open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dāvis Stalts

**Dāvis Stalts** (sündinud 23. veebruaril 1982 Riias) on liivi rahvusest Läti poliitik, muusik ja ajakirjanik; ta on ka Liivi Kultuuriseltsi esimees. Ta oli aastatel 2011–2014 seimi liige.

Ta sündis aastal 1982 Riias. Ta on õppinud Riia eesti algkoolis ja Riia Põhjamaade Gümnaasiumis, seejärel õppis ta Läti Ülikoolis.

Ta on töötanud kaitseministeeriumi värbamis- ja noorsookeskuse ajalehe Tēvijas Sargs ajakirjanikuna. Ta on Liivi Liidu juhatuse esimees.

Ta on Läti üliõpilaskorporatsiooni Patria liige.

2009. aasta Läti kohalikel valimistel kandideeris Riia linnavolikogu "Kodanike liidu" nimekirjas. 2011. aastal lahkus ta "Kodanike liidust" ja moodustas ühingu "Demokraatlikud patrioodid", mille fraktsioon oli hiljem Riia linnavolikogus esindatud. Ta on ühingu juhatuse aseesimees.

2011. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta rahvusliku liidu Rahvusliku Liidu "Kõik Läti eest!" – "Isamaale ja Vabadusele / LNNK" nimekirjast seimi 11. koosseisu liikmeks, ilma et ta oleks erakonna liige. Pärast pikki erimeelsusi lahkus ta 2013. aasta aprillis Rahvusliidu Saeimas fraktsioonist, kuid teatas, et jätkab Valdis Dombrovskise valitsuse toetamist.

## Isiklikku
Tema isa Dainis Stalts ja ema Helmī Stalte olid (liivi) folkloristid ja poliitikud. Õde Julgī Stalte on muusik.
Andrej Doležal

**Andrej Doležal** (sündinud 23. märtsil 1981 Bratislavas) on Slovakkia poliitik ja insener.

2004. aastal lõpetas ta Slovakkia Tehnikaülikooli elektriinseneri ja infotehnoloogia teaduskonna magistrikraadiga. 

2004–2008 töötas ta ettevõttes Siemens PSE. 2008–2012 oli ta telekanali TV Markíza-Slovakia tehnikadirektor. 2012. aasta oktoobrist kuni 2017. aasta oktoobrini oli ta Slovakkia Raadio ja Televisiooni tehnikadirektor. 2018. aasta juunist kuni 2020. aasta märtsini töötas ta ettevõtte Towercom innovatsioonidirektorina.

Alates 21. märtsist 2020 kuni 15. maini 2023 oli ta Slovakkia transpordi- ja ehitusminister.

## Viited
Zarasai rajoon

**Zarasai rajoon** (leedu *Zarasų rajono savivaldybė*) on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Utena maakonna aladel. Rajoon piirneb põhjas Läti ja idas Valgevene aladega.

Rajooni pindala on 1334 km². 2020. aasta seisuga elas seal 14 916 inimest.

Rajoon moodustati 1950. aastal, tänapäevastes piirides on aastast 1984. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Antalieptė, Antazavė, Degučiai, Dusetose, Imbradase, Salakase, Suviekase, Zarasai, Turmantase vald. Eraldi üksuse moodustab veel Zarasai linn, mis moodustab eraldiseisva valla.

Halduskeskus on Zarasai linn. Teised tähtsamad asulad on Dusetose linn ja Antalieptė, Salakase ning Turmantase alevid. 2011. aasta seisuga olid elanikest 72,85% leedulased, 18,71% venelased, 5,88% poolakad, 0,95% valgevenelased, 0,35% ukrainlased, 0,5% lätlased, 0,1% tatarlased ja 1,01% oli teistest rahvustest.

Rajooni suurimad jõed on Šventoji jõgi ja Dzisna jõgi. Rajoonis on 305 järve, neist suuremad on Asavas, Avilys, Čičirys, Drūkšiai (osaliselt), Luodis, Samavas, Sartai (osaliselt), Smalvas, Šventas, Vencavas ja Zarasas. Veehoidlaist on suurim Antalieptė veehoidla.

Rajooni territooriumile jäävad osaliselt Sartai regionaalpark ja Gražutė regionaalpark.

Dusetų_sen.,_Lithuania_-_panoramio_(159).jpg|Velniabalė soo
Lygymu-akmuo2015.JPG|Lygumai rahn
Dūburio_ežeras.JPG|Dūburys
Lapeliškiai,_akmuo.JPG|Raganos sostas
Kloviškių_ąžuolas.jpg|Kloviškiai tamm
Salako_pusis.jpg|Salakase mänd
Pažemio_pušis.JPG|Pažemysi mänd
Mukuliai,_II_ąžuolas,_kamienas.jpg|Mukuliai II tamm
Mukulių_tuopa.jpg|Mukuliai pappel
Rudoji_versmelė,_Salakas.JPG|Roosteallikake
Imbrado_ąžuolas.JPG|Imbradase tamm


## Viited

## Välislingid

* Rajooni koduleht (*leedu keeles*)
Isikukaitsevahendid

**Isikukaitsevahend** on vahend, mis on projekteeritud ja toodetud inimesele kandmiseks või hoidmiseks, et see kaitseks teda ühe või mitme tema tervist või ohutust ähvardava ohu eest.

## Viited
Ene Mihkelsoni fond

**[[Ene Mihkelson|Ene Mihkelsoni]] fond** on Ene Mihkelsoni Seltsi asutatud fond, mille eesmärk on edendada Ene Mihkelsoni loomingu uurimist ning temale omaste ideede ja väärtuste elavana hoidmist ning edasikandmist.

Fond asutati septembris 2018 Tartu Kultuurkapitali juurde. Tartu Kultuurkapital kuulutab igal aastal Ene Mihkelsoni sünniaastapäeval koostöös Ene Mihkelsoni Seltsiga välja konkursi uurijastipendiumidele. Stipendiumitaotlusi saavad esitada kõik, kellel on soov tegeleda süvitsi Ene Mihkelsoni loomingu mõne aspekti uurimisega. Stipendiumi taotlemise eelduseks ei ole akadeemiline teaduskraad, samuti ei ole stipendiumi taotlejatele seatud ealisi piiranguid.

Ene Mihkelsoni fondi haldab viieliikmeline nõukogu. Nõukogu liikmed otsustavad ka stipendiumide saajad.

## Stipendiaadid

### 2019

* Henrik Sova
* Ene-Reet Soovik
* Marju Taukar ja Joosep Susi (ühisprojekt)

## Vaata ka

* Ene Mihkelsoni kultuurimõtestaja preemia

## Viited
Ene Mihkelsoni kultuurimõtestaja preemia

**[[Ene Mihkelson|Ene Mihkelsoni]] kultuurimõtestaja preemia** on Ene Mihkelsoni Seltsi asutatud kultuuripreemia, mida annab välja Tartu Kultuurkapitali Ene Mihkelsoni fond.

Preemia asutati augustis 2019. See on mõeldud Eesti kultuurimeedias ilmunud silmapaistvate kirjutiste, tele- või raadiosaadete esiletõstmiseks, mis on aidanud kaasa raamatukultuuri ja kirjandusliku loomingu väärtustamisele Eesti ühiskonnas, süvitsi analüüsinud ja mõtestanud eesti keeles ilmuvat kirjasõna ning avardanud kaasaja Eesti kultuuris ja kirjanduses toimuva mõistmise ajalisi ja ruumilisi piire. 

Preemiale saavad kandideerida autorid, kes on akadeemilise aasta jooksul (1. septembrist kuni 31. augustini) avaldanud kultuuriväljaannetes või teiste meediakanalite kultuurirubriikides/programmides kultuurifilosoofilisi, esseistlikke või analüütilisi tekste (sh raadio- ja telesaated). Preemiale kandideerivaid kirjutisi, raadio- või telesaateid saavad konkursile esitada nii autorid ise, kultuuriväljaannete või programmide toimetused kui ka Ene Mihkelsoni Seltsi liikmed. Konkursile esitatud töid hindab neljaliikmeline žürii, kuhu on kuulunud Merle Karusoo, Ragne Kõuts, Brita Melts ja Marju Lauristin (2023. aastal oli Merle Karusoo asemel Arne Merilai).

Preemia saaja kuulutatakse välja Ene Mihkelsoni sünniaastapäeval 21. oktoobril. 

Preemia suurus 2019. aastal oli 1000 eurot. 

## Laureaadid
* 2019 Joonas Hellerma
* 2020 Aivar Kull ja Henri Kõiv 
* 2021 Rein Veidemann
* 2022 Jaan Tootsen
* 2023 Igor Kotjuh
* 2024 Mart Juur ja Maarja Vaino
* 2025 Sveta Grigorjeva

## Viited
Dusetose vald

**Dusetose vald** (leedu keeles *Dusetų seniūnija*) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Zarasai rajooni territooriumil.

Valla pindala on 139,4&nbsp;km².  2011. aasta seisuga elas seal 1807 inimest. Valla keskus on Dusetose linn, kus 2011. aastal oli 711 elanikku. Vallavanem on Saulius Kėblys.

Lisaks küladele on vallas ka viis huutorit.

## Viited
Sulev Savisaar

**Sulev Savisaar** (sündinud 28. jaanuaril 1950) on eesti bioloog.

Ta lõpetas 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina. 

Tartumaal, Nõo vallas, Altmäe külas, Miku talu aias on ta aastakümneid tegelenud sibullillede ja pojengide kasvatamisega. Umbes 700 ruutmeetrisele haritavale alale on koondatud ligi 2000 haruldast püsilille, mis teeb sellest Põhjamaade suurima haruldaste sibullillede avamaakollektsiooni. 

## Tunnustus
Tema järgi on nimetatud liik liilialiste sugukonnast – Sulevi koerahammas (*Erythronium sulevii*).

## Teoseid
*"Eesti sibullilleentsüklopeedia. Eesti aedades kasvatatavad sibullilled (980 liiki ja 4000 sorti 81 perekonnast) koos kirjelduste ja kasvunõuetega". Tallinn: Varrak, 2004
*"100 sibullille". Tallinn: Ajakirjade kirjastus, 2007 
*"Pojeng". Tallinn: Ajakirjade Kirjastus, 2009
Ariarne Titmus

**Ariarne Titmus** (sündinud 7. septembril 2000 Launcestonis Tasmaania osariigis) on Austraalia ujuja. Praegu esindab ta Cali Condorsit, mis on osa Rahvusvahelisest Ujumisliigast. 

2015. aastal kolis Titmus ja tema pere Tasmaaniast Queenslandi paremate treenimisvõimaluste nimel. Ta võistles esmakordselt rahvusvahelistel võistlustel 2017. aasta ujumise maailmameistrivõistlustel Budapestis naiste 200 meetri vabaujumises.

2018. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel võitis Titmus kulla 4 x 200 meetri vabaujumises. 14. detsembril 2018 püstitas ta uue maailmarekordi 2018. aasta FINA ujumise lühiraja maailmameistrivõistlustel naiste 400 meetri vabaujumise võistlusel ajaga 3.53,92, ületades kaks kuud varem Wang Jianjiahe püstitatud rekordi 0,05 sekundi võrra. 

Titmus valiti üheks 27 ujujast, kes esindas Austraaliat Lõuna-Koreas Gwangjus toimunud 2019. aasta maailmameistrivõistlustel. Pärast naiste 400 meetri vabaujumises teise koha saavutamist võitis ta kuldmedali ja ületas finaalis Okeaania rekordi ajaga 3.58,76, edestades sekundiga Ameerika ujujat Katie Ledeckyt. Teise kuldmedali võitis ta 4 × 200 m vabaujumises, kus Austraalia finišeerus uue maailmarekordiga 7.41,50. Neljanda medali nendel maailmameistrivõistlustel võitis ta 800 m vabaujumises, kus oli finišis kolmandana.

2019. aastal kuulus ta Cali Condorsit esindava Rahvusvahelise Ujumisliiga avakoosseisu, kes saavutas detsembris USA Nevada osariigis Las Vegases peetud viimasel finaaletapil kolmanda koha. Titmus võitis kogu hooaja jooksul, sealhulgas finaalis, mitu korda 400 meetri vabaujumise.

2020. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs tuli ta olümpiavõitjaks nii 200 meetri kui ka 400 meetri vabaltujumises. 200 meetri distantsi võitis ta olümpiarekordiga 1.53,50 ja 400 meetrit Okeaania rekordiga 3.56,69.

## Välislingid

*Ariarne Titmus SwimSwam.com leheküljel
*Ariarne Titmus Austraalia ujumisliidu leheküljel
*Ariarne Titmuse intervjuu 7Sport kanalile YouTubes
Venta-Dubysa kanal

**Venta-Dubysa kanal** (leedu *Ventos–Dubysos kanalas* on kanal Leedus Šiauliai ja Kelmė rajoonis. Kanal ühendab Venta ja Dubysa jõge. Kanali pikkus on 15&nbsp;km.

Kanal algab Tolučiais ja lõpeb Bubiais.

Kanal ehitati selleks, et võimaldada Poola kaupade pääsu Läänemere sadamatesse. Preisimaa oli aastast 1921 Poola kaupadele kehtestanud kõrged tollid ning seepärast alustati Franciszek Ksawery Drucki-Lubecki eestvedamisel projekti Poola jõgede omavaheliseks ühendamiseks, mille käigus rajati Augustowi kanal ja Venta-Dubysa kanal. 

Ehitustööd algasid aastal 1825. Aastal 1830 ehitas Stanisław Kierbedź silla üle Venta-Dubysa kanali. Kanalile kavandati 20 lüüsi, selle lõplik pikkus pidi olema 32 kilomeetrit. Kanali ehitusel osales 18 000 sõdurit ja 3000 palgatöölist.

Kanalite ehituse peatasid aastal 1831 alanud Novembriülestõus ja järgnenud Preisimaaga sõlmitud kaubanduslepingud, mis muutsid kanali kasutamise ebapraktiliseks.

XX sajandi alguses jätkati kanali juures ehitustöid, kuid alanud esimene maailmasõda peatas taas ehitustööd. Sõja ajal toimus kanali ääres lahing. Sõja järel said leedulased võimaluse kasutada Klaipėda sadamat ja kanal jäi lõpetamata.

Kanal jääb peaaegu täielikult Kurtuvėnai regionaalparki. Aastal 2005 kuulutati kanal kultuurimälestiseks. 

## Viited
Frantsišak Aljahnovitš

**Frantsišak Karalevitš Aljahnovitš** (valgevene Францішак Каралевіч Аляхновіч, poola keeles Franciszak Alachnowicz; 9. märts 1883 Vilno – 3. märts 1944 Vilnius) oli valgevene näitekirjanik, teatritegelane ja publitsist.

Frantsišak Aljahnovitš oli pärit muusiku perekonnast. Õppis Vilnos gümnaasiumis, mille 1899. aastal pooleli jättis. 1904–1907 õppis ta Varssavi Näitekunstikoolis, seejärel töötas lühikest aega näitlejana rändteatris. 1908. aastal pöördus tagasi Vilnosse, kus töötas reporterina ajalehtedes. 1909. aasta jaanuaris osales kaaslavastajana Vilnos valgevenekeelse näidendi lavastamises. Ta sattus riigivõimuga vastuollu ja oli sunnitud põgenema Lvivi, kus kuni 1913. aastani oli näitleja mitmes poola teatris. Aastatel 1914–1916 töötas ta Vilnos maalri, tuletõrjuja ja toimetajana. 1916. aastas asutas ta Vilnos valgevenekeelse teatri Valgevene Draamamalev (Беларуская драматычная дружына), mis tegutses kuni 1918. aastani. 1918. aasta juunis läks Aljahnovitš Minskisse, kus töötas Valgevene Riiklikus Teatris näitlejana. 1918. aasta lõpus sa sai ta vastloodud Valgevene Proletaarse Teatri direktoriks. 1919. aasta kevadel pöördus ta Vilnosse tagasi, kus andis välja ajakirja Belarusskaje Žõtsje (Беларускае жыцьцё). Ta tahtis oma endise trupiga luua uut teatrit, kuid see ei õnnestunud. Seejärel oli ta ajalehe Belorusski Zvon (Белорускi звон) toimetaja ja tegutses teatri alal. Ta kirjutas ka mitu näidendit. 1926. aastal kutsuti Aljahnovitš Valgevene NSV-sse valgevene keele õigekirja reformi teemalisele konverentsile. Ta otsustas jääda Valgevene NSV-sse. Temast sai Vitsebski teatri direktor. 1. jaanuaril 1927 ta arreteeriti süüdistatuna spionaažis Poola kasuks. 11. juulil 1927 mõistis OGPU kolleegium ka 10. aastaks vangilaagrisse. Ta saadeti karistust kandma Solovetsi saartele.

6. septembril 1933 vahetati ta Nõukogude-Poola piiril Branisłaŭ Taraškieviči vastu.

Aljahnovitš pöördus Vilnosse tagasi ja kirjutas vangilaagris viibimisest raamatu "У капцюрох ГПУ" ("GPU küüsis"). Raamatu esialgne poolakeelne versioon avaldati järjejutuna Wilno poolakeelses ajalehes Słowo. Raamatuna ilmus teos 1935. aastal pealkirjaga "Siedem lat w szponach G.P.U." Valgevene keeles ilmus raamat alles 1937. aastal. Raamat tõlgiti ka itaalia, portugali (Brasiilias) ja ukraina keelde. 1941–1942 oli Aljahnovitš Vilniuses ilmuva ajalehe Belarusski Golas (Беларускі голас) toimetaja. Samaaegselt aga kuulus ta põrandaaluse Valgevene Iseseisvuspartei (Беларуская Незалежніцкая Партыя) juhtkonda. 1944. aasta 3. märtsi õhtul lasti Aljahnovitš oma korteris maha. Oletatakse, et selle taga võis olla Armia Krajowa.

## Viited
Üllar Põvvat

**Üllar Põvvat** (sündinud 17. aprillil 1959) on Eesti veemotosportlane ja -treener.

## Haridus
Ta lõpetas 1977. aastal Tartu 1. Keskkooli.

## Sport
Aastatel 1973–1998 harrastas ta Karl Kivastiku juhendamisel veemotosporti.

1990. aastal tuli ta võistlusklassis O-350 Nõukogude Liidu meistriks, 1987. ja 1988. aastal sai NSV Liidu meistrivõistlustel hõbe- ja 1986. aastal pronksmedali. 

Klassis O-350 võitnud kaks NSV Liidu karikat (1990, 1991) ja tulnud kaks korda (1995, 1997) Balti meistriks. 

Tulnud kuus korda (1982–1997) 350 cm3 klassi mootorpaadil ja kolm korda klassis O-350 Eesti meistriks. Püstitanud võistlusklassides S-350 ja O-500 kolm Eesti rekordit (1984–1995). 

1990. aastast NSV Liidu meistersportlane.

## Töö
Ta on töötanud 1978–1979 Tartu 3. Keskkooli kehalise kasvatuse õpetajana ja 1979–1981 Tartu Kalevi ujumistreenerina, 

1998. aastast on ta Tartu Kalevi vee-motoklubi treener.

Ta on eestvedajana juhtinud Emajõe ääres Kvissentalis asuvat vee-motokeskust, kus tegeldakse peamiselt noortespordi ja saavutusspordi edendamisega. Tema käe alt on sirgunud viimaste aastate rahvusvahelistel suurvõistlustel väga edukalt esinenud sportlased. Tema õpilaste hulgas on olnud näiteks Art Raudva, Henry Põvvat, Martin Paats, Aivar Kitzel, Sten Kalder, Hannes Haugasmägi, Rasmus Haugasmägi, Carl Pihor, Sken Heidemann.

## Liikmesus
*1998 Tartu Kalevi vee-motoklubi juhatuse liige
*2002 Tartu spordiseltsi Kalev juhatuse liige 

## Paadiehitus
Üllar Põvvat on tuntud ka teeneka ja kvaliteetsete võistluspaatide konstrueerija ja ehitajana. Tema juhendamisel ehitatud võistluspaadid on laias maailmas tuntuks saanud oma innovatiivsete lahendustega ja nendega on võidetud MMi ja EMi medaleid. Neil paatidel sõidavad ka Tartu veemotosportlased.

## Tunnustus
* 2008 Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia (pikaajalise tulemusliku töö eest veemotospordi arendajana ning noorte veemotosportlaste juhendajana)
* 2012 Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi aastapreemia (pikaajalise tulemusliku töö eest veemotospordi arendamisel ning suurepäraste tulemuste eest 2012. aastal)
* 2015 ROKi aastaauhind "Sport ja innovatsioon"
* 2016 Eesti Vabariigi spordipreemia
* 2017 Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler
*2021 Tartumaa Kuldne Tammeoks

## Isiklikku
Tema poeg Henry Põvvat (27. aprill 1982 Tartu) on samuti veemotosportlane ja treener.

## Viited

## Välislingid
*
Sotsialiit

**Sotsialiit** (inglise keeles *socialite*) ehk varasemas tähenduses **kõrgseltskondlane** või tänapäevases tähenduses **seltskonnategelane** on sageli seltskondlikel üritustel osalev ühiskonna eliidi liige, eriti angloameerika kultuuriruumis. 

Nendel isikutel on tihti olnud avalik meediaelu, nad osalevad regulaarselt heategevusüritustel. Kuigi varem kuulusid nad peaaegu eranditult aristokraatiasse ja hiljem äriperekondadesse (näiteks uusrikas Margaret Brown), siis 21. sajandil võivad need isikud olla ka muudel asjaoludel kuulsaks saanud avaliku elu tegelased (näiteks Paris Hilton või Amanda Lepore ja Daphne Guinness). 

## Vaata ka
*Social Register
Hi Bye, Mama!

**Hi Bye, Mama!** on Lõuna-Korea telesari, mille peaosades on Kim Tae-hee, Lee Kyu-hyung ja Go Bo-gyeol. See oli eetris tvN-is 22. veebruarist 19. aprillini 2020.

## Osatäitjad
* Kim Tae-hee - Cha Yu-ri
* Lee Kyu-hyung - Cho Gang-hwa
* Go Bo-gyeol - Oh Min-jung

## Välislingid
* Ametlik koduleht
Mart Murten

**Mart Murten** (1875 Luiste vald – ?) oli eesti agronoom. Ta oli II Riigiduuma liige.

Ta on päritolult Luiste valla Teenuse talupoeg. Ta on lõpetanud maakondliku õppeasutuse. Tal oli agronoomi kvalifikatsioon. Talle kuulus 47 tiinu suurune maavaldus, kus ta tegeles põllumajandusega. Enne duumasse valimist ta parteidesse ei kuulunud.

II Riigiduumas kuulus ta agraarkomisjoni. Duumas kuulus ta sotsiaaldemokraatlikku fraktsiooni.

Tema edasine saatus (nagu ka surmaaeg) on teadmata.

## Isiklikku
Usutunnistuse poolest oli ta luterlane.
Jekaterina Breško-Breškovskaja

**Jekaterina Breško-Breškovskaja** (vene Екатерина Константиновна Брешко-Брешковская; 25. jaanuar (vkj 13. jaanuar) 1844 Ivanovo küla, Vitebski kubermang, Venemaa – 12. september 1934 Chvaly Počernice, Tšehhoslovakkia) oli Venemaa revolutsionäär (Sotsialistide-Revolutsionääride Parteist).
Radio France Internationale

**Radio France Internationale** (lühend **RFI**, otsetõlkes 'Prantsusmaa rahvusvaheline raadio') on Prantsusmaa rahvusringhäälingu raadiojaam, mis edastab saateid üle maailma. 2008. aastal küündis RFI kuulajaskond 35,6 miljonini ning oli seega maailma suurimaid rahvusvahelisi raadiojaamu.

RFI on eetris ööpäev läbi lisaks prantsuse keelele veel 12 keeles. Saadete edastamiseks kasutatakse FM-i, lühilaineid, kesklaineid, satelliite ja oma veebilehte. RFI omanik on riigiettevõte France Médias Monde. Suurem osa lühilainesaadetest on prantsuse ja hausa keeles, vähem ka suahiili, portugali, mandinka ja vene keeles.

Prantsusmaa valitsus asutas RFI 1975. aastal Radio France'i osana. RFI eelkäijateks olid raadiojaamad Poste Colonial (asutatud 1931), Paris-Mondial (1937), Radio Paris (1939), RTF Radio Paris (1945) ja ORTF Radio Paris (1965). Aastal 1986 läks Prantsusmaa parlamendist läbi seadus, millega RFI sai voli tegutseda Radio France'ist sõltumatult.

RFI kuulub Prantsusmaa välisministeeriumi haldus- ja rahastusalasse. Lisaks eespool mainitud keeltele on RFI kättesaadav ka hispaania, rumeenia, pärsia, hiina, vietnami ja kambodža keeles. RFI-le kuulub Monte Carlo Doualiya, mis teeb Pariisis araabiakeelseid saateid ning saadab neid Küprosel asuva saatja kaudu Lähis-Itta ja Põhja-Aafrikasse.

## Viited

## Välislingid
*  (prantsuse keeles)
* Ingliskeelne veebileht (inglise keeles)
* Hausakeelne RFI
* RFI ingliskeelne Facebooki leht
* RFI muusikaprogramm Facebook World Tracksis (inglise keeles)
* RFI ingliskeelne muusika
* Muusikateemalised elulood RFI ingliskeelsel kodulehel
HK Minski Dinamo

**HK Minski Dinamo** (*Дынама-Мінск*) on Valgevene jäähokiklubi, mis tegutseb Minskis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Bobrovi divisjonis. See on üks viies praegusest KHL-i klubist, mis ei asu Venemaal.

Klubi on asutatud 1948. aastal. Minski Dinamo on tulnud viis korda Valgevene meistriks.

Alates hooajast 2008–09	on Minski Dinamo mänginud KHL-is. KHL-i väljalangemismängudele on jõutud hooaegadel 2010–11, 2011–12, 2014–15 ja 2016–17, kuid kõigil kordadel on välja langetud esimeses ringis.

Klubi praegune peatreener on kanadalane Craig Woodcroft.

Klubi koduväljak asub Minsk-Arenal.

## Praegune koosseis
*Seisuga 29. august 2020*
***Väravavahid**: Dominik Furch, Aleksei Kolosov, Aleksandr Osipkov, Danny Taylor, Nikita Tolopilo
***Kaitsjad**: Adam Almqvist, Pavel Denissov, Dmitri Deryabin, Stepan Falkovski, Vladislav Koljatšonok, Brennan Menell, Ilja Šinkevitš, Ilja Solovjov, Vladislav Jerjomenko, Dmitri Znahharenko
***Ründajad**: Artjom Anosov, Artjom Demkov, Vjatšeslav Gretski, Francis Paré, Aleksei Protas, Jegor Šarangovitš, Ryan Spooner, Vladimir Alistrov, Rob Klinkhammer, Shane Prince, Ivan Drozdov, Roman Gorbunov, Ilya Kazjanin, Aleksandr Kogalev, Brandon Kozun, Ivan Lodnia, Igor Martõnov, Andrei Pavlenko, Aleksandr Pavlovitš, Maksim Suško

## Saavutused
*Valgevene Ekstraliga (5): 1993/94, 1994/95, 1995/96, 1999/2000, 2006/07
*Valgevene karikas (3): 2005, 2006, 2009
*Valgevene NSV liiga (2): 1967/1968, 1969/1970
*Spengleri karikas (1): 2009

## Välislingid
* Klubi koduleht
Hiireoder

**Hiireoder** (*Hordeum murinum*, ka **müürioder**) on teraviljaline kõrstaim odra (*Hordeum*) perekonnast ja kõrreliste (*Poaceae*) sugukonnast. Inglise keeles on see liik *wall barley* või *mouse barley*, saksa keeles *Mäuse-Gerste*, soome keeles *hiirenohra* ja prantsuse keeles *orge des rats*.

Taim kasvab Kesk-Euroopa ja Lõuna-Euroopa kuivades ja soojades piirkondades, aga on levinud ka Aasias, Ameerikas ja Austraalias. Hiireoder on umbrohi ja vähenõudlik ruderaaltaim, millele meeldib lämmastikuühenditerikas keskkond ja mis hakkab kiiresti kasvama tugevalt inimtegevusest mõjutatud aladel, näiteks teeäärtes ja teeäärsetel vanadel müüridel. Taim on esimeste hulgas, kes pärast pinnase segipööramist seal kanda kinnitab.

Taim kasvab 20–30 cm pikkuseks (harva kuni 40 cm) ja viljapea sarnaneb odra omaga, kuid seal olev seeme on väga väike, millest tuleb ka liigi nimetus "hiireoder". Taimele meeldib nõrgalt happeline kuni nõrgalt aluseline pinnas. Taimed on nii ühe- kui ka kaheaastased, elavad üle ka talve ning võivad õitseda piisava sooja korral maist oktoobrini. Euroopas liigitatakse hiireoder umbrohtude sekka kuuluvaks ning loomasöödaks teda ei kasvatata, kuna viljapea ohred võivad tekitada loomade suus limaskestaärritusi. Põua all kannatavates piirkondades on ta siiski karjamaadel kohati oluline söödataim veistele.

Hiireoder on algselt pärit Väike-Aasiast ja Vahemere äärest. Vilja ohred on tähnidega ning kinnituvad hästi inimese riietele ja loomakarvadesse, mistõttu seemned levivad hõlpsasti.

1834. aastal kirjeldas saksa loodusteadlane ja botaanik Johann Heinrich Friedrich Link esimesena seda liiki kui jäneseotra (*Hordeum leporinum*, ingl *hare barley*), 1882. aastal klassifitseeris Firenzest pärit itaalia botaanik Giovanni Arcangeli selle ümber viimase alamliigiks. Hiinas kasutatakse seda taime siiski tema kasvufaasis ka toiduks – kevadise värske suupistena.
Ignacio Gallego

**Teodoro Ignacio Gallego Bezares** (1. aprill 1914, Siles, Jaéni provints, Hispaania – 23. november 1990, Madrid, Hispaania) oli hispaania kommunistlik poliitik, Hispaania Kommunistliku Rahvapartei peasekretär.

## Elulugu
Gallego võitles Hispaania kodusõjas vabariiklaste poolel. Kui Francisco Franco sõja võitis, Gallego põgenes ning interneeriti põgenikelaagris tollal Prantsusmaale kuulunud Alžeerias. Sealt liikus ta edasi Nõukogude Liitu, kus elas 1945. aastani. Seejärel elas ta Prantsusmaal (pärast Hispaania KP Prantsusmaal illegaalseks kuulutamist 1950. aastal illegaalselt), külastades vahetevahel salaja Hispaaniat, Poolat ja Tšehhoslovakkiat, kus 1955. aastal Prahas toimunud Hispaania KP V kongressil valiti partei täitevkomitee liikmeks.

1976. aastal naasis Gallego salaja Hispaaniasse ning ilmus esimest korda avalikkuse rahva ette 25. aprillil 1977, mil Hispaania Kommunistlik Partei legaliseeriti. Ta elas Madridis ning valiti 1977. ja 1979. aasta parlamendivalimistel Hispaania Saadikutekoja (parlamendi alamkoja) liikmeks Córdoba ja Málaga valimisringkonnast (oli parlamendis 1977–1982).

Kui Hispaania Kommunistlik Partei 1982. aasta valimistel lüüa sai ning seejärel lagunes, rajas Gallego marksistlik-leninistliku ja nõukogudemeelse Hispaania Kommunistliku Rahvapartei. Selle liikmena oli ta parlamendi alamkojas 1986–1989. 1989. aastal ühendas ta mõlemad parteid taas.

Ignacio Gallego tütrepoeg on kirjanik Rubén Gallego.

## Välislingid
* Järelehüüe New York Times/Reuters, 24. november 1990
Konna lahing

**Konna lahing** puhkes, kui bussireisjateks maskeerunud islamimässulised üritasid Konna linna siseneda. Buss peatati Mali sõjaväe kontrollpunktis Konna linna piiril. Kui Mali sõdurid bussi sisenesid, avasid islamistid tule ning mässulisi hakkas linna juurde valguma. Pärast mitu tundi kestnud tulevahetusi olid valitsusväed sunnitud oma linnakusse naasma, lisaks linnale jäeti endast tõenäoliselt maha ka raskerelvastust ja soomusautosid. Hukkus umbes 25 Mali sõdurit, linna hõivas umbes 1200 islamisti. Konna asub vaid 20 kilomeetri kaugusel Mopti sõjaväebaasist.

Mali armeel õnnestus Prantsusmaa relvajõudude abiga Konna 18. jaanuariks tagasi vallutada.

## Viited
Aérospatiale Gazelle

**Aérospatiale Gazelle** (ametlikud tunnused **SA 340**, **SA 341** ja **SA 342**) on Prantsusmaa viiekohaline helikopter, mida kasutatakse peamiselt kergtranspordi-, luure- ja kergründetegevuseks. Gazelle'il on Turbomeca Astazou turbiinmootor. Selle töötas välja Sud Aviation (hiljem Aérospatiale) ning seda toodeti lisaks Prantsusmaale ka Suurbritannias Westland Aircraftis, Jugoslaavias Sokos ning Egiptuses Arab British Helicopter Companys. 

Gazelle'id võeti teenistusse 1973. aastal, neid on kasutatud üle maailma. Gazelle'e kasutasid näiteks Süüria väed 1982. aasta Liibanoni sõjas, Rwanda väed 1990. aastatel Rwanda kodusõjas ning mitmed osapooled lahesõjas. Prantsusmaa õhujõud on ründekopterina kasutusele võtnud uuemad Eurocopter Tigerid, Gazelle'id on kasutusel peamiselt luuretegevuses.

## Viited

## Välislingid
* Aérospatiale Gazelle'i pildid veebisaidil airliners.net
* XX441 restaureerimine saidil aeroventure.org.uk
* https://www.gov.uk/government/news/british-and-french-attack-helicopters-build-strong-partnership
HK Moskva Dinamo

**HK Moskva Dinamo** (vene keeles  ХК Динамо Москва) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Moskvas. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Bobrovi divisjonis.

Klubi on asutatud 22. detsembril 1946. Moskva Dinamo tuli viis korda Nõukogude Liidu meistriks. Hooaegadel 1999–00, 2004–05 võitis see Venemaa superliiga. Alates hooajast 2008–09 mängib klubi KHL-is. Hooaegadel 2011–12 ja 2012–13 on Dinamo võitnud Gagarini karika.

Klubi meeskonna peatreener on alates 2022. aastast olnud Alexei Kudashov.

Klubi koduväljak asub VTB Arenal.

## Praegune koosseis
*Seisuga 31. august 2020*
***Väravavahid**: Ivan Botšarov, Georgi Kuznetsov, Aleksandr Jeremenko
***Kaitsjad**: Igor Alanov, Sergei Boikov, Michal Čajkovský, Mihhail Grigorjev, Juuso Hietanen, Andrei Mironov, Andrei Pribõlski, Andrei Sergejev, Artjom Volkov, Dmitri Vozovik, Jegor Zaitsev
***Ründajad**: Ilja Kruglov, Semjon Pankratov, Vladislav Jefremov, Ivan Igumnov, Oscar Lindberg, Vladislav Mihhailov, Vadim Šipatšov (*[[kapten (jäähoki)|kapten]]*), Dmitrij Jaškin, Dmitri Kagarlitski, Vjatšeslav Kuljomin, Ivan Muranov, Andrei Aleksejev, Vladimir Brjukvin, Dmitri Moisejev, Nikita Popugajev, Teemu Pulkkinen, Daniil Tarassov

## Saavutused
*Nõukogude Liidu meister (5): 1946–47, 1953-54, 1989–90, 1990–91, 1991–92
*Nõukogude Liidu karikas (3): 1953, 1972, 1976
*Rahvusvahelise Hokiliiga võitja (3): 1992–93, 1994–95, 1995–96
*Venemaa superliiga (2): 1999–00, 2004–05
*Gagarini karikas (2): 2011–12, 2012–13
*KHL-i põhiturniiri võitja (1): 2013–14
*IIHF-i Euroopa Meistrite Karikas (1): 2006
*Spengleri karikas (2): 1983, 2008

## Välislingid
* Klubi koduleht
HK Moskva Spartak

**HK Moskva Spartak** (vene keeles ХК Спартак Москва) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Moskvas. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Bobrovi divisjonis.

Klubi on asutatud 1946. aastal. Spartak tuli neli korda Nõukogude Liidu meistriks.

Hooajal 2008–09 liitus Spartak KHL-iga. Hooajal 2014–15 Spartak rahaliste probleemide tõttu liigas ei mänginud, kuid naasis järgmisel hooajal. KHL-is on Spartaki parimas tulemuseks kaheksa parima hulka jõudmine kahel esimesel kahel hooajal 2008–09 ja 2009–10.

Klubi praegune peatreener on Boris Mironov.

## Praegune koosseis
*Seisuga 22. august 2020*
***Väravavahid**: Nikita Bespalov, Július Hudáček, Pavel Homtšenko, Aleksandr Truškov
***Kaitsjad**: Emil Djuse, Maksim Gontšarov, Aleksei Grišin, Juri Kozlovski, Jevgeni Kulik, Andrei Kuteikin, Damir Mussin, Aleksandr Nikišin, Jakov Rõlov, Akim Trišin, Dmitri Višnevski, Andrei Zubarev
***Ründajad**: Jegor Krušenkov, Gleb Šashkov, Ilja Talaluyev, Robin Hanzl, Jori Lehterä, Roman Ljubimov, Mihhail Junkov, Ilja Zubov, Ilja Arkalov, Artjom Fjodorov, Mihhail Kotljarevski, Lukas Radil, Gennadi Stoljarov, Maksim Tsjaplakov, Martin Bakoš, Anatoli Nikontsev (*[[kapten (jäähoki)|kapten]]*), Sergei Širokov, Anton Zlobin

## Saavutused
*Nõukogude Liidu meister (4): 1961–62, 1966–67, 1968–69, 1975–76
*Nõukogude Liidu karikas (2): 1970, 1971
*Venemaa esiliiga (1): 2001
*Spengleri karikas (5): 1980, 1981, 1985, 1989, 1990

## Välislingid
* Klubi koduleht
Āne

Āne on küla Lätis Zemgalēs Ozolnieki piirkonnas Lielupe jõe ääres. Seal elab 1288 elanikku. See küla asub 7 km kaugusel Jelgava linnast. Külas asub ka tellisetehas, 

mis oli Nõukogude ajal oluline. Seetõttu on küla kutsutakse ka "Sarkanais māls" (eesti keeles punane savi) nime all.
Hatia Dekanoidze

**Hatia Dekanoidze** (gruusia keeles ხატია დეკანოიძე, ukraina keeles Хатія Мамуківна Деканоїдзе, sündinud 20. jaanuaril 1977 Thbilisis) on gruusia rahvusest Gruusia poliitik ja endine Ukraina riigiametnik. 

2015–2016 oli ta Ukraina Rahvuspolitsei ülem. 2020. aastast on ta Gruusia parlamendi liige.

## Viited
Tšerepovetsi Severstal

**Tšerepovetsi Severstal** (vene keeles ХК Северсталь) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Tšerepovetsis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Läänekonverentsis Tarassovi divisjonis.

Klubi on asutatud 1956. aastal. Nõukogude Liidu ajal mängis klubi riigi madalamates liigades. 1990. aastatel sai klubi peasponsoriks terase- ja kaevandustööstuse ettevõte Severstal. Tšerepovetsi Severstali parimad tulemused pärinevad 2000. aastate algusest, mil 2001. aastal saadi Venemaa kõrgliigas kolmas koht ja 2003. aastal teine koht.

Alates hooajast 2008–09 mängib Severstal KHL-is, kus on väljalangemismängudele jõutud viiel hooajal (viimati 2020–21). KHL-is on parimaks tulemuseks Läänekonverentsi poolfinaali jõudmine hooajal 2012–13.

Klubi meeskonna peatreener on Andrei Razin.

Klubi koduväljak asub Tšerepovetsi Jääpalees.

## Praegune koosseis
*Seisuga 2021–2022*
***Väravavahid**: Konstantin Šostak, Dmitri Šugajev, Vladislav Podjapolski
***Kaitsjad**: Jakob Stenqvist, Jegor Rõkov, Robin Press, Nikolai Timašov, Artjom Tšmõhhov, Andrei Tšurkin, Ilja Hohlov, Nikita Makejev, Makar Habarov, Ivan Rogov, Mihhail Tihhonov
***Ründajad**: Daniil Vovtšenko, Jegor Morozov (*[[kapten (jäähoki)|kapten]]*), Adam Liška, Vladislav Kodola, Robert Rooba, David Dumbadze, Igor Geraskin, Nikita Guslistov, Joonas Nättinen, Andrei Aleksejev,  Maksim Kolmikov, Aleksandr Agapov, Ivan Jemets, Kirill Rasskazov, Ildar Šiksatdarov, Dmitri Moisejev

## Välislingid
* Klubi koduleht
* Tšerepovetsi Severstal KHL.ru lehel
* Severstal Cherepovets eliteprospects.com.
Andris Vaņins

**Andris Vaņins** (sündinud 30. aprillil 1980 Ilūkstes) on endine Läti jalgpallur (väravavaht).

Ta alustas klubikarjääri 1997. aastal Läti klubis FK Ventspils. Aastatel 2003–2005 mängis ta Venemaal FK Moskva reservmeeskonnas. 2006. aastal naasis ta Ventspilsis. Aastatel 2006–2008 valiti ta kolmel hooajal järjest Läti kõrgliiga parimaks väravavahiks.

Aastatel 2009–2016 mängis Vaņins Šveitsi kõrgliiga klubis FC Sion. Sioni meeskonnas tegi ta mitmeid häid esitusi ning aastatel 2010–2011 valiti ta kahel hooajal järjest Šveitsi kõrgliiga hooaja parimaks väravavahiks ja aastatel 2010–2013 neljal hooajal järjest Sioni hooaja parimaks mängijaks.

Aastatel 2016–2020 mängis ta Šveitsi kõrgliiga klubis FC Zürich.

Vaņins on võitnud Šveitsi karika kahel korral Sioniga (2010–11 ja 2014–15) ja ühe korra Zürichiga (2017–18).

Vaņins tegi Läti jalgpallikoondises debüüdi 2000. aastal mängus Slovakkia vastu. Alates 2007. aastast oli ta koondise esiväravavaht. 10. oktoobril 2019 pidas ta koondises oma 100. mängu. See jäi ka tema koondisekarjääri viimaseks mänguks.

Vaņins on viis korda valitud Läti aasta jalgpalluriks (2008, 2013, 2015–2017).

2020. aastal alustas ta Sioni jalgpalliklubi juures tööle väravavahtide treenerina.

## Saavutused
;Ventspils
*Virsliga (3): 2006, 2007, 2008
*Läti karikas (1): 2007
;Sion
*Šveitsi karikas (2): 2010–11, 2014–15
;Zürich
*Challenge League: 2016–17
*Šveitsi karikas: 2017–18
Rubén Gallego

**Rubén David González Gallego** (vene keeles Рубен Давид Гонсалес Гальего; sündinud 20. septembril 1968 Moskvas, Nõukogude Liidus) on Hispaania ja Venezuela päritolu venekeelne kirjanik. 

Rubén Gallego ema oli varem Nõukogude Liidus pagenduses viibinud Hispaania kommunisti Ignacio Gallego tütar Aurora (Esperanza) Gallego Rodríguez, ta isa pärines Venezuelast. Rubén Gallego sündis tserebraalparalüüsiga, mistõttu vanaisa tundis tema pärast häbi ning lasi lapse viia invaliidide lastekodusse ja öelda emale, et laps suri.

Ehkki Gallego käed ja jalad olid halvatud, pidas ta Nõukogude laste- ja vanadekodudes vastu täiskasvanueani, lõpetades Novotšerkasski kaubandustehnikumi õigusteaduse alal. 1980. aastatel, kui lastekodudesse jõudsid vabatahtlikud, aitas üks neist tal lastekodust välja saada ning sai tema esimeseks naiseks. Hiljem õppis Rubén Gallego ka inglise filoloogiat. Tema kahest esimesest abielust Nõukogude Liidus sündis kaks tütart, Nadežda ja Maija, kes mõlemad elavad Venemaal ja tegelevad balletiga. Gallego ise töötas arvutispetsialistina 2001. aastani, mil ta otsis uuesti kontakti oma perekonnaga, kohtus Prahas emaga, kes tollal töötas seal raadiojaamas Vaba Euroopa ajakirjanikuna, ning hakkas elama koos ema ja õega. Lastekodudes veedetud lapsepõlvest kirjutas Rubén Gallego oma esimese raamatu "Valge mustal" ("Белое на чёрном"), mis ilmus 2003. aastal ja sai Venemaa Bookeri auhinna. Gallego elas seejärel Saksamaal Freiburgis, 2007. aastast Ameerika Ühendriikides Washingtonis ning 2014. aastast koos oma kolmanda naise Rina González Gallegoga Iisraelis Ashkelonis, kus nende autistist tütar saab käia autistidele mõeldud erikoolis.

"Valge mustal" on avaldatud enam kui 20 keeles, sealjuures prantsuse keeles 2002., inglise keeles 2003., soome keeles 2006. ning eesti keeles 2020. aastal Valdek Kiiveri tõlkes.

2005. aastal ilmus Rubén Gallego teine raamat "Istun jõekaldal" ("Я сижу на берегу", pälvis Monacos auhinna Kuldne Ettur parima maleraamatu eest), 2017. aastal koos abikaasaga kirjutatud "Laupäevaküünal Iraagis ehk Operatsioon Miki-Hiir" ("Субботняя свеча в Ираке, или Операция «Микки-Маус»") ning 2018. aastal "Igavene külaline" ("Вечный гость").

Rubén Gallego emaotsinguist räägib Algis Arlauskase dokumentaalfilm "Kiri emale" ("Carta A Mi Madre", 2002, Hispaania).

## Kirjutisi veebis
* "Мы не успели оглянуться", eessõna Rubén Gallego ema endise mehe Sergei Jurjenevi raamatule "Фашист пролетел", 2002
* "Цензура и пропаганда - две колеи одной информационной дороги", essee ajakirjale Индекс, 2004
* "Сени", essee ajakirjale Новый берег, 2004
* "Все равно", kirjutis almanahhi "Неволя", 2007

## Välislingid

* "From victim to hero", The Guardian, jaanuar 2006, raamatuarvustus
* "Разговор с выжившим. Интервью с писателем Рубеном Гальего" Newsru.co.il, 7. jaanuar 2020
* Rubén Gallego endine koduleht, koopia Internet Archive'is
Valentinois' hertsog

**Valentinois' hertsog** (Duc de Valentinois) on Prantsusmaa aadlitiitel.

Tiitlit on loodud neli korda: Louis XII 1498. aastal Cesare Borgiale, Henri II 1548. aasta Diane de Poitiers'le, Louis XIII 1643. aastal Monaco vürstile Honoré II-le ja Louis XV 1716. aastal Monaco troonipärijale Jacques I-le. Monaco vürstide ja Prantsusmaa Valentinois' hertsogite meesliin suri välja 1949. aastal, kuid 1919. aastal nimetas vürst Albert I Valentinois' hertsoginnaks oma poja vallastütre Charlotte'i, kelle järglased on Monaco vürstid ja Valentinois' hertsogid tänaseni.

## Valentinois' hertsogite loend
*1498–1507 Cesare Borgia, paavst Alexander VI vallaspoeg
*1548–1566 Diane de Poitiers, Henri II armuke
*1642–1662 Honoré II, Monaco vürst
*1662–1701 Louis I
*1701–1715 Antoine I, Monaco vürst kuni 1731
*1716–1733 Jacques I, Monaco vürst alates 1731
*1733–1793 Honoré III, Monaco vürst 
*1814–1819 Honoré IV, Monaco vürst 
*1819–1841 Honoré V, Monaco vürst
*1841–1856 Florestan I, Monaco vürst
*1856–1889 Charles III, Monaco vürst
*1889–1922 Albert I, Monaco vürst
*1922–1949 Louis II, Monaco vürst
*1919–1922 Charlotte, eelmise tütar
**1920–1922 Pierre de Polignac, eelmise abikaasa
*1949–2005 Rainier III, Monaco vürst
*2005–... Albert II
Koroonapandeemia Belgias

**Koroonapandeemia Belgias** on osa 2019. aasta sügisel Hiinast Wuhanist alanud ja 2020. aasta märtsis pandeemiaks kasvanud ülemaailmsest koroonapandeemiast.

Esimene nakatumisjuhtum tuvastati ühel Hiinast Wuhanist kodumaale naasnud üheksaliikmelise belglaste rühma liikmel Brüsselis 4. veebruaril 2020.

31. mai seisuga oli riigis registreeritud 58&nbsp;381 haigusjuhtumit, 9467 inimest oli surnud, 15&nbsp;887 taastunud.

## Viited

## Välislingid
* Christopher Pitchers, Coronavirus: Belgian hospitals could reach limit within 15 days, Euronews, 26. oktoober 2020
* Covid: Belgian doctors with coronavirus asked to keep working, BBC News, 26. oktoober 2020
Patopsühholoogia

**Patopsühholoogia** (ka **abnormaalne psühholoogia**, inglise keeles *abnormal psychology*) on kliinilise psühholoogia alavaldkond, mis uurib psüühikahäireid psühholoogiliste meetoditega. Termini "patopsühholoogia" võttis esimesena kasutusele  ajakirjaga "Zeitschrift fuer Pathopsychologie" 1912. aastal. NSV Liidu tuntud patopsühholoog oli Bljuma Zeigarnik. Patopsühholoogia ei ole psühhopatoloogia, mis kuulub psühhiaatriasse.

## Vaata ka
* Journal of Abnormal Psychology

## Viited

## Kirjandus
* Клиническая психология : в 4 т. : учебник для студ. высш. учеб. заведений / под ред. . Т. 1. Общая патопсихология / А. Б. Холмогорова. — М. : Издательский центр «Академия», 2010. — 464 с. ISBN 978-5-7695-5968-6 (Т. 1) ISBN 978-5-7695-6822-0
* Клиническая психология : в 4 т. : учебник для студ. учреждений высш. проф. образования / под ред. . Т. 2. Частная патопсихология / А.Б.Холмогорова, Н.Г.Гаранян, М.С.Радионова, Н.В.Тарабрина. — М. : Издательский центр «Академия», 2012. — 432 с. ISBN 978-5-7695-8115-1 (Т. 2) ISBN 978-5-7695-6822-0
* Bljuma Zeigarnik. Patopsühholoogia (vene keeles)
* Münsterberg H. Psychologie und Pathologie // Zeitschrift für Pathopsychologie. — 1912. — N. 1
* . *Über den Wert der pathologischen Methode in der Psychologie und die Notwendigkeit der Fundierung der Psychiatrie auf einer Pathopsychologie*. Zeitschrift für Pathopsychologie 1 (1912), S. 4–49.

## Välislingid
* Zeitschrift für Pathopsychologie (1912-1919) – digital
Roberts Uldriķis

**Roberts Uldriķis** (sündinud 3. aprillil 1998 Riias) on Läti jalgpallur, kes mängib ründajana Hollandi kõrgliiga klubis SC Cambuur ja Läti jalgpallikoondises.

Läti kõrgliigas debüteeris ta 2015. aastal klubis FS METTA/LU. Aastatel 2017–2018 mängis ta Läti kõrgliigas FK RFSi ridades.

Aastatel 2018–2021 mängis ta Šveitsi kõrgliiga klubis FC Sion.

2021. aastal liitus ta Cambuuriga.

Uldriķis tegi Läti rahvuskoondises debüüdi 12. juunil 2017 sõprusmängus Eesti vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta aasta hiljem 8. juunil sõprusmängus Aserbaidžaani vastu.
HK Sotši

**HK Sotši** (vene keeles Хоккейный клуб Сочи) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Sotšis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Tarassovi divisjonis.

Klubi on asutatud 2014. aastal. Hooajal 2014–15 debüteeris klubi KHL-is. KHL-is on jõutud väljalangemismängudele neljal hooajal, kuid iga kord on esimeses ringis kaotatud.

Klubi meeskonna praegune peatreener on Sergei Svetlov.

Klubi peab kodumänge Bolšoi Ice Dome'il.

## Praegune koosseis
*Seisuga 31. august 2020*
***Väravavahid**: Arseni Ahhmetov, Ivan Kulbakov, Joel Lassinantti, Maksim Tretiak
***Kaitsjad**: Juri Aleksandrov, Mihhail Gordejev, Konstantin Klimontov, Maksim Minejev, Ivan Misšenko, Oleg Pogorišni, David Rundblad, Nikita Sedov, Georgi Soljannikov
***Ründajad**: Dmitri Kolgotin, Aleksandr Konnov, Pavel Kukštel, Kirill Petkov, Danil Pjatin, Stepan Starkov, Daniil Apalkov, Linus Johansson, Nikita Mihhailov, German Rubtsov, Nikita Totšitski, Marcus Nilsson, Igor Rudenkov, Sergei Šmeljov, Ansel Galimov, Jere Karjalainen, Pavel Padakin

## Välislingid
* Klubi koduleht
* HK Sotši KHL.ru lehel
Erik (Västmanlandi hertsog)

**Erik Gustaf Ludwig Albert** (20. aprill 1889 Stockholm – 20. september 1918 Stockholm) oli Rootsi kuningliku perekonna liige, Rootsi prints (kuni 1905 Rootsi ja Norra prints) ja Västmanlandi hertsog.

Ta oli tulevase Rootsi kuninga Gustaf V ja tulevase kuninganna Badeni Victoria noorim poeg. Varsti pärast sündi avastati tal vaimne alaareng ja ta veetis oma elu avalikkuse tähelepanu alt eemal spetsiaalselt selleks kohandatud ruumides, kus praegu on Lõuna-Aafrika Vabariigi suursaadiku residents.

Sündides sai ta Västmanlandi hertsogiks ning Rootsi ja Norra ordenite kavaleriks. Norra Lõvi ordeni asutamisel 21. jaanuaril 1904 sai ta ka selle ordeni kavaleriks. 

Talle anti ka välismaa ordeneid (Taani Elevandiorden, Prantsusmaa Auleegioni suurrist, Preisimaa Musta ja Punase kotka orden, Badeni Ustavuse orden jt).
HK Vitjaz

**HK Vitjaz** (vene keeles ХК Витязь) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Moskva oblastis Podolskis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Tarassovi divisjonis.

Klubi on asutatud 1996. aastal. Aastatel 2000–2001 ja 2005–2008 mängis Vitjaz Venemaa kõrgliigas. Alates hooajast 2008–09 on see mänginud KHL-is. Esimest korda jõuti KHL-i väljalangemismängudele hooajal 2016–17. Väljalangemismängudele on pääsetud kokku kolmel hooajal, kuid kõigil kordadel ei ole esimesest ringist kaugemale jõutud.

Klubi peab oma kodumänge jääspordipalees Vitjaz.

Klubi meeskonna peatreener on alates 2019. aastast olnud Mihhail Kravets. Aastatel 2016–2019 oli peatreener Valeri Belov.

## Praegune koosseis
*Seisuga 22. august 2020*
***Väravavahid**: Pjotr Kotšetkov, Anton Todikov, Ilja Yežov
***Kaitsjad**: Artjom Borodkin, Igor Golovkov, Linus Hultström, Jakub Jerabek, Jevgeni Katitšev, Juri Pautov, Daniil Põlenkov, Pavel Vorobei, Jegor Voronkov
***Ründajad**: Nikita Gontšarov, Fjodor Malõhhin, Mihhail Smolin, Aleksandr Dergatšjov, Vitali Popov, Jevgeni Artjuhhin, Kaspars Daugaviņš, Danila Kvartalnov, Ivan Laritšev, Danila Moisejev, Mattias Tedenby, Pavel Varfolomejev, Ilja Zinovjev, Justin Danforth, Svjatoslav Grebenštšikov, Dmitri Lugin, Aleksandr Sjomin (*[[kapten (jäähoki)|kapten]]*), Aleksandr Ševtšenko

## Välislingid
* Klubi koduleht
* HK Vitjaz KHL.ru lehel
Eric Nam

**Eric Nam** (korea keeles 에릭남; sündinud 17. novembril 1988 Atlantas Georgia osariigis) on korea päritolu Ameerika laulja, laulukirjutaja ja saatejuht. Ajakiri GQ Korea nimetas ta 2016. aasta meheks ja tõusvaks artistiks Youtube'i muusika globaalse populaarsuse järgi.

Eric on sündinud ja üles kasvanud Georgia osariigis Atlantas. Ericul on kaks nooremat venda, Eddie ja Brian Nam. Ta lõpetas 2007. aastal Lovetti kooli ja 2011. aastal Bostoni kõrgkooli. Eric räägib vabalt inglise ja korea keelt.
Hannibal (Missouri)

**Hannibal** on linn Ameerika Ühendriikides Missouri osariigis. Linn asub Marioni ja Rallsi maakonnas Mississippi jõe paremkaldal umbes 160 km Saint Louisest loode pool. Hannibalis ristuvad kiirtee Interstate 72 ning maanteed Route 24, Route 36 ja Route 61. Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 17 312. Aastal 2010 oli elanikke 17 916.

Hannibal asutati 1819. aastal. See sai linnaõigused 1845. aastal.

Linnas asub nii kirjanik Mark Twaini kui ka kõrgseltskondlase Margaret Browni majamuuseum.

Idülliline Hannibal on inspireerinud Mark Twaini tema Tom Sawyeri lugude kirjutamisel, mistõttu vastavad raamatu paigakirjeldused väga lähedaselt Hannibalile. Kirjeldusteoses St. Petersburgiks nimetatud väikelinnas asuvad näiteks Gardiffi mägi, saared Mississippi jõel ning rohkete käikudega karstikoobastik. Koobastiku juures asub külastuskeskus ning maa-alusesse unikaalsesse karstisüsteemi korraldatakse ekskursioone. 

Tom Sawyeri lugude tinglik toimumispaik ja sarnasus raamatukirjeldustega on linnale oluline sissetulekuallikas, kuna hoogustab turismi. Lisaks kirjaniku majamuuseumi külastamisele saavad turistid Tom Sawyeri eeskujul proovida plangu värvimist, peetakse iga-aastast Twaini festivali ning kooliõpilaste seast valitakse Tom Sawyer ja Becky Thatcher. Jõesadama lähedal, linna ajaloolisel peatänaval tervitab saabujaid Huckleberry Finni ja Tom Sawyeri pronkskuju. See püstitati Twaini pärandi auks 1926. aastal ning on Ameerikas üks esimesi väljamõeldud karakteritele loodud mälestusmärke. 

Hannibalis peatuvad Mississippi kruiisilaevad ning linnas on mitu hotelli ja restorani.

## Viited

## Välislingid

* Linna koduleht
Pavel Pärn

**Pavel Pärn** (1875 Tartumaa – ?) oli eesti maaler. Ta oli II Riigiduuma liige.

Ta sündis aastal 1875 Tartumaal. Ta töötas maalrina vaguniehitustehases Dvigatel. Ta oli Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei liige.

Ta valiti II Riigiduuma liikmeks. Duumas kuulus ta sotsiaaldemokraatlikku fraktsiooni. Komisjonidesse ta ei kuulunud.

Tema edasine saatus (nagu ka surmaaeg) on teadmata.

## Isiklikku
Usutunnistuse poolest oli ta õigeusklik.
HK Nižnekamski Neftehimik

**HK Nižnekamski Neftehimik** (vene keeles Нефтехимик Нижнекамск) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Nižnekamskis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Idakonverentsis Harlamovi divisjonis.

Klubi on asutatud 1968. aastal. Aastatel 1996–2008 mängis see Venemaa kõrgliigas. Alates hooajast 2008–09 mängib see KHL-is. KHL-is on parimaks tulemuseks Idakonverentsi poolfinaali jõudmine hooajal 2009–10.

Klubi peab oma kodumänge Neftehimiki jääspordipalees.

Klubi peatreener on Oleg Leontyev.

## Praegune koosseis
*Seisuga 18. juuli 2020*
***Väravavahid**: Konstantin Barulin, Jevgeni Ivannikov, Fjodor Korotajev
***Kaitsjad**: Aleksandr Brõntsev, Raman Hrabarenka, Aleksandr Loginov, Julian Melchiori, Aleksandr Osipov, Alexei Puzanov, Otso Rantakari, Gleb Semjonov, Aleksei Volgin
***Ründajad**: Andrei Tšivilev, Timur Khafizov, Timur Šarifjanov, Vladimir Galuzin, Aleksandr Kutšerjavenko, Rafael Bikmullin, Andrej Kaścicyn, Bulat Shafigullin, Maksim Grošev, Libor Hudáček, Pavel Porjadin, Ildar Šiksatdarov, Marat Hairrulin

## Välislingid
* Klubi koduleht
* Nižnekamski Neftehimik KHL.ru lehel
Jekaterinburgi Avtomobilist

**Jekaterinburgi Avtomobilist** (vene keeles Автомобилист Екатеринбург) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Jekaterinburgis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Idakonverentsis Harlamovi divisjonis.

Klubi on asutatud 2006. aastal. KHL-is debüteeriti hooajal 2009–10, asendades klubi Voskressenski Himiki. KHL-i väljalangemismängudele on jõutud seitsmel hooajal. Parimaks tulemuseks on Idakonverentsi poolfinaali jõudmine hooajal 2018–19.

Klubi peab oma kodumänge KRK Uraletsis.

Klubi meeskonna peatreener on Bill Peters.

## Praegune meeskond
*Seisuga 28. august 2020*
***Väravavahid**: Leonid Fomin, Vladimir Galkin, Vladislav Gross, Jakub Kovář
***Kaitsjad**: Zahhar Arzamastsev, Maksim Berezin, Deniss Bodrov, Chay Genoway, Mihhail Mamkin, Aleksandr Sevostjanov, Aleksandr Štšemerov, Nikolai Timašov, Nikita Trjamkin, Aleksei Vassilevski, Sergei Zborovski
***Ründajad**: Ilja Ovtšinnikov, Pavel Datsjuk (*[[kapten (jäähoki)|kapten]]*), Peter Holland, Stepan Hripunov, Pavel Kulikov, Vjatšeslav Litovtšenko, Aleksandr Protapovitš, Georgi Belousov, Stanislav Botšarov, Anatoli Golõšev, Aleksei Makejev, Kirill Pilipenko, Geoff Platt, Roman Ivašov, Brooks Macek, Jevgeni Mozer, Andrei Obidin, Nikita Setdikov, Dan Sexton

## Välislingid
* Klubi koduleht
* Jekaterinburgi Avtomobilist KHL.ru lehel