open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jüri Tarmak

**Jüri Tarmak** (21. juuli 1946 – 22. juuni 2022) oli eesti tippkõrgushüppaja, 1972. aasta suveolümpiamängude võitja kõrgushüppes. 

Võistlustel esindas ta Nõukogude Liitu.

Jüri Tarmak tegeles lapsena paljude spordialadega, kuid tema kehalised võimed olid keskpärased. Pikaks kasvas ta alles keskkooli lõpuklassis. Kergejõustikuga hakkas ta tegelema 11-aastaselt. Alates 1963. aastast harjutas ta Viktor Vaiksaare juhendamisel kõrgushüpet. 

Ta lõpetas 1965. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja tuli siis tulemusega 2.00 Eesti NSV meistriks. Tarmak oli astronoomiahuviline ja läks 1965. aastal õppima Leningradi Riiklikku Ülikooli astronoomiat. Seal hakkas ta Leonid Kuznetsovi juures harjutama kõrgushüpet. Pärast kolmeaastast õppimist Eesti NSV-le ette nähtud kohal hakkas Jüri Tarmak õppima Leningradi ülikooli majandusteaduskonnas, mille lõpetas 1975. aastal. Alates sellest ajast ei loetud teda enam Eesti NSV sportlaseks.

Aastatel 1975–1990 oli ta Leningradi Riikliku Ülikooli õppejõud. 1985. aastal kaitses seal majandusteaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Kapitali väljavedu arenguriikidesse: Kagu-Aasia riikide näitel". 1990. aastal asus taas elama Eestisse.

Maetud Tallinna Metsakalmistu sportlaste kvartalisse.

## Sporditulemused
Tuli 1972. aasta Müncheni olümpiamängudel kõrgushüppes olümpiavõitjaks, võites kuldmedali tulemusega 2.23. Viimane rullstiilis kullavõitja meestest. 

Sise-EM-il 1971 võitis hõbeda ja 1972 pronksi, Nõukogude Liidu meistrivõistlustel 1970 pronksi ning Nõukogude Liidu sisemeistrivõistlustel 1972 kulla, 1973 hõbeda ja 1968 pronksi. Tuli 1966 Nõukogude Liidu juunioride meistriks. Eesti NSV meistriks tuli aastatel 1965–1967 ja sisemeistrivõistlustel 1966.

Tema isiklikuks rekordiks jäi aastal 1972 hüpatud 2.25, mis oli maailmas tolle aasta parim tulemus. Hüppas rullstiilis, flopis jäi parimaks 2.14. Hiljem tegeles orienteerumise ja mägimatkamisega.

## Tunnustus
*1972 – NSV Liidu teeneline meistersportlane 
* orden Austuse märk
*1997 – Eesti Olümpiakomitee auliige 
*2001 – Eesti Punase Risti II klassi teenetemärk
*2005 – Eesti Orienteerumisliidu aasta tegija
*2006 – Eesti Olümpiakomitee teenetemärk
*2007 – Kergejõustikuliidu auliige
*2010 – Eesti Vabariigi spordipreemia (**elutööpreemia** - silmapaistvate tippsaavutuste eest kergejõustikus ja olulise panuse eest liikumisharrastuse edendajana)
*2016 – Tallinna teenetemärk

## Isiklikku
Jüri isa oli kettaheitja Aadu Tarmak.

Üliõpilasseltsi Liivika Tallinna vilistlaskogu liige.

## Viited

## Kirjandus
*Tiit Lääne (koostaja). "Jüri Tarmak". Tallinn: Eesti Olümpiakomitee 2006. ISBN 9949-13-712-8

## Välislingid
*
*Jüri Tarmak Olümpiavõitjate Kogu lehel
*Suri olümpiavõitja Jüri Tarmak. *[[Eesti Rahvusringhääling|ERR]]*, 22. juuni 2022
Piiri (Tartu)

**Piiri** on küla Tartu maakonnas Tartu vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Piirissaare valda.

Küla asub Piirissaare kirderannikul.

Küla vana venekeelne nimi on *Межа* ('Piir'). Omal ajal nimetati selle küla järgi kogu Piirissaart.. 

Tsaariajal kuulus küla Liivimaa kubermangu Jurjevi (Tartu) maakonda. 1768. aastal asutati külas külakool. Piiri küla vanausuliste palvemaja on esmamainitud 1802. aastal. Teise maailmasõja ajal põles palvemaja maha.

1913. aastal oli külas 145 majapidamist. 1922/1923. õppeaastal oli Piiri 4-klassilises vene algkoolis 126 õpilast ja 2 õpetajat ning 3-klassilises eesti algkoolis 36 õpilast ja üks õpetaja.

Piiri külas asub endise Piirissaare kooli hoone ja pood, mille hoone ehitati 1902. aastal ja mis on saare üks vanimaid maju. Poe telliskivimaja elas üle 1923. aasta suure tulekahju, kui Piirissaarel põles maani maha 93 maja.

2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas külas 57 inimest. 2011. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanike arv 31.

Külas asuvad Piiri vanausuliste kalmistu ning luterlik Piirissaare kalmistu.

## Viited

## Välislingid
*Piirissaare 360° aeropanoraam / aerofoto
Saare (Tartu)

**Saare** (vene keeles: **Želatšek**) on küla Tartu maakonnas Tartu vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Piirissaare valda.

Küla asub Piirissaare lõunarannikul. Põhja poole jäävad Piiri ja Tooni küla.

Tsaariajal kuulus küla Peterburi kubermangu Oudova maakonda. 1863. aastal ehitati Saare külla vanausuliste puust palvemaja, kuhu mahtus 400 inimest.

1913. aastal oli külas 56 majapidamist. 

2000. aasta rahvaloenduse järgi elas külas 34 inimest. 2011. aasta rahvaloenduse järgi elas Saare külas 11 inimest. 

Külas tegutses kuni 2016. aasta põlenguni Piirissaare vanausuliste palvemaja.


Pilt:Saares ciems Piresaaree 13ul02.JPG
Pilt:Saare küla Piirissaar.JPG


## Viited
Saare

**Saare** on mitme Eesti koha nimi:
***[[Saare (Lääne-Nigula)|Saare]]**, küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas
***[[Saare (Tartu)|Saare]]**, küla Tartu maakonnas Tartu vallas
***[[Saare (Elva)|Saare]]**, küla Tartu maakonnas Elva vallas
***[[Saare (Lääneranna)|Saare]]**, küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas
***[[Kääpa (Saare)|Kääpa]]**, aastani 2006 Saare küla
***[[Ostrova]]**, pandud ette nimetada Saare külaks

**[[Saare (perekonnanimi)|Saare]]** on eesti perekonnanimi. 

* **[[Saare (Sugalepa)|Saare]]** on paik Sugalepa külas. 
*Saare on bussipeatus Tallinnas.

## Vaata ka
*Saare järv
*Saare kanal
*Saare kauplus
*Saare kraav
*Saare kordon
*Saare maakond
*Saare mõis
*Saare peakraav
*Saare tee
*Saare tänav
*Saare vald
Tooni küla

**Tooni** on küla Tartu maakonnas Tartu vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Piirissaare valla halduskeskus.

Küla paikneb Piirissaare idarannikul.

Küla vanaaegne venekeelne nimi on *Тоня*, *Тони*. Küla rajasid 1862. aastal endised Porka küla elanikud, kes olid sunnitud kodukohast lahkuma, sest järv ujutas nende asunduse üle. Tsaariajal kuulus küla Peterburi kubermangu Oudova maakonda.

1913. aastal oli külas 7 majapidamist. 2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas Toonis 13 inimest ja 2011. aasta rahvaloenduse andmeil 11. Külas on säilinud 1933. aastal ehitatud õigeusu Peeter-Pauli kirik, mis 1964. aastast enam ei tegutse. 


Piirissaare õigeusukirik.jpg|Peeter-Pauli kirik Toonis
Piirivalve Piirissaar.JPG|Piirivalvekordon Toonis


## Viited


## Välislingid
* Piirissaare 360° aeropanoraam / aerofoto
Nokia 2110

**Nokia 2110** on 1993. aastal turule toodud Nokia GSM-mobiiltelefoni mudel, mis tegi selle ettevõtte tuntud mobiiltelefonitootjaks. 

Erinevalt tänapäevastest mudelitest arendati seda mitu aastat. Kuigi 1994. aastal loodi väikeste täiendustega mudel 2110i, jäi põhimudel mitmeks aastaks kasutusele ja võeti hästi vastu.  

Hiljuti on hakatud seda mudelit retromoena uuesti kasutama.
Gümnaasium (Vana-Kreeka)

**Gümnaasium** oli Vana-Kreekas avalik spordi-, haridus- ja vabaajarajatis.

Gümnaasiumi juurde kuulus enamasti suur puupõrandaga kaetud spordiplats, maadlusala jms ning hulk abiruume ja rajatisi (sealhulgas riietusruum, pesemis- ja võidmisruum, raamatukogu). 

Gümnaasiumid olid pühendatud mõnele heerosele ning olid avatud täiskasvanud kodanikele ning nende hilises teismeeas järglastele.

Gümnaasiumis võisid käia noorukid, kes olid saanud eelnevalt haridust mõnes palestras ning kuulusid enamasti parematese suguvõsadesse.  See, millises gümnaasiumis harjutamas käidi, kuulus perekondlike traditsioonide hulka ja sageli väljendas ka parteilist kuuluvust poliitilises mõttes.

Gümnaasiumides tegeldi sõjalise iseloomuga harjutustega. Neis toimus ka suurem jagu kodanike ühiskondlikku tegevust, suhtlust ja avalikke arutelusid. 

## [[Ateena]] gümnaasiumid
*Kynosarges
*Akademeia
*Lykeion

## Vaata ka
*Palestra
*Agoraa
*Paideia
*Efeeb
Palestra

**Palestra** oli Vana-Kreekas  mitteavalik haridus- ja spordirajatis, mis kuulus enamasti mõnele rikkamale suguvõsale ja oli selle uhkuseks.

Palestra oli gümnaasiumist väiksem, oli tihti mõeldud eelkõige maadluseks ning tal oli mitmeid lisaruume nagu gümnaasiumilgi. Palestrates anti noorukitele algharidust, mis tagas nende hakkamasaamise täieõiguslike linnakodanikena.

## Vaata ka
*gümnaasium
*paideia
Tsementiitimine

**Tsementiitimine** ehk **tsementeerimine** on süsinikuvaeste teraste pinna rikastamine süsinikuga difusiooni teel.

Eesmärgiks on kõva ja kulumiskindel pind koos pehme ja sitke südamikuga.

Süsinikurikka pinna paksus on kuni 10 millimeetrit, tavaliselt 2–3 millimeetrit. Tsementiiditud pinnal tekib 0,5–1,0 millimeetri paksune kiht, kus süsinikusisaldus muutub 1%-st kuni 0,5%-ni.

Kõvaduse saamiseks tehakse veel karastus ja madallõõmutus.

Tsementiiditakse väikese süsinikusisaldusega (0,1–0,2%) teraseid, reeglina legeerteraseid, sest protsessi maksumus ületab oluliselt terase enda maksumust, kuid ka omadused paranevad märgatavalt.

## Jagunemine
Kasutatakse kahte tsementiitimise varianti: tahkes ja gaasilises keskkonnas (karburisaatorites).

### Tahke tsementiitimine
Tahke tsementiitimine teostatakse teraskastides, kuhu pannakse terasest detailid koos karburisaatoriga. Kastid kaetatakse kaantega, mis tihendatakse saviga ja paigutatakse ahju. Karburisaatoriteks kasutatakse puusütt (tavaliselt tamme või kasepuust), millele lisatakse 10–30% süsihappe soolasid BaCO3, Na2CO3 (sooda), K2CO3 (potas). Soolad aktiveerivad karburisaatori, moodustades temperatuuril 930–950&nbsp;°C süsihapegaasi, mis omakorda muutub söe pinnal süsioksüüdiks: BaCO3 = BaO + CO2;  CO2 + C = 2CO; 2CO = CO2 + C. Aktiivne atomaarsüsinik difundeerub γ-raua kristallvõresse. Protsess temperatuuril 930–950&nbsp;°C kestab üle kümne tunni, mille jooksul tekib tsementiiditud kiht paksusega ligi 1&nbsp;mm.

### Gaasiline tsementiitimine
Gaasiline tsementiitimine teostatakse metalsetes konteinerites, mida täitakse tsementiiditava gaasiga. Gaas valmistatakse spetsiaalsetes gaasigeneraatorites. Selleks kasutatakse erinevaid gaasilisi süsivesinikke: metaan, etaan, propaan, butaan. Nende dissotsieerumisel tekivad tsementiiditavad segud, mis sisaldavad CO-d ja atomaarset süsinikku. Ahi töötab pidevas režiimis – ühest konteineri otsast laaditakse tsementiiditavad detailid, teisest võetakse need välja. Kuna gaasilisel tsementiitimisel ei ole vaja karburisaatorit ja kaste kuumutada, on protsess kiirem: 1&nbsp;mm paksune tsementiiditud kiht moodustub 6–7 tunniga.

## Süsiniku jaotus pinnakihis
Süsiniku jaotus pinnakihis on ebaühtlane: pinnal moodustub üleeutektoidne terasstruktuur perliidist ja ekundaartsementiidist, mis sisaldab 0,8–1,2 %C, sügavamal see muutub puhtperliitseks struktuuriks 0,8 %C, põhimetalli pool perliidi sisaldus väheneb, ilmneb ferriit ja struktuur muutub sujuvalt eeleutektoidseks, nagu see on põhimetallis. Pika seisutuse tulemusena kõrgel temperatuuril kasvab metallitera nii tsementiiditud kihis kui ka põhimetallis, eriti pärilikult jämeteralistes terastes. See võib kahjustada terase väsimus- ja löögiomadusi.
Nitriitimine

**Nitriitimine** on terase pinna rikastamine lämmastikuga. Protsessi eesmärk on saada suure kõvaduse ja kulumiskindlusega pinnakiht. Nitriitimisel suureneb ka pinna väsimustugevus ja korrosioonikindlus.

Nitriitimisprotsess seisneb detaili kauaaegsel (kuni 60 tundi) kuumutamisel ammoniaagis kõrgel temperatuuril. Selleks kasutatakse terasmuhvleid, millest läbi lastakse ammoniaak. Temperatuuril 500–600&nbsp;°C ammoniaak dissotsieerub, seejuures moodustub vesinik ja atomaarne lämmastik

				NH3 = 3H+N.

Lämmastiku aatomid difundeeruvad α-raua kristallvõrre, moodustades selle raua nitriidid. Suure kõvaduse annavad terasele legeerelementide kroomi, molübdeeni ja alumiiniumi nitriidid. Nitriiditud terase kõvadus Vickersi skaala järgi ulatub kuni 1200 HV, samas kui tsementiiditud terase kõvadus ei ületa 900 HV.

Nitriitimiseks kasutatakse kesksüsinikusisaldusega legeerteraseid kroomiga, alumiiniumiga ja molübdeeniga (vene terased 38Х2МЮА, 35ХМА, 38Х2Ю), sobivad ka mõned sarnased stantsiterased (3Х2В8, 5ХНМ).

Tavaliselt nitriiditakse pärast detaili lõplikku mehaanilist ja termilist töötlemist-karastamist kõrgnoolutusega. Selle tulemusena saab detail suure tugevuse ja sitkusega sorbiitse struktuuri, mis säilib ka pärast nitriitimist. Südamiku suur tugevus tagab selle, et kõva ja habras pealiskiht ei vaju kõrgel koormusel sisse. Kõva nitriiditud pind ei vaja järgnevat karastamist nagu tsementiitimisel – see on nitriitimise eelis tsementiitimisega võrreldes.

Nitriiditud kihi paksus on tavaliselt 0,2–0,3&nbsp;mm. Madala temperatuuri (500–600&nbsp;°C) tõttu on lämmastiku difusiooni temperatuur tunduvalt madalam (alla 0,01&nbsp;mm/tunnis) kui süsiniku difusioon tsementiitimisel. Seetõttu on ka nitriitimise kestus pikem, kuni 60 tundi.

## Eelised (võrreldes tsementiitimisega)
Eelisteks on suur pinnakõvadus ja kulumiskindlus, need omadused säilivad ka kuumutusel kuni 500&nbsp;°C. Pinnakihis on suured survepinged, mis soodustavad detaili väsimustugevust. Pärast nitriitimist ei ole vaja karastamist, mis vähendab võimalike karastusdefektide ilmumist. Nitriiditud pind on korrosioonikindel.

## Puudused (võrreldes tsementiitimisega)
Peamiseks puuduseks nitriitimisel on protsessi pikk kestus ja (erinevalt tsementiitimisest) kasutatavate legeerteraste kallidus. Samuti on nitriitimine ammoniaagi kasutamise tõttu keskkonnaohtlik, kuna ammoniaak on inimesele väga mürgine. Seepärast kasutatakse nitriitimist ainult selliste vastutusrikaste, raskkoormatud detailide valmistamiseks, mille puhul on nõutav pinna kõrget kvaliteet.
Palupera valla vapp

**Palupera valla vapp** on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Palupera valla vapp.

Vapp kinnitati 15. oktoobril 2004.

## Vapi kirjeldus
Hõbedase kilbi tüvimikus roheline lainelõikeline varras. Selle kohal kolm rohelist ülessuunatud kiilu, millest keskmine on teistest kõrgem.

## Põhjendus
Laineline varras sümboliseerib valla paiknemist künklikul Lõuna-Eesti maastikul ja valla veerikkust. Kolm ülespoole suunatud teravikuga kiilu tähistavad valla kolme peamist asustuskeskust (Hellenurme, Nõuni ja Palupera), osutavad paiga metsarikkusele ning viitavad edasipürgimisele ja tulevikulootusele. Vapikilbi hõbedane toon sümboliseerib lootust, puhtust ja valgust ning viitab samuti valla veerikkusele; roheline tähistab puhast loodust ja igavesti korduvat eluringlust. 

## Vaata ka
*Palupera valla lipp
*Valga maakond

## Välislingid
*Palupera valla sümboolika valla kodulehel
*Palupera valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Tuuru

**Tuuru** on küla Haapsalu linnas Lääne maakonnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ridala valda.

Küla piirneb läänes Topu lahe ning põhjas Allika ja Panga, idas Sinalepa, kagus Kiideva, lõunas Koidu ning edelas Põgari-Sassi külaga. Tuuru küla lõunaosa asub Matsalu rahvuspargi territooriumil.

Küla läbivad Parila–Kiideva tee ja Tuuru–Puise tee.

## Turism

Tuuru külas asub Altmõisa külalistemaja.

## Viited
Markus Kasemaa

**Markus Kasemaa** (sündinud 28. augustil 1972 Tallinnas) on eesti kunstnik.

Ta on õppinud 1990–1991 Tartu Kunstikooli skulptuuriosakonnas ja 1991–1995 Tartu Ülikooli maaliosakonnas.

Ta on kujundanud raamatuid.

## Tunnustus
* 2025 Ado Vabbe preemia 

## Isiklikku
Tema isa oli Andrus Kasemaa, ema Saskia Kasemaa, emapoolne vanaisa Elmar Kits, emapoolne vanaema Linda Kits-Mägi.

## Viited

## Välislingid
*Markus Kasemaa koduleht
*www.kasemaa.ee
Pavia lahing

**Pavia lahing** peeti 24. veebruaril 1525 Itaalia sõdade käigus Prantsusmaa kuningriigi ja Püha Rooma riigi vägede vahel vahel. Prantslaste eesotsas oli kuningas François I, keiserlikke vägesid juhtis Karl V.
Lahing toimus Milanost lõuna pool Pavia linna all. François I oli 1524. aasta sügisel sõjaväega üle Alpide tulnud ja hakkas pärast Milano vallutamist piirama Paviat, kus asus keiserlik garnison. Piiramisele saabus lahendus Pescara markii plaani järgi prantslasi tabanud üllatusrünnakuga. François andis alla ja võeti vangi.
Üsse

**Üsse** on küla Lääne maakonnas.

1798. aastal oli Issi veski, 1919 kuulus küla (Isse) Ungern-Sternbergide Võnnu mõisale, 1940 Asuküla valda. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ridala valda.

Seal asub Üsse kodu.

## Viited
Kaubi (Tõrva)

**Kaubi** on küla Valga maakonnas Tõrva vallas.

Aastatel 1991–2017 kuulus küla Põdrala valda, pärast Eesti omavalitsuste haldusreformi jääb küla Tõrva valla territooriumile.

## Viited
Hebei

**Hebei** on provints Hiinas. Provintsi nimi 'jõest põhja pool' viitab selle asendile Kollasest jõest põhjas.

## Haldusjaotus

Provints jaguneb 11 ringkonna tasemel haldusüksuseks (kõik ringkonna õigustes linnad):

* Hengshui (衡水市 : Héngshuǐ shì)
* Baoding (保定市 : Bǎodìng shì) : koos Anguoga
* Cangzhou (沧州市 : Cāngzhōu shì)
* Langfang (廊坊市 : Lángfáng shì)
* Chengde (承德市 : Chéngdé shì)
* Zhangjiakou (张家口市 : Zhāngjiākǒu shì)
* Xingtai (邢台市 : Xíngtái shì)
* Handan (邯郸市 : Hàndān shì)
* Qinhuangdao (秦皇岛市 : Qínhuángdǎo shì)
* Tangshan (唐山市 : Tángshān shì)
* Shijiazhuang (石家庄市 : Shíjiāzhuāng shì)

## Rahvastik

2000. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Hebei provintsi elanikest hiinlased 95,65%, mandžud 3,18%, hueid 0,78%, mongolid 0,26% ja tšuangid 0,031%.

## Viited

## Välislingid
* Provintsi koduleht (*hiina keeles*)
Fredrik Reinfeldt

**John Fredrik Reinfeldt** [] (sündinud 4. augustil 1965 Österhaninges) on Rootsi poliitik.

Ta lõpetas 1990. aastal Stockholmi Ülikooli majanduse alal.

Ta oli alates 25. oktoobrist 2003 kuni 10. jaanuarini 2015 Moderaatide erakonna esimees. 

Ta oli 6. oktoobrist 2006 kuni 3. oktoobrini 2014 Rootsi peaminister. 

2011. aastal andis president Toomas Hendrik Ilves talle Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi.

## Vaata ka
* Fredrik Reinfeldti valitsus
Léo Delibes

**Clément Philibert Léo Delibes** (21. veebruar 1836 – 16. jaanuar 1891 Pariis) oli prantsuse helilooja. 

Ta õppis muusikat Pariisis ja tegutses organistina. Alates 1880. või 1881. aastast oli ta Pariisi konservatooriumi kompositsiooniprofessor.

Delibesi tuntumad teosed on balletid "Coppélia" (1870) ja "Sylvia" (1876) ning  ooper "Lakmé" (1883). Tema looming sisaldab lisaks teatriloomingule ka kooriteoseid ja kammermuusikat.
EP (täpsustus)

**EP** on: 

*Eesti Pank
*Eesti Post
*Eesti Postimees
*Eesti Projekt (projekteerimisinstituut)
*Eesti Päevaleht
*Euroopa farmakopöa
*Euroopa Parlament
*Extended play
*"EP", Macan Bandi EP

**eP** on:
*põhjaeesti murded

## Vaata ka
*Jõhvi EP, jalgpalliklubi
Rein Kask

**Rein Kask** (sündinud 16. november 1926 Tallinn – 17. november 2017) oli eesti mullateadlane, põllumajandusdoktor (1973, Moskva; kinnitatud 1976).

Ta lõpetas 1945. aastal Uuemõisa Põllumajandustehnikumi ja 1949. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. 

1947. aastal asus Kask õppimise kõrvalt tööle Eesti NSV Teaduste Akadeemia Põllumajanduse Instituudi Tartu filiaali laborandina, 1950 edutati nooremteaduriks. Aastast 1956 töötas ta Eesti Maaviljeluse Instituudis (1956–1960 teadurina, 1960–1988 mullauurimise osakonna ja 1988–1994 sektori juhina, 1994–1996 agroökoloogia osakonna juhtivteadurina, 1996–2001 vanemteadurina). 

Ta on teinud uurimusi muldade süstemaatika ja diagnostika, geneesi, evolutsiooni ja erosiooni, mullaviljakuse ja -kaitse, maa hindamise, põllumaa kasutamise ning mullastiku kaardistamise kohta. Ta on üks NSV Liidu muldade erosiooni kaardi ja monograafia autoritest ning Eesti mullastiku suuremõõtkavalisele kaardistamisele alusepanijatest. Ta on koostanud Eesti maahindamismetoodika ja -hindamistabelid.

Okupatsioonid ja mobiliseerimised teise maailmasõja ajal tingisid olukorra, kus normaalse elu jätkamiseks pärast sõda, tuli oma sünniaega dokumentides muuta nii, et see ei tekitaks võõras võimus asjatuid küsimusi. Sellest tulenevalt ei olnud Rein Kase tegelik sünniaasta mitte 1928, nagu seisab kõikides sõjajärgsetes dokumentides ja teatmeteostes, vaid 1926.

## Teoseid
* Mullastikukaardi koostamine 1951 koos Arnold Pihoga
* "Eesti NSV muldade määraja" (1957)
* "Eesti NSV mullaerimite iseloomustus. Juhend mullastiku kaardistajale" (1960, koos A. Pihoga) 
* "Juhend põllumajandusmaa hindamiseks tsonaalse metoodika alusel" (1965)
* "Vene-eesti mullateaduse sõnastik" (1971, autoreid) 
* "Eesti NSV maafond ja selle põllumajanduslik kvaliteet" (1975)
* "Mullateaduse õpik" (1976, koostaja ja autoreid)
* "Teaduslikult põhjendatud maaviljelussüsteem Eesti NSV-s" (1983, autoreid)
* "Mullateadus" (1987, koos Herman Tõnissoniga)
* "Eesti NSV muldade süstemaatiline nimestik ja lühidiagnostika" (1988)
* "Eesti mullad" (1996)
Laimetsa mõis

**Laimetsa mõis** (saksa keeles *Laimetz*) oli rüütlimõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Tänapäeval kuulub mõisa ala Järva valda Järva maakonnas.
## Ajalugu
Mõis asutati 17. sajandi I poolel ja kuulus koos Jalametsaga Põltsamaa lossipiirkonda, mis oli Herman Wrangeli valduses.  

Laimetsa mõisnikud olid 17. sajandil Herman Wrangel, 1640 Niels Dubler, mõisate reduktsiooniga läksid Laimetsa ja Jalametsa mõisad Rootsi riigile ning järgnevalt kuni  1780 Venemaa keisririigi riigimõis,  siis kuni 1804 vabahärra Reinhold von Stackelbergi omanduses, 1804–1814 olid Laimetsa ja Jalametsa mõisad Otto Moritz von Engelhardti omanduses.

Pikka aega kuulus see Koigi mõisnikele Grünewaldtidele, olles praktiliselt viimase kõrvalmõis. 1814–1820 oli mõisa pandihärra ning ka Koigi ja alates 1837. aastast Prandi mõisnik Johann Georg von Grünewaldt ja alates 1820 Johann Georg von Grünewaldt, alates 1832 Otto Magnus von Grünewaldt, Johann Georg Ernst von Grünewaldt ja enne 1909–1919 Otto Johann Werner von Grünewaldt.

Laimetsa mõisa kõrvalmõis oli Jalametsa mõis.

## Mõisahoonestus
1863. aastal rajati ühekorruseline kivist uusrenessanss-stiilis peahoone. Selle fassaadi kaunistas tugevalt eenduv keskrisaliit, mida nii esimesel korrusel kui ka viilul kaunistasid kolm kaarakent. Viiluotsi ilmestasid ka kaar- ja veerandringikujulised aknad.

Viimane mõisa võõrandamise eelne Laimetsa mõisnik oli Otto Johann Werner von Grünewaldt  (1866–1932).

Pärast võõrandamist asus hoones kool. 1980. aastatel oli hoones tulekahju ja sestpeale on mõisahoone varemeis. Ka enamik kõrvalhoonetest on hävinud.

## Vaata ka
*Eesti mõisate loend
*Uusrenessanss
## Viited

## Kirjandus
*
Jõgevamaa Omavalitsuste Aktiviseerimiskeskus

**MTÜ Jõgevamaa Omavalitsuste Aktiviseerimiskeskus** on Jõgeva maakonnas Mustvee vallas Voore külas asuv mittetulundusühing, mille eesmärk on  töötute tagasitoomine tööturule ning tugiisiku ja töötute juhendaja tööle rakendamine keskusega liitunud omavalitsustes.

## Välislingid
*MTÜ Jõgevamaa Omavalitsuste Aktiviseerimiskeskus
Adavere mõis

**Adavere mõis** (saksa keeles *Addafer*) oli rüütlimõis Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal. Tänapäeval jääb mõis Jõgeva maakonna Põltsamaa valla maadele.

## Ajalugu
Adavere mõisat on esmamainitud 17. sajandil. Adavere rentnik oli 18. sajandi alguses Rootsi kapten Otto Wilhelm von Essen (u 1675–1726). Pärast Põhjasõda kuulus mõis algselt Heinrich von Fickile ning hiljem tema väimehele Erich Johann von Vietinghoffile ja tema järeltulijaile. Vietinghoffid püstitasid 1750. aastatel puidust barokse peahoone ja mitu kõrvalhoonet ning rajasid regulaarse ehk prantsuse pargi.

1816. aastal ostis Adavere mõisa Bernhard Caspar von Stackelberg. Tema pojapoeg Bernhard Caspar Otto von Stackelberg müüs 1876. aastal mõisa Nikolai Karl Otto von Wahlile, kellelt 1905. aastal päris mõisa poeg Edward von Wahl.

Wahlid rajasid vana peahoone soklile uue historitsistliku peahoone. 1893. aastal valminud peahoone on krohvimata paekiviehitis, mille keskosa kaunistab kolme akna laiune pealeehitis.

1919 võõrandati mõis Nikolai von Wahlilt ja alates 1920. aastast asus peahoones metskonnakeskus. 1928 muudeti hoone kooliks, mille tarbeks tehti 1976. aastal Adavere koolihoonele juurdeehitis.

2001. aastal peahoone rekonstrueeriti ning sinna kolisid ka kohalik lasteaed ja Adavere raamatukogu.

Säilinud on hulk kõrvalhooneid, nende hulgas ka tuulik, kus asub tänapäeval söögikoht.

## Mõisa kalmistu
Mõisa südamest linnulennult umbes 1 km kaugusele edelasse jääb mõisa kalmistu. Kalmistu keskosas paikneb matusekabel, mis praegu on varemetes. Huvipakkuv on kalmistu varajane planeering, mille järgi oli suur osa kalmistust tõenäoliselt park.

## Vaata ka
* Adavere mõisa peahoone
* Adavere mõisa park
* Adavere mõisa kalmistu

## Viited

## Kirjandus
*Hagemeister, Heinrich von (1836/1837). *Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. T. 1–2. Riga: E. Frantzen, lk 193. 
*Stryk, Leonhard von (1877). Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil, Der ehstnische District.... Dorpat: C. Mattiesen, lk 385–386.

## Välislingid

*Adavere mõis kultuurimälestiste registris
*Adavere mõisast Eesti mõisaportaalis
*Adavere mõis (Põltsamaa khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Gérard Desargues

**Gérard Desargues** [žer'aar dez'arg] (21. veebruar 1591 Lyon – 9. oktoober 1661 Lyon) oli prantsuse matemaatik ja insener, keda peetakse üheks projektiivse ja kujutava geomeetria rajajaks. Tema tööd mõjutasid oluliselt geomeetria hilisemat arengut, kuigi eluajal ei leidnud need laialdast tunnustust.

1639. aastal ilmunud teoses "Brouillon project d’une atteinte aux événements des rencontres du cône avec un plan" esitas Desargues süstemaatilise käsitluse koonuselõigete projektiivsetest omadustest. Ta käsitles ringi, ellipsit, parabooli ja hüperbooli ühtse teooria osadena. Selles töös sõnastas ta ka Desarguesi teoreemi, mis kirjeldab kahe kolmnurga perspektiivset vastavust.

1643. aastal avaldatud teoses "La pratique du trait à preuves" rakendas ta oma geomeetrilisi põhimõtteid arhitektuuris ja kiviraidumises ning käsitles perspektiivõpetuse praktilisi küsimusi.

Desargues võttis kasutusele lõpmata kauge punkti mõiste ning arendas edasi involutsiooni käsitlust projektiivses geomeetrias. Ta uuris ka tsükloidi ja selle rakendusi, sealhulgas hammasrataste profiile.

Tema järgi on nimetatud Desarguesi teoreem, mis on üks projektiivse geomeetria keskseid tulemusi ning mõjutas muu hulgas ka Blaise Pascal’i töid.

## Viited
Imavere mõis

**Imavere mõis** (saksa keeles *Immafer*) oli rüütlimõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Imavere külla Järva vallas Järva maakonnas.

## Ajalugu
1748. aastal eraldas Berend Gustav von Kawer oma Loopre mõisast Imavere mõisa. Selle esimesteks omanikes olid Ihrmannid. 

1759. aastal müüs Otto Reinhold von Ihrmann mõisa Saaremaa maapealikule ja Adavere mõisa omanikule Erich Johann von Vietinghoffile. Vietinghoffidele kuulus mõis 19. sajandi alguseni, mil selle omandas Erich Johann von Vietinghoffi pojatütre abikaasa Bernhard Caspar von Stackelberg. 

1897. aastal müüs tema pojapoeg Bernhard Caspar Otto von Stackelberg Imavere ja Võrevere mõisa Alexander Oskar von Strykile, kes kinkis selle oma väimehele Eugen Carl Alexander von Pistohlkorsile.

Tema kätte jäi mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni.

## Mõisakompleks
18. sajandi lõpus püstitati kõrgel soklil asuv kivist peahoone mis oli põhiosas ühekorruseline. Hoone keskel paiknes kolme akna laiune kahekorruseline osa, mida kaunistas kolmnurkfrontoon. Mõisas asus ka arvukalt kõrvalhooneid, millest enamus on hävinud või varemeis, vaid kahekorruselised aidad on säilinud algkujul tänapäevani, samuti ka mõisale kuulunud viinaköök.

Eesti vabariigi algusaastail tegutses mõisahoones kool, selleks ehitati peahoonele teine korrus ja lisakorpus. Praegu on Imavere mõisakompleks eraomanduses.

## Vaata ka
*Eesti mõisate loend

## Viited

## Kirjandus
*Heinrich von Hagemeister. "Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands". E. Frantzen. 1836

## Välislingid
*Imavere mõisast Eesti mõisaportaalis
Gaasikamber

**Gaasikamber** on spetsiaalne ruum (kamber), kus loomi ja inimesi tapetakse kambrisse lastava mürkgaasiga.

Gaasikamber võeti kasutusele Ameerika Ühendriikides 1920. aastatel. USA-s kasutati gaasikambrit hukkamiseks viimati 1999. aastal Arizona osariigis.
Natsistlikul Saksamaal kasutati gaasikambreid juutide, mustlaste, homoseksuaalsete inimeste ja vaimuhaigete tapmiseks. Algselt kasutati mürkgaasina süsinikmonooksiidi ehk vingugaasi (CO). Osades koonduslaagrites (näiteks Auschwitz-Birkenau) kasutati mürkgaasina kristalliseerunud vesiniktsüaniidi Zyklon B. Mõnes suuremas koonduslaagris olid kuni 2000 inimest mahutanud gaasikambrid. Hukkamiseks viidi vangid gaasikambrisse, mis suleti, ja siis lasti kambrisse kas vingugaasi auto sumumutist või Zyklon B-d katusesse tehtud spetsiaalse ava kaudu. Vangid surid 5–30 minutiga, seejärel eemaldati nendelt kuldhambad ja kõik väärisesemed. Laibad saadeti suurtesse krematooriumidesse, kus oli võimalik põletada umbes 1000 laipa ööpäevas.

USA-s paigutatakse kõigepealt gaasikambris oleva tooli all asuvasse konteinerisse kaalium- (KCN) (või naatriumtsüaniidi (NaCN)) kapslid. Seejärel tuuakse vang gaasikambrisse, seotakse tooli külge kinni ja õhukindel kamber suletakse. Väljaspool kambrit valatakse torusse, mis viib täpselt laeka all asuvasse väiksesse paaki, kontsentreeritud väävelhapet (H2SO4). Seejärel avatakse kambri kardin, et vaatlejad saaks kambris toimuvat näha. Vangla ülem küsib hukatavalt, kas ta soovib öelda viimaseid sõnu. Tavaliselt ei soovita öelda viimseid sõnu. Pärast seda protsessi tõmmatakse väljaspool gaasikambrit kangi, et tsüaniidikapslid kukuksid happesse, mis tekitab keemilise reaktsiooni:
2KCN + H2SO4 = 2HCN + K2SO4

Hukatavale on gaas nähtav ja tal soovitatakse hingata sügavalt, et surra kiiresti ja vältida kannatusrikast surma.

Pärast hukkamist puhastatakse kamber gaasist ja neutraliseeritakse ammoniaagiga (NH3): HCN + NH3 = NH4+ = CN-. Seejärel toovad hapnikumaske kandvad valvurid surnukeha kambrist välja. Siis uurib vangla arst surnukeha, et hukatu surnuks tunnistada.

USA-s on pärast surmanuhtluse taastamist gaasikambrit hukkamiseks kasutatud kõige rohkem Mississippi osariigis (4 korral). California, Arizona ja Põhja-Carolina osariikides on gaasikambrit hukkamiseks kasutatud kahel ja Nevadas ühel korral.

## Vaata ka

*Zyklon B
*gaasitamisauto (liikuv gaasikamber)
Kividega surnuksloopimine

**Kividega surnuksloopimine** ehk **lapidatsioon** on hukkamismeetod, mille korral loobitakse hukatavat kividega, kuni ta sureb.

## Kividega surnuksloopimine Piiblis
Meetodit on kirjeldatud Piiblis, kus seda peeti karistuseks abielurikkumise, aga ka jumalateotuse (3Ms 24:16, 1Kn 21:10), needmise (3Ms 24:14), hooramise (5Ms 22:21), hingamispäeval töö tegemise (4Ms 15:35-36) ja muude üleastumiste eest.
See hukkamisviis oli Piiblis kirjeldatu põhjal omane ka egiptlastele (2Ms 8:22), samuti kasutati seda loomade hukkamiseks (2Ms 21:28-29,32).
Kividega surnuksviskamine oli karistus ning märtrisurm ka esimesele kristlikule pühakule, pühale Stefanosele (Ap 7:54-60).

## Kividega surnuksloopimine tänapäeval
Tänapäeval kasutatakse kividega surnuksloopimist peamiselt islamimaades, kus kehtib usupõhine šariaadiseadus, näiteks Nigeerias, Saudi Araabias, Iraanis, Afganistanis, Sudaanis, Pakistanis ja Araabia Ühendemiraatides.
Popsti!

**Popsti!** oli Eesti filmi- ja muusikaajakiri. 

Ajakiri ilmus 1993–1995. 

Ajakiri loodi Ivar Kümniku eestvedamisel ajakirja Põhjanael toimetuses.
Shijiazhuang

**Shijiazhuang** (haldusüksusena 石家庄市 Shijiazhuang Shi (toonimärkidega Shíjiāzhuāng Shì)) on Hebei provintsi pealinn Hiinas. Asub umbes 320 kilomeetrit Pekingist lõunas.

Linn on asutatud 1925 ja linnaks nimetati 7. oktoobril 1939 nimega *Shimen* (*Shímén*). Praeguse nime sai 26. detsembril 1947. Pärast Hebei provintsi pealinnaks nimetamist on linn kiiresti kasvanud.

Peamised tööstusharud on tekstiili-, farmaatsia- ja keemiatööstus.

Linnas elab umbes 2 miljonit inimest. Linna haldusalasse kuulub mitu ümberkausdet maakonda ja linna, koos nendega on rahvaarv ligi 9 miljonit.

## Viited

## Välislingid

* Shijiazhuangi koduleht
Lambert Wilson

**Lambert Wilson** (sündinud 3. augustil 1959 Neuilly-sur-Seine'is) on prantsuse filminäitleja. 

Tema isa on filmi- ja teatrinäitleja ning lavastaja Georges Wilson.

Lambert Wilson on mänginud enam kui 70 Prantsusmaa, Suurbritannia, USA ja Saksamaa filmis.

Tema tuntumad rollid on olnud filmides "Matrix Reloaded", "Enter the Matrix", "Matrix Revolutions", "Sahara" ja "Liider" ("The Leading Man").

Ta on mänginud muuhulgas Claude Chabroli, André Téchine'i ja Fred Zinnemani filmides.

## Välislingid
* Koduleht
*
Andrus Kasemaa

**Andrus Kasemaa** (28. oktoober 1941 – 18. märts 2016) oli eesti skulptor ja graafik.

Ta lõpetas aastal 1967 Tartu Kunstikooli ja aastal 1967 ERKI skulptorina.

Ta oli aastatel 1974–1993 Tartu Ülikooli kunstikabineti juhataja. Seejärel elas ja töötas ta kaks aastat Austraalias. Aastatel 2000–2008 õpetas ta Tartu Kõrgemas Kunstikoolis vaba joonistamist ning tegutses seejärel vabakunstnikuna.

## Tunnustus
*2001 Valgetähe V klassi teenetemärk
*2004 Ado Vabbe stipendium
*2008 Anton Starkopfi stipendium
*2012 Kristjan Raua preemia (juubelinäitus "Joonistused" Tartu kunstimaja suures saalis 20.10.-20.11.2011, kus tuntud maalikunstnik ja skulptor esitas oma värviliste pastelljoonistuste sarju)

## Isiklikku
Ta oli abielus Saskia Kasemaaga (sündinud Kits), nende pojad on Markus Kasemaa, tõlkija Martin Kasemaa ja mööblirestauraator Mattias Kasemaa.

## Viited

## Välislingid
*Facebook
*Tööd Eesti Kunstiserveris
*Koduleht
*Raimu Hanson. Suri kunstnik Andrus Kasemaa. Tartu Postimees, 18. märts 2015
Puka valla vapp

**Puka valla vapp** on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Puka valla vapp.

Vapp kinnitati 27. juunil 1995.

## Vapi kirjeldus
Rohelisel kilbil kuldne otsavaatav sokupea, mida ümbritsevad kolm hõbedast tähtristi 1 + 2.

## Põhjendus
Sokupea on tuletatud Puka mõisniku Thomas Bock nimest, mis tähendab saksa keeles sokku. Ühtlasi tähistab sokupea ka vallamaade ulukirikkust. Tähtristid sümboliseerivad kolme Puka valla territooriumil paiknevat muinasaegset eestlaste linnamäge - Kuigatsi linnamägi, Kivivare linnamägi ja Vooremägi. Veel viitavad tähtristid minevikule, olevikule ja tulevikule, märkides sihikindlust ja lootust. Roheline taust tähistab põllumajandust, metsi ja loodust.

## Vaata ka
*Puka valla lipp
*Valga maakond

## Välislingid
*Puka valla sümboolika valla kodulehel
*Puka valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Põdrala valla vapp

**Põdrala valla vapp** on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Põdrala valla vapp.

Vapp kinnitati 4. septembril 1995.

## Vapi kirjeldus
Ristikulehelõikelise kaldjaotusega vasakult poolitatud sini-kuldse kilbi ülemisel, sinisel väljal kuldne pügalrist; alumisel, kuldsel väljal viie õielehega sinine linaõis kuldse ringikujulise südamikuga.

## Tõlgendus
Pügalrist, muistne Põhjala rahvaste sümbol, on siin rahvaliku vaimsuse järjekestvuse võrdkuju. Rist on aga kristliku maailma kõige levinum kujund. Ristikulehelõige viitab põllumajandusele, valla elanike peamisele tegevusalale. Linaõis sümboliseerib linakasvatust, millega on juba vanast ajast jõukustki kogutud. Sinine on nooruse ja puhtuse värv ning kuld väärikuse ja jõukuse sümbol.

## Vaata ka
*Põdrala valla lipp

## Välislingid
*Põdrala valla lipp ja vapp valla põhimääruse lisas
*Põdrala valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Sangaste valla vapp

**Sangaste valla vapp** on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Sangaste valla vapp.

Vapp kinnitati 1. märtsil 1994.

## Vapi kirjeldus
Sinisel kilbil hõbedase kolmikmäe kujulise tüvimikuga kilbil kaks ristatud kuldset viljapead, mille kohal kuldne üheksaharuline kroon hõbedaste pärlitega harude otstel.

## Põhjendus
Valgamaa vapivärvides kilbil paiknevad tunnused jäädvustavad Sangastele tuntust ja tunnustust toonud sordi- ja tõuaretaja Tartu Ülikooli audoktori krahv Friedrich von Bergi isiku ning elutöö.

## Vaata ka
*Sangaste valla lipp
*Valga maakond

## Välislingid
*Sangaste valla sümboolika valla kodulehel 
*Sangaste valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Proportsionaaljaotur

**Proportsionaaljaotur** on jaotur, mille väljundis saadav signaal (vooluhulk) on võrdeline sisendile (proportsionaalmagnetile) tuleva elektrilise signaaliga (voolu tugevusega).

## Proportsionaaljaoturite võimalused

Proportsionaaljaoturid võimaldavad:

*Juhtida seadmelt saadava liikumise suunda;
*Reguleerida seadmelt saadava liikumise kiirust;
*Tagada tarbija kiirendusi ja pidurdamisi.

## Vaata ka

*Hüdroajami proportsionaaljuhtimine.
*Jaotur
Sahara (täpsustus)

**[[Sahara]]** on:
*Sahara kõrb Põhja-Aafrikas 
*Sahara – kanoniseeritud mahasiddha
*Sahara – progressiivse roki ansambel Saksamaalt

**"[[Sahara (Cussler)|Sahara]]"** on Clive Cussleri raamat.

**"Sahara"** on mitme filmi pealkiri:
***"[[Sahara (film 1983)|Sahara]]"**, Andrew V. McLagleni film (1983)
*...
Qinghai

**Qinghai** (tiibeti keeles མཚོ་སྔོན་ (*mtsho-sngon*); mongoli keeles *Köke Naγur*; mandžu keeles *Huhu Noor*; uiguuri keeles كۆكنۇر *kök nur*) on provints Hiinas. Provints on nime saanud Kukunori järve (hiina keeles *Qinghai Hu*) järgi. Suur osa Qinghai provintsist kuulus varem Tiibeti Khami ja Amdo provintsi.

## Haldusjaotus

Provints jaguneb 1 ringkonna õigustega linnaks, 1 ringkonnaks ja 6 autonoomseks ringkonnaks:

*Haidongi ringkond 
*Xining
*Haibei Tiibeti autonoomne ringkond
*Hainani Tiibeti autonoomne ringkond
*Haixi Mongoli-Tiibeti autonoomne ringkond
*Huangnani Tiibeti autonoomne ringkond
*Gologi Tiibeti autonoomne ringkond
*Yushu Tiibeti autonoomne ringkond

## Rahvastik

2000. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Qinghai provintsi elanikest hiinlased 54,5%, tiibetlased 20,7%, hueid 16%, mongorid 4%, salaarid 1,8% ja mongolid 1,8%.
Fiesole

**Fiesole** (etruski keeles *Viesul*, *Viśl*, *Vipsul*) on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (*comune*) Itaalias Toscana maakonna *[[città metropolitana di Firenze]]*'s. Fiesole sai linnaõigused vabariigi presidendi 2001. aasta 11. septembri dekreediga. Linn asub laugel mägisel maastikul Firenzest umbes 6 km kirde pool. Linna peetakse tihti Firenze jõukaimaks eeslinnaks, linnas on palju sajanditevanuseid villasid kallite kinnisvarahindadega.

## Ajalugu

Fiesole asutati tõenäoliselt 9. või 8. sajandil eKr. See oli olulise tähtsusega etruskide koloonia, millel tuli oma ülemvõimust loobuda alles Firenze asutamise järel 1. sajandil eKr. Linnas on säilinud ka etruskiaegsed müürijäänused.

Linnas on juba alates 14. sajandist olnud jõukate firenzelaste teised kodud, ühes nendest toimub ka Giovanni Boccaccio "Dekameroni" tegevus.

## Vaatamisväärsused

* San Romolo toomkirik (*Duomo*) Piazza Mino da Frisolel, mille ehitamist alustati 1028. Kiriku interjöör on romaani stiilis; sammastel on taaskasutatud Rooma kapiteele. Kiriku kõrval seisab massiivne kellatorn.
* Rooma amfiteatri varemed ja 4. sajandist eKr pärinevad ertuskide müürijäänused leiab toomkiriku taga olevast arheoloogilisest piirkonnast. Seal asub ka Museo Faesulanum, kus hoitakse mahukat pronksiaegset ehte- ja keraamikakogu.
* Sant'Alessandro kirik (9. sajandist)
* San Francesco klooster (14. sajandist)


Pilt:TheatrumFaesolanum.jpg|Theatrum Faesolanum
Pilt:Duomofiesole.jpg|Duomo


## Viited

## Välislingid
* Fiesole linna koduleht itaalia keeles
Langeoog

**Langeoog** on üks seitsmest asustatud Ida-Friisi saarest Waddenzee servas Põhjamere lõunaosas. See paikneb Baltrumi (läänes) ja Spiekeroogi (idas) vahel. See on ühtlasi ka vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Wittmundi kreisis. Valla pindala on 19,67&nbsp;km². 31. detsembril 2023 elas seal 1756 inimest. Langeoog tähendab alamsaksa keeles 'pikk saar'. Saarel on luiteid, kõrgus kuni 20 meetrit. Saarel elas oma elu lõpul baltisaksa päritolu Eesti meteoroloog ja keeristormiuurija Johannes Letzmann.

Langeoogi rand on 14&nbsp;km pikk. Saare tegelik suurus oleneb loodetest, vesi tõuseb ja mõõnab umbes 2,5 meetri võrra iga kuue tunni tagant.

## Loodus

Langeoog koosneb geoloogiliselt ainult liivast. Rand ja luited on saare lääneosas merest uuristatud. Viimase 50 aastaga on Langeoogi lääneots liikunud mitusada meetrit itta. Selline nähtus esineb kõigil Ida-Friisi saartel — mõni saar on liikunud nii palju, et asulat on tulnud mitu korda uuesti ehitada. Kõigil saartel peale Juisti ja Langeoogi on lääneotsas suured raudbetoonist buunid.

## Ajalugu
### Tormivoolud

1717. aasta jõulude ajal lõikas tormivool Langeoogi kolme ossa.

## Transport

Langeoogile pääseb Ida-Friisimaa mandriosa Bensersieli sadamast parvlaevadega Langeoog I, Langeoog II, Langeoog III ja Langeoog IV. Langeoogi parvlaevade graafik ei sõltu loodetest, mis on Ida-Friisi parvlaevade puhul ebatavaline.

Sadam ja linn on ühendatud raudteega ning Langeoogil on ka lennuväli.

Langeoog on suures osas autovaba. Saare külalised peavad oma autod mandrile jätma. Ainult päästeametil ja kiirabil on mootorsõidukid. Traktorite ja raskete ehitusmasinate tegevus on piiratud. Politseinikud ja arstid liiguvad jalgrattaga. Mõnel ettevõttel (ehitus, jookide kohaletoimetamine, postkontor jne) on elektriautod. Postkontoril ja laevakompaniil on kummalgi üks elektriauto. Jala liikumise asemel võib rentida jalgratta või võtta hobutakso.

## Turism

Turism on peamine sissetulekuallikas. Peaaegu kõigis saare hoonetes on külalistetoad. On ka mitu hotelli. Noortehostel on mõned kilomeetrid linnast väljas.

Saare puhas õhk teeb selle populaarseks inimeste seas, kellel on hingamisteedega probleeme.

## Maamärgid

* Langeoogi veetorn;
* katoliku kiriku torn;
* protestantliku kiriku torn;
* Melkhörndüne. See oli kunagi Ida-Friisimaa kõrgeim looduslik koht ja seetõttu turismimagnet. Tuhanded külastajad, kes igal aastal Melkhörndüne tippu kõnnivad, on aga liiva laiali kandnud ja Ida-Friisimaa kõrgeim punkt on nüüd Weißdüne naabersaarel Spiekeroogil;
* vetelpäästetorn.

## Kuulsaid inimesi

Saarel elas mitu aastat laulja ja laulukirjutaja Lale Andersen, kelle 1939. aasta tõlgendus laulust "Lili Marleen" sai teise maailmasõja ajal väga populaarseks. Kuigi ta suri 1972. aastal Viinis, on ta maetud saare luitekalmistule. Langeoogile on tema auks püstitatud pronksist mälestusmärk.

## Viited

## Välislingid

* www.langeoog.de
* Langeoog Online – reisi- ja turismikataloog
Johann Koell

**Johann Koell** (ka **Johann Köhl**; surnud 16. mail 1540 Tallinnas) oli tõenäoliselt eesti päritoluga vaimulik.

Johann Koell võis sündida 1500. aasta paiku Alutagusel. Nimi või olla Kool või Kõll. Ta  õppis Tallinna Toomkoolis või Oleviste kiriku juures asuvas linnakoolis ja võimalik, et seejärel õppis mõnda aega ka ülikoolis Saksamaal, kuigi selle kohta otseseid andmeid pole. Koelli mainitakse 1525. aastal Tallinna Oleviste kiriku eesti jutlustajana. Aastatel 1527–1531 oli ta Tallinna Püha Vaimu kiriku abipastor ja aastast 1532 pastor. Ta oli samas ka kaplan. Koell suri ilmselt katku.

Temalt pärineb 1535. aastal Wittenbergis ilmunud Wanradti ja Koelli katekismuse eestikeelsete osade tõlge. Tõlge on kirja pandud alutaguse murrakust, seetõttu on ka oletatud, et Koell ise sealtkandist pärines. Sellest raamatust on säilinud lehekatked, millel on vanim säilinud eestikeelne trükitud tekst. 

## Vaata ka
*Simon Wanradt

## Viited
Simon Wanradt

**Simon Wanradt** (umbes 1500 – 1567) oli Wanradti ja Koelli katekismuse koostaja. Tegemist on esimese osaliselt säilinud eestikeelse raamatuga. See anti välja 1535. aastal.

Wanradt oli Tallinna Oleviste kogudus õpetaja. On arvatud, et esialgu võis ta lühikest aega teenida ka Tallinna Niguliste kogudust.

## Elulugu
Wanradt oli pärit Klevest, tulnud aga varakult Liivimaale ja tegutsenud Tartu Maarja kirikus jutlustajana. 1529. aastal immatrikuleerus ta Wittenbergi Ülikooli, kus sai järgmisel aastal magistrikraadi. 1531. aastast alates oli ta Tallinna linna teenistuses, aastatel 1532–1536 Tallinna Niguliste kiriku jutlustaja.

Tallinnas viibimise ajal koostas Wanradt alamsaksakeelse luterliku katekismuse, mille Johann Koell tõlkis eesti keelde. Paralleeltekstiga raamat trükiti 1535. aastal Wittenbergis trükkal Hans Luffti poolt. Üks innukamaid finantseerijaid oli Tallinna suurkaupmees Johann Selhorst. Katekismusest leiti aga Tallinnas mitmeid vigu ja selle tiraaž hävitati. Säilinud 11 lehte leiti Eestimaa Kirjanduse Ühingu raamatukogus ühe 16. sajandi köite seest alles 1929. aastal. 

Wanradt lahkus Tallinnast ühe teenijannaga, jättes maha oma naise Josine Papenbuschi ja lapsed. Hiljem viibis ta lühikest aega Läänemaal, siis 1542. aastal Viljandis. 1546. aastal on ta olnud Riia peapiiskop Wilhelmi teenistuses. Liivimaa sõja algul lahkus Wanradt Preisimaale, kus ta täiendas ennast Königsbergi ülikoolis. 1560 sai temast luterlik jutlustaja Vilniuses, 1563 aga Gdański Bartholomaeuse kiriku jutlustaja, kellena ta 1567 ka suri.       

## Vaata ka
*Johann Koell

## Viited

## Kirjandust
* Hellmuth Weiss, Magister Simon Wanradt. Ein Predigerleben der Reformationszeit in Livland und Preussen, in: Studien zur Geschichte des Preussenlandes. Festschrift für Erich Keyser zu seinem 70. Geburtstag dargebracht von Freunden und Schülern, hg. v. Ernst Bahr, Marburg 1963, lk 485–490.
Kloostri mõis

**Kloostri mõis** (saksa keeles *Klosterhof, Löwenberg*, vene keeles *Мз. Клостергофъ; Им. Клостергофъ*) oli rüütlimõis Läänemaal Kirbla kihelkonnas.

Kloostri mõis asutati juba keskajal Lihula tsistertslaste nunnakloostri majandusmõisana. Kuna klooster rajati juba 13. sajandil, võib ka Kloostri mõis olla umbes sama vana. Keskajal asus seal kindlustatud peahoone, nagu kloostrite majandusmõisatele tavaks oli.

Liivi sõja järel kuulus mõis algul Rootsi riigile, kes pantis selle 1591. aastal Haapsalu asehaldurile Caspar von Tiesenhausenile. 1611. aastal kinkis Karl IX mõisa Johann von Derfeldenile, kelle järeltulijate omandusse jäi mõis enam kui kaheks sajandiks. 

1829. aastal läks mõis Fersenite valdusse, kelle kätte ta jäi kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Kloostri mõisa viimaseks võõrandamiseelseks omanikuks oli Axel Nikolai von Fersen. Mõisast on pärit kunstnik Dora von Arronet.

## Mõisahooned

Derfeldenid ehitasid ka 17. sajandi keskpaigas välja esindusliku kahekorruselise barokse kivist peahoone. 

Valminud hoonet ilmestas kaks massiivset mantelkorstent. Madal esimene korrus jäi majanduskorruseks, teine kõrgete ruumidega korrus oli elu- ja esinduskorrus. Hoonet kattis kõrge murdkelpkatus. Vanemad ehitusosad jäid selle ümberehitusega uue peahoone sisse; peamiselt esimese korruse keskosas. 

18.–19. sajandil rajati hulk kõrvalhooneid. Enamik neist paiknes peahoone esise avara väljaku äärtes, ülejäänud selle läheduses ning peahoonest edela pool. Mõisa peahoone ette viis pikk pärnaallee. Sissesõiduteed peahoone esisele auringile kaunistasid baroksed voluutkatustega väravapostid. Mõisa tiigid arvatakse pärinevat kloostri ajast, kuna kloostri majandusmõisatele oli kalakasvatustiikide rajamine tüüpiline. 

Haruldane rootsiaegne kivimõis säilis praktiliselt ümber ehitamata kujul kuni 1939. aastani, mil kasutuseta seisnud hoone puitosad lammutati. Kiviosa on varemetena säilinud tänapäevani. 1990. aastatel puhastati hoone varemed võsast. Enamik kõrvalhooneid on kas varemeis, hävinud või tugevasti ümber ehitatud. 

Kloostri mõis jääb nüüdisajal Pärnu maakonna Lääneranna valla territooriumile.
Holism

**Holism** on õpetus, mis rõhutab terviku esmasust selle osade ees. Holism on arusaam, mille kohaselt keerukate süsteemide käitumine ei ole determineeritud ega seletuv üksnes süsteemi algosakeste käitumise kaudu. 

Holism on vastandvaade reduktsionismile (reduktsionismi kohaselt on iga süsteemi käitumine taanduv selle osakeste käitumisele). Teisalt on holism ja reduktsionism komplementaarsed kirjeldusviisid, mille koosrakendamine võimaldab keerukate süsteemide käitumist teaduslikult selgitada. 

Holismi mõiste tuli kasutusele Jan C. Smutsi teose "Holism ja evolutsioon" (1926) kaudu. 

## Vaata ka

*holistlik mõtlemine
*süsteemne mõtlemine
*tervik

## Kirjandus
*Elsasser, Walter M. 1998. *Reflections on a Theory of Organisms: Holism in Biology*. Baltimore: The Johns Hopkins University Press.
*Smuts, Jan C. 1926. *Holism and Evolution*. MacMillan.