Maria Theresia militaarorden

**Maria Theresia militaarorden** (saksa keeles *Militär-Maria Theresien-Orden*) oli Habsburgide monarhia ajal kasutuses olnud orden, mida jagati sõjaliste teenete ja üles näidatud innukuse eest. 

## Ordeni klassid ja kujundus

Maria Theresia orden oli algselt jaotatud kaheks klassiks - suurristiks ja rüütliristiks. 

Rüütliristi kanti tavaliselt vasakul rinnal. Orden kinnitati kolmnurkse punase-valge-punase lindi abil. Esimese maailmasõja ajal kanti ordenit ka mundri teisele nööbile kinnitatuna. 

Suurristi kanti samuti vasakul rinnal, kuid suurristi kavaleril oli ka üle õla kantav lint. 

1765. aasta 15. oktoobril lisas keiser Joseph II ordenile ka komandöriristi klassi. Selle klassi aumärki kanti kaelas. 

Nii rüütli- kui ka komandöriristid on valgega emaileeritud ristid, mille keskel ringis on Austria rahvusvärvid ning pealdis "Fortitudini" ('vapruse eest'). 

Ordenid valmistas juveliirifirma C. F. Rothe und Neffe.

## Ajalugu

Seitsmeaastase sõja algusega tõstatati idee uue sõjaväelise ordeni loomiseks. Ettepanek leidis toetust ka keiser Franz I-lt. Keisrinna Maria Theresia kavatses uue ordeni välja anda 1757. aasta 13. mail, kuid 6. mail toimunud Praha lahingus saadud kaotuse tõttu jäeti see ära. 

Kuid 18. juunil saavutasid Habsburgide väed Leopold Joseph von Dauni juhtimisel Kolíni lahingus võidu. Maria Theresia kuulutas uue ordeni asutamise välja 22. juunil, kuid täpsustas, et tõeliseks asutamispäevaks tuleks lugeda 18. juunit. Esimesena autasustati militaarordeni suurristiga Leopold Joseph von Dauni ning seejärel hertsog Karl Alexanderit. Ordeni väljaandmisel sätestati, et selle määramisel ei lähtutud perekonnastaatusest, teenistusaja pikkusest, lahingus saadud haavadest ega varasematest autasudest. Ordeniga autasustati vaid neid, kes olid lahingus välja paistnud erilise vaprusega või lahingu käiku positiivselt mõjutanud.

Maria Theresia militaarordeniga autasustatud sõjaväelased said kohe ka *Ritter*'i (rüütel) aadlitiitli ja pensioni. Neil oli hiljem õigus ka parunitiitlit (*Freiherr*) taotleda. Ordeniga autasustatute leskedel oli õigus saada pool oma lahkunud kaasa pensionist. 

Maria Theresia militaarordeni jagamise õigus oli monarhil kui ordeni suurmeistril. Esimese maailmasõja järel loovutas Karl I selle õiguse ning tema asetäitjaks määrati Franz Conrad von Hötzendorf. Pärast tema surma 1925. aastal sai järgmiseks asetäitjaks Viktor Dankl. Alates 20. novembrist 1930 oli ordeni suurmeister Otto von Habsburg. Kuid juba järgmise aasta 3. oktoobril lõpetas ordenikomisjon pärast viimaste autasude jagamist oma tegevuse. Perioodil 1757−1931 oli ordenile nomineeritud 4392 inimest, kellest autasu pälvisid 1240. Neist suurristi kavalere oli vaid 61.

Kuigi pärast ordenikavaleri surma oli tema pere kohustatud ordeni komisjonile tagastama, soovis Ungari valitsus pärast maailmasõja lõppu, et ungarlastest kavaleride medalid neile tagasi antaks. 1886. aastal väljastatud dokumendis nõudis keiser Franz Joseph I, et medalid tuleb kavaleri surma järel anda Viini Militaarajaloo Muuseumile, seega lubasid nad Ungari valitsusele tagastada 39 medalit (kätte saadi vaid 26, kuna 13 varastati muuseumis toimunud sissemurdmise käigus). 

Viimane elav Maria Theresia militaarordeni kavaler oli esimeses maailmasõjas teeninud piloot Gottfried von Banfield (1890–1986). 

## Viited


## Kirjandus
* Franz II. *[https://books.google.ee/books?id=pjJeAAAAcAAJ&source=gbs_navlinks_s Statuten des löblichen militärischen Maria Theresien-Orden]*. 1811. 
* Marczali, Henrik. "A katonai Mária Terézia-rend körül"*. Ertekezesek a törteneti tudomanyok köreböl.* Kd. 25. 1934. 
* Mündl, Josef. "Der Militär-Maria Theresien Orden", *Streffleur's Militärblatt - Feldzeitung.* 4 (34). 1917.

## Välislingid
* Pildiallikaid  kohta Wikimedia Commonsis