open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pakalnieši–Kūdupe raudtee

**Pakalnieši–Kūdupe raudtee** oli raudtee Läti aladel, mis kulges Pakalnieši raudteejaamast Kūdupe asulani.

## Ajalugu
Puhkenud majanduskriisi tõttu otsustas Läti valitsuse töökaitseosakond 1932. aastal rajada Pakalnieši raudteejaamast 7,8 kilomeetri pikkuse kitsarööpmelise (750 mm) raudtee metsamaterjali väljavedamiseks.

Hiljem otsustati tee ehitada pikemaks ja rajati hoopis laiarööpmeline (1524 mm) raudtee. Kohati rajati uus raudtee uuele trassile. Teed ehitasid 700 ametiühingutesse kuuluvat töötuna registreeritud töölist. Töö teostati kiiresti, ent raudtee rajati lihtsustatult. Ehitusel ei kasutatud vajalikku kogust ballasti ja paigaldatud liiprid olid osaliselt ettenähtust väiksemad. Kui 1. aprilliks valminud 15 kilomeetri pikkusel lõigul rongiliiklust alustati, siis oli rongide liikumiskiirus sellel üksnes 10–15 kilomeetrit tunnis. Kogu uus raudtee oli 30 kilomeetri pikkune ja teelõik lõppjaama Kūdupeni avati 25. augustil 1934.

1938. aastal võeti ette raudtee rekonstrueerimine. Sinna veeti uut ballasti ja vahetati alamõõdulised liiprid välja. Selle tulemusel võisid rongid siis arendada kiirust kuni 30 km tunnis, rööbasbussid aga kuni 35 km tunnis.

Sealsel raudteel sõitis rööbasbuss, mis aastal 1940 väljus Pakalniešist kell 22:10 ja Kūdupest kell 0:22. Rongide väljumisajad olid seatud nii, et reisijad saaksid Pakalnieši jaamas Gulbenesse suunduvale rongile ümber istuda. Bussis oli 25 istekohta ja 10–15 seisukohta.

Kacēni valla initsiatiivil koostati raudtee Kacēnini pikendamise projekt, ent sõjaministeerium pidas sellist raudteed strateegilises plaanis ebasoovitavaks.

Rongiliiklus lõpetati raudteel 1944. aastal. Sakslased asusid nimelt rajama Pakalniešist Petserisse viivat raudteed, mis pidi toimima läbi lõigatud Peterburi–Varssavi raudtee asemel alternatiivse sõjatehnika veoteena. Uuele raudteele olid kavandatud jaamad Orlīšisse, Laura aleviku juurde, Pankjavitsasse, Droitsasse ja Lebedasse. Raudtee lõppes siis Petseri raudteejaamas. Uus raudtee oli standardrööpmeline (1435 mm). Kohalike elanike mälestuste põhjal jõudis seda mööda sõita vaid üks rong, siis pidid sakslased taanduma. Lahkudes rikkusid nad rajatud raudtee ja demonteeritud teed enam ei taastatud.

## Raudteejaamad ja -peatused
# Pakalnieši raudteejaam
# Aizezere raudteepeatus
# Sproģi raudteepeatus
# Svilte raudteepeatus
# Mālupe raudteejaam
# Salenieki raudteepeatus
# Lāčudārzsi raudteepeatus
# Beja raudteepeatus
# Oši raudteepeatus
# Kūdupe raudteejaam

1944. aastal raudtee suleti, selle asemel rajatud sakslaste sõjaväeraudteele olid kavandatud veel mõned jaamad:

# Orlisis
# Laura
# Pankjavitsa
# Droitsa
# Lebeda
# Petseri raudteejaam

## Viited
Kosterjovo

**Kosterjovo** on linn Venemaal Vladimiri oblastis Petuški rajoonis. Asub Bolšaja Lipnja jõe ääres, 52 km Vladimirist läänes.

Asula tekkis 1890. aastal rajatud raudteejaama juurde. 1981. aastal sai linnaõigused.

2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 8076.

## Viited

## Välislingid
Ožarski tuletorn

**Ožarski  tuletorn** (ka **Mõkolajivi tuletorn**; ukraina keeles Ожарський маяк; Миколаївський маяк; vene keeles Николаевский маяк) oli 20. sajandi esimesel kümnendil Tsaari-Venemaal rajatud tuletorn Bugi limaanis Ožarski maasäärel Mõkolajivist 15 km lõuna suunas. Esimene raudbetoonist tuletorn maailmas. Hävis teises maailmasõjas.

Monoliitsest raudbetoonist Ožarski tuletorni projekteerisid 1903.–1904. aastatel noored Peterburi teedeehitusinsenerid Mõkola Pjatnõtskõi ja Aleksandr Barõšnikov. Projekti ekspertiisi tegi ehitusmehaanika professor Nikolai Beleljubski. Tuletorn anti ekspluatatsiooni 1904. aastal. 1905. aastal ilmusid Ožarski majakast artiklid välismaistes ajakirjades La Nature (Prantsusmaa) ja Scientific American Supplement (USA).

43 meetri kõrgune torn (kuni laternani 36 m) oli ülespoole ahenev: jalamil oli torni läbimõõt 8 meetrit, sokli kõrgusel 6 ja laterna kõrgusel 2 m. Torni välisseina paksus oli sokli kõrgusel 20 cm ja torni ülemises otsas 10 cm. Tornis oli raudbetoonist valatud keerdtrepp, millel astmete laius oli 72,5 cm ja paksus 2,5 cm. Kokku kulutati tuletorni rajamiseks 175 kuupmeetrit betooni ja 17,6 tonni rauda.

1944. aastal teises maailmasõjas taganevad Wehrmachti väed õhkisid tuletorni.

Pärast sõda püstitati ajutine puidust majakas. 1955.–1956. aastatel asendati see 56 meetri kõrguse metallsõrestikust ehitatud tuletorniga, mis püsis ekspluatatsioonis 1980. aastate keskpaigani.

Ožarski tuletorni koordinaadid: 46°47' N, 31°57' E

## Viited

## Välislingid
*Ožarski maasäär (Ожарська Коса) kaardil. weatheravenue.com
*Pildid Ožarski tuletornist. bazar.nikolaev.ua
*Первый железобетонный маяк на Черном море. smi.nuos.mk.ua
Heinrich I (Mecklenburg)

**Heinrich I** (hüüdnimega *Palverändur*; u 1230 – 2. jaanuar 1302) valitses Mecklenburgi aastatel 1264–1275 ja 1299. aastast kuni oma surmani.

## Taust

Ta oli isand Johann I vanem poeg. Pärast oma isa surma valitses ta esialgu üheskoos oma venna Albrecht I-ga. Pärast Albrechti surma 1265. aastal valitses Johann üksi. 1259. aasta paiku abiellus ta Pommeri hertsogi Barnim I tütre Anastasiaga.

## Elu

Alates 1266. aastast nõudis ta Wismari juutidelt kaitseraha maksmist. Samal aastal alustas ta programmi "leiva ja veini annetamine", mille käigus tarniti Wismari raekoja poolt 20 Ilenburgi piirkonna kirikule armulaua veini ja leiba. Paljude piirkonnas asuvate kirikute jaoks on see määrus nende esmakordne mainimine dokumendis. 1270. aastal korraldas ta ristisõja Leedu vastu, mis ei olnud sel ajal ristiusustatud. 

1271. aastal tegi ta palverännaku pühale maale. Teel olles võeti ta vangi ja viidi Kairosse, kus araablased teda 27 aastat vangistuses hoidsid. Tema eemalolekul valitsesid Mecklenburgi tema vennad Johann II ja Nikolaus III, pärast võitlust vendade ja nõbudega regentluse ja laste eestkoste üle. Pärast Johann II surma 1283. aastal valitses Nikolaus III üksi, kuni Heinrich II 1290. aastal täisikka jõudis. 

Heinrich I naasis Mecklenburgi 1298. aastal Morea ja Rooma kaudu. 1299. aastal jätkas ta ametlikult oma valitsemisaega, ehkki tõenäoliselt jättis ta valitsuse peamiselt oma poja Heinrich II hooleks.

Heinrich I suri 1302. aastal ja maeti Doberaner Münsterisse. 

## Järglased

* Liutgard (u 1260/1261 – enne 14. detsembrit 1283)
* Heinrich II "Lõvi" (u 1267 – 1329)
* Johann III (u 1266 – 1289)
Albrecht I (Mecklenburg)

**Albrecht I** (pärast 1230 – 15. või 17. mai 1265) oli aastatel 1264-1265 lühikest aega Mecklenburgi kaasvalitseja.

Ta oli Johann I ja selle naise Luitgardi poeg. Ta valitses üheskoos oma venna Heinrich I-ga. Ta võis olla abielus Nikolaus I tütrega, kuid ürikuid sellisest abielust või lastest pole säilinud.

Albrecht I suri 1265. aastal ja maeti Doberaner Münsterisse.
Nikolaus III (Mecklenburg)

**Nikolaus III** (pärast 1230 – 8. juuni 1289 või 1290) oli aastatel 1264–1289 Mecklenburgi isand.

Ta oli Johann I ja tema naise Luitgardi poeg. 9. jaanuaril 1266 määrati ta Lübecki toomkiriku kanoonikuks. 1269. aastal oli ta ka preester Maarja kirikus Wismaris.

Kui Heinrich I oli palverännakul pühale maale vangi võetud, asusid Nicholas III ja tema vend Johann II Heinrichi alaealiste poegade eestkostjateks. Ta esineb viimast korda elavana dokumendis 2. aprillist 1289.

Ta suri 8. juunil 1289. või 1290. aastal ja maeti Doberaner Münsterisse.
Johann II (Mecklenburg)

**Johann II** (u.1250 – 12. oktoober 1299) oli 1264. aastast kuni oma surmani Mecklenburgi isand.

Ta oli Johann I ja tema naise Luitgardi noorim poeg. Pärast seda, kui tema vend Heinrich I palverännakul vangi võeti, võttis ta 1275. aastal koos oma venna Nikolaus III-ga üle Mecklenburgi regentluse ja Heinrichi poegade eestkoste.

1283. aastal on teda mainitud kui Gadebuschi isandat. Tõenäoliselt sai ta Gadebushi apanaažiks.

Ta suri 12. oktoobril 1299 ja maeti Doberaner Münsterisse.

Dokumenteeritud on kolm tema last:

* Lütgard, suri pärast 2. augustit 1353
* Johann, suri noorelt
* Elisabeth, suri pärast 1352. aastat
Tsüaniin

**Tsüaniinid** ehk **tsüaniinvärvained** (kreeka keeles κυανός *kyanos* 'sinine') on koondnimetus sünteetiliste orgaaniliste värvainete rühmale üldvalemiga R2N[CH=CH]nCH=N+R2↔R2N+=CH[CH=CH]nNR2 (n on väike arv). Kõikidel tsüaniinidel on neljavalentne ammooniumrühm elektronide aktseptoriks ja kolmevalentne aminorühm elektronide donaatorina, rühmad on omavahel seotud kaksiksidemega.

Tsüaniinvärvainete hulka kuuluvad diarüülmetaanvärvained (nagu toiduvärv patentsinine ehk E131), trifenüülmetaanvärvained (näiteks desinfektant briljantroheline) ja kinoonimiinid.

## Vaata ka
* Ftalotsüaniin
* Antotsüaniinid

## Viited

## Välislingid
* Cyanine dyes. – Lumiprobe. Life Science Solutions
* Cyanine dyes. – atdbio.com
Peter Green

**Peter Green** (sündinud **Peter Allen Greenbaum**; 29. oktoober 1946 London – 25. juuli 2020 Canvey saar, Essex) oli inglise kitarrist, laulja ja laulukirjutaja. Ta oli briti bluusi teise laine üks juhtfiguure.

Ta oli 1967. aastal rokkansambli Fleetwood Maci üks asutajaid. Ta kuulus ansamblisse kuni 1970. aastani. Ta tegi kaasa Fleetwood Maci kolmel esimesel stuudioalbumil. Ta kirjutas sellised Fleetwood Maci hitid nagu "Albatross" (1968), "Black Magic Woman" (1968), "Oh Well" (1969), "Man of the World" (1969) ja "The Green Manalishi (With the Two Prong Crown)" (1970). Ta naasis 1971. aastal lühikeseks ajaks ansamblisse, et osaleda sellega kontserditurneel.

Aastatel 1970–1984 andis Green välja kuus sooloalbumit. Aastatel 1983–1984 mängis ta bluusiansamblis Katmandu, kuhu kuulusid teiste seas veel Mungo Jerry frontmän Ray Dorset ja klahvpillimängija Vincent Crane. Ansambel andis välja ühe stuudioalbumi.

1970. aastatel diagnoositi Greenil skisofreenia. Ta veetis mitmeid aastaid vaimuhaiglates.

Ta naasis muusikategemise juurde 1996. aastal ansambliga Peter Green Splinter Group, mis andis aastatel 1997–2003 välja seitse stuudioalbumit.

Ajakiri Rolling Stone on valinud Greeni saja kõigi aegade parima kitarristi seas 58. kohale. 1998. aastal võeti ta Fleetwood Maci liikmena vastu Rock'n'rolli Kuulsuste Halli.

## Sooloalbumid
* "The End of the Game" (1970)
* "In the Skies" (1979)
* "Little Dreamer" (1980)
* "Whatcha Gonna Do?" (1981)
* "White Sky" (1982)
* "Kolors" (1983)

## Viited

## Välislingid
Liisa Kruusmägi

**Liisa Kruusmägi** (sündinud 8. veebruaril 1988 Tallinnas) on eesti maalikunstnik.

Ta õppis Eesti Kunstiakadeemia bakalaureuseastmes maali ja lõpetas joonistamise magistrantuuri 2013. aastal. 

Kruusmägi on täiendanud end USA-s Rhode Island School of Designis. Ta on osalenud residentuuri programmides Kanadas Vancouveris James Black Gallerys, AIRY’s ja Yosugas Jaapanis ja Kitokia Grafika risotrüki stuudios Leedus.

Isikunäitused on toimunud Portugalis, Rootsis, Kanadas, Jaapanis, USAs, Leedus, Lätis, Saksamaal ja Eestis.

## Viited

## Välislingid
*Koduleht
*Liisa Kruusmägi: aeg-ajalt on vaja ära minna, Eesti Ekspress, 20. veebruar 2019
*Margus Tabor, Intervjuu ETV saatele "OP!", ETV, 17. mai 2020
Kallaspapp

**Kallaspapp** oli kogenud kalur, kes kõrgelt kaldalt kalaparvi jälgis ja kalastamist juhtis.  

Kallaspapid tegutsesid Virumaa pankranniku piirkonnas kevadise noodapüügi juhtidena. Nende ülesanne oli jälgida paekalda servalt loodusmärkide järgi räimeparvede liikumist meres, anda kalda all viibivale nootkonnale märku püügi alustamiseks nooda vettelaskmisega ning sobivas kohas ka nooda tõmbamiseks. Ta suunas püüdjate tegevust žestidega hoides käes mütsi, valget lippu vms. Õhtupimeduses tähistas tulega randumispaiga. Püügijuht sai suurema püügiosa kui teised nootkonna liikmed. Mõnikord oli suurt kogemust nõudev kallaspapi töö päritav. Kallaspapiga noodapüük hääbus 20. sajandi alguseks.

Läänerannikul oli sama ülesanne *räimetundjatel* ehk -*vaatajatel*, kes kõndisid kaldal või sõudsid merel, et merevee värvuse, lindude lennu vms järgi kalaparvi leida. 
 
## Viited

## Välislingid
* Kallaspappide mälestusi, Postimees 23.10.1938
Johann III (Mecklenburg)

**Johann III** (pärast 1266 – 27. mai 1289) oli Mecklenburgi kaasvalitseja 1287. aastast kuni oma surmani. Ta oli Heinrich I ja selle naise Anastasia poeg. Aastatel 1287-1289 valitses ta Mecklenburgi üheskoos oma vanema venna Heinrich II-ga, regendiks oli nende onu Nikolaus III.

Johann III uppus 27. mail 1289 Poeli saarel ja maeti frantsiskaani kloostrisse Wismaris.

## Abielu ja laps

3. novembril 1288 abiellus ta Rügeni vürsti Wizlaw II tütre Helenaga. Nad said ühe tütre:

* Luitgard (u.1289 – 1352)
Vastavus (matemaatika)

**Vastavus** on matemaatikas eeskiri, mille kohaselt hulga *X* (lähtehulga) igale elemendile *x* vastab hulga *Y* (sihthulga) kindel element *y* või elementide kogum.

Vastavust tähistatakse noole abil: näiteks *x* \to *y*
2004. aasta Eesti meistrivõistlused kergejõustikus

**2004. aasta [[Eesti meistrivõistlused kergejõustikus]]** toimusid 1. ja 2. augustil 2004 Tallinnas Kadrioru staadionil.

## Tulemused

## Välislingid
* Tulemused
* Eesti meistrivõistlused mitmevõistluses 
* Eesti meistrivõistlused poolmaratonis
* Eesti meistrivõistlused käimises
Albrecht II (Mecklenburg)

**Albrecht II** (u. 1318 – 18. veebruar 1379) oli Mecklenburgide dünastiast feodaalisand Põhja-Saksamaal Läänemere kallastel. Tema vürstlik asukoht paiknes 1350. aastatest alates Schwerinis.

Albrecht sündis Schwerinis Mecklenburgi isanda Heinrich II ja tema teise naise Anna teise pojana.

Hertsog Albrecht järgnes oma isale kui Mecklenburgi valitsev vürst (või isand) 1329. aastal. Samuti tundis ta suurt huvi Skandinaavia mõjutamise vastu, näiteks lääne või sissetulekuid. Saksa-Rooma keiser Sigismund ülendas Mecklenburgi 1. juulil 1347 hertsogkonna seisusse, läbi mille sai Albrecht (koos oma noorema venna Johanniga) esimeseks Mecklenburgi hertsogiks.

10. aprillil 1336 abiellus Albrecht Skandinaavia pärijanna, Rootsi ja Norra Eufemia Eriksdotteriga. Viimase isa oli Södermanlandi ja Hallandi hertsog Erik, tema ema oli Norra kuninga Håkon V Magnussoni pärijanna ja ainus seaduslik tütar printsess Ingebjørg Håkonsdatter. Selle abielu kaudu saavutas Albrecht oma naise pärilike valduste ja esivanemlike sidemete kaudu Rootsis seisundi. See võimaldas tal osaleda Skandinaavia sisepoliitikas. Albrecht omandas rootslastelt intriigide ja saamahimu tõttu hüüdnime "Mecklenburgi rebane".

Albrecht korraldas oma vanema poja, tulevase Heinrich III abielu Ingeborgiga, Taani kuninga Valdemar IV vanema tütre ja potentsiaalse pärijannaga. Vürst Heinrich abiellus temaga millalgi 1362. aasta paiku ja nende alaealist poega pakuti varsti edutult Taani kuningriigi pärijaks võistluses Waldemari noorima tütre, Norra kuninganna Margaretiga, tulevase Kalmari uniooni valitsejaga.

Albrechti õemees Rootsi kuningas Magnus Eriksson seisis alates 1350. aastatest silmitsi tõsiste raskustega. Mõjukas aadel püüdis kuningavõimu koondumist Rootsis ohjeldada ja seadis Magnuse enda vanema poja Eriku konkureerivaks kuningaks. Pärast noore Eriku surma sai Albrechti teisest pojast ja nimekaimust Albrecht Rootsi aadlipartei järgmine nukupretendent.

Hertsog Albrecht tegeles sügavalt oma poja Rootsi kuningaks saamisega, kuid oli trooni taga tegelik võim. Noorem Albrecht kukutas oma onu Magnuse Rootsi troonilt ja tõusis ise Rootsi kuningaks.

Juba Albrechti ja Eufemia eluajal tunnistati, et tema genealoogilisest positsioonist saab pöördepunkt Skandinaavia troonidele esitatavate tulevaste nõuete puhul.

Kui tema esimene naine suri, abiellus hertsog Albrecht teist korda Hohensteini krahv Ulrichi tütre Adelheidiga. See abielu oli ilmselt lastetu.

Hertsog Albrechtil oli abielust Eufemiaga viis last: pojad Heinrich, Albrecht ja Magnus ning tütred Ingeborg ja Anna.
Jakov Rjabov

**Jakov Rjabov** (vene keeles *Рябов Яков Петрович*; 24. märts 1928 Šiškejevo Penza kubermang – 17. aprill 2018 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigi- ja parteitegelane. Ta oli aastatel 1971–1976 NLKP Sverdlovski oblastikomitee esimene sekretär. Aastatel 1976–1979 oli ta NLKP Keskkomitee Sekretariaadi vastutav sekretär ja NLKP KK Administratiivorganite osakonna kuraator. Aastatel 1979–1983 oli ta Nõukogude Liidu Riikliku Plaanikomitee esimehe esimene asetäitja. Aastatel 1986–1990 oli ta Nõukogude Liidu suursaadik Prantsusmaal.

Aastal 1946 lõpetas ta Sverdlovski Masinaehitustehnikumi, aastal 1952 lõpetas ta Uurali Polütehnilise Instituudi õhtuse osakonna.

Ta on maetud Trojekurovo kalmistule.
Next-Generation Transit Survey

**Next-Generation Transit Survey (NGTS)** on Euroopa Lõunaobservatooriumi koosseisu kuuluva Paranali observatooriumi rajatis, mille eesmärk on otsida eksoplaneete.

NGTS asub Atacama kõrbes Tšiilis ning paikneb umbes kahe kilomeetri kaugusel Väga Suurest Teleskoobist ja poole kilomeetri kaugusel VISTA-st.

NGTS koosneb 12 0,2-meetrise peegliga robotteleskoobist ning selle eesmärgiks on avastada super-Maasid ja Neptuuni-suurusi eksoplaneete, kasutades transiidimeetodit. Next-Generation Transit Survey kasutatavate süsteemide prototüüpe katsetati aastatel 2009–2010 Roque de los Muchachose observatooriumis ja 2012–2014 Genfi observatooriumis. NGTS alustas tööd 2015. aastal. 

## Viited
Kortkeros

**Kortkeros** (vene keeles *Корткерос*, komi *Кӧрткерӧс*) on küla Komi Vabariigis. See on Kortkerosi rajooni keskus.

Seal elas 2010. aasta seisuga 4624 inimest.

Küla nimi tuleb komikeelsest nimest Кӧрткерӧс, mis tähendab rauamäge.

## Viited
Soojusvool

**Soojusvool** on soojusvahetuse puhul soojushulk *Q*, mis kandub ühes ajaühikus läbi vaadeldava pinna, ühik džaul sekundis (J/s) ehk vatt (W).

Soojusvoolu väärtust levisuunaga ristuva pinna pindalaühiku kohta nimetatakse soojusvooks, tähis *q*, ühik W/m2.

## Viited
Heinrich III (Mecklenburg)

**Heinrich III** (u. 1337 – 24. aprill 1383) oli Mecklenburgi hertsog 1379. aastast kuni oma surmani.

## Elu

Heinrich oli Mecklenburgi hertsogi Albrecht II ja tema naise Eufemia Eriksdotteri poeg.

Heinrich III abiellus esmalt 1362. aastal Taani kuninga Valdemar IV tütre Ingeborgiga. Nad said järgmised lapsed:

* Albrecht IV, Mecklenburgi kaasregent aastatel 1383-1388
* Euphemia
* Maria, kes oli abielus Pommeri hertsogi Wartislaw VII-ga, Taani kuninga 1412–1439 Erik VII ema
* Ingeborg

Pärast Ingeborgi surma abiellus Heinrich 26. veebruaril 1377 Werle isanda Bernhard II tütre Mechthildiga. See abielu jäi lastetuks.

Pärast õnnetust turniiril Wismaris suri Heinrich III 24. aprillil 1383 oma Schwerini lossis ja maeti Doberaner Münsterisse. Tema vend Magnus I ja tema poeg Albrecht IV valitsesid Mecklenburgi lühikest aega ühiselt, mis kestis 1384. aastani.
Magnus I (Mecklenburg)

**Magnus I** (1345 – 1. september 1384) oli Mecklenburgi hertsog 1383. aastast kuni surmani. Magnus oli Mecklenburgi hertsogi Albrecht II ja tema naise Eufemia Eriksdotteri kolmas poeg. Millalgi pärast 1362. aastat abiellus ta Pommeri hertsogi Barnim IV tütre Elisabethiga.

Nad said kaks last:

* Johann IV, Mecklenburgi regent aastatel 1384–1395 ja kaasregent aastatel 1395–1422,
* Euphemia (suri 16. oktoobril 1417).

Pärast oma venna Heinrich III surma 1383. aastal valitses ta Mecklenburgi koos Heinrichi poja Albrecht IV-ga kuni surmani 1384. aastal.
Albrecht IV (Mecklenburg)

**Albrecht IV** (enne 1363 – 24./31. detsember 1388) oli Mecklenburgi hertsog aastatel 1383–1388. Ta oli Mecklenburgi hertsogi Heinrich III ja selle naise Ingeborgi poeg.

Albrecht oli ka Taani trooninõudleja pärast kuningas Valdemar IV surma, kuid järglaseks sai Oluf II.

Pärast oma isa Heinrichi surma 1383. aastal valitses Albrecht Mecklenburgi koos oma onude Albrecht III ja Magnus I ning oma nõo Johann IV-ga.

Ta abiellus Holstein-Rendsburgi krahvi Nikolause tütre Elisabethiga ja suri 1388. aasta detsembris.
Cassandra Clare

**Judith Lewis** (varem Judith Rumelt; sündinud 27. juulil 1973 Teheranis), kirjanikunimega **Cassandra Clare** on ameerika kirjanik, kes kirjutab peamiselt noortele suunatud fantaasiakirjandust. Tema tuntuimad romaanisarjad on "Surmav arsenal" ja "Põrgu sõdalased", mis on ilmunud ka eesti keeles.

## Teosed

### "Varjuküttide kroonikad"
#### "[[Surmav arsenal (sari)|Surmav arsenal]]"
Sarja esimese raamatu ainetel on valminud 2013. aastal film "Surmav arsenal: Luude linn".
# "Luude linn" (*City of Bones*, 2007)
# "Tuhast linn" (*City of Ashes*, 2008)
# "Klaaslinn" (*City of Glass*, 2009)
# "Lagenud inglite linn" (*City of Fallen Angels*, 2011)
# "Kadunud hingede linn" (*City of Lost Souls*, 2012)
# "Taevase tule linn" (*City of Heavenly Fire*, 2014)
##### "Surmava arsenali" kaasraamatud
* (*Shadowshunters and Downworlders: A Mortal Instruments Reader*, 2013) kaasautoriteks Sarah Rees Brennan, Holly Black, Rachel Caine & Kami Garcia.
* (*The Shadowhunter's Codex*, 2013) kaasautoriks Joshua Lewis.
* (*Tales From the Shadowhunter Academy*, 2015) kaasautoriteks Sarah Rees Brennan, Maureen Johnson & Robin Wasserman.
* (*A History of Notable Shadowhunters and Denizens of Downworld*, 2016) illustreerinud Cassandra Jean.
* (*Ghosts of the Shadow Market: An Anthology of Tales*, 2019) kaasautoriteks Sarah Rees Brennan, Maureen Johnson, Robin Wasserman & Kelly Link.

#### "[[Põrgu sõdalased (sari)|Põrgu sõdalased]]"
# "Kellavärgiga ingel" (*Clockwork Angel*, 2010)
# "Kellavärgiga prints" (*Clockwork Prince*, 2011)
# "Kellavärgiga printsess" (*Clockwork Princess*, 2013)

#### ''The Bane Chronicles''
# (*The Bane Chronicles*, 2014) kaasautoriteks Sarah Rees Brennan & Maureen Johnson.

#### ''The Dark Artifices''
# (*Lady Midnight*, 2016)
# (*Lord of Shadows*, 2017)
# (*Queen of Air and Darkness*, 2018)

#### ''The Eldest Curses''
Kaasautoriks Wesley Chu.
# (*The Red Scrolls of Magic*, 2019)
# (*The Lost Book of White *, 2020)
# (*The Black Volume of the Dead*, tulevikus)

#### ''The Last Hours''
# (*Chain of Gold*, 2020)
# (*Chain of Iron*, 2021)
# (*Chain of Thornes*, 2022)

### ''Sword Catcher''
# (*Sword Catcher*, 2023)

### ''The Magisterium''
Kaasautoriks Holly Black.
# (*The Iron Trial*, 2014)
# (*The Copper Gauntlet*, 2015)
# (*The Bronze Key*, 2016)
# (*The Silver Mask*, 2017)
# (*The Golden Tower*, 2018)

## Viited


## Välislingid

*Cassandra Clare goodreads.com
Mõkola Pjatnõtskõi

**Mõkola Kostjantõnovõtš Pjatnõtskõi** (ukraina keeles Микола Костянтинович Пятницький; vene keeles Николай Константинович Пятницкий *Nikolai Konstantinovitš Pjatnitski*; 1871 Odessa – ?) oli Ukraina teedeehitusinsener ja sadamajuht.

Pjatnõtskõi sündis Odessa linnagümnaasiumi direktori perekonnas. 1895. aastal lõpetas ta Peterburi teedeinseneride instituudi. 

Tema projekti järgi ehitati 1902. aastal esimesi köisraudteid Tsaari-Venemaal Odessa funikulöör. Koos Aleksandr Barõšnikoviga projekteeris ta aastatel 1903–1904 maailmas esimese raudbetoonist tuletorni (Ožarski tuletorni Mõkolajivi lähistel) ja 1905. aastal Kiievi funikulööri (projekti nimi oli "Mõhhailivski mehaaniline tõus" lähedalasuva Püha Miikaeli Kuldsete Kuplitega kloostri järgi). 

1921. aastal määrati Pjatnõtskõi Mõkolajivi merekaubasadama peainseneriks. 1924. aastal oli ta merekaubasadama ülema kohusetäitja. Pjatnitskõi elusaatusest pärast 1925. aastat pole midagi teada.

## Raamatud
*1903 – Н. Пятницкий, А. Барышников. "Проект железо-бетоннаго маяка высотою 17 саж. : расчет, конструкция, чертежи, производство работ". Санкт-Петербург, т-во Худож. печати  (88 lk)

## Viited

## Välislingid
*Пятницкий Н. К. – новое лицо в старом строю руководителей порта. portnikolaev.com
*Вагон на канате на одесском склоне. grad.ua, 19. juuni 2018
Rashida Jones

**Rashida Leah Jones** (sündinud 25. veebruaril 1976)   on Ameerika näitleja, lavastaja, kirjanik ja produtsent. 

Jones esines Louisa Fennina Foxi draamasarjas „Boston Public“ (2000–2002), Karen Filippellina NBC komöödiasarjas „Kontor“ (2006–2011) ja Ann Perkinsina NBC komöödiasarjas „Parks and Recreation“ (2009–2015). Aastatel 2016–2019 mängis Jones peaosa omanimelises rollis TBS-i komöödiasarjas „Angie Tribeca“ ja 2020. aastal mängis Jones peaosa Joya Barrisena Netflixi sarjas „BlackAF“. 

Jones esines ka filmides „I Love You, Man“ (2009), „Sotsiaalvõrgustik“ (2010), „Our Idiot Brother (2011), „The Muppets“ (2011), „Celeste ja Jesse Forever“ (2012), milles osales ka kaasautorina ja „Tag“ (2018). Jones oli ka „Lelulugu 4“ (2019) süžee kaasautor. 

## Auhinnad
* 2019 – parima muusikafilmi Grammy auhind filmis „Quincy“

### Nominatsioonid
* 2002 – USA kodanikuõiguste organisatsiooni NAACP filmiauhind silmapaistva naiskõrvalosatäitmise eest draamasarjas „Boston Public“
* 2011 – Independent Spiriti auhind parima debüütstsenaariumi eest filmis „Celeste and Jesse Forever“
* 2012 – USA kodanikuõiguste organisatsiooni NAACP filmiauhind silmapaistva naiskõrvalosatäitmise komöödiafilmis „Parks and Recreation“
* 2017 – USA kodanikuõiguste organisatsiooni NAACP filmiauhind silmapaistva stsenaariumi eest telefilmis "Black Mirror" osa "Nosedive" eest

## Viited
Riigi õigusabi infosüsteem

**Riigi õigusabi infosüsteem** (edaspidi RIS) on Eesti riigi infosüsteemi kuuluv andmekogu, mis töötati välja 2009. aastal Eesti Advokatuuri, Registrite ja Infosüsteemide Keskuse ning Justiitsministeeriumi koostöös seoses muudatustega riigi õigusabi osutaja nimetamises. RIS eesmärk on RÕS § 18 lg 1 alusel võimaldada Eesti Advokatuuril nimetada riigi õigusabi osutav advokaat ning pidada arvestust advokatuuri liikmete üle. RIS vastutav töötleja on Eesti Advokatuur. Infosüsteem alustas tööd 1. jaanuaril 2010.

RIS on üle X-tee liidestatud e-toimiku süsteemi vahendusel Kohtute infosüsteemi, Prokuratuuri infosüsteemi ja Politsei menetlusinfosüsteemiga.
Õunpuu

**Õunpuu** on eesti perekonnanimi.

2020. aasta 1. jaanuari seisuga on Eestis perekonnanimi Õunpuu 282 inimesel: 147 mehel ja 135 naisel. Perekonnanimede levikult on Õunpuu meeste puhul 474. ja naiste puhul 623. kohal. Perekonnanimi Õunpuu on levinuim Saare maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 30,12.

## Tuntud Õunpuu-nimelisi
*Kethy Õunpuu, eesti jalgpallur (1987–) 
*Veiko Õunpuu, eesti filmirežissöör ja -produtsent (1972–)

## Viited
Kurlovo

**Kurlovo** on linn Venemaal Vladimiri oblastis Guss-Hrustalnõi rajoonis. Asub 18 km Guss-Hrustalnõist lõunas.

Asulat on mainitud 1811. aastal klaasivabriku juurde tekkinud Kurlovski külana. 1927 sai see aleviks. 1998. aastal sai asula linnaõigused ja praeguse nime.

2020. aasta alguses oli Kurlovo elanike arv arvestuslikult 5747. 1970. aastal oli asulas 8664 elanikku.

## Viited

## Välislingid
Radužnõi (Vladimiri oblast)

**Radužnõi** on kinnine linn Venemaal Vladimiri oblastis. Asub umbes 20 km Guss-Hrustalnõist lõunas.

Asula rajati 1971. aastal lasereid tootva katsekonstrueerimisbüroo Raduga juurde. 1977 sai see nime all **Vladimir–30** aleviks. 1991. aastal sai asula linnaõigused ja praeguse nime.

2020. aasta alguses oli Radužnõi elanike arv arvestuslikult 18 342.

## Viited

## Välislingid

*http://www.raduzhnyi-city.ru/
Patentsinine

**Patentsinine** ehk **patentsinine V**, ka **sinine toiduvärv 5**, E-aine tähisega **E131** on asovärvide hulka kuuluv särava kergelt roheka taevasinise värvusega sünteetiline trifenüülmetaanvärvaine, mida kasutatakse toidule ja muudele ainetele, näiteks desinfitseerimisvahenditele värvuse andmiseks.

Patentsinise tähis värvainete indeksis on C.I. 42051, CAS-number on 3536-49-0.

## Omadused
Ühendi süstemaatiline nimetus on 4-[4,4′ -Bis(dietüülamino)-α-hüdroksü-benshüdrüül]-6-hüdroksü-bensool-1,3-disulfoonhappe sool. Esineb erinevate metallisoolade kujul:
* kaltsiumisoolana (C27H31N2O7S2)2Ca
* naatriumisoolana (C27H31N2O7S2)Na
* kaaliumisoolana (C27H31N2O7S2)K

Sinine pulber lahustub kergesti vees ja etanoolis. Happelises lahuses on patentsinine rohekaskollane, aluselises sinine. Patentsinine annab juba väikese värvikoguse puhul toidus sügavsinise värvitooni, kuid see pleegib päikese käes kiiresti.

## Kasutamine
Värvainet kasutatakse puuviljakonservides, jookides ja maiustustes, nagu suhkrust maiustused, glasuurid, marmelaadid ja kummikommid. Patentsinine on üks sinistest värvainetest, millega värvitakse siniseks Curaçao liköör.

Meditsiinis kasutatakse kudede märgistamiseks, näiteks lümfivähi korral. Alkoholi baasil desinfitseerimisvedelikud, näiteks BODE Sterillium, on värvitud patentsinisega.

## Kõrvaltoimed
Kahtlustatakse patentsinise negatiivset mõju allergikutele. Eriti ohustavad värvaine kõrvaltoimed lapsi, kes tarbivad oma väikese kehakaalu kohta suhteliselt rohkem värvilisi maiustusi ja karastusjooke. Tüüpilised ülitundlikkusreaktsioonid on naha punetus ja sügelemine, mis võivad ilmneda mõne minutiga. Harva võib esineda anafülaktilist šokki, vererõhu langust ja hingamisraskusi.

Patentsinise kasutamine on sel põhjusel keelatud Norras, USAs ja Austraalias, samuti Uus-Meremaal ja Jaapanis.

## Viited

## Välislingid
* Patentsinine keemiliste ühendite andmebaasis PubChem
* Patentsinine värvainete andmebaasis Word Dye Variety
Rauda (Sēme vald)

**Rauda** on küla (*mazciems*) Lätis Tukumsi piirkonnas Sēme vallas.  

Rauda asub valla lõunaosas. Küla on tekkinud endise Rauda mõisa (*Rauden, Raudenhof*) keskuse juurde.

Külas kasvavad mägivaher ja pärn ümbermõõduga 3.97 meetrit on looduskaitse all. Külas asub Raudas kapi bussipeatus.

## Viited
Boeing AH-64 Apache

**Boeing AH-64 Apache** on Ameerika Ühendriikide kahekohaline ründehelikopter. Kopteri ninal on andurikomplekt sihtmärkide kinnistamiseks ja öövaatluseks. Teliku vahel on 30 mm elektriline automaatkahur M230 Chain Gun, kere all on neli pülooni, rakettide AGM-114 Hellfire ja Hydra 70 jaoks. AH-64 varustuselementidest märkimisväärselt paljudel on pardal ülekatted, sellega on parandatud vastupidavust lahingusituatsioonis.

Apached said alguse, kui Ameerika Ühendriikide maavägi käivitas programmi "Advanced Attack Helicopter", sellega otsiti masinat, mis võiks välja vahetada kopterid Bell AH-1 Cobra. Ettevõte Hughes Helicopters töötas välja Apache eelkäija, mis alguses kandis nime Model 77. Prototüüp YAH-64 tegi esmalennu 30. septembril 1975. ÜSA armee eelistas Apache eelkäijat Bell YAH-63-le ning 1982. aastal anti tootmiseks luba. Kaks aastat hiljem ostis Hughes Helicoptersi ettevõte McDonnell Douglas, mis jätkas YAH-64-ja täiustamist. USA relvajõudude kasutusse jõudis kopter aprillis 1986. Märtsis 1997 jõudis kasutusse ka uuem versioon, AH-64D Apache Longbow. Kopterite tootmist tegeles edasi Boeing Defense, Space & Security, aastaks 2020 oli valminud üle 2400 Apache.

## Kasutajad
AH-64 põhikasutaja on endiselt Ameerika Ühendriikide relvajõud. Apache on põhiline ründekopter ka näiteks Kreeka, Jaapani, Iisraeli, Hollandi, Singapuri ja Araabia Ühendemiraatide sõjavägedes. Tootmislepingu alusel on seda toodetud ka Suurbritannias AgustaWestland Apache nime all. USA on AH-64-sid kasutanud sõjategevuses Panamas, Pärsia lahes, Kosovos, Afganistanis ja Iraagis. Iisrael on Apachesid kasutanud näiteks Liibanonis ja Gaza tsoonis. Briti ja Hollandi kopterid on sõjategevust näinud Afganistanis ja Iraagis.

### Kasutajate nimekiri
* 
* 

## Vaata ka
* T129 ATAK

## Viited

## Välislingid
*AH-64 Apache veebisaidil Boeing.com
*AH-64 Apache USA armee lehel (arhiivikoopia lehelt 1. mail 2011)
*Apache ülevaade koos piltidega lehel HowStuffWorks.com
*Top 10: helikopterid – AH-64D Apache. Discovery Channel, 8. mai 2007
*AH-64E USA armee video, milles kirjeldatakse Apache Block III tehnoloogiat
*Apache helikopteri akustiline analüüs
*"Boeing eyes X-49A technology for Apache attack helicopter"
Heinrich Borwin III (Mecklenburg)

**Heinrich Borwin III** (u.1220 – 1. august 1278) oli Mecklenburgide dünastia liige. Ta valitses Rostocki isandkonda koos oma vendadega aastatel 1226–1234, seejärel üksi kuni oma surmani.

Ta oli Heinrich Borwin II poeg, viimane sai Rostocki isandaks 1225. aastal. Kuna Heinrich Borwin III oli veel alaealine, kui tema isa 1226. aastal suri, toimis tema vend Nikolaus I regendina aastani 1234. Sel ajal sai Mecklenburg taas Saksimaa hertsogkonna lääniks. 1234. aastal jagasid vennad Mecklenburgi isekeskis; Heinrich Borwin III sai Rostocki isandkonna.

Heinrich Borwin III sattus konflikti kasvavate hansalinnade Rostocki ja Wismariga. Ta pidas sõda ka oma vendadega. Pärast Pribislaw I tagandamist sai Heinrich Borwin oma kontrolli alla osa Parchim-Richenbergist.

Sõjas Pommeri vastu vallutas ta 1236. aastal tsirtsipaanide asuala, sealhulgas Gnoieni ja Kaleni linnad. Ta abistas Taanit sõjas Holsteini vastu.

Heinrich Borwin III suri 1278. aastal ja maeti Doberani.

## Abielu ja lapsed

1237. aastal abiellus ta Rootsi kuninga Erik Knutssoni tütre Sofiaga. Nad said järgmised lapsed:

* Johann (suri enne 27. oktoobrit 1266), kaasregent koos oma isaga aastast 1262
* Waldemar, Rostocki isand (1278–1282)
* Heinrich, suri noorelt
* Erich, suri noorelt
Operatsioon Panther (2013)

**Operatsioon Panther** oli Prantsusmaa sõjaline missioon Malis 2013. aasta veebruaris ja märtsis. Missioon algas 19. veebruaril Põhja-Malis Adrar des Ifoghasi mäestikus. Kokkupõrgetes hukkus 20 islamisti, nende positsioone pommitati lennukitega. Samal päeval hukkus ka üks Prantsuse ohvitser, ta oli teine Põhja-Mali konfliktis elu kaotanud Prantsuse sõjaväelane.

23. veebruaril kokkupõrked ägenesid, islamistide ja rahvusvahelise koalitsiooni vahel toimunud lahingutes hukkus kuni 65 terroristi. Lisaks kaotas elu 13 Tšaadi armee sõjaväelast, tegu oli välisjõudude jaoks sõja veriseima päevaga.

24. veebruaril hukkus 28 mässulist ning 10 Tšaadi sõdurit.

28. veebruaril teatati, et lahingu käigus on elu kaotanud Al-Qaeda islamistlikus Magribis (AQIM) senine juht Abdelhamid Abou Zeid.

2. märtsil järgnesid teated ka Mokhtar Belmokhtari, In Amenase pantvangikriisi korraldaja hukkumisest. Hiljem selgus, et need teated ei pidanud paika.

## Viited
ELIIS

**ELIIS** on lasteaedade infosüsteem, mida arendab Eliis Tarkvara OÜ.

ELIISi kasutab üle 600 lasteaia Euroopas ja Aasias (sealhulgas Eestis, Lätis ja Leedus).

Infosüsteemi saab siseneda ID-kaardi, mobiil-ID, Smart-ID, HarID või parooliga.

Tarkvaralahenduse sertifitseeris Education Alliance Finland 2020. aastal.

## Põhifunktsioonid
### Lapsevanematele

* Lapse arengu jälgimine
* Galerii
* Sündmuste kalender
* Teadete lugemine
* Sõnumite saatmine

### Lasteaedadele

* Digitaalne päevik
* Nädalaplaan / kuuplaan / projektiplaan
* Küsitluste koostamine
* Koolivalmiduskaart
* Sõnumite saatmine
* Dokumendihaldus
* Töötajate töögraafik

### Omavalitsustele

* Statistika
* Dokumendihaldus
* Lasteaedade haldus
* Kohatäituvus

## Viited

## Välislingid
* ELIISi koduleht
* ELIISi Facebook
* ELIISi Instagram
* Kõik lasteaia rühmad said endale sülearvuti
* Lasteaedade töö lihtsustamiseks loodi uus infosüsteem Eliis
Heinrich I (Werle)

**Heinrich I** (suri 8. oktoobril 1291) oli Mecklenburg-Werle ja Mecklenburg-Güstrowi vürst Saksamaal.

## Elulugu

Ta oli Mecklenburg-Werle vürsti Nikolaus I ja tema naise Jutta poeg. Pärast isa surma 10. mail 1277 valitsesid Heinrich ja tema vend Johann Mecklenburg-Werlet koos.

Nad valitsesid koos 1283. aastani, kui Heinrich asutas Mecklenburg-Güstrowi vürstkonna, samas Johann asus elama Mecklenburg-Parchimi vürstkonda, mida ta valitses koos vürst Pribislaw II-ga. Heinrichi valitsusaeg Güstrowis lõppes 8. oktoobril 1291 tema surmaga. Heinrichi mõrvasid Saali lähedal tema kaks poega, Heinrich ja Nikolaus, kes hakkasid koos valitsema.

## Abielud ja lapsed

Heinrich oli kaks korda abielus. 1262. aastal abiellus ta Rikissa Birgersdotteriga, nad said järgmised lapsed:

* Heinrich (suri 1308)
* Nikolaus (suri 1298)
* Rixa (suri 1317)

1291. aastal abiellus ta Johann I tütre Mathildega.
Johann I (Werle)

**Johann I** (u 1245 – 15. oktoober 1283) oli aastatel 1277–1281 Werle isand ja aastatel 1281–1283 Werle-Parchimi isand.

Ta oli Nikolaus I ja tema naise Jutta vanem poeg.

Pärast oma isa surma 1277. aastal valitses ta alguses Werlet koos oma vendade Heinrich I ja Bernhard I. 1281. aastal otsustati Werle jagada ja Johann sai Werle-Parchimi.

Ta oli abielus Lindow-Ruppini krahv Güntheri tütre Sophiaga.

Ta suri 15. oktoobril 1283 ja maeti Doberaner Münsterisse.

## Lapsed

Johanni tütreid pole ajalooürikutes mainitud, ainult poegi:

* Nikolaus II (1283–1316), Werle isand
* Johann II (1316–1337), Werle[-Güstrowi] isand
* Gunter (suri pärast 20. aprilli 1310)
* Heinrich (suri pärast 17. märtsi 1291)
* Bernhard (suri pärast 24. augustit 1309)
* Henning (suri pärast 30. novembrit 1311)
Narva Garnisoni kalmistu

**Narva Garnisoni kalmistu** on kalmistu Narva linnas aadressiga Garnisoni kalmistu,  Jõesuu tänava (algselt Surnuaia uulitsa ja Surnuaia tänava) ääres. Kalmistu geograafilised koordinaadid on 

1919. aastal rajatud Vabadussõja hukkunute kalmistu, avati ametlikult 1921. aastal, kui kalmistu keskmes valmis monument, 
Narva Vabadussõja mälestussammas.

Piirkonnas, Siivertsi kalmistuks nimetataval maa-alal on asunud Narva Aleksandri, Kreenholmi, Narva rootsi-soome Mihkli kiriku soome koguduse, Narva Issanda Ülestõusmise peakiriku ja Narva Peetri kiriku Peetri koguduse surnuaed ning mitu muud väiksemat matmispaika. Laialdasem matmine lõpetati Siivertsi kalmistul 20. sajandi keskpaiku.

Algselt 194 kalmule püstitatud puuristid asendati 1927. aastal malmristidega.

Teise maailmasõja käigus, 1944. aasta kaitselahingutes sai garnisoni kalmistu monument küll kannatada, kuid suuremas osas siiski säilis ja hävitati see ilmselt esimestel sõjajärgsetel aastatel. 1960. aastatel murti kalmudelt maha malmristid, 1970. aastatel hävitati Jõesuu tänava laiendamisel väravapostid ning lükati segi teepoolsed hauad. 

1995. aastal asuti Vana-Narva Seltsi eestvedamisel kalmistut taastama. Hävinud metallriste kalmudel teadlikult ei taastatud (osa originaalseid riste on hoiul Narva Muuseumis)

## Viited

## Välislingid
*
Nikolaus I (Werle)

**Nikolaus I** (u 1210 – 14. mai 1277) oli Rostocki isand aastatel 1229–1234 ja Werle isand 1234. aastast kuni oma surmani.

Mecklenburgi jagunemisega 1234. aastal sai ta Werle isandkonna. Ta oli Rostocki regent oma nooremale vennale Heinrich Borwin III-le, kuni tema vend täisikka jõudis.

Ta pidas koos Pommeri hertsogi Barnim I-ga sõda Brandenburgi markkrahvkonna vastu ning kaotas Perlebergi, Wesenbergi ja Penzlini. Kuid pärast oma venna Pribislaw I surma tagas ta endale Parchimi, Plau ja Goldbergi. 1275. aastal vahendas ta konflikti oma poegade vahel.

Ta toetas tugevalt linnade asutamist oma territooriumile. Ta nägi selles viisi maa arendamiseks.

Ta suri 1277. aastal. Pärast tema surma jagasid tema pojad Werle isekeskis.

## Abielu ja lapsed

Ta abiellus 1231. aasta paiku Anhalti krahvi Heinrich I tütre Juttaga. Nad said järgmised lapsed:

* Tundmatu tütar
* Tundmatu tütar
* Bernhard I, Werle isand
* Hedwig (suri 1287)
* Heinrich I, Werle-Güstrowi isand
* Johann I, Werle-Parchimi isand
Līkaiņu dārzkopības biedrība

**Līkaiņu dārzkopības biedrība** (tõlkes *Līkaiņi aiandusselts*) on küla (*mazciems*) Lätis Tukumsi piirkonnas Sēme vallas.  

Līkaiņu dārzkopības biedrība rajati suvilapiirkonnana.

Küla asub valla idaosas ja on tekkinud Plieņi külast Līkaiņi nime kandva osa eraldamisel. Küla asub Līkaiņi järve kaldal (pindalaga 3,9 ha). Asulas on Līkaiņi bussipeatus.

## Viited
Kalmer Poopuu

**Kalmer Poopuu** (sündinud 15. jaanuaril 1959 Kuressaares) on eesti omavalitsustegelane, koolijuht ja harrastusnäitleja. 

Ta on lõpetanud 1977. aastal Kingissepa 1. Keskkooli ja seejärel Tallinna Polütehnilise Instituudi toiduainetööstuse mehaanikainsenerina. 

Ta on töötanud Saaremaa Liha- ja Piimakombinaadis, Sõrve sovhoosis peaenergeetiku ja direktori asetäitjana, Salme valla abivallavanemana ja vallavanemana, AS Läätsa tegevdirektori ja juhatajana, 1999. aastast oli ta taas Salme vallavanem. 

Alates augustist 2019 töötab ta Salme Põhikooli direktorina.

## Poliitiline tegevus
Kalmer Poopuu oli aastatel 2004–2018 ning on uuesti aastast 2021 erakonna Isamaa liige.

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 113 häält ning ei osutunud valituks.

## Tunnustus
*2008 Mari Möldre nimeline preemia (prohveti osa eest Albert Uustulndi näidendis "Naistele mehed, meestele meri" ja Tuuslari rolli eest Andrus Kivirähki näidendis "Kalevipoeg")
*2016 Saare maakonna teenetemärk

## Isiklikku
Tema isa oli Augustin Poopuu.

Kalmer Poopuu on abielus, peres on kaks tütart ja poeg. 

## Viited
Jules LeBlanc

**Julianna Grace LeBlanc**, esinejanimega **Jules LeBlanc**, tuntud ka kui **Annie LeBlanc**, (sündinud 5. detsembril 2004) on Ameerika Ühendriikide juutuuber, näitleja, laulja ja endine võimleja. 

Business Insider nimetas teda 2018. aasta detsembris üheks "maailma kuulsamaks teismeliseks". Ta mängis Rhyme'i YouTube'is Brati noortesarjas "Chicken Girls", oli peaosas sarjas "A Girl named Jo" ning filmis "Chicken Girls: The Movie". 

Jules LeBlanc on sündinud Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis. Tema vanemad on Billy LeBlanc ja Katie LeBlanc ning tal on noorem õde. Tema vanem vend Caleb Logan suri 2015. aastal südamehaiguse tagajärjel.   

Julesi vanemad hakkasid 2011. aastal pidama YouTube'is videoblogi, mis lõpetati 29. novembril 2019.  

## Diskograafia
### Singlid

## Filmograafia

## Auhinnad ja nominatsioonid

## Viited
Tigharghari lahing

**Tigharghari lahing** oli Põhja-Mali konflikti raames toimunud tulevahetus, mis leidis aset 12. märtsil 2013. Islamiäärmuslastest mässulised korraldasid Adrar des Ifoghasi mägedes Tšaadi armee kompaniisuurusele üksusele, mis oli läbi viimas puhastusoperatsiooni, varitsuse. Tugevas tulevahetuses hukkus üks sõdur ning kuus mässulist. Viis islamisti võeti vangi ning nende pikap konfiskeeriti.

## Viited
Raitšihhinsk

**Raitšihhinsk** on linn Venemaal Amuuri oblastis. Linn asub Blagoveštšenskist 165 km kagus, Raitšihha jõest 10 km ida pool.

Asula rajati 1932. aastal Raitšihha külana. 1938–1942 oli seal sunnitöölaager. Asula sai praeguse nime ja linnaõigused 1944. aastal.

2020. aasta alguses oli linna elanike arv 16 784.

Linnas tegeletakse pruunsöe kaevandamisega.

## Viited

## Välislingid
Psühhoaktiivne aine

Psühhoaktiivsete ainete all mõeldakse aineid, mis võivad põhjustada sõltuvuse ainest:
alkohol, opiaadid (nt heroiin, morfiin), kokaiin ja teised stimulaatorid, hallutsinogeenid, nikotiin ja lenduvad lahused.
Psüühikahäired, mis tekivad sõltuvust mittepõhjustavate ainete toimel  ei kuulu siia gruppi (näiteks deliirium melipramiini üleannusest).
Närvisüsteem kohaneb teatud määral kõigi sellesse toimivate ainetega:
nende ärajätmine pikemaajalise kasutamise korra võib väljenduda enesetunde muutustes, mis alati ei tähenda sõltuvuse olemasolu. Näiteks enesetunde muutusedpärast anksiolüütikumide mõnenädalast kasutamist.
Kõigi psühhotroopse ainete korral ei teki aine kasutamisel tungi (iha) ainet jätkuvalt kasutada nagu see on selgelt väljenduv psühhoaktiivsete ainete korral. 

## Vaata ka

* Alkohol
* Nikotiin
* Marihuaana
* Hašiš
* Punane kärbseseen
* Terav paljak
* Muskaatpähkel
* Kokaiin
* Heroiin
* Morfiin

## Viited
Bernhard I (Werle)

**Bernhard I** (u 1245 – u 1286) oli Werle isand aastatel 1277–1281 ja Prisannewitzi isand 1281. aastast kuni oma surmani. Ta oli Nikolaus I ja tema naise Jutta poeg. Teda on dokumendis esimest korda mainitud 1273. aastal.

Pärast oma isa surma 1277. aastal valitses ta Werlet esialgu üheskoos oma vendade Heinrich I ja Johann I-ga. 1281. aastal otsustati vürstkond jagada ja Bernhard sai Prisannewitzi. Teda on viimast korda elavana mainitud 9. märtsil 1282; 3. märtsil 1288 mainis ta vennapoeg Nikolaus II teda kui "kadunukest". Arvatavasti suri ta 1286. aastal. Ta maeti Doberaner Münsterisse.

Abielu ega lapsi ei ole dokumenteeritud.
Nikolaus II (Werle)

**Nikolaus II** (enne 1275 – 18. veebruar 1316) oli Werle-Parchimi isand 1283. aastast kuni oma surmani ja Werle isand 1292. aastast.

Tema onu Heinrich I tapeti 1291. aastal oma poegade Heinrich II ja Nikolause poolt, sest ta oli uuesti abiellunud ja nad arvasid, et see ohustab nende pärandit. Pärast pikaleveninud sõda võitis Nikolaus II oma nõbusid, kes olid moodustanud liidu Mecklenburgi isanda Heinrich II ja Brandenburgi kuurvürsti Albrecht Achillesega. See võimaldas tal Werle-Parchimi ja Werle-Güstrowi taasühendada.

1311. aastal reisis ta Montpellier'sse Lõuna-Prantsusmaal, kus ta lootis kuulsas meditsiinikoolis leepra vastu ravi saada. Teda ei ravitud terveks, kuid haiguse kulg aeglustus. Ta lahkus valitsusest ja elas oma ülejäänud elu Pustowis Güstrowi lähedal.

Nikolaus II suri 1316. aastal. Pärast tema surma jaotati Werle taas, Johann III sai Werle-Goldbergi ja Johann II sai Werle-Güstrowi.

## Abielud ja lapsed

Nikolaus abiellus esmalt 1292. aastal Taani kuninga Erik V tütre Richizaga. Nad said kaks last:

* Johann III, Werle-Goldbergi isand
* Sophia (suri 6. detsembril 1339)

Tema teine naine oli Braunschweig-Lüneburgi hertsogi Otto II tütar Mathilde. See abielu jäi lastetuks.
2013. aasta Kidali enesetapurünnak

**Kidali enesetapurünnak** leidis aset 12. aprillil 2013 Malis Kidalis. Selles hukkus neli Tšaadi sõdurit, viis tsiviilisikut ning kaks rünnaku läbiviijat.

## Taust
2013. aasta veebruari algusest olid Prantsusmaa ja Tšaadi sõjaväed Kidali linna enda võtmebaasina kasutanud, seal majutati sõdureid ning algatati džihadistidest mässuliste vastu rünnakuid. Islamistide põhiline pesitsuspaik, Adrar des Ifoghasi mäestik, asub Kidalist põhjas. Terroristid on sellel põhjusel linna korduvalt rünnanud. Prantsuse sõjaväe juhitud operatsioon Panther oli 5. aprillil lõppenud ning Tšaadi sõjavägi taganes pärast mitu nädalat kestnud lahinguid mägedest tagasi enda põhibaasi Kidali äärelinnas. Kidalis viibis umbes 1800 Tšaadi sõdurit.

## Rünnak
Reede, 12. aprilli hommikul suundus grupp Tšaadi sõjaväelasi kohalikule turule varusid täiendama. Pealtnägijate sõnul jõudsid sõdurid turule umbes 9.50, sel hetkel õhkis üks ründajatest lähedalasuva turuputka juures enda pommivöö, plahvatuses hukkus kolm ning neli Tšaadi sõdurit sai raskelt vigastada. Plahvatus leidis aset tänaval, kus Tšaadi sõdurit tihti liikusid, turu keskus oli sealt umbes 100 meetri kaugusel. Pealtnägijate sõnul jõudsid sõdurid esimese ründaja enne plahvatust neutraliseerida, kuid teine suutis enda pommivöö õhkida, plahvatuses hävines osa turust ning elu kaotas ka viis tsiviilisikut. Tšaadi sõdurid tegid rahva laialiajamiseks kohe pärast plahvatust õhku automaatrelvadest hoiatuslaske. Kidali abilinnapea Abda Ag Kazina sõnul sai rünnakus neli sõdurit raskelt haavata ning nende ellujäämine polnud kindel. Pärast rünnakut seati Kidali nelja põhimaantee juurde kontrollpunktid, et takistada rohkemate terroristide linna pääsemist. Samal päeval teatas Tšaadi sõjavägi, et rünnaku korraldas Ühtsuse ja Džihaadi Liikumine Lääne-Aafrikas (MOJWA). Linnaelanike sõnul sattusid sõdurid plahvatusest paanikasse ning tulistasid rahvamasside pihta, viis inimest sai viga. Üks neljast raskelt haavata saanud sõdurist suri samal öösel Gao haiglas. Kolm ülejäänud haavatut toimetati Bamako sõjaväehaiglasse ning hiljem teatati, et nende seisund on stabiilne.

Samal päeval arreteerisid Tšaadi väed Sidi Amar Ould Algor, kellel oli Azawadi Rahvuslikus Vabastusliikumises (MNLA) koloneli auaste. Ta tunnistas, et auto, millega terroristid turule liikusid, kuulub talle. Algori vahistamine suurendas pingeid veelgi, MNLA teatas, et pole Tšaadile enda võitleja kinni pidamiseks luba andnud.

## Järelmõju
Varem samal päeval oli Sévarést 50 kilomeetrit kirdes alla kukkunud Tšaadi õhuväe kopter (tõenäoliselt Mil Mi-17), kõik viis pardalolnud hukkusid, nende seas ka üks vanemohvitser.

Kaks päeva pärast rünnakut teatas Tšaadi president Idriss Déby, et viib väed Malist välja. Põhjuseks tõi ta mässuliste partisanitaktikale.

## Viited
Johann III (Werle)

**Johann III** (hüüdnimega *van Ruoden*; enne 1300 - 1. aprilli ja 28. augusti vahel 1352) oli Werle-Goldbergi isand 1316. aastast kuni oma surmani. Ta oli Nikolaus II ja tolle naise Richizaga poeg.

Pärast oma isa Nikolaus II surma 1316. aastal otsustati Werle jaotada. Johann III sai Werle-Goldbergi ja tema onu Johann II sai Werle-Güstrowi. Johann III ehitas endale Goldbergi lossi. Taani kuningas Christoffer II lubas Johannile ja Mecklenburgi isandale Heinrich II-le 4. mail 1326, et annab neile Rügeni. Ent ta oli vürstkonna varem Pommerile lubanud. See viis Rügeni pärilussõjani. Brudersdorfi rahuga sai Pommeri Rügeni, kuid pidi maksma Mecklenburgile 31 000 hõbemarka hüvitist.

1350. aastast alates jättis ta valitsusasjad oma pojale ja kaasvalitsejale Nikolaus IV-le. 1. aprillil 1352 oli ta juba lõplikult haige. Ta suri sama aasta lõpus. Tõenäoliselt maeti ta Malchowi kloostrisse.

## Abielud ja lapsed

Johann III abiellus 1317. aastal Pommeri hertsogi Otto I tütre Mechthildiga. Nad said järgmised lapsed:

* Johann (suri 1341)
* Nikolaus IV, Werle-Goldbergi isand
* Mechthild (suri 1361)

Pärast Mechthildi surma abiellus Johann III Richardisega ja nad said kaks last:

* Sophia (suri 1384)
* Rixa