open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Johan Gadolin

**Johan Gadolin** (5. juuni 1760 Turu – 15. august 1852 Mynämäki) oli soome keemik, füüsik ja mineraloog. Ta avastas 1794. aastal ütriumi ning tema töö viis haruldaste muldmetallide avastamiseni. Ta oli Soome teine keemiaprofessor ja teda peetakse keemia kui teadusharu rajajaks Soomes.

15-aastaselt hakkas ta õppima matemaatikat Turu Akadeemias. Peagi vahetas ta eriala ja asus õppima keemiat. 1779 jätkas ta õpinguid Uppsala ülikoolis. 1782 sai ta magistriks. 1792 hakkas ta uurima Vaxholmi vallast Ytterby kaevandusest pärit mineraali, milles ta tuvastas kaltsium- ja alumiinimoksiidi meenutava tundmatu metalli oksiidi, mille ta nimetas leiupaiga järgi ütriumiks. 1785 sai tast Turu Akadeemia erakorraline professor.

Tema uuritud mineraal nimetati 1800. aastal gadoliniidiks. 1880 avastatud keemiline element sai tema järgi nimeks gadoliinium.
PZA Loara

**PZA Loara** (*przeciwlotniczy zestaw artyleryjski Loara*) on Poolas valmistatud õhutõrjesoomuk, mis baseerub tankil PT-91. 

## Kirjeldus

Tanki veermikule on paigaldatud 13 tonni kaaluv torn radarite ja 2 automaatkahuriga. Hävitab nii õhu- kui ka maa- ja veepealseid objekte.

Süsteemi projekteeris Poola sõjatööstuste konsortsium ja seda valmistab ettevõte CNPEP Radwar.

Loara on varustatud kõrgtehnoloogiliste seadmetega, nende hulgas on radarid, infrapunatermokaamerad, laserkaugusmõõturid, sihtmärgi avastamise süsteem, süsteem "oma-võõras", tulejuhtimissüsteem. Relv võib vähem kui 10 sekundiga avastada sihtmärgi, identifitseerida, jälgida, avada tule ning hävitada; haarab sihtmärki kuni 4 sekundiga pärast esimest kontakti. Korraga võib sihikul olla kuni 64 sihtmärki.

Õhutõrjesüsteem Loara suudab hävitada sihtmärke, mis lendavad kiirusega kuni üle 500 m/s, 3000 m kõrgusel ja 4000 m kaugusel.
Katsetuste ajal hävitas Loara õhusihtmärgi, milleks oli 122 mm rakett.

## Välislingid
*CNPEP Radwar SA
LAMBERT-EST

**LAMBERT-EST** on Eestis kasutusel olev kaardiprojektsioon.

LAMBERT-EST põhineb Lamberti kahe lõikeparalleeliga koonilisel konformsel kaardiprojektsioonil. Kaardiprojektsiooni koonilisus tähendab, et kaardiprojektsiooni siirdepind on koonus. Koonus lõikab referentsellipsoidi kahes kohas. Neis kohtades ehk lõikeparalleelidel ei ole kaardil moonutusi. LAMBERT-ESTi lõikeparalleelide valikul on arvestatud, et moonutus oleks kõigis Eesti punktides võimalikult väike. LAMBERT-EST on peamine Eestis kasutusel olev kaardiprojektsioon. Selles projektsioonis koostatakse näiteks Eesti põhikaarti.
# lõunapoolne lõikeparaleel
#: BL=58°00′ põhjalaiust;
# põhjapoolne lõikeparaleel
#: BP=59°20′ põhjalaiust;
# telgmeridiaan
#: L0=24°00′ idapikkust;
# referentsellipsoid
#: GRS-80
# Geodeetiline referentssüsteem
#: ETRS-89

## L-EST
Projektsioonil põhineb ristkoordinaatsüsteem L-EST, mille viimane versioon kannab tähist L-EST97. Tuleb tähele panna, et x- ja y-telg on vahetuses võrreldes nende tähendusega matemaatikas. Seega näitab x0 lähteparalleeli kaugust lõuna pool asuvast nullpunktist.

### L-EST97
L-EST97 on tasapinnaliste ristkoordinaatide süsteem, mille koordinaadid arvutatakse ETRS-89 geodeetilistest koordinaatidest kasutades kaardiprojektsiooni LAMBERT-EST ja rahvusvahelist referentsellipsoidi GRS80. L-EST97 koordinaatsüsteemi EPSG kood (SRID) on 3301. Koordinaatide süsteemi parameetrid:
# lähtepunkti koordinaadid: 
#: B0=57°31′03.19415″ põhjalaiust;
#: L0=24°00′ idapikkust;
# lähtepunkti tasapinnalised ristkoordinaadid:
#: x0=6 375 000 m;
#: y0=500 000 m;
# ETRS-89 koordinaadid ja WGS84 koordinaadid loetakse identseteks

## Välislingid

* Maa-ameti koordinaatide konverteerija (geodeetilised koordinaadid ja L-EST)
* Maaamet:L-EST koordinaatsüsteemi iseloomustus
* EPSG registri õigele leheküljele ei ole hetkel võimalik otselingiga viidata, andmete saamiseks tuleb registri esilehel otsida koodi järgi.
* spatialreference.org 3301
Loomarakk

**Loomarakk** on eukarüootne loomariiki kuuluva organismi rakk. Loomarakkudel on rida ühiseid omadusi, mille osas nad erinevad taimerakkudest või seenerakkudest. 

Loomarakul on fagotsütoosi võime, s.t. võime tuua rakumembraanile sattunud ainete osakesi raku sisemuse kasutamiseks.

Loomarakk ei sisalda plastiide (kloroplast, kromoplast, leukoplast), rakukesta ja tsentraalvakuooli (vakuoolid pole üldiselt üldse omased loomarakule).

## Vaata ka
*Taimerakk
*Seenerakk
Seenerakk

**Seenerakk** on seente hulka kuuluva organismi rakk. 

Seenerakk on pikliku kujuga ja seeneniidi koosseisus üksteise otsa lükitud. Rakkude ühenduskohtades on avad, mille kaudu rakutuumad saavad seeneniidi piires liikuda.

## Vaata ka
*Loomarakk
*Taimerakk
Kristo Käo

**Kristo Käo** (sündinud 4. veebruaril 1980 Tallinnas) on eesti kitarrist ja kitarripedagoog.

Ta on lõpetanud 1998. aastal Kuressaare Muusikakooli ja Kuressaare Gümnaasiumi. 2002. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia bakalaureuseõppe ja 2005. aastal sama kooli magistriõppe. Ta on täiendanud end Taanis Carl Nielseni Muusikaakadeemias, samuti Kari Äikäse, Hannu Annala, Juan Antonio Muro, Per Skarengi, Miguel Angel Jimenezi, Nikita Koshkini, Luis Quintero, Ana Vidovici, Scott Tennanti, Manuel Barrueco, Reinbert Eversi, Jose Miguel Moreno, Mats Bergströmi, Jesper Sivebaeki ja Per Palssoni meistriklassides. 

Aastatel 2003–2008 oli Kristo Käo Eesti Kitarriseltsi esimees. Hiljem on olnud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia kitarriõppejõud ja Tartu Ülikooli haridustehnoloogia doktorant ning muusikaharidusprojekti Kitarrikool.eu eestvedaja.

## Diskograafia
*2010 CD "Live at Cafe Sadhu" Kristo Käo sooloplaat Brasiilia muusika ja improvisatsioonidega (Kitarrikool Records 2010, 8-84502-74724-9)
*2008 noodiraamat+CD "Eesti rahvaviisid kitarrile" (Kitarrikooli kirjastus 2008, ISBN 979-0-54002-104-7)
*2008 CD "30 aastat eesti kitarrimuusikat". Mängivad Kristo Käo, Jorma Puusaag, Heiki Mätlik, Julia Kahro, Aleksandr Statsenko, Jelena Ossipova, Lauri Jõeleht
*2008 DVD "Tallinn Guitar Quartet" Tallinna Raekojas. Mängivad Heiki Mätlik, Kristo Käo, Jorma Puusaag ja Julia Kahro
*2008 CD "The Dance Album" sooloprojekt, kaastegevad Jorma Puusaag, Robert ja Maria Staak, Ardo Västrik ja Anne Anderson 
*2007 CD "Kiss on the Water" kitarriduo Kristo Käo/Jorma Puusaag

## Õpikud
*2010 Raamat+CDR "Kitarri hooldamine ja häälestamine" (Kitarrikooli kirjastus 2010, ISBN-13 978-9-94921-141-8)
*2010 DVD+raamat+e-kursus "Kitarrikool.ee kiirkursus" (Kitarrikooli kirjastus 2010, ISBN-13 978-9-94918-880-2)
*2009 Raamat+CDR+e-kursus "Guitar School - the Key to The Practical Guitar Playing" (Kitarrikooli kirjastus 2009, ISBN 9789949186839)
*2008 noodiraamat+CD "Eesti rahvaviisid kitarrile" (Kitarrikooli kirjastus 2008, ISBN 979-0-54002-104-7)
*2007 interaktiivne õpik "Kitarrikool - võti praktilise kitarrimängu maailma" (Kitarrikooli Kirjastus 2007, ISBN 978-9949-15-556-9)

## Tunnustus

* 2013 Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium

## Viited

## Välislingid
* kristokao.com
* elektrooniline kitarrikool
* kitarriselts.ee
* bestguitarmethod.com
* Kristo kitarrihariduse teemaline blogi (eesti keeles)
* Kristo Dance Albumi projekti veeb (inglise keeles)
* Kristo loodud tasuta meloodiamängu kursus (inglise keeles)
* Raivo Murde: "Eestlase interneti-kitarrikoolil on üle maailma 6000 õpilast" Eesti Päevaleht, 6. september 2010
Eesti-Ma Rahwa Kalender

**"Eesti-Ma Rahwa Kalender"** oli esimene eestikeelne kalender. Selle andis 1720. aastal välja Tallinna trükkal Jacob Johann Köhler. Kalendri esimesed 12 aastakäiku ei ole säilinud. Eri ajal on kalendri nimi varieerunud, nt 1845 oli kasutusel nimi "*Ma-rahwa Kassuline Kalender ehk Täht-ramat ...*"

## Ilmunud kalendrid ja toimetajad
*1720
*1731  Kirjastaja Jacob Johann Köhler
*1749 Kirjastaja Jacob Johann Köhler.
*1765 Kirjastaja Jacob Johann Köhleri lesk
*1777 Kirjastaja: Axel Heinrich Lindfors, Autor: Johann Christoph Henckel -  Eesti-Ma Rahwa Kalender, ehk Täht-ramat 1778. Aasta peäle
*...
*1797: Eesti-Ma Rahwa Kalender, ehk Täht-Raamat 1798 aasta peale ...
*....
*1802 Kirjastaja: Johann Michael Gerhard Grenzius, Toimetaja: Franz Gotthilf Friedrich Asverus
*1803 Kirjastaja: Johann Hermann Gressel
*...
*1804 Kirjastaja: C. J. G. Minuth  Tallinnas
*alates 1817 läks kalendri trükkimise õigus Johann Christian Schünmannile, kokku trükkis 20 aastakäiku
*...
*1845: Ma-rahwa Kassuline Kalender ehk Täht-raamat ..."
*...
*1847: Eesti-ma rahwa Kalender, ehk Täht-raamat 1849 aasta peale ... (toimetanud Gustav Hasselblatt) 
*...

## Viited

## Välislingid
*"Eesti kalendrikirjandusest 1720–1944" Tartu Ülikooli Raamatukogu veebileht (vaadatud 31.03.2013)
*"Kalendrid läbi aja" Äripäev 26.01.2007 (vaadatud 31.03.2013)
Harilik tähtaniisipuu

**Harilik tähtaniisipuu** (*Illicium verum*) on magnoolialiste sugukonda kuuluv taimeliik. Hariliku tähtaniisipuu viljadest saadakse vürtsina kasutatavat tähtaniisi.

Taime perekonna nimi *Illicium* tuleneb ladinakeelsest sõnast *illicere*, tähendades 'ligi meelitama; ahvatlema'.

## Päritolu ja kasvatamine

Tähtaniisipuu on pärit Lõuna-Hiinast ja Põhja-Vietnamist, kus teda tuntakse juba 3000 aastat. Tänapäeval kasvatatakse seda puud ka Kambodžas, Laoses, Jaapanis ja Filipiinidel.

Tähtaniisipuu on igihaljas, mis kasvab kuni 8 m kõrguseks ning mille eluiga on üle 100 aasta. Alates seitsmendast kasvuaastast hakkab puu kandma punakaspruune, korkjalt puiseid tähekujulisi kogukukkurvilju, milles on kastanpruunid läikivad umbes 8 mm suurused seemned. Üks puu annab aastas kuni 40 kg vilju. Pärast koristamist lastakse viljadel päikese käes kuivada ja need kaotavad kuni 3/4 oma esialgsest kaalust.
Igra

**Igra** on alev Venemaal Udmurdi Vabariigis, Igra rajooni keskus. Asub Iževskist 92 km põhja pool.

Esmamainitud 1615. aastal.

Igras on meierei ja klaastaaratehas.

Alevit läbib raudtee.

## Välislingid

*http://egra.ru/
BMW 7. seeria (F01)

**BMW F01** on 7. seeria BMW-l kasutatud platvorm, mis võeti kasutusele septembris 2008 (loetakse 2009 mudeliaastaks), vahetamaks välja eelkäija E65. Pikendatud teljevahega versioon omab varasema eeskujul eraldi tähistust F02. Disainilt on auto mõnevõrra vähem radikaalne kui vanem mudel. Kohati võib ära tunda sarnasusi BMW varasema ideeautoga, mida nimetati CS-iks. 

Tegu oli ka esimese BMW-ga, mis varustati hübriidajamiga (ActiveHybrid 7), turboga V12-mootoriga ja 8-käigulise automaatkäigukastiga. 

2015. aastal vahetas F01 platvormi välja BMW G11 platvorm. 

## Mudelivalik

### Bensiinimootoriga

### Diiselmootoriga

Märkus: mudelivalik võib veel täieneda.

## Hinnad Eestis

Kõik F01 põlvkonna 7. seeria BMW-d maksid turule tulles uuena 2008. aastal Eesti esinduses üle miljoni Eesti krooni (EEK). 

Odavaima versiooni 730d baashind on 80&nbsp;560 eurot. Kalleim on 760Li väärtusega alates 145&nbsp;520 eurot. (Andmed pärinevad hinnakirjast, mis hakkas kehtima 2008. aasta detsembris.) Lisaks võib hinda mõjutada lisavarustus.

## Viited
Saksamaa ühendamine

**Saksamaa ühendamise** all mõistetakse tavaliselt Saksa rahvusriigi loomist Otto von Bismarcki poolt 1866. aastal (Põhja-Saksa Liit) ja 1871. aastal (Saksa keisririik).

Ühinenud Saksamaa rajamine oli liberaalide ja üliõpilaste eesmärk alates nn vabastussõdadest (1813). See kukkus läbi 1848. ja 1849. aastal (märtsirevolutsioon, Frankfurdi rahvusassamblee). Algselt liberaalset poliitilist sihti arendasid paradoksaalsel kombel edasi aadel ja Preisi peaminister Otto von Bismarck, kes olid sisuliselt täpselt liberaalide vastandid.

Ühendamine toimus kahes faasis. Kõigepealt loodi pärast Saksa-Austria sõda 1866. aastal Põhja-Saksa Liit ja järgmisel aastal asutati põhiseadusega Preisi liitriik. Teiseks loodi pärast Prantsuse-Saksa sõda 1870/1871 Saksa Riik (Deutsches Reich). 

## Vaata ka
*Ühendamissõjad
*Saksamaa taasühinemine
Prints Alexanderi mäed

**Prints Alexanderi mäed** (*Prince Alexander Mountains*) on mäeahelik Paapua Uus-Guineas Uus-Guinea põhjaranniku lähedal. Läände jäävad Torricelli mäed, lõunasse Sepiki jõgi. Geograafilised koordinaadid on 3°30′ S, 143°05′ E.

Mäeaheliku idaotsas on Turu mägi (*Mount Turu*). 

Piirkonnas elavad ambulased.
Mart Opmann

**Mart Opmann** (sündinud 27. märtsil 1956 Surjus) on Eesti poliitik, kes oli aastatel 1995–1999 rahandusminister.

Ta on lõpetanud Juhan Liivi nimelise Alatskivi keskkooli, Tartu 8. Keskkooli 1974. aastal ja Tartu Riikliku Ülikooli majandusküberneetika erialal 1979. aastal.  

Mart Opmann on töötanud aastatel 1993–1995 Raepanga juhatuse liikmena, olnud majandusministri asetäitja ning rahandusminister ning alates 2003 X Riigikogu liige, valituna Tallinna Nõmme ja Mustamäe linnaosa valimisringkonnast. 

Ta on olnud aastatel 1999–2002 ka Saku Vallavolikogu liige.

Opmann kuulus aastatel 1979–1989 Nõukogude Liidu Kommunistlikku Parteisse ja alates 1995. aastast Eesti Koonderakonda, aastatel 2002–2011 oli ta Eestimaa Rahvaliidu liige. Ta osales ka Rahvarinde tegevuses.

## Tunnustus
* 2006 Valgetähe III klassi teenetemärk 

## Viited

## Välislingid

* Riigikogu
Süvamuusikaansamblite loend

''Siin on loetletud süvamuusikaansambleid. On ka nüüdismuusikaansamblite loend. Eesti ansamblid on loetletud ka Eesti ansamblite loendis. 

## A

## E

## H

## I

## J

## K

## L

## M

## N
*Noobel Nelik
*NYYD Ensemble

## O

## P

## R

## S

## T
* Tšehhi kvartett

## U

## V
*Vox Clamantis

## W

## Z

## Õ

## Ä

## Ö

## Ü
Kõnetakt

**Kõnetakt** on keele väikseim rütmiüksus. Kõnetakt algab rõhulise silbiga ning võib koosneda ühest kuni kolmest silbist. Kõnetaktid võetakse aluseks väldete määramisel.
Tüvevaheldus

**Tüvevaheldus** on sõnatüve esinemine sõna eri muutevormides eri kujul. 

## Eesti keel
Eesti keeles on enamik muutuvaid sõnu tüvevaheldusega. 

Eristatakse astmevaheldust ja lõpuvaheldust; võivad esineda ka mõlemad korraga. 

## Vaata ka
*Fleksioon
*Supletiivne tüvi
Geminaadivaheldus

**Geminaadivaheldus** on astmevaheldus, mille puhul tugevas astmes on  geminaat, nõrgas astmes ühekordne häälik. 

## Eesti keel
Eesti keele geminaadivaheldus ehk pikkusmuutlikkus – ühes tüvevariantidest on geminaat- ehk kaksiksulghäälik või -s (k, p, t, ss), teises aga üksiksulghäälik või s (g, b, d, s). NB: geminaatsulghäälik kirjutatakse eesti keeles ühekordselt! N:
*ainsuse osastav *luike*, ainsuse omastav *luige*
*ainsuse osastav *poissi*, ainsuse omastav *poisi* 
*kindla kõneviisi oleviku I pööre *liidan*, da-tegevusnimi *liita*
Aidu soo

**Aidu soo** on soo-ala Jõgeva maakonnas Põltsamaa ja Põltsamaa valla territooriumil. Soo pindala on 610 hektarit.

## Välislingid
*
Tallinna Laagna Gümnaasium

**Tallinna Laagna Gümnaasium** (endine **Tallinna 13. Keskkool**) on üldhariduskool Tallinnas Lasnamäel.

## Kooli nimed
*1980 Tallinna 13. Keskkool
*1995 Laagna Gümnaasium
*1999 Tallinna Laagna Gümnaasium

## Koolijuhid
*1980–1983 Raimond Laanoja
*1983–2004 Rein Kamps
*2004–2013 Martin Kaasik
*2013–2016 Mait Tõitoja
*2016–     Urmas Sadam

## Viited

## Välislingid
*Kooli koduleht
*Koolist ajalehes Nõukogude Õpetaja. 5. detsember 1981.
* Foto: Tallinna 13. Keskkooli direktor Raimond Laanoja kooli avaaktusel saadud sümboolse koolivõtmega
* Foto: Laagna gümnaasiumi ehitus (taamal vasakul Vikerlase tänava majad 8 ja 10)
August Maasik

**August Maasik** (ka **Gus Masik**; 1. oktoober 1887 Laiuse – 14. mai 1976 Seattle) oli eesti päritolu Kanada meresõitja ja polaaruurija.

Ta lahkus Eestist 1905. aastal ning elas suurema osa elust Kanadas. Ta sõitis laevadel merd, osales teadusreisidel ning tegutses Alaskal muu hulgas kullaotsija ning mere- ja lennuhädaliste päästjana. 

Banksi saarel Kanada põhjarannikul voolav Masik River on tema järgi nime saanud. Masiku nime kannab ka tema avastatud mäekuru Masik Pass.

## Kirjandus
* Tiiu Härm. *Jää voolab: Eesti polaarränduri [[August Masik]]u maailm*. Tallinn: Eesti Raamat 2010.

## Välislingid
* Gus Masik with dog-team at his home on Sandspit Island, Martin Point, Alaska 
* Tiiu Speek. Kahekesi Kanada kõnnumaal: Leedi ja Bolševiku lugu. *[[Eesti Naine]]* 2008, 3.
Ahto Valter

**Ahto Valter** (sünninimi Aleksander; 15. juuli 1912 Heinaste – 30. juuli 1991 Saint Thomas, USA Neitsisaared) oli esimene Eesti lipu all ümber maailma purjetanud inimene. 

Ta lõpetas aastal 1926 Tallinna 9. Algkooli ning õppis lühikest aega Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumis ja Käsmu merekoolis. 

1930. aastal ületas ta koos venna Kõuga 26 jala pikkusel abimootorita purjejahil Atlandi ookeani (Tallinn–Miami). 1930–1933 purjetas ta üle ookeani 5 korda, kaaslastena teiste hulgas vennad Jariilo ja Uku. 1932. aasta saavutust – 18 päeva ja 16 tunniga New Yorgist Tallinna – peeti kuni 40-jalaste purjejahtide kiirusrekordiks. 

1930. aastatel asus elama USA-sse, tegutses purjeturismi arendajana ja merendusinspektorina.

1938–1940 purjetas koos poja, abikaasa ja veel mõne kaaslasega Eestis ehitatud purjejahil "Ahto III" (kahvelketš; endine "Rannik") Eesti lipu all ümber maailma New Yorgist New Yorki.

Ta külastas 1972. aastal Eestit, kuid Nõukogude võim ei lubanud tal külastada suguvõsa kodukanti Käsmut.

## Teoseid
*Ahto Walter, Tom Olsen. "*Racing the Seas*". 1935. 286 lk

## Kirjandus
*Käsmu Meremuuseumi Toimetised nr 2. Käsmu 1997:
**Anto Juske. "Ahto Valter (Walter) ja tema vennad"
**"Valik artikleid Ahto Valterist ja tema perekonnast"
**"Valterite ookeaniretked"
*Anto Juske. "Eesti esimene ümbermaailmapurjetaja Ahto Valter". Tallinn-Käsmu 2000. 184 lk. ISBN: 9985-60-796-1

## Välislingid
*
*TLÜAR väliseesti isikud
*Ahto Walter – esimene eestlane purjekaga ümber maailma (arhiveeritud hot.ee-st)
*"Ajavaod: Ahto ja teised Valterid". ERR, 2011
*Aarne Vaik. "Valteri arhiiv". Oktoober 2015
* 27. veebr 2012, Jaanis Valk, Documentary "AHTO. Chasing a Dream" teaser, youtube.com; Täispikk film Jupiteris
* 2003 LifeStories, So Very Fortunate, *[[Jim Baillie]] made an extraordinary around-the-world journey in 1938-1940 on a 70-foot sailboat captained by a young Estonian named Ahto Walter ...
*1930, December 22, [https://www.criticalpast.com/video/65675032146? Kõu Walter and brother Ahto reach Miami, Florida after crossing the Atlantic Ocean on a sailing boat.] *Esthonian sailors cross the Atlantic Ocean on a sailing boat and reach Miami, Florida. Sailing boats and ships at sea. Kõu Walter and brother Ahto on a boat. A man at a port unanchors the boat. Another man on the boat pulls down the sails of the boat. Kõu Walter and brother Ahto pose.*
*
Hardo Pajula

**Hardo Pajula** (sündinud 4. mail 1966 Rakveres) on eesti publitsist ja endine majandusanalüütik, peaminister Tiit Vähi majandusnõunik.

Hardo Pajula lõpetas 1992. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) tööstuse planeerimise erialal. Ta õppis seejärel Cambridge'i ülikoolis Inglismaal.

Pajula on töötanud Eesti Kõrgemas Kommertskoolis õppejõuna ning analüütikuna endises Hansapangas, rahvusvahelises konsultatsioonifirmas PricewaterhouseCoopers ja (kuni 2008. aasta lõpuni) SEB pangas.

23. septembril 2015 pidi ta asuma tööle ajalehe Postimees peatoimetajana, kuid loobus sellest ametikohast pärast toimetuse liikmetega kohtumist.

## Isiklikku
Hardo Pajulal on kaks last.

Ta elab Näpi alevikus Lääne-Virumaal.

## Teoseid
* Mikroökonoomika alused : loengumapp / Hardo Pajula, Kaire Põder ; Estonian Business School. Tallinn, Estonian Business School (1990. aastad)
* Modelling wages in the small open economy: an application of the granger-engle two-step estimation procedure to Swedish manufacturing wages. Hardo Pajula, Estonian Business School. Tallinn, Estonian Business School 1997
* Eesti majandus 1989-1999. Tallinn, Äripäeva Kirjastus 1999 (kaasautor)
* Majanduslik inimene ja poliitiline loom. Tallinn, Eesti Keele Sihtasutus 2014 ja 2017
* Kassi nurinad. Tallinn, Eesti Keele Sihtasutus 2016
* "Jäämurdjad : Eesti kapitalismi lugu", Hardo Pajula, Peeter Raidla. Tallinn. Eesti Tööandjate Keskliit, Äripäev 2017 (kaasautor)
* "Stsientism ja seks", Hardo Pajula, Kaie Metsla, Postimees kirjastus, 2024, ISBN 9789916736845

## Viited

## Välislingid

* Hardo Pajula. Pikk tee maalt linna Postimees, 7. detsember 2006
* Andres Pulver. Persoon: Mugav ja edev mõttemeister Hardo Pajula Virumaa Teataja, 3. veebruar 2007
* HARDO PAJULA. Valuutakomitee kaks nägu EPL, 13. oktoober 2007
* Riina Kallas. SEB koondas tippanalüütik Hardo Pajula EPL, 22. jaanuar 2009
* Andres Reimer. Hardo Pajula: noa alla lähevad sissetulekud või krooni kurss Ärileht, 28. jaanuar 2009
* Hardo Pajula: inimese elu on traagiline nähtus ja sellega kaasnevad traagilised valikud! Õhtuleht, 22. august 2015
Kirilind

**Kirilind** on lepatriinu rahvapärane nimetus.

Seda nime kannavad ka:
***[[Kirilind (kirjastus)|Kirilind]]**, Eesti kirjastus
***[[Kose Kirilind|Kirilind]]**, rahvatantsurühm Kose alevikus
***[[Kirilind (ajakiri)|Kirilind]]**, ajakiri mis ilmus aastatel 1939–1940
David Abram

**David Abram** (sündinud 24. juunil 1957) on ameerika kultuuriökoloog, filosoof ja mustkunstnik.

Ta on fenomenoloog ja süvaökoloog. Ta on toetunud oma kirjutistes Maurice Merleau-Ponty töödele.

Ta käis Eestis 2009. aasta veebruaris seoses Tartu Ülikooli semiootika osakonna korraldatud konverentsiga "Animal minds".

## Teosed
*Abram, David. 1996. *The Spell of the Sensuous: Perception and Language in a More-than-Human World*.

### Eesti keeles
*Abram, David. Lapsed nägid esimest korda Linnuteed. *[[Roheline Värav]]* 22, 13. veebruar 2009, lk. 8.
*Hardo Pajula intervjuu David Abramiga: kujutlusvõime on taju lõiketera. Tähenduse teejuhid 16, 22. jaanuar 2022.
Lembit Int

**Lembit Int** (sündinud 24. juunil 1936 Ahjal) on eesti klimatoloog ja agrometeoroloog. 

1960. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli geograafiaosakonna, 1966 kaitses kandidaaditöö, 1989 Moskvas doktoritöö ("Baltikumi mullakliima ressursside optimeerimine maaparanduse abil ENSV näitel"). 

Oli aastatel 1960–1962 Kuusiku agrometeoroloogiajaama juhataja, 1966–1979 Sakus Eesti agrometeoroloogia laboratooriumi juhataja, 1979–1983 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse TUI vanemteadur, 1985–1987 ENSV Teaduste Akadeemia Presiidiumi teadussekretär ning 1987–1992 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi vanem- ja juhtivteadur. 

Alates 1992 elab pensionärina Helsingis. 

## Isiklikku
Tema tütar on Eesti presidendi Toomas Hendrik Ilvese endine abikaasa Evelin Ilves. 

## Välislingid
*Madis Jürgen. Presidendi äi. Eesti Ekspress, 26. oktoober 2006 
*Malle Elvet. Presidendi äiapapa käis Ahja koolis pasteldes. Lõunaleht, 26. oktoober 2006
*Eve Heinla. Presidendi äi solvus väimehe ja tütre peale. Õhtuleht, 15. märts 2007
*Karoliina Vasli. Evelin Ilvese isa: oleme tütrega ära leppinud. Õhtuleht, 26. oktoober 2007
*Evelin Ilvese isa Soomes toiduabi järjekorras. Delfi, 16. mai 2013
*Evelin Ilvese isa: kogun veel pisut pensioni ja tulen siis Eestisse tagasi. Õhtuleht, 20. mai 2013
Chełmno nad Nerem

**Chełmno nad Nerem** on küla Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas Koło maakonnas. 

Küla koordinaadid on .

Külas elab umbes 350 inimest. 

Aastatel 1941–45 tegutses seal Chełmno koonduslaager. 1987. aastal avati selle mälestuseks holokausti muuseum.
Czechów

**Czechów** on mitme koha nimi:

***[[Czechów (Lublin)|Czechów]]**, Poola linna Lublini osa
***[[Czechów (Lubuszi vojevoodkond)|Czechów]]**, küla Poolas Lubuszi vojevoodkonnas
***[[Czechów (Święty Krzyżi vojevoodkond)|Czechów]]**, küla Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonnas

## Vaata ka
*Tšehhiv, küla Ukrainas Ternopoli oblastis Monastõrõska rajoonis
Czechów (Lubuszi vojevoodkond)

**Czechów** on küla Poolas Lubuszi vojevoodkonnas Gorzów Wielkopolski maakonnas Santoki vallas. 

2011. aastal elas seal 550 inimest.

## Viited

## Välislingid
* Sissekanne saidil polandpoland.com
Vinkt

**Vinkt** on küla ja osavald Belgias Deinze vallas. Ta paikneb  umbes 20 km Gentist edelas. 

Vinkti osavalla pindala on 9,96 km². Elanike arv oli 2008. aasta 1. jaanuari seisuga 1352.

## Vaata ka
*Vinkti veresaun
Kirill Vladimirovitš

**Kirill Vladimirovitš** (12. oktoober (30. september vkj) 1876 Tsarskoje Selo – 12. oktoober 1938 Neuilly) oli Vene suurvürst, alates 1924. aastast Vene keiserliku perekonna pea (**Kirill I**).

## Kirjandus
* "Vene keiser" on veel olemas. Kaja, 28. märts 1935, nr. 74, lk. 7.
Tšehhiv

**Tšehhiv** on küla Ukrainas Ternopili oblastis Butšatši lähedal Monastõrõska rajoonis Tšehhivi külanõukogus. 

2007. aastal elas seal 284 inimest.

Küla on esimest korda kirjalikult mainitud 1454. aastal. Külas on 1885. aastal ehitatud puukirik.
Čekiškė

**Čekiškė** on alev Leedus endise Kaunase maakonna aladel Kaunase rajoonis, Čekiškė valla halduskeskus. Alevis on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on sünagoog aastast 1785, katoliku kirik aastast 1935 ja XIX sajandil rajatud asula keskus.

## Ajalugu

Aastal 1542 mainiti esimest korda alevi kohal asunud Piktakiemise küla. XVI sajandil rajati küla lähistele Čekiškė või Čekakampiai mõis. Küla ise jäi Šedvydžiai mõisa maadele, ent aastal 1600 sai see nimeks Čekiškė.

XVII sajandil oli asula Gelgaudaste valduses. Aastal 1620 ehitati sinna esimene kirik ja sellest sai kohaliku kihelkonna keskasula. Aastal 1625 hakkas seal tegutsema kihelkonnakool, mis küll kahe aasta pärast suleti. Aastal 1687 koostatud Vilkija piirkonna inventariraamatus oli asula kohta Čekiškė kõrval kasutusel veel ka nimekuju Piktakiemis. Samast aastast on pärit esimesed teated alevis elavate juutide kohta.

XVII sajandi lõpus või XVIII sajandi alguses sai Čekiškėst alev. Aastal 1762 sai see õiguse pidada laata. XIX sajandi alguses avati asulas taas kihelkonnakool. Tsaaririigi ajal oli asula kohta vene keeles kasutusel nimekuju Чекишки. Aastal 1885 asutati sinna postijaam. Kaks aastat hiljem põles alev maha; püsti jäi vaid kivist ehitatud sünagoogihoone. Alev ehitati taas üles korrapärase planeeringuga asulana. Alevi põhiplaan on urbanistliku mälestisena kaitse all. XX sajandi alguses olid alevis saekaater ja veski, seal valmistati kangast.

Kuni Teise maailmasõjani olid 70% alevi elanikest juudid; sõja ajal aga alevi juudi kogukond hävitati. Pärast sõda sai Čekiškėst kohaliku kolhoosi keskasula. 


Cekiske sinagoga.jpg|Sünagoog
Čekiškės vidurinė mokykla.JPG|Koolimaja
Cekiske baznycia.jpg|Čekiškė kirik
Cekiske baznycios varpine.jpg|Kellatorn


## Tuntud elanikke

* Pranas Dovydaitis – Leedu poliitik
* Zenonas Petrauskas – Leedu jurist ja diplomaat

## Viited

## Välislingid

*Alev Poola geograafilises sõnastikus
*Alev portaalis vietoves.Lt
*Alevi juutide lugu
Georgi Aleksandrovitš

**Georgi Aleksandrovitš** (9. mai 1871 Tsarskoje Selo – 10. juuli 1899 Abasthumani) oli Vene suurvürst, 1894. aastast kuni surmani troonipärija.

Ta oli Aleksander III poeg ja Nikolai II noorem vend. Neil oli noorem vend Mihhail Aleksandrovitš ning nooremad õed Ksenja ja Olga.

Pärast isa surma sai Georgi Aleksandrovitšist troonipärija, tsareevitš. Nikolai II polnud keisriks saades veel abielus, kuid abiellus samal aastal. Kui Nikolaile oleks poeg sündinud, oleks see saanud Georgi asemel tsareevitšiks. Georgi surma ajaks oli Nikolaile sündinud kolm tütart ja sellepärast sai Georgi surma järel tsareevitšiks tema noorem vend Mihhail, kes pärast Nikolai II tagasiastumist 1917. aastal oli ühe päeva Venemaa keiser. Nikolai II sai veel neljandagi tütre, misjärel sündis poeg Aleksei Nikolajevitš, kes saigi tsareevitšiks.

Georgi Aleksandrovitš haigestus 1890. aastal tuberkuloosi. Haiguse tõttu ta ei abiellunud ega saanud lapsi. Ta elas peamiselt tänapäeva Gruusias Abasthumanis, kus ka suri.

Georgi Aleksandrovitšile kui keisri pojale ja troonipärijale anti hulganisti autasusid ja aunimetusi. Sündimise päeval anti talle Püha Andreas Esmakutsutu orden, Püha Jüri orden, Valge Kotka orden ja Püha Anna ordeni 1. järk. Peale selle anti talle Austria-Ungari Püha Stefani orden (1885), Taani Elevandiorden (1889), Itaalia Kõige Pühama Kuulutuse orden (1890), Prantsusmaa Auleegioni orden (1891), Hispaania Kuldvillaku orden, Jaapani Krüsanteemi orden ja Kreeka Lunastaja ordeni 5. järk.
Seredžius

**Seredžius** on alev Leedus Jurbarkase rajoonis, Šeredžiuse valla halduskeskus. Seredžius asub Nemunase ja Dubysa ühinemiskohas Panemunė regionaalpargi territooriumil.

Alevis on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on kaks linnamäge, lisaks veel aastal 1913 valminud katoliku kirik.

## Ajalugu

Arheoloogiliste andmete põhjal on Seredžius juba ammu asustatud. Seal asub II–IV sajandil kasutusel olnud kalme. Esimene kahest linnamäest kannab ka nime *Palemono Kalnas* (nimetatud müütilise Leedu valitsejate soo esiisa Palemonase järgi, kelle pealinnaks see kant olevat olnud). Linnamägi oli kasutusel XV sajandini. Aastail 1293–1363 seisis seal leedulaste kindlus, mis põletati aastal 1363 maha, ent jäi kindlustatud positsiooniks kuni Tannenbergi lahinguni.

Teine linnamägi on hilisem, see oli kasutusel XIV–XV sajandil. Aastal 1406 hõivasid linnamäe ristisõdijad, kes rajasid sinna *Dubysenburgi* kindluse, mis oli Saksa ordu Žemaitija alade halduri Michael Küchmeisteri residentsiks. Kindluse juures oli kabel, selle arsenalis olid ka tulirelvad. Aastal 1409 sundis Vytautas ordu Dubysenburgi maha jätma.

XVI sajandil sai Seredžiusest alev. XVI–XVIII sajandil asus Dubysenburgi asemel Sapiehadele kuulunud Mežiriečė mõis. Esimene kirik ehitati Seredžiusesse aastal 1829. Tsaari ajal olid alevi venekeelsed nimekujud Средники ja Средникъ.

Esimese maailmasõja ajal peeti aastal 1914 alevi ümbruses ägedaid lahinguid, mille käigus asula maha põles. Lahinguid peeti Seredžiuses ka Teise maailmasõja ajal. Pärast sõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Viimane neist tegutses seal veel aastal 1960.

## Pilte

Palemono piliakalnis.JPG|Seredžiuse esimene linnamägi
Seredžiaus Palocėlių piliakalnis.jpg|Seredžiuse teine linnamägi
Seredzius.jpg|Seredžius
Seredžiaus_piliakalnis,_Palemono_kalnas_02.jpg|Alev vaatega linnamäele
Lithuania Sredniki.jpg|Seredžiuse kirik
Seredzius004.JPG|Seredžius
 

## Tuntud elanikke

*Al Jolson – USA näitleja, koomik
*Jonas Virakas – leedu arhitekt

## Viited

## Välislingid

*Alev portaalis vietoves.Lt
*Monograafia Seredžiuse kohta
Veliuona

**Veliuona** (vanasti *Junigeda*, saksa keeles ka *Friedeberg*, Tsaari-Venemaal Велiона, Велена või Велона) on alev Leedus Jurbarkase rajoonis; Veliuona valla halduskeskus. Alev asub Nemunase jõe kaldal Panemunė regionaalpargi territooriumil.

Alevis on keskkool ja raamatukogu. Vana kirik, mis oli rajatud Vytatutase poolt 1421, ehitati ümber 1636. Veliuonas on kaks linnamäge, neist ühel asus kunagi ristisõdijate Bayerburgi kindlus, teisel asub Gediminase hauakivi. Vaatamisväärsusteks on veel ait-pood ja XIX sajandil rajatud mõisakompleks.

## Ajalugu

Arheoloogiliste andmete põhjal oli Veliuona asustatud juba kiviajal. Esimest korda on asulat kirjalikult mainitud aastal 1291 Peter von Dusburgi kroonikas, seal kandis asula Junigeda nime.

XIII–XIV sajandil oli Veliuona tähtsaks tõkkeks ristisõdijate teel. Aastal 1337 õnnestus Saksa ordul Veliona vallutada ja nad rajasid sealsele linnamäele Bayerburgi kindluse. Aastaks 1344 olid ordurüütlid sunnitud Veliuonast taanduma ja allavoolu uue Bayerburgi ehitama.

Tol perioodil juhtis leedulaste võitlust ordu vastu Gediminas, kes olevat seal vana haava tõttu surnud ja ühele Veliuona linnamägedest maetud. Võitlus ristisõdijatega jätkus pärast Gediminase surma. Aastal 1412 ehitas Veliuonase teisele linnamäele (endise Bayerburgi asemele) kindluse suurvürst Vytautas.

Aastal 1421 nimetati Veliuonat aleviks, ühtlasi lasi Vytatutas sinna kiriku ehitada. Aastal 1443 sai Veliuona Magdeburgi õigused. Aastal 1549 andis Zygmunt II August alevi Barbara Radziwiłłównale.

18. sajandil kuulus Veliuona vürst Józef Poniatowskile, 19. sajandil Zalewski suguvõsale. Viimaseks omanikuks oli P. Wakselis. Nõukogude ajal oli alev kohaliku kolhoosi keskuseks.


Lithuania Veliuona.jpg|Veliuona mõisa peahoone
Veliuona-2009-07-29.jpg|Veliona
Veliuona005.JPG|Üks Veliuona linnamägedest
Veliuona002.JPG|Veliuona
 

## Tuntud elanikke

*Gediminas – Leedu suurvürst
*Antanas Juška – Leedu vaimulik ja folklorist
*Władysław Michał Zaleski – Poola botaanik, Antiookia patriarh

## Vaata ka
*Veliuona juutide genotsiid 

## Viited

## Välislingid

*Alev portaalis vietoves.Lt
*Veliuona, 2001, Versme, 1176 p.
Zapyškis

**Zapyškis** on alev (endine linn) Leedus endise Kaunase maakonna aladel Kaunase rajoonis Zapyškise vallas.

Elanike arv on 254 (2001).
Alev asub Nemunase jõe kaldal. Alevis on kultuurikeskus ja raamatukogu, sealne kool asub Kluoniškiai külas. Vaatamisväärsusteks on Zapškise surnuaed ja sealne kabel, looduslik pühapaik Dievogala Püha Johannese oja, mille kallastel kohalik rahvas tähistas jaanipäeva, ja 1578. aastal valminud gooti stiilis kirik.

Alevis on elanud Vincas Kudirka.

## Ajalugu

Asulat on esimest korda kirjalikult mainitud XVI sajandi alguses, mil kuningas Aleksander selle Jan Sapiehale andis. Toona kandis see nime *Panemune*. Sapiehade suguvõsa järgi sai alev ka oma nime, selle kohta kasutati nimekujusid *Sapiehade alev*, **Sapiegiškėmis** ja **Sapiegiškis**, mis hiljem moondus Zapyškiseks.

Aastal 1578 valmis sealne kirik. Aastal 1655 põletasid Vene sõdurid alevi maha. Aastal 1677 avati seal kihelkonnakool. XVII sajandil läks asula Sapiehadelt Massalskite valdusse.

Poola jagamise järel hakkas alev aastal 1795 kuuluma Preisimaa kuningriiki. Aastal 1812 läks see Varssavi hertsogiriigi koosseisu, aga aastast 1815 kuulus see Venemaale. Aastal 1825 sai Zapyškisest linn, ent aastal 1847 (teistel andmetel alles aastal 1870) kaotas see linnaõigused. XIX sajandi lõpus oli seal üle 500 elaniku. 

Kuni Kaunase hüdroelektrijaama rajamiseni kannatas alev korduvalt üleujutuste all: XX sajandil juhtus see aastail 1934, 1946, 1951 ja 1958.

4. septembril 1941 hukkasid Leedu politseiüksused asulas elanud juudid, kokku 178 inimest. Nõukogude ajal oli Zapyškis kohaliku kartulikasvatusele spetsialiseerunud kolhoosi keskasula.


Zapyskis2010.jpg|Žapyškis
Zapyškio kapinių koplyčia.JPG|Surnuaia kabel
Dievogalos šv. Jono upelis Zapyškyje.JPG|Dievogala Püha Johannese oja Zapyškises


## Viited

## Välislingid

*Alev portaalis vietoves.Lt (Video esimene osa)
Jurbarkas

**Jurbarkas** () (*Jurbork*) on linn Leedus, Jurbarkase rajooni halduskeskus. Asub Nemunase paremkaldal Venemaa Kaliningradi oblasti piiri lähedal merepinnast 29 meetri kõrgusel.

Linna endine saksakeelne nimi on *Georgenburg*, vana venekeelne nimi oli aga Юрбургъ. Halduslikult moodustab see omaette valla.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Jurbarkase elanikest leedulasi 98,38%, venelasi 0,53%, sakslasi 0,18%.

## Ajalugu

Jurbarkast on esmamainitud 1259. aastal, mil ristisõdijad rajasid sinna Georgenburgi kindluse. Kindlus asus ühel selle piirkonna linnamäel, teise linnamäe hõivasid leedulased. Georgenburg ise asus Karšuva muinasmaakonna territooriumil, mida asustasid skalvid.

Aastal 1382 ründas kindlust Kęstutis, kasutades selleks esimest korda Leedu ajaloos bombarde. Kaks kindlust seisid seal vastakuti kuni Tannenbergi lahinguni, mil see ala läks Leedu valdusse ja Jurbarkase kohale rajati Leedu suurvürstidele kuuluv mõis, mille juurde tekkis ka asula.

Jurbarkasest sai linn aastal 1611. XIX sajandil valmis sealne mõisakompleks.

Jurbakas oli üks esimesi elektrifitseeritud linnu Leedus. Aastail 1900–1903 rajas Jurbarkase mõisa toonane omanik Vasilčikovas Mituva jõele vesiveski, kuhu paigaldas ka elektrigeneraatori. Elektriga varustati nii veski kui ka mõis, kirik ja linna elumajad. Veski juures pandi tööle ka saekaater. Hoone põletasid Esimese maailmasõja ajal maha linna okupeerinud Saksa väed.


Jurbarkas_400.jpg|Jurbarkas
Jurbarko_baznycia_ziema.jpg|Katoliku kirik
Vytauto gatve.JPG|Vytauto gatvė
Jurbarkas_kauno_gatve.jpg|Kauno gatvė


## Tuntud elanikke

*Józef Zaliwski – Poola väejuht ja vabadusvõitleja
*Jan Czeraszkiewicz – Poola advokaat ja haridustegelane
*William Zorach – USA kunstnik
*Vincas Grybas – Leedu skulptor
*Antanas Sodeika – Leedu laulja
*Antanas Šabaniauskas – Leedu laulja
*Romualdas Marcinkus – Leedu langevarjur, piloot ja jalgpallur
*Arkadi Kolesnikov – Vene hüdroloog
*Sol Goldstein – USA filantroop
*Karolis Bauža – Leedu judoka
*Andrius Gudžius – Leedu kettaheitja

## Viited

## Välislingid

*Linn portaalis vietoves.Lt
Uzda

**Uzda** on linn Valgevenes Minski oblastis, Uzda rajooni ja Uzda külanõukogu halduskeskus. Linn asub riigi pealinnast Minskist 72 kilomeetri kaugusel ja merepinnast 172 meetri kõrgusel.

Haridust annavad kaks keskkooli, gümnaasium, kutseharidust andev lütseum, sanatoorne internaat, laste spordikool ja kunstikool. Linnas on kultuurimaja, kino ja kaks raamatukogu. Uzdas tegutsevad kaks isetegevuslikku teatrit. Tööstusest on linnas kergetööstuse ja toiduainetetööstuse ettevõtteid.

Uzdas on koduloomuuseum. Osaliselt on säilinud linna vana keskus. Vaatamisväärsusteks on veel sünagoog, katoliku kirik aastast 1798, õigeusu kirik aastast 1840, samuti Zaviszade suguvõsa püramiidikujuline kabel-rahula.
## Ajalugu

Uzdat on esmamainitud 1450. aastal kui Korsakitele kuuluvat mõisa. XV sajandi teisel poolel sai Uzdast alev, mis kuulus Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda. Alev on läbi aegade kuulunud Kaweczyńckitele, Zaviszadele, Krasinskitele.

XV sajandi lõpus ehitati alevisse kalvinistide kirik. Aastal 1572 peatus seal oma piibli väljaandmisega tegelev Szymon Budny. Katoliku kogudus tekkis alevisse aastal 1684, selle jumalateenistused toimusid pikka aega kohalikus kabelis. Alev oli ka üks tatarlaste ajaloolisi keskuseid.

Poola jagamisel läks Uzda aastal 1793 Venemaa koosseisu. Alev hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1798 valmis katoliku kirik, ka oli alevis tollel ajal juba õigeusu kirik. Aastast 1886 on teada, et alevis tegutses kaks veskit, lisaks oli seal veel kalevivabrik. Alevis oli 24 poodi, lisaks kirikutele tegutsesid ka sünagoog ja mošee.

1919. aastast kuulus Uzda Valgevene NSV koosseisu. Teise maailmasõja ajal hävitasid Saksa okupatsiooniväed linnas ja selle ümbruses 5599 elanikku, nende seas ka Uzda getos elanud 1740 juuti. Aastal 1966 sai alevist rajoonikeskus. Asulast sai linn aastal 1999.

## Pilte


Касьцёл Сьвятога Крыжа (Узда) 003.Jpeg|Uzda katoliku kirik
Church in Uzda, Belarus.jpg|Uzda õigeusu kirik
Uzda. Узда (06.2005).jpg|Uzda koolimaja


## Tuntud elanikke

*Alaksandar Hierasimienka – Valgevene diplomaat
*Moshe Feinstein – USA rabi
*Salomon Bernstein – Iisraeli kunstnik
*Valery Šabluk – Valgevene ajaloolane
*Viktar Bierasnievič – Valgevene matemaatik
*Ludmiła Bialajeva – Valgevene meditsiiniprofessor
*Boris Palejev – Nõukogude sõjaväelane

## Viited

## Välislingid

*Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
*Uzda
*Fotod Uzdast
*Uzda koduleht
*Linn YouTube'is
Aarhusi konventsioon

**Aarhusi konventsioon** (inglise *Aarhus Convention*) on ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni liikmesriikide 1998. aastal alla kirjutatud rahvusvaheline kokkulepe, mille eesmärgiks on kaitsta kodanike õigust elada keskkonnas, mis vastab tervise ja heaolu nõuetele. Konventsioon on nimetatud Taani linna Aarhusi järgi. 
Eesti ratifitseeris konventsiooni 6. juunil 2001. 

Konventsiooni põhinõue on, et riigid rakendaksid meetmeid, mis tagavad võimude tegevuse avalikustamise ja aruandekohustuse. Aarhusi konventsiooniga algatati uus etapp keskkonnapoliitika ja -õiguse arengus, mis ei piirdu üksnes keskkonnakaitse eesmärkidega, vaid aitab kaasa avatud ühiskonna põhimõtete elluviimisele. 

Aarhusi konventsiooni kolm põhiõigust, mida sellega ühinenud riik peab tagama, on järgmised: 
# keskkonnainfo kättesaadavus; 
# üldsuse (sh kodanike) osalemine keskkonnaasjade otsustamises; 
# juurdepääs õigusemõistmisele keskkonna alal. 
Neid kolme põhiõigust on nimetatud ka **juurdepääsu-põhimõteteks** (inglise *access principles*).

## Vaata ka
* kaebeõigus
* otsustusprotsess
* puutumus
* sotsiaalne vastutus
* üldsuse kaasamine

## Viited
 

## Välislingid
*UNECE Aarhusi konventsiooni veebileht
Bobr

**Bobr** on alev Valgevenes Minski oblastis Krupki rajoonis, Bobri külanõukogu halduskeskus. Bobr asub Bobri jõe kaldal merepinnast 176 meetri kõrgusel, alevi lähedal asub Minski-Orša raudteel samanimeline jaam.

Bobris asub keskkool. Alevis on kino ja kaks raamatukogu. Bobris on kergetööstus ja toiduainetetööstus; ka töödeldakse seal puitu. Vaatamisväärsuseks on XIX sajandil rajatud mõisakompleks.

## Ajalugu

Bobri asulat mainitakse esimest korda aastal 1516. Aastast 1559 kuulus see Chodkiewiczitele. Aastal 1573 läks Bobr Pacide suguvõsa valdusse, toona oli asulast saanud alev, mis kuulus Viciebski vojevoodkonda ja Orša maakonda.

Aastal 1614 oli Bobris õigeusu kirik, alevis oli ka kõrts. Bobri jõel asus vesiveski, asulas oli ka sild. Aastal 1699 sai Bobri omanikuks Benedict Sapieha, kes müüs aga järgmisel aastal alevi Lendorffidele. Aastal 1733 sai alevist Ogińskite valdus. 

Poola jagamisel hakkas Bobr aastal 1793 kuuluma Venemaa Keisririigi koosseisu. Alev asus toona Mogiljovi kubermangus. Aastal 1828 hakkas alevis tegutsema tellisevabrik, aastal 1882 ehitati alevisse teine õigeusu kirik. Aastal 1885 oli Bobris kaks õigeusu kirikut ja üks katoliku kirik, kabel, sünagoog, 22 poodi. Laata peeti seal kolm korda aastas. Aastal 1904 hakkas tegutsema veel teinegi tellisetehas.

Aastast 1924 kuulus Bobr Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1938 muudeti Bobri alev külaks. Aleviks sai Bobr taas 1941. aastal.

## Viited

## Välislingid

*Bobri vapp teiste hulgas
*Massimõrva memoriaal
Pleščanicy

**Pleščanicy** (transkribeerituna **Pleštšanitsõ**, poola keeles *Pleszczenice*) on alev Valgevenes Minski oblastis Łahojski rajoonis, Pleščanicy külanõukogu halduskeskus.

Pleščanicys on kaks keskkooli, spordikool ja muusikakool. Alevis on kaks raamatukogu. Pleščanicys on toiduainetetööstus, seal töödeldakse puitu ja valmistatakse ehitusmaterjale. Veehoidla kaldal asub kalapüügibaas koos hotelliga.

Vaatamisväärsusteks on  XX sajandi algul ehitatud sünagoog ja õigeusu kirik.

## Ajalugu

Pleščanicyt mainitakse esimest korda XVI sajandil. Toona oli see Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda kuuluv küla. Asula kuulus Tyszkiewiczite suguvõsale.

Uputuse ajal tegutses asula ümbruskonnas partisanide salk, mis rüüstas Moskva poole üle läinud feodaalide losse, korraldasid teedel varitsusi, aga kohalikul talurahval ei lubanud nad käia okupeeritud Minskis. 

Poola jagamisel hakkas Pleščanicy aastal 1793 kuuluma Venemaa Keisririigi koosseisu. Ühtlasi muudeti senine küla aleviks. 1812. aasta sõjas toimus alevi all Vene  ja Prantsuse vägede vahel lahing. 

Aastal 1817 ehitasid Tyszkiewiczid alevisse õigeusu kiriku, aga aastal 1825 asutasid nad sinna teatri, mis tegutses 10 aastat. Sajandi lõpus oli asulas peale kiriku veel ka sünagoog, seal pruuliti õlut ja toimusid laadad. Aastal 1885 asutati alevisse vabrik, kus valmistati kingataldasid, hiljem hakati seal tootma ka saapanaelu.

Aastal 1924 sai alevist samanimelise Valgevene NSV rajooni keskus. Aastal 1929 olid seal elektrijaam, saekaater, veski. Aastal 1962 liideti Pleščanicy Łahojski rajooniga.

## Viited

## Välislingid

*Pleszczenice
*Alevi koduleht
Šacak

**Šack** või **Šacak** (valgevene keeles Шацк, vene keeles Шацк, transkribeerituna **Šatsk** või **Šatsak**) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Minski oblasti Puchavičy rajoonis. Šacak on Šacaki külanõukogu halduskeskus. Agrolinnake asub Šaca jõe kaldal, merepinnast 180 meetri kõrgusel.

## Ajalugu

Alevit on esmamainitud 1492. aastal. Algselt Sudivojus Valimantaitis ja seejärel Stankus Sudijovaitisele kuulunud asula läks sel aastal Petras Jonaitis Mantigirdaitise valdusse. Hiljem kuulus asula Kiszkadele ja Radziwillidele. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas see kuuluma Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda, ühtlasi sai asulast alev.

Aastal 1582 ostsid Šacaki Hołowczyńskid. Asula omanikud vahetusid kiiresti, nende seas olid Winkod (Andzej Winko sai tuntuks sellega, et tungis selle naabri valdustesse, kellega tal oli piiritüli, ja lõi teda seal rusikaga näkku), Piekarskid, Krzyszkowskid, Mozolewskid, Chreptowiczid, Wołodkowiczid, Czyżid, Bychowiecid, Denhoffid, Tiesenhausenid, Orańskid. Viimaks, aastal 1732, ostsid alevi Oskierkod.  

Aastal 1793 läks alev teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Šacak hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1879 ostsid alevi Homuliczkid, viimased omanikud olid aga Puciatad.

Aastal 1919 läks alev Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai 1924. aastal rajoonikeskus. Aastal 1935 muudeti alev külaks. Aastast 1960 on asula Puchavičy rajooni koosseisus.

## Tuntud elanikke
*Ivan Łupinovič – valgevene põllumajandusteadlane
*Taisija Doŭnar – valgevene jurist
*Alaksandr Mikulčyk – valgevene luuletaja

## Välislingid

*Šacaki vapp teiste hulgas
*Šacak 18. sajandi kaardil (all ääres)
Talve võlumaa (Birgit Õigemeel)

"**Talve võlumaa"** on Birgit Õigemeele teine raadiosingel tema jõulualbumilt "Ilus aeg". Lugu ilmus Eesti Ekspressi vahel. Laulul teeb kaasa ETV Lastekoor.

## Ajalugu
"Talve võlumaa" on eestikeelne versioon inglise jõululaulust "Winter Wonderland". Laulu ingliseelsed sõnad on kirjutanud Richard Smith ja viisi Felix Bernard. Eestikeelsed sõnad on kirjutanud Vello Salumets. Flöödil teeb kaasa Deniss Pashkevitch. "Vaikselt sajab lund" on eestikeelne versioon saksakeelsest laulust "Leise rieselt der Schnee", mille sõnad ja viisi on kirjutanud saksa protestantlik minister Eduard Ebel. Arranžeeringu on mõlemale loole teinud Uku Suviste ja produtseerinud Ivar Must. Singel anti välja 11. detsembril 2008.

## Lugude nimekiri
# "Talve võlumaa" – 2:46
# "Vaikselt sajab lund" – 2:21

## Esinemised
Birgit on laulu "Talve võlumaa" esitanud TV3 saates "Kolmeraudne" ja oma kontsertidel.
Hłusk

**Hłusk** (poola keeles *Hłusk*, valgevene-eesti transkriptsioonis **Glusk**) on alev Valgevenes Mahiloŭ oblastis, Hłuski rajooni halduskeskus. Asub Pciči jõe kaldal, merepinnast 123 meetri kõrgusel, riigi pealinnast Minskist 165, Mahiloŭ linnast aga 168 kilomeetri kaugusel.

Haridust annavad kolm keskkooli, kunstikool ja sanatoorne internaatkool. Alevis on kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Antakse välja rajoonilehte Radzima (*Радзіма)*. Hłuskis on toiduainetetööstus, seal töödeldakse ka puitu. Vaatamisväärsusteks on osaliselt säilinud vanalinn, samuti ka XVI-XVII sajandil kasutusel olnud kindluse ase (kindlus ise on tänapäevaks hävinud).

## Ajalugu
Algselt kandis Hłuski nime praegune Haradok. XVI sajandi esimesel poolel asutas Jurgis Alšėniškis uue asula, mis hakkas kandma nime Hłusk Dubrovicki (*Глуск Дубровіцкі*), hiljem sai sellest aga lihtsalt Hłusk.

Aastal 1522 sai ta õiguse rajada asula juurde kindlus. Aastal 1525 sai asula Zygmunt II Augustilt õiguse pidada laata. Aastal 1558 jagati asula kaheks, ühe poole pärisid Połubińskid, teise aga Jurgise tütar, kelle abielludes (aastal 1561) läks tema osa Zasławskite valdusse, aga kümme aastat hiljem ostsid selle Czartoryskid. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas Hłusk kuuluma Navahrudaki vojevoodkonda ja Navahrudaki maakonda.

Aastal 1626 ostsid Połubińskid ära ka teise poole asulast. Aastal 1655 rüüstasid alevit kasakad. Pärast seda, kui nad sealse kantsi maha olid põletanud, ehitati sinna uus, muldvallide ja viie bastioniga kindlus. Aastal 1667 rajasid frantsisklased Hłuskisse kloostri. Hiljem omandas abielu teel asula Dominik Mikołaj Radziwiłł, Radziwillide valdusse jäi alev kuni XVIII sajandi lõpuni. Aastal 1775 kannatas alev tulekahju läbi.

Poola jagamisel läks Hłusk aastal 1793 Venemaa koosseisu. Seal kuulus alev Minski kubermangu ja Babrujski maakonda. Alev läks koos ümbruskonna asulatega aastal 1800 krahv Judycki omandisse, XIX sajandi alguses aga Brzostowskite valdusse. Aastast 1897 on teada, et alevis oli 22 poodi, katoliku kirik ja kaks õigeusu kirikut, lisaks veel viis sünagoogi.

Aastal 1924 hakkas Hłusk kuuluma Valgevene NSV koosseisu. kus sellest sai rajoonikeskus. Enne Teist maailmasõda elas alevis 1935 juuti. Kui sakslased olid alevi okupeerinud, rajasid nad sinna geto, mille juutidest asukad pidid iga päev alevi kõrval asuvas laagris tööl käima, sellest keeldumist karistati mahalaskmisega. . Detsembris 1941 lasti kõik alevi juudid maha. Kuna sinna toodi juute ka ülejäänud rajoonist, oli hukatute arv ligi 3000.

## Pilte


Hulsk_04.jpg|Hłusk
Hlusk Castle 03.jpg|Bastionide jäänused
Hulsk rajvykankam.jpg|Rajooni täitevkomitee hoone
Hulsk_08.jpg|Apteek
Hulsk_05.jpg|Hłuski vanalinn


## Tuntud elanikke

*Siarhiej Hrachoŭski – Valgevene luuletaja
*Alaksandar Tarasievič – Valgevene kunstnik
*Fiodar Jankoŭski – Valgevene kirjanik
*Janka Bobryk – Valgevene luuletaja
*Viačasłaŭ Zacharynski – Valgevene kunstnik
*Ryhor Rapaport – Valgevene riigitegelane
*Isaak Livšits – Nõukogude tervishoiutegelane
*Edmund Juditski – Vene arhitekt

## Viited

## Välislingid

*Hłusk
*Alev Valgevene fotoentsüklopeedias
Laste Rõõm

**Laste Rõõm** oli aastatel 1922–1940 Eestis ilmunud igakuine lasteajakiri. 

Ajakirja vastutava toimetajana tegutsesid Artur Adson, Ernst Enno, Voldemar Mettus, Jakob Mändmets ja Julius Oengo.

Ajakirja andis välja Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus.

## Välislingid
*"Laste rõõm - Tähekese eelkäija" Täheke, juuli 2005.