Johannes Siska

**Johannes Siska** (29.03.1913 – 13.05.1973) oli Eesti murdeluuletaja ja meremees.

## Elukäik
Johannes Siska sündis Rõuge vallas Hino külas, kuid tema lapsepõlvekodu oli Siberis. Tema isal (Jakob Siskal) oli Esimese ilmasõja ajal valida, kas minna frondile või Kaug-Itta. Kuna tal oli tehniline keskharidus (Pihkva maamõõdu-raudteekoolist) sai temast teede kontrollinsener Kaug-Ida teedel. Pere tuli Eestisse tagasi 1921. aasta sügisel, kui Johannes oli 8-aastane. Johannese isa suri pool aastat hiljem.

Edasised lapsepõlveaastad möödusid Johannesel Rõuges, seal käis ta karjas ning kirjutas juba sel ajal luuletusi. Pärast karjasepõlve tuli hakata endale ise leiba teenima, esialgu laeval kütjana. Aastatel 1934-1935 teenis Johannes aega Eesti Vabariigi mereväes. Janunedes hariduse järele õppis ta paralleelselt töötamisega. Aastatel 1941 – 1942 töötas ta kodutalus ja käis leeris Rõuge kirikus.

1944. aastal lõpetas ta Tallinna Merekooli I järgu laevamehaanikuna ja eksternina gümnaasiumi. Kooli ajal töötas ta lukksepana erinevates vabrikutes ja mitmetel laevadel. 1947. aastal astus ta Tallinna Polütehnilisse Instituuti, kus ta sai kõrghariduse masinaehituse erialal. Ta töötas inseneri, vaneminseneri ja peamehaanikuna erinevatel laevadel ja ekspeditsioonidel. Lisaks töötas ka Tallinna 3. Merekoolis õppejõuna.

Johannes Siska suri infarkti 13. mail 1973, vaid paar kuud pärast pensionile jäämist. Ta on maetud Rõugesse Jaani-Peebu kalmistule.

## Looming
Siska kirjutas võrukeelseid luuletusi ja artikleid, mida avaldati ajalehtedes. Ta oli kirjavahetuses Artur Adsoni ja keeleteadlase ning võru murde uurija Hella Keemaga. Hella Keema soov oli, et Siskast oleks saanud korrespondent, kes korjanuks ja saatnuks häid võrukeelseid jutte arhiivi.

Luulepisiku sai Johannes Artur Adsonilt, kes oli perekonnatuttav. Siska luuletas kodust, lapseea mälestustest, loodusest ja talutöödest, mis olid talle hästi selged ning masinatest, mida peetakse võrukeelse luule seisukohast üsna erandlikuks nähtuseks.

Johannes austas väga võru keelt. Ta armastas öelda "Siinpuul Tartot mitte üts sõna kiräkiilt!". Hella Keem on pidanud Siska luulekeelt väga kujundirikkaks. B. Ploom kirjutab ajalehes Töörahva Elu: "Süvenedes J. Siska värssidesse, peab tunnustama autori Võru murde mõistmist ja käsitlusoskust, ta murdeluule kujundite nõtkust ning siit uhkava kõduhõngu soojust.".

Johannese unistuseks oli, et ühel päeval ilmub tema luulekogu. Sellele oli nimigi välja mõeldud "Koduväreti". 1943. aastal ilmus ajalehes Eesti Sõna lühisõnum, kus mainitakse, et murdeluuletaja Johannes Siskal on valminud murdeluulekogu "Koduväreti", mis peatselt trükki läheb. Luulekogu jäi Johannese eluajal siiski ilmumata. Meremehest luuletaja luulekogu anti välja 2008. aastal, tema 95. sünniaastapäevaks Johannese õetütar Külli Kolodinskaja ja Võru Instituudi koostöös.

"Kodoväreti" (Võro Instituut 2008), on Johannes Siska luulekogu, mille 19 luuletusest 17 on võrukeelsed.

Johannes Siska luuletusi saab kuulata võrukeelse kirjanduse ja pärimuse veebilehel Helüait.

## Huvitavat
Johannesel oli Tallinnas väikeses korteris suur raamatukogu – umbes 2000 raamatut.

Siska omapäraks olnud see, et ta võinud kõiki oma luuletusi peast lugeda. Ta võis ka teiste luulet tundide kaupa peast ette lugeda.

Ta ei loonud kunagi peret, kuna pidas end ebapraktiliseks inimeseks ja teadis, et ei suuda meremeheelust loobuda.

Johannest on kirjeldatud kui väga hella ja tundliku südamega inimest, nii teiste kui ka looduse suhtes.

## Viited


## Välislingid
Johannes Siska luuletused Helüaidas