Paul Laamann

**Paul Georg Laamann** VR I/3 (ka **Paul Georg Laaman**; 11. jaanuar 1893 Tartu – 25. jaanuar 1946 Tallinn) oli Venemaa keisririigi, Eesti ja Saksa sõjaväelane (kapten).

## Elulugu
Paul Laamann lõpetas 1912. aastal Tartu Aleksandri gümnaasiumi. Seejärel astus ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, kus temast sai Korporatsioon Fraternitas Estica liige. 1935. aastal visati ta korporatsioonist välja seoses osalemisega vapside riigipöördekatses.

1915. aastal mobiliseeriti Laamann Esimesse maailmasõtta. Selle käigus lõpetas ta Venemaa keisririigi Vladimiri sõjakooli Peterburis ning ülendati 1916. aastal nooremleitnandiks. Esimeses maailmasõja ajal teenis ta 37. Siberi kütipolgu tagavarapolgus.

### Eesti Vabadussõjas
Eesti Vabadussõja alguses oli Paul Laamann 28. novembrist kuni 17. detsembrini 1918 1. jalaväepolgu 7. roodu ülem. 

Seejärel 22. detsembrist 1918 laiarööpmelise soomusrongi nr. 3 ülema abi ja 25. detsembrist 1918 kuni 7. jaanuarini 1919 laiarööpmelise soomusrongi nr 3 ülem. 

Hiljemini formeeris ta Tallinnas kitsarööpmelist soomusrongi nr. 2 ja oli 7. jaanuarist kuni 9. augustini 1919 selle komandör. 

Pärast kitsarööpmeliste soomusrongide ülema kapten Arved Engmaa haavata saamist oli P. Laamann 23. märtsist kuni 22. maini 1919 ühtlasi kitsarööpmeliste soomusrongide ülema kohusetäitja.

1919. aasta augustist oli Laamann Soomusrongide Divisjoni intendant ja hiljem Tartumaa Kaitseliidu ülem. 1920. aasta mais läks ta erru.

Sõjaliste teenete eest autasustati Laamanni I liigi 3. järgu Vabadusristiga.

### Eesti Vabariigis
Pärast Vabadussõda elas Laamann Võrus, kus tegutses ettevõtjana ja oli Ford Motor Company esindaja. Aastatel 1924–1934 kuulus ta Kaitseliidu Võrumaa malevasse ning 1932. aastast oli Kaitseliidu Võru linna malevkonna pealik. Ta töötas Võrus Linatööstuse Ühisuse juhatajana ning asutas ka autoäri.  

Teda tunnustati Kaitseliidu aumärkidega (Valgeristi III klassi ja Kotkaristi V klassiga) ning Eesti Vabadussõja mälestusmedaliga.

Alates 1930. aastast osales Laamann Vabadussõjalaste Liidu poliitilises tegevuses. Ta kuulus Võrus vabadussõjalaste ringi ja tegi agarat poliitilist kihutustööd. 8. oktoobril 1932 korraldas ta Võrus kakluse sotsialistidega. 2. augustil 1933 palusid Võru Ühispanga esindajad Kohtu-ja siseministrilt kaitset Võru vabadussõjalaste liidu organiseeritud rünnaku vastu, mida peeti vapside jõu demonstratsiooniks kohapeal. Kohtu- ja siseminister väitis, et liidu tegevust ei saa takistada selle sulgemisega, sest selle asemele asutataks uus. 11. augustil 1933 korraldas poliitiline politsei Paul Laamanni kui vabadussõjalaste liidu Võru osakonna esimehe korteris ja äris läbiotsimise. 12. septembril 1933 määras Sisekaitseülem Paul Laamannile 200 krooni suuruse rahatrahvi või selle mittetasumisel kolmekuise vangistuse, kuna ta oli nimetanud seadusi ja määrusi "koerte suukorvideks marutaudi ajal". Pärast vapside kaotust Võru linnavolikogu valimistel ähvardas ta: "Kui me muidu võita ei saa, paneme kahurid hüüdma." Seejärel ta vabastati Võru malevkonna pealiku kohalt. 

Paul Laamann arreteeriti 12. märtsil 1934 Võrus ning viidi Tallinna keskvanglasse, kus teda hoiti eeluurimisvangistuses 25. juunini 1935, mil sõjakohus otsuse langetas. Ta mõisteti üheks aastaks tingimisi vangi. 

Tema vangistuse ajal, 12. aprillil 1934, mõistis Võru 2. jaoskonna rahukohtunik Jaan Tootsi 2 nädalaks aresti, kuna ta oli väitnud, et Paul Laamann olevat pankrotti ajanud Võru linatööstuse ühingu ja saadud raha eest endale auto ostnud. 

Pärast vanglast vabanemist saadeti Paul Laamannn Kuressaarde asumisele. 1935. aasta sügisel lubati tal asuda elama Tartusse, kus  tema lapsed koolis käisid, kuid Võrumaale ei tohtinud ta ka külalisena minna. 

8. detsembril 1935 nimetati ta vapslike mässajate Pärnu maantee rajooni juhiks, kuid ta arreteeriti enne tegevuse alustamist.  

26. märtsil 1936 mõistis Sõjaringkonnakohus ta vaps-terroristide varjamise eest üheks aastaks vangimajja, koos varasema tingimisi vangistusega kaheks aastaks, hiljem ta mõisteti kohtus 20 aastaks sunnitööle kõigi õiguste kaotamisega. Suurema osa vanglaajast viibis ta üksikkongis Tallinna keskvanglas. 1936. aastal alanud vapside riigipöördekatse kohtuistungil süüdistati Andres Larkat, Johannes Woldemar Hollandit, Aleksander Seimani, Paul Georg Laamanni, August-Julius Klasmani, kapten Ants Pedakut, Leonhard-Herman Pallonit, Karl Podrätsikut, Aleksander Wilti, Nikolai Tuimanit, Arnold Liivakut, Anton Allikut, Mihail Kalmi, Viktor Puskarit, Hjalmar Mäed, Eduard-Alfred Kubbot, Alfred Sampkat, Hans-Walter Parist ja Bernhard Välit selles, et nemad 1935. aastal Tallinnas ja Tartus kaitseseisukorra maksvuse ajal ja maksvuse piirkonnas kokkuleppel teiste isikutega valmistasid ette Eesti vabariigis põhiseadusega maksma pandud riigikorra vägivaldset muutmist. Selleks organiseerisid nad lööksalku kallaletungiks riigivanemale, kaitsevägede ülemjuhatajale, vabariigi valitsuse liikmetele ja Valitsusasutustele. Nende sihiks oli vägivaldselt Eesti vabariigi etteotsa seada teisi isikuid, kes selleks seaduslikus korras ei olnud volitatud, pannes riigi üldjuhtimine põhiseaduse vastaselt oma meestest koosneva asutuse, „rahvuskongressi" peale. Ühtlasi muretsesid nad kallaletungi teostamiseks 10 kilogrammi dünamiiti, 77 käsigranaati, püstolkuulipilduja ja käsirelvi ning jaotasid omavahel osad ja ülesanded kallaletungi teostamisel, määrates aktsiooni ajaks 8. detsembri 1935. aastal, kui vabariigi valitsus pidi minema Estonia teatrihoonesse Isamaaliidu kongressile. Selle raske kuritöö ettevalmistamine katkes mässumeestest enestest mitteolenevail põhjustel, mispeale nad tabati politseivõimude poolt ja vahistati ööl vastu 8. detsembrit.

6. mail 1938 väljakuulutatud Amnestiaseaduse alusel vabastati vanglast 73 vabadussõjalast ja 106 kommunisti, sealhulgas Laamann.. 

Pärast 1940. aasta juunipööret põgenes ta mitmel korral OGPU eest ning oma elu päästmiseks õnnestus tal 1941. aasta algul järelümberasumise korras asuda koos perega ümber Saksamaale.  

Tema tütar oli Evy Laamann Kalbus (1922–2021), kes elas alates aastast 1948 USA-s.

### Teises maailmasõjas
Astus pärast Saksamaa ja NSV Liidu vahelise sõja puhkemist vabatahtlikult Saksa sõjaväkke. Ta määrati politseipataljoni Ostland 2. kompanii ülemaks ja saadeti 1941. aasta sügisel Kiievisse väegrupi Süd tagala kaitsesse. 

1942. aasta märtsis tuli Laamann koos perega Saksamaalt tagasi Eestisse, kus asus elama Tallinna. Tööle suunati ta Eesti Omavalitsuse haridusdirektooriumi rahvakasvatuse osakonna propagandaülemaks. 1943. aastal määrati ta eriülesannetega sideohvitseriks Eesti Leegioni juures.

21. augustil 1944 määras kontradmiral Johan Pitka kapten Paul Laamanni omanimelise löögiüksuse staabiülemaks.

Nõukogude NKVD vahistas Paul Laamanni 22. oktoobril 1944. Ta mõisteti 15. novembril 1945 nõukogude erikohtus surma süüdistatuna Vene SFNV §58-1a, 58-11 alusel ning lasti 25. jaanuaril 1946 Tallinnas maha.

## Viited

## Välislingid
* Ohvitseride andmekogu
* VALIKUTE EES. Pilk kapten Paul Laamanni eluteele, Tallinn 2008. Väljaandja: Kaitseliit, koostaja: Tanel Lään