open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alfred Praks

**Alfred Praks** (31. märts 1902 Tallinn – 18. oktoober 1998 Borås) oli eesti maadleja, kaheksakordne Eesti meister.

Ta esindas spordiklubi Tallinna Sport.

1944. aastal emigreerus ta Rootsi ning töötas seal maadlustreeneri ja massöörina.

## [[1922]] ja [[1923]]

Praks tuli mõlemal aastal Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse kergekaalus.

## [[1924]]

Eesti võitis Tallinnas maavõistluses Läti 21:15.

1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis saavutas võitis Praks Kreeka-Rooma maadluse kergekaalus esimeses ringis Holger Askehave (Taani) ja teises Leon Ręnkaweki (Poola), aga siis kaotas Rūdolfs Ronisele (Läti) ja pronksmedali pälvinud Karl Westerlundile (Soome) ning langes välja, jagades 10.–12. kohta.

Vabamaadluse kergekaalus alistas Praks esimeses voorus Perry Martteri (USA), aga kaotas siis pronksmedali võitnud Arvo Haavistole ja langes välja. Ta jagas 5.–8. kohta.

## [[1925]]

Praks tuli Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse kergekaalus.

## [[1926]]

Eesti võitis Tallinnas maavõistluses Läti 28:8.

## [[1927]]
Praks tuli Eesti meistriks vabamaadluse kergekeskkaalus.

## [[1928]]
Praks tuli Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse keskkaalus.

Eesti võitis Riias maavõistluses Läti 4:2 ja Praks alistas oma vastase.

1928. aasta suveolümpiamängudel Amsterdamis osales Praks vabamaadluse kergekeskkaalus. Esimeses ringis võitis ta punktidega T. Doumazose (Kreeka), aga siis kaotas L. Appletonile (USA) ja R. Cookile (Suurbritannia) ning langes välja.

## Hilisem sportlaskarjäär
Praks tuli Eesti meistriks 1930 vabamaadluse kergekeskkaalus, 1931 vabamaadluse keskkaalus ja 1935 vabamaadluse kergekeskkaalus.

## Vaata ka
*Maadlus 1924. aasta suveolümpiamängudel
*Maadlus 1928. aasta suveolümpiamängudel

## Viited

## Välislingid
* 
*
Lotfi Zadeh

**Lotfali Askar Zadeh**, tuntud kui **Lotfi A. Zadeh** (aseri keeles Lütfəli Rəhim oğlu Ələsgərzadə; sündinud 4. veebruaril 1921 Bakuu – 6. september 2017 Berkeley, California) oli Aserbaidžaanist pärit matemaatik, kes elas ja töötas alates 1944. aastast USA-s.

Ta võttis kasutusele oma 1965. aasta töös hägusate hulkade mõiste, millest arenes hägusloogika.

## Tunnustus
*1973 – valiti USA Inseneriakadeemia liikmeks
Anton Koolmann

**Anton Koolmann** (ka **Anton Koolman**; 11. september 1899 Kasispea, Kuusalu kihelkond – 29. juuni 1953 Wellington, Uus-Meremaa) oli Eesti maadleja ja maadlustreener.

Koolmann õppis Loksa koolis ja hiljem Tallinna Merekoolis. Sportima hakkas ta juba Loksal. Maadlema hakkas ta Tallinna Kalevis Eduard Hermanni ja Julius Thomsoni juhendamisel, teda juhendas ka Eesti maadluskoondise treener Robert Oksa.

1924 tuli ta Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse kärbeskaalus.

Samal aastal osales ta Pariisis 1924. aasta suveolümpiamängudel. Klassikalise maadluse turniir toimus 6.–10. juulil ja seejärel peeti 4 päevaga vabamaadluse võistlus.

Kärbeskaalus (kuni 58 kg) osales 25 maadlejat. Eestit esindasid Koolmann ja Eduard Pütsep. Esimeses ringis seljatas Koolmann 13.10-ga Prantsusmaa meistri Georges Appruzose, kuid sai seejärel kaks punktikaotust Itaalia sportlaselt Giovanni Gozzilt ja Soome sportlaselt Väinö Ikoselt ning langes välja. Tema vastased polnud kerged: Ikonen saavutas pronksmedali ja Gozzi tuli 8 aastat hiljem olümpiavõitjaks. Kolmandas voorus langes välja ka Gozzi, kes oli avavoorus Ikosele kaotanud. Seevastu Pütsep oli kõigist üle, alistades 6 vastast, sealhulgas teises voorus Ikose, ja saavutas Eesti esimese olümpiavõidu maadluses.

Vabamaadlusturniiril osales Koolmann kärbeskaalus (kuni 61 kg). Osavõtjaid oli 17, kellest 15, sealhulgas Koolmann, loositi võistluseta teise ringi. Seejärel sai ta seljakaotuse Robin Reedilt (USA), kes tuli olümpiavõitjaks, ja kaotas kohtunike otsusega Chester Newtonile, kes sai olümpiahõbeda, ning langes välja.

Pärast olümpiamänge ei tulnud Koolmann enam kodumaale tagasi, vaid sõitis Austraaliasse. Ta saabus 16. veebruaril 1925 Adelaide'i. Austraalias tegutses ta nii elukutselise kui amatöörmaadlejana ja võitis arvukalt turniire.

15. oktoobril 1928 saabus Koolmann Uus-Meremaale ja jäi sinna elama. Ta tegutses seal alguses masseerijana pidades "Türgi sauna".  1933 sai ta Uus-Meremaa kodakondsuse. Ta asutas Aucklandis maadluskooli, oli selle omanik ja treenis paljusid Uus-Meremaa meistreid maadluses. Ta avaldas ka raamatu "*Koolman's correct wrestling*".

## Vaata ka
*Maadlus 1924. aasta suveolümpiamängudel

## Viited

## Välislingid
* 

1924. aasta suveolümpiamängudel osalejad
Lahkvesi

**Lahkvesi** on jäävaba vesi rannajää ja ajujää vahel.

Keskkonnasõnaraamat tõlgendab seda terminit mõnevõrra teisiti: see on laevatatav läbipääs jääst.

Lahkvesi võib olla põhjustatud jää liikumisest tuule mõjul või jääalusest hoovusest. Läbipääs võib avaneda ja lühikese aja jooksul uuesti sulguda või olla püsivalt avatud.

## Vaata ka
*Laevatee

## Viited
Harrison Birtwistle

Sir **Harrison Paul Birtwistle** (15. juuli 1934 Accrington – 18. aprill 2022) oli inglise helilooja.

Ta õppis klarnetit, seejärel Manchesteris Richard Halli juures ja Londoni Royal Academy of Musicus.  

Asutas koos Peter Maxwell Davisega ühenduse Pierrot Players eesmärgiga anda muusikateatri elementidega kontserte. Aastal 1970 trupp reorganiseeriti ja uueks nimeks sai Fires of London. Eksperimenteeris "ümber ooperi" (lemmikhääl – bariton). 

1998 Tallinna NYYDi nimihelilooja.

## Looming
*8 ooperit
**esitamiseks koolides
*** "Music for Sheep"
***"The Mark of the Goat"
***"Visions of Francesco Petrarca"
**"Punch ja Judy" 1968 Aldeburgh
**"Dawn by the Greenwood Side" 1969 Bringhton
**"Bow Down" 1977 London
**"The Mask of Orpheus" 1986
**"Yan Tan Tethera" 1986
*rahvaviisidega
**"Gawain" 1991
**"The Second Mrs Kong" 1944
**"The Last Supper" 2000 Berliin.
* orkestrile
**"The Cry of Anubis" 1995, Three Inventions 1995, The Triumph of Time 1995
**"The Shadow of Night"
**"Panic" altsaksofonile löökpillide orkestriga 1995
*Concerto grosso
*"Four Poems by Jaan Kaplinski" sopranile orkestriga ME 1991 London.
Hiie Lätte

**Hiie Lätte** (18. mai 1935 Tartu – 2. veebruar 2012 Tallinn) oli eesti muusikapedagoog, pianist ja kontsertmeister.

Lätte õppis aastatel 1951–1955 Tartu Muusikakoolis Aleksandra Semm-Sarve juhendamisel klaverit. Tartus õppides hakkas ta praktiseerima kontsertmeistrina, mida ta jätkas ka Tallinna Riiklikus Konservatooriumis õppides. Konservatooriumi lõpetas ta klaveri erialal 1960. aastal, seal olid tema juhendajateks Heljo Sepp ja Anna Klas.

Pärast lõpetamist jätkas ta tegevust kontsertmeistrina Riiklikus Konservatooriumis ja Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis, alates 1961. aastast oli ka õpetajaks Tallinna Muusikakeskkoolis. Aastatel 1974–1994 juhatas Lätte Tallinna Muusikakeskkooli üldklaveri osakonda ja töötas 1970. aastatel Tallinna Riiklikus Konservatooriumis üldklaveri kateedri õppejõuna. Muusikakeskkoolis töötas ta õpetajana kuni surmani.

Tema õpilaste hulka on kuulunud tuntud heliloojaid ja muusikuid, näiteks Kerri Kotta, Tõnu Kõrvits, Mart Laas, Arvo Leibur, Urmas Tammik, Ott Maaten, Andres Mustonen, Paul Mägi, Kristel Pappel, Margus Pärtlas, Lauri Sirp ja Meelis Vind.

Tema abikaasa oli helilooja Raimond Lätte.

## Kirjandus
* Hiie Lätte 18. V 1935 – 2. II 2012 : [nekroloog]. – **Sirp**, 10. veebruar 2012, lk 28.
Ernest Bloch

**Ernest Bloch** (24. juuli 1880 Genf – 15. juuli 1959 Portland, Oregon) oli Šveitsis sündinud Ameerika Ühendriikide helilooja, viiuldaja, pedagoog ja dirigent.

Ta alustas viiulimängu 9-aastaselt ning hakkas varsti pärast seda tegelema ka heliloominguga. Ta õppis Brüsseli konservatooriumis, kus üheks tema õpetajaks oli tuntud Belgia viiuldaja Eugène Ysaÿe. Seejärel kolis ta Saksamaale, kus õppis Frankfurdis Iwan Knorri juures. 1903. aastal läks ta Pariisi, seejärel tagasi Genfi ja 1916. aastal USA-sse. 1924. aastal sai ta USA kodakondsuse.

1909–1910 Lausanne'is dirigent, hiljem dirigeeris oma teoseid mitmel pool USA-s, 1911–1915 Genfi kompositsioonieetika pedagoog. 1920–1925 oli Clevelandi Muusikainstituudi muusikadirektor ning 1925–1930 San Francisco konservatooriumi professor ja direktor. 1930–1938 elas Euroopas, alates 1929 Rooma Akadeemia "Santa Cecilia" auliige.

## Tunnustus
*1937 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks

## Looming
*Ooper "Mackbeth" 1910
*sümfoonia nr 2 "Iisrael" 5 solistiga 1916
*"Sinfonia breve" 1952
*sümfooniline poeem "Talv-kevad" (Hiver-Printemps) 1905
*2 juudi poeemi 
**(Trois poemes Juifs) 1913
**"Elada ja armastada" (Vivere et aimer) 1900
*eepiline rapsoodia "Ameerika" 1926 pühendatuna Lincoln / Whiteman
*sümfooniline fresko "Helvetia" 1918
*sümfooniline süit "Loitsud" (Evocations) 1937
*Sümfooniline süit 1945
*juudi rapsoodia "Schelomo: a Herbew rhapsody" tšellole orkestriga 1916
*juudi rapsoodia viiulile orkestri ja klaveriga "Baal Shem" ehk 3 pilti hassiitide elust 1923 (pop)
*2 concerto grossot klaverile keelpillidega 1925
**"Hüüdja hääl kõrbes" (Voice in the wilderness) tšellole 1936
*2 klaverikontserti – 1948 ja Concerto symphonique 1940
*Sümfoonia trompetile orkestriga 1954
*5 keelpillikvartetti, "juudi elust" (From Jewish life) tšellole klaveriga 1925
*4 episoodi kammerorkestrile 1926
*Kontsertiino vioolale, flöödile ja keelpillidele 1950
*Viiulikontsert india teemadel 1938
*Fantastiline scherzo
*3 nokturni klaveritriole 1924
*Sonaat viiulile klaveriga 1920
*"Juudi mediteerimine" (Meditation hebraique) tšellole klaveriga 1924
*juudi muusika orelile
*laule
Lembit Sossi

**Lembit Sossi** (22. juuni 1943 – 3. veebruar 2012) oli eesti füüsik.

Sossi oli Eesti juhtivaid teadlasi optika valdkonnas. Alates 1971. aastast töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli teoreetilise füüsika kateedris, tõustes aja jooksul vanemlaborandist dotsendiks ja teaduriks. 1980. aastal anti talle füüsikakandidaadi kraad optiliste interferentskatete teooria uurimise eest. 

Tema uurimishuviks olid lisaks optiliste katete teooriale mittelineaarse dünaamika probleemid, diferentsiaalvõrrandite teooria ja arvutusmeetodid. Ta oli aastaid tegevõppejõud, kes õpetas mitmeid teoreetilise füüsika põhikursusi ja juhendas teadustöid. 

1985. aastal sai ta koos Paul Kardi, Nikolai Kristoffeli ja Vladimir Feodossejeviga optiliste interferentskatete teooria alaste uuringute eest Eesti NSV teaduspreemia. 2011. aastal tunnustati teda pikaajalise teadus- ja haridustegevuse eest Tartu Ülikooli medaliga.

## Isiklikku

Lembit Sossi isa oli keemik Hans (Ants) Sossi (1892-1975).

## Viited


## Välislingid

* Lembit Sossi 22. VI 1943 – 3. II 2012 : [nekroloog]. – *[[Sirp (ajaleht)|Sirp]]*, 10. veebruar 2012, lk 29.
John Blow

**John Blow** (ristitud 23. veebruar 1649 Newark-on-Trent, Nottinghamshire –  1. oktoober 1708 London) oli Westminster Abbey organist.

Blow ilmutas juba noorena muusikaannet ja valiti kuninga kabeli kooripoisiks. Ta komponeeris ebatavaliselt noores eas kiriklikke hümne, nende seas "Issand, sina oled meie varjupaik" ja "Issand, ära mind manitse". Koos Pelham Humfrey ja William Turneriga kirjutas ta veel hümni "Ma tänan alati" ning on oletatud, et see valmis Suurbritannia võidu auks sõjas Hollandi vastu 1665, aga on ka arvatud, et see pidi tähistama lihtsalt kolme koorijuhi omavahelist sõbralikku läbisaamist.

20-aastaselt sai Blow Westminster Abbey organistiks. 1673 ülendati ta kuningliku kabeli džentelmeniks. 1674 võttis ta Pelham Humfreylt üle kuningliku kabeli poistekoori juhatamise ja sellel ametikohal oli ta oma surmani. Westminster Abbey organisti kohalt lahkus ta 1679, et teha ruumi Henry Purcellile, aga kui Purcell 1695 suri, sai Blow selle koha tagasi ja pidas sedagi kuni oma surmani.

1673. aasta septembris abiellus Blow Elizabeth Braddockiga. Abielust sündis mitu last. Pärast 10 aastat kestnud abielu suri naine sünnitusel.

1678. aastaks oli Blow saanud muusikadoktoriks. 1685 nimetati ta James II eramuusikuks. Ajavahemikus 1680–87 kirjutas ta oma ainsa säilinud lavateose, kuninga meelelahutuseks kirjutatud ooperi (tol ajal nimetati seda maskeraadiks) "Venus ja Adonis". Selle esietendusel mängis Venuse rolli kuninga venna Charles II armuke Mary Davis ja Cupido rolli Mary Davise ja Charles II väljaspool abielu sündinud tütar Mary Tudor.

1687 sai Blow Püha Pauluse katedraali koormeistriks ja sellel kohal töötas ta kuni 1703. aastani. 1699 määrati Blow äsjaloodud ametikohale kuningliku kabeli heliloojaks.

John Blow loomingusse kuulub laulukogu "Amphion Anglicus" ja palu klavessiinile.
Nicolas Bochsa

**Robert Nicolas-Charles Bochsa** (9. august 1789 Montmédy, Meuse – 6. jaanuar 1856 Sydney) oli tšehhi päritolu prantsuse harfimängija ja helilooja.

Ta isa Karl oli sõjaväemuusik, hiljem oboemängija. Nicholas-Charles oskas juba 7-aastaselt mängida flööti ja klaverit. Ta õppis kompositsiooni Bordeaux's Franz Becki juures. Esimese ooperi ("Trajan") lõi ta 15-aastaselt. Alates 1807 õppis ta Pariisi konservatooriumis kompositsiooni Charles-Simon Cateli ja Étienne Méhuli juures ning harfi François Joseph Nadermani ja M. de Mareni juures. Ta töötas 1813–17 harfimängijana Pariisi õukonnas ja hakkas Opéra-Comique'i jaoks oopereid kirjutama.

1817 süüdistati Bochsat võltsimises ja pettuses ning ta põgenes Londonisse. Tagaselja mõisteti talle karistuseks häbimärgi kehale põletamine ja sunnitöö.

Londonis aitas Bochsa 1821 asutada Kuninglikku Muusikaakadeemiat ja sai ise selle sekretäriks. Kuid 1826 sai teatavaks, et ta on Prantsusmaal süüdi mõistetud, ja ta pidi ametist tagasi astuma. Seejärel sai ta Londonis Tema Majesteedi Teatri muusikadirektoriks.

1839 sattus ta järgmisse skandaali. Nimelt põgenes ta maalt koos ooperilaulja Anna Bishopiga (1810–1884). Kuid Bishop oli abielus oma õpetaja, väljapaistva helilooja Henry Bishopiga (1786–1855), ja sellest abielust oli sündinud 3 last, kõik tütred.

Kogu ülejäänud elu reisisid Bochsa ja Bishop kahekesi koos, esinedes igal mandril ja igas maailmajaos, kuid Prantsusmaal ei käinud nad kunagi. Napolis määrati Bochsa kuningliku ooperi (tänapäeval Regio Teatro San Carlo) direktoriks ja sel kohal töötas ta 2 aastat.

1855. aasta detsembris, kullapalaviku tippajal saabusid Bochsa ja Bishop Sydneysse. Kuid nad said anda üheainsa kontserdi, sest Bochsa haigestus ja suri järgmise aasta algul. Bishop leinas teda sügavalt ja laskis talle Sydneysse püstitada suurejoonelise hauamonumendi, mis on säilinud. Bishop ise jätkas lauljakarjääri ja esines veel 70. eluaastates.

## Looming

Bochsa on kirjutanud 8 ooperit, 4 balletti, umbes 350 teost harfile, sealhulgas 2 kontserti, fantaasia "Rebasejaht", 100 etüüdi ja 24 prelüüdi.
Hebron

**Hebron** (araabia نابلس *Al-Khalīl*; heebrea חֶבְרוֹן *H̱evron*) on linn Jordani Läänekaldal. Asub umbes 35 km Jeruusalemmast edela pool kõrgendikul 930 m üle merepinna.

Linnas elab umbes 160 000 palestiinlast (teistel andmetel 200 000) ja 800 juuti. Linnast vahetult idas on juudi asundus Kiryat Arba.

## Ajalugu

Hebron on püsivalt asustatud olnud üle 5000 aasta. Linnas asuv Machpela ehk Patriarhide hauakoobas on nii juutide kui ka muslimite pühakoht. Pärimuse järgi on sinna maetud Aabraham, Iisak ja Jaakob koos oma naistega. Hauakoopa juures asub ka Aabrahami mošee. 6. sajandil lasi Justinianus I sinna kiriku ehitada, mis hiljem purustati.

638. aastal vallutasid araablased Hebroni koos muu Palestiinaga. 1100 vallutasid linna ristisõdijad. 1187 vallutasid linna ajjubiidid Saladini juhtimisel. 1516 läks linn Ottomani impeeriumi koosseisu. Detsembris 1917 okupeerisid Briti väed Hebroni. Linna hakkasid tagasi tulema juudid. 1929. aastal elas Hebronis 750 juuti. 1929. aasta Hebroni veresaunas tapsid araablased 69 juuti ning ülejäänud põgenesid linnast. Kui 1948 loodi Iisraeli riik, läks Hebron koos läänekaldaga Jordaaniale. 1967 okupeeris Iisrael Läänekalda. 1974 asusid Hebroni kesklinna elama juudi asunikud. Enamik neist on radikaalsed juudi natsionalistid.

1995. aastast on suurem osa linnast Palestiina omavalitsuse kontrolli all. Hebroni kesklinn on Iisraeli sõjaväe kontrolli all, kes kaitsevad seal elavaid juudi asunikke. Lisaks asunikele elab seal ka umbes 30 000 palestiinlast, kelle liikumisvabadus on tugevasti piiratud.

Linnas asub Hebroni ülikool.

Linna nimi viitab Aabrahamile, kes oli 'Jumala sõber' (araabia خليل , heebrea חבר 'sõber').

## Viited

## Välislingid
*Hebroni koduleht
*Juudi asunduse koduleht
Heinrich Ignaz Franz von Biber

**Heinrich Ignaz Franz von Biber** (ristitud 12. august 1644 – 3. mai 1704 Salzburg) oli austria helilooja ja  viiuldaja.

Ta teenis kirikutes ja õuekapellides Tšehhimaal ja alates 1670 Salzburgis.

## Looming
* Ooper *Arminius* (*Chi la dura lavince*) (kestab 4 tundi) EE 1994
* 7 partiitat 3 pillile
* kogu "Fidicinium sacroprofanum" 1681 (sisaldab 12 sonaati 4–5 instrumendile)
* *Harmonia artificiosa-ariosa* 1712
* 2 kogu sonaate viiulile
* Reekviem
* Missa in C
* 15-osaline müsteerium Maarja elust (üks varasemaid programmilise instrumentaalmuusika näiteid, lisatud ka Piibli tekstid).
François-Adrien Boieldieu

**François-Adrien Boieldieu** [franssu'aa-adrj'ään buaeldj'öö] (16. detsember 1775 Rouen – 8. oktoober 1834 Varennes-Jarcy, Essonne) oli prantsuse helilooja, 1817. aastast Prantsuse Instituudi liige.

Ta õppis kirikus organist Charles Broche'i juures, oli alates 15. eluaastast organist Roueni koguduses. 

Loomingut avaldas alates 1791. aastast, sealhulgas 1793. aastal esimese ooperi. Elas 1776. aastast Pariisis, 1798. aastast oli sealsamas konservatooriumi klaveripedagoog. 

Aastail 1804–1811 oli Peterburis prantsuse ooperitrupi juht ja Peterburi muusikaharrastuse inspireerija, teiste hulgas üks ta õpilasi oli vürstinna Z. A. Volkonskaja. 

Alates 1820 oli ta Pariisi konservatooriumi kompositsiooniprofessor. Ta õpilaste hulgas olid Adolphe Adam ja François-Joseph Fétis. 

Tema loomingus peetakse peamiseks koomilist ooperit.

## Looming
*Umbes 40 ooperit, sealhulgas mõned koostöös Luigi Cherubini, Rodolphe Kreutzeri, Henri Montan Bertoni, Étienne Méhuli ja Jean-François Lesueuriga
**"Rosalie ja Mirza" 1795 Rouen
**"Bagdadi kaliif" 1800 Pariis
**"Tädika Aurora ehk Ootamatu romaan" 1803
**"Aline, Golconde kuninganna" 1804 Peterburi
**"Noor tige naine" 1805
**"Telemack" 1806
**"Nähtamatu naine" 1808
**"Kummuli kaarikud" (Les voitures versées) 1808
**"Uus abiline" 1813 Pariis
**"Pariisi Jean" 1812
**"Punamütsike" 1818 Pariis
**"Valge daam" Walter Scotti teose "Klooster" järgi 1825
**"Kaks ööd" 1829
*Ooperi "Beniowski" (1800) tegevus toimub Kamtšatkal, kus varjab end poola emigrant
*Klaverikontsert 1797
*Harfikontsert 1800
*sonaate klaverile
*15 kogu romansse (1795–1803)
*55 romanssi üksikult 1795–1834
Joseph Bodin de Boismortier

**Joseph Bodin de Boismortier** (23. detsember 1689 Thionville – 28. oktoober 1755 Roissy-en-Brie) oli prantsuse barokkhelilooja.

Ta sündis Lotringis Metzi lähedal. Tema isa oli algul sõjaväelane, pärast kondiiter. Muusikahariduse sai ta sel ajal hästituntud motettide heliloojalt Joseph Valette de Montignylt. Kui Montingy kolis Perpingnani, siis järgnesid Boismortier'd talle 1713. Seal sai Boismortier tööd kuninglikus tubakakontrolliametis. Ta abiellus 1720 rikka kullassepa tütre Marie Valette'iga, kes oli tema õpetaja sugulane.

1724 asus Boismortier koos abikaasaga Pariisi elama. Seal algas tema viljakas heliloojakarjäär. Ta kirjutas muusikat paljudele muusikainstrumentidele ja häältele. 1747. aastaks oli ta avaldanud juba üle saja mitmesuguse teose. Tema muusika oli väga populaarne ja tegi ta rikkaks patroonide abitagi. Ta oli esimene prantsuse helilooja, kes suutis end omaenese heliloominguga ära elatada. 1753 lõpetas ta aktiivse loomingu ja suri paar aastat hiljem.

Boismortier oli esimene prantslane, kes lõi instrumentaalkontserte. Seni olid seda teinud peamiselt itaallased. Boismortier kirjutas 6 kontserti 5 flöödile. Hiljem kirjutas ta kontserte teistelegi instrumentidele, näiteks 1729 valmisid tal instrumentaalkontserdid tšellole, *[[viola la gamba]]*'le ja fagotile. Suurem osa tema muusikateostest on siiski kirjutatud flöödile.
Siegfried Borris

**Siegfried Borris** (sünninimi **Siegfried Jakob Boris Zuckermann**; 4. november 1906 Berliin – 23. august 1987 Berliin) oli saksa helilooja, muusikateadlane ja muusikapedagoog.

Ta õppis muusikat aastast 1927 Paul Hindemithi juures. Borrise muusikas on tunda õpetaja mõju, kuid ka popmuusika elemente.

## Looming
Tema loodu hulgas on ooper, ballett "Viimane mäng" (1955), 5 sümfooniat (1940-43), instrumentaalkontserte (sh klaverile 1962).
Giovanni Bottesini

**Giovanni Bottesini** [džov'anni botes'iini]] (22. detsember 1821 Lombardia Crema – 7. juuli 1889 Parma) oli itaalia kontrabassimängija, dirigent ja helilooja.

Bottesini sai muusikalise alghariduse oma isalt, kes oli silmapaistev klarnetimängija ja väikestviisi helilooja. Juba enne 11-aastaseks saamist mängis Giovanni kohalikus teatris timpaneid. Ta õppis korralikult viiulit mängima ja soovis astuda Milano konservatooriumi, kuid tema isal ei olnud selleks raha ja vaja oli saada stipendiumi. Stipendiumi oli aga üksnes kahele kohale: kontrabassi- ja fagotimängijale. Ta õppis kõigest mõne nädala jooksul kontrabassi piisavalt selgeks, et konservatooriumi pääseda. Kompositsiooni õpetasid talle seal Francesco Basili ja Nicola Vaccai. 4 aasta pärast, 1839 lõpetas ta konservatooriumi, saades soolokarjääri alustamiseks 300 frangi suuruse auhinna, mille eest ostis Carlo Antonio Testore (1687–1765) valmistatud kontrabassi.

Kõigepealt sõitis Bottesini Ameerikasse ja sai Havannas algul Itaalia ooperi peamiseks kontrabassimängijaks ja hiljem direktoriks. Havannas kirjutas ta oma esimese ooperi "Christoph Kolumbus", mis on tuntud ka nime all "Kolumbus Kuubal". See ei ole säilinud, aga on teada, et esietendus toimus 31. jaanuaril 1848.

Bottesini kuulsus levis laialt ja tema virtuoossust võrreldi Niccolo Paganini omaga viiulil. Johannes Matthias Spergeri (1750–1812) ja Domenico Dragonetti (1763–1846) kõrval oli Bottesini üks neist, kelle mõjul hakati kontrabassi pidama väljendusrikkaks ja mitmeotstarbeliseks muusikariistaks. Koos temaga esinesid Henri Vieuxtemps, Henryk Wieniawski, Camillo Sivori jt.

Peale selle oli Bottesini kuulus ka dirigendina. Sellena töötas ta 1855–57 Pariisis Itaalia teatris. 1861–1862 oli ta dirigent Palermos ja 1863 Barcelonas. Dirigendina rändas ta ka kontserditurneedel Euroopas. Giuseppe Verdi valis ta dirigendiks oma ooperi "Aida" esietendusele, mis toimus 27. detsembril 1871 Kairos.

Lühikest aega enne oma surma, 1888 määrati ta Verdi soovitusel Parma konservatooriumi direktoriks.

Alates 20. juunist 1849 oli Bottesini vabamüürlane.

## Looming
Ooperid "Christoph Kolumbus" 1848 (hävinud), "Firenze piiramine" 1856, "Öökurat" 1858, "Eros ja Leandros" 1879, oratoorium "Oliiviaed" 1887, palu kontrabassile, sh "Veneetsia karneval", Tarantella ja kontsertduetid viiuliga.
Nadia Boulanger

**(Juliette) Nadia Boulanger** [žüli'ett nadj'a bulanž'ee] (; 16. september 1887 Pariis – 22. oktoober 1979 Pariis) oli prantsuse organist, pedagoog ja helilooja.

Lisaks pereliikmetelt (muusikud olid ka tema vanaisa, isa ja noorem õde Lili) saadud õpetusele õppis ta Gabriel Fauré, Paul Vidali ja A. Gilmani juures ja lõpetas konservatooriumi 1904. aastal. Aastail 1909–1924 oli Pariisi konservatooriumi harmooniapedagoog, alates 1935 kompositsiooniprofessor, alates 1921 ka Fontainebleau nn Ameerika konservatooriumis (alates 1950 direktor), aastail 1940–1944 elas USAs. Ta oli legendaarne kompositsiooniõpetaja.

Tal oli väga palju tuntud õpilasi, nende hulgas Igor Markevitš, Virgil Thomson, Aaron Copland, Roy Ellsworth Harris, Walter Piston, Marc Blitzstein, İdil Biret, Dinu Lipatti, Ástor Piazzolla jt. Ise lõpetas ta komponeerimise varakult.

## Looming
*Koostöös Raoul Pugnoga ooper "Surnud linn" Gabriele d'Annunzio järgi 1911
*kantaat "Sireenid" 1908 (II Rooma preemia).
Loys Bourgeois

**Loys Bourgeois** (u 1510 Pariis – pärast 1561 Pariis) oli prantsuse helilooja ja kantor.

Ta oli Calvini kaastööline Genfis ning viisistas kalvinistide tellimusel psalme. 

Ta "Concerto grossos vaskpillidele" on esinejate võimeteproov sambarütmis.
Havergal Brian

**Havergal Brian** (sünninimi **William Brian**; 29. jaanuar 1876 Dresden, Staffordshire – 28. november 1972 Shoreham-by-Sea, Sussex) oli inglise helilooja, kelle loomingut iseloomustab monumentaalsus ja eksperimentaalsus.

Brian kirjutas väga palju muusikat, kuid tema teoseid esitati tema eluajal harva. Pärast tema surma on tema looming saanud rohkem tähelepanu, eriti vabaõhufestivalide ja orkestrite kaudu, mis on aidanud tutvustada tema suurvormilisi teoseid laiemale publikule.

## Looming
Havergal Brian loomingus on vähemalt 32 sümfooniat, sealhulgas tuntud "Gooti sümfoonia" (op. 55), mis on üks maailma suurimaid sümfooniaid ja mahub vaid vähestele lavadele; näiteks Londoni Albert Hall mahutab umbes 6500 inimest.

Lisaks sümfooniatele kirjutas Brian koorimuusikat, ooperi- ja kammermuusikat.
Frank Bridge

**Frank Bridge** (26. veebruar 1879 Brighton, Ida-Sussex, Suurbritannia – 10. jaanuar 1941 Eastbourne, Ida-Sussex, Suurbritannia) oli inglise vioolamängija, dirigent ja helilooja. 

Ta õppis viiulit Londoni Kuninglikus Muusikaakadeemias ja kompositsiooni aastatel 1899–1903 Charles Villiers Stanfordi juures. 

1906. aastal liitus Bridge Joachimi keelpillikvartetiga vioolamängijana, seejärel tegutses kuni 1915. aastani oma nn Inglise kvartetis. 

Alates 1910. aastast dirigeeris sümfooniaid ja oopereid ning USA promenaadikontserte (1923, 1934, 1938). 

Heliloojana alustas Johannes Brahmsi mõjudega, kuid alates 4. kvartetist on tema teostes leida ka atonaalsust, väärt on ta polüfoonia. Muu hulgas oli ta Benjamin Britteni õpetaja.

## Looming
*orkestrisüit "Meri" 1911
*sümfooniline poeem "Isabella" 1907
*tantsurapsoodia 1908
*kammeransamblid, sh keelpillisekstett, klaverikvintett, 4 keelpillikvartetti, klaveritrio
*palu klaverile, viiulile, tšellole, orelile
*koore
Antoine Brumel

**Antoine Brumel** (u 1460 – u 1512) oli prantsuse helilooja. Ta oli Josquin des Prezi kaasaegne ning kuulub koos temaga vararenessansiajastu tähtsamate heliloojate hulka. Brumelit peetakse üheks esimeseks silmapaistvaks prantsuse renessanssmuusika heliloojaks.

Brumel tegutses mitmel pool Euroopas, sealhulgas Prantsusmaal, Šveitsis ja Itaalias. Ta töötas mitmes olulises kirikus kapellmeistrina, muu hulgas Ferrara hertsogi õukonnas, mis oli toona üks tähtsamaid muusikakeskusi Euroopas.

Ta on tuntud eelkõige vaimuliku muusika loojana, tema loomingusse kuuluvad missad, motetid ja hümnid. Tema kuulsaim teos on "Missa Et ecce terrae motus", mis on kirjutatud 12-häälsele koorile ning kujutas endast oma aja kohta erakordset tehnilist ja kunstilist saavutust.
Gaetano Brunetti

**Gaetano Brunetti** (1744 Fano – 16. detsember 1798 Colmenar de Oreja Madridi lähedal) oli itaalia helilooja.

Tema õpetajate hulka kuulus Pietro Nardini. Arvatavasti 1762. aastal suundus ta Hispaaniasse. Alates 1767. aastast kuni elu lõpuni oli viiulimängija kuninglikus kapellis.

## Looming
Brunetti oli viljakas, ent tänapäeval vähetuntud sümfoonik ja kammermuusika helilooja. Orkestriteoste hulka kuuluvad 6 avamängu, 18 menuetti, 32 sümfooniat jm. Kammermuusikast lõi 50 kvartetti, 12 sekstetti, 67 sonaati viiulile, 30 triot jm.
John Bull (inglise helilooja)

**John Bull** (1562 või 1563 – 15. märts 1628 Antwerpen) oli inglise klavessiinimängija, organist, pedagoog ja helilooja. 

Ta õppis orelit W. Whitemani juures Londoni kuninglikus kapellis. Alates 1582 oli organist Herefordis, alates 1591 Londoni õukonna organist, alates 1596 Gremeschi (?) kolledži oreliprofessor, alates 1601 tegi turnee Madalmaad–Prantsusmaa–Saksamaa, alates 1614 Belgias Brüsseli organist, alates 1616 Antwerpenis.

## Looming
*Fantaasiad
*pavaanad
*gagliardad ja muud polüfoonilised ja virtuoossed tantsud virginaalile.
Ferruccio Busoni

**Ferruccio Busoni** (sünninimi Ferruccio Dante Michelangelo Benvenuto Busoni; 1. aprill 1866 Empol – 27. juuli 1924 Berliin) oli saksa-itaalia pianist, pedagoog, dirigent, helilooja ja muusikakirjanik.

Ta alustas pianistina esinemist juba kaheksa-aastaselt. 15-aastaselt (1881) valiti ta Bologna Filharmoonia Akadeemia liikmeks. 1890. aastal pälvis ta Peterburis Anton Rubinsteini nimelisel rahvusvahelisel pianistide konkursil tunnustuse. 1919. aastal omistati talle Zürichi ülikooli audoktori kraad.

Ta õppis kompositsiooni  juhendamisel ning arendas klaverimängu suurel määral iseseisvalt. Aastatel 1888–1890 töötas ta Helsingi Muusikainstituudis klaveriõpetajana, 1890–1891 Moskva konservatooriumis klaveriprofessorina ning 1891–1892 Uus-Inglismaa konservatooriumis Bostonis. 

Alates 1894. aastast tegutses Busoni peamiselt Berliinis. Ta korraldas seal aastatel 1902–1909 nn Busoni orkestriõhtuid, kus esitati harva kuuldud teoseid. Ta õpetas ka mitmel pool Euroopas: 1901–1902 Weimaris, 1907–1908 Viini Muusikaakadeemias, 1910–1913 Baselis, 1913–1914 Bolognas ning 1915–1920 Zürichis. Alates 1920. aastast oli ta Berliini Kunstide Akadeemias kompositsiooniprofessor.

Busoni reisis sageli, sealhulgas Venemaale (nt 1912). Tema tegevusega seostub ka nn busonistide ja hofmanistide vaidlus, mis puudutas klaverimängu esteetilisi põhimõtteid. Lisaks muusikaloomingule avaldas ta kirjutisi ja raamatuid muusikateooria ja -esteetika vallas.

## Looming
*Ooperid, sealhulgas
**koomiline "Pruudivalik" Hoffmani järgi (oma libretole) lavastatud 1912 Hamburgis
**"Sigune" 1889
**"Turandot" 1917
**"Arlekiin" 1917
**"Doktor Faust" (lõpetas F. Jarnach 1925)
*Koomiline avamäng 1897, 1904
*Indiaani fantaasia 1913
*Viiulikontsert 1897
*Klaverikontsert 1904 (koorifinaaliga) jm kammermuusikat sealhulgas
*4 etüüdist koosnev "Indiaani päevik" klaverile 1915
*4 palast "Noortele" 1908
*1918–22 loodud "Klavierübung" sisaldab 10 vihikut klaverimuusikat
*Kahele klaverile on "Improvisatsioonid Bachi teemadel" 1916
*"Kontrapunktiline fantaasia" 1921
*2 keelpillikvartetti 1881, 1889.

## Viited
Avo Talpase mälestusvõistlus

**Avo Talpase mälestusvõistlus** on rahvusvaheline maadlusturniir, mida korraldatakse alates 1981. aastast Kohtla-Järvel.

Avo Talpase mälestusvõistlust korraldatakse seitsmekordse Eesti NSV meistri ja NSV Liidu meistri Avo Talpase mälestuseks Kreeka-Rooma maadluses.
Puder

**Puder** on pehme toit, mis on tavaliselt valmistatud jahu, kruupe, tangu või helbeid vees, piimas või mõlema segus keetes. Puder võib olla ka muudest toiduainetest pehmeks ühtlaseks massiks keedetud ja tambitud toit, näiteks kartulipuder.

## Koostis

Kõige tavalisemad ja populaarsemad pudrud on kaera- ja mannapuder. Putru valmistatakse ka teistest teraviljadest ja isegi kaunviljadest, näiteks läätsedest.

## Valmistamine
Ajalooliselt valmistati putru suures katlas tulistel sütel. Tänapäeval valmistatakse putru potiga pliidil või mikrolaineahjus. Kauplustes müüakse selliseidki putrusid, millele on vaja üksnes lisada kuuma piima või vett ja võib-olla natuke oodata. 

Putru võidakse maitsestada soola, suhkru või kaneeliga (näiteks mannapuder). 

## Söömine

Pudru maitse sõltub suuresti lisanditest, millega seda süüakse. Lisandite kasutamine sõltub pudruliigist, näiteks mannaputru süüakse sageli moosiga ja peaaegu mitte kunagi kastmega, seevastu kartuliputru süüakse sageli kastme ja peaaegu mitte kunagi moosiga. Levinuimad lisandid on piimatooted, ennekõike sobib putrudele või. Liha, kala ja herneid kasutatakse sagedamini vedelamates putrudes, muna ja seeni aga sõmeramates. Sibul sobib paljude putrudega. Hirsipudru sisse sobib segada kõrvitsapüreed ning odrapudrusse mooniseemneid. Magusat maitset annavad peale suhkru moos, mesi, rosinad, kuivatatud puuviljad, pähklid, šokolaad jne, nimetatud sobivad eelkõige "valgetele" putrudele – manna- ja riisipudrule aga ka näiteks helbeputrudele.  

Puder serveeritakse kuumalt kausis või taldrikul.

## Pudruliigid

*Kaerapuder on traditsiooniline ja levinud Põhja-Euroopas ja ingliskeelsetes maades. Kaeraputru on leitud 5000 aasta vanuste Skandinaavia ja Kesk-Euroopa rabalaipade maost.
**kaeratangupuder
**kaerahelbepuder
*Maisipuder
**polenta
*Mannapuder
*Riisipuder
**risoto
**riisijahupuder
*Tatrapuder
*Hirsipuder
*Rukkipuder
*Tangupuder
*Mulgipuder
*Jahupuder

## Puder kultuuris
Puder on Põhja-Euroopa ja Venemaa traditsiooniline roog. See on paljudes maailma kultuurides levinud hommikusöök.

Putru antakse sageli süüa haigetele inimestele, sest see on toitev ja seda on lihtne süüa.

Putru on odav ja lihtne valmistada. Sellepärast antakse seda sageli vanglas ja sõjaväes.

Eesti rahvusköögis on tuntud toit kartuli-tangupuder ehk mulgi puder.

## Vaata ka
* Eesti köök
Avaaz

**Avaaz** on 2007. aasta jaanuaris määratletud ülemaailmne kodanikuühendus, mille huviorbiidis on kliimamuutused, inimõigused, võitlus korruptsiooni vastu, vaesus ja üleilmsed konfliktid.

Organisatsiooni deklareeritud missioon on "sulgeda lünk selle maailma vahel, mis meil on, selle maailmaga, mida soovib enamik maailma rahvaist". Valitsusvälise organisatsiooni töökeelteks on 15 keelt, ning 3. detsembri 2018 seisuga väidab organisatsioon end olevat ühendajaks enam kui 49 miljonile liikmele kogu maailmast. Organisatsiooni töökeskus asub New Yorgis.

## Etümoloogia ja lätted
Nimi Avaaz (pärsia: آواز, devanaagari आवाज़) on tuletatud pärsiakeelsest sõnast, mille tähendus on 'hääl' (ka 'heli' või 'laul'), mis on laensõnana olemas ka hindi, urdu, punjabi, marathi ja türgi keeltes. Mitmes riigis, sh Iraanis ja Hiinas, on organisatsiooni tegevus keelatud.

Avaazi asutajaliikmete hulgas on Ricken Patel, Tom Pravda, endine kongressiliige Virginia osariigist Tom Perriello, MoveOni tegevjuht Eli Pariser, Austraalia edumeelne ettevõtja David Madden, Jeremy Heimans (Purpose'i kaasasutajad) ja Andrea Woodhouse. Juhatus: Ricken Patel (juhataja), Tom Pravda (sekretär), Eli Pariser (juhatuse eesistuja) ja Ben Brandzel (laekur).

## Märkused

## Välislingid
*Organisatsiooni koduleht
*TechWeekEurope. ''Human Rights Body Avaaz Under ‘Massive Cyber Attack’'' vaadatud 2012-05-03
William Byrd

**William Byrd** (1540 või 1539. aasta lõpp London – 4. juuli 1623 Stondon-Massey, Essex) oli inglise organist, helilooja ja noodikirjastaja.

Byrdi sünniaeg on teadmata. 15. novembril 1622 koostas ta oma testamendi, milles ütles enese kohta "oma 80. eluaastal", mis annaks tema sünniaastaks 1542 või 1543. Ent 2. oktoobril 1598 oli ta koostanud omakäelise dokumendi, kus nimetas end 58-aastaseks – see teeks tema sünniaastaks 1539 või 1540. Tänapäeval peetakse varasemat sünniaega tõenäolisemaks.

Tema vanematest ei ole teada midagi peale nimede (Thomas ja Margery). Tal olid vennad Symond ja John, kes mõlemad said kaupmeesteks, ning neli õde: Alice, Barbara, Mary ja Martha.

14. septembril 1568 abiellus Byrd Julian Birleyga. Neil sündis vähemalt 7 last.

Ta õppis Thomas Tallise juures. 1563 määrati ta Lincolni katedraali organistiks ja koorijuhiks ning sellel kohal töötas ta 1572. aastani. Lincolnis kujunes ta heliloojaks. Lincolnis olid mõjukad puritaanid, kes soovisid niisugusi laule, millel oleksid selged sõnad ja lihtne viis, ning selliseid Byrd siis tegi. Pärast seda, kui ta Lincolnist lahkus, jätkas kohalik kirik talle vähendatud palga maksmist, et ta sinna edaspidigi oma helitöid saadaks.

Byrd oli alates 1570 kuningliku kapelli liige, alates 1572 õukonna organist. Koos Tallisega sai ta 1575 litsentsi levitada oma teoseid Londonis. Samal aastal ilmus kogu "34 püha laulu", milles oli 18 Byrdi 5–6-häälset motetti. 1591 ilmus "My Lady Nevelles'i kogu", kus on 40 pala virginaalile (tantsud, fantaasiad, variatsioonid), häbenemata viise, "mida ümisevad voorimehed". 1585 sai ta pärast Tallise surma kirjastuse ainuomanikuks. Alates 1593 elas Byrd Londonis, seejärel Stondon-Masseys.

## Looming

Bird on kirjutanud 3 missat, kogud motette 1589/91, 2 kogu graduaale 1605/07, mitmesuguse koosseisusuga kammeransambleid, sh 15 fantaasiat, pavaane, galjarde, umbes 140 pala virginaalile, palu lautole, umbes 70 3–6-häälset madrigali, umbes 30 instrumentaalsaatega 1-3-häälset laulu, kogud psalme, sonette ja kurbuslaule 1588/1611.
Jaan Konsin

**Jaan Konsin** (3. august 1890 Võõpste, Võnnu kihelkond, Tartumaa – 11. juuni 1975) oli eesti vaimulik. 

Ta õppis Võnnu kihelkonnakoolis, Saadjärve pedagoogikaklassis ja Tartu Õpetajate Seminaris. Töötas aastatel 1914–1919 rahvakooliõpetajana. 1915–1917 võttis ta osa Esimesest maailmasõjast. 

Ta lõpetas 1923 aastal eksternina Tallinna Linna 1. Reaalkooli ning õppis aastatel 1930–1936 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (lõpetas) ja 1932–1938 õigusteaduskonnas. Korporatsioon Kungla asutajaliige. Akadeemiliselt oli ta korporatsioon Fraternitas Liviensise liige. 

Prooviaastal oli ta Tartu Peetri koguduses Gustav Rutopõllu juures. 26. detsembril 1928 ordineeriti ta õpetajaks. 

Aastatel 1929–1948 oli ta Äksi Andrease koguduse õpetaja ja 1947–1948 Tartu praost. Seejärel varjas ta ennast NSVL okupatsioonivõimude eest. Aastatel 1954–1961 oli ta Karksi Peetri koguduse õpetaja.

## Viited

## Välislingid
*''Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944''
*Haud Helme kalmistul
Karask

**Karask** (keskmurdes *kohmakas*) on keefiri, hapu‑ või petipiima, kohupiima või ka jogurtiga tehtud odra‑ või jämeda nisujahu tainast küpsetis. Karaski kergitusainena kasutatakse valdavalt söögisoodat, lisaainetena soola ja/või ürte, ka liha.

Karaskit nimetati vanasti ka kiirleivaks.

Karaskit võib küpsetada nii lamedana ahjuplaadil, otse kuumade süte peal kui ka madalamas või kõrgemas ahjuvormis. 

Karask on Eesti, Iiri, Šotimaa ja paljude muude maade rahvustoit.

## Vaata ka
* Odrakarask
* Eesti köök

## Allikad
* James Martin, Irish soda bread, BBC Food Recipes
* Nigella, Soda Bread

## Välislingid
*Kaja Roomets, Karask: maitsev ja tervislik, Õhtuleht, 11. detsember 2010
Hapupiim

**Hapupiim** on piimatoode, mis valmib piimhappebakterite toimel. Fermentatsiooni käigus muutub piim happeliseks ja selle tekstuur kalgendub. Piimhappe tootmine langetab piima pH-taseme tavaliselt 4,0–5,0-ni, mis põhjustab piimas sisalduva valgu, kaseiini, kalgendumise. Selle tulemusel piim pakseneb ja muutub tükiliseks. Hapupiima saab valmistada kahel viisil: loomulikult, lastes piimal toatemperatuuril iseeneslikult hapneda, või sihipäraselt, lisades piimale spetsiaalseid piimhappebakterite kultuure. Viimast meetodit kasutatakse näiteks keefiri, jogurti ja petipiima valmistamisel.

### Ajalooline ja kultuuriline taust
Arheoloogilised andmed viitavad sellele, et piimatoodete, sealhulgas hapupiima, tarbimine oli Balti rahvaste seas levinud juba 1. sajandil eKr. Kaevamistel on leitud lüpsilehmade luid ning savinõusid, mis võisid olla kasutusel piima säilitamiseks või transpordiks. Läti keeles kasutatav sõna „piens” (piim) tuleneb indoeuroopa juurest, mille algtähendus viitab „täidlasele” või „rasvasele” konsistentsile, mis viitab piima tähtsusele kui energiarikkale toiduallikale. Tõenäoliselt oli piim toonasel ajal hooajaline toiduaine, kuna piimatoodang oli madal. Enamik hapupiima tarvitati joogiks. See oli suveperioodil üks peamisi jooke, näiteks heinategemisel kaugemates niitudes. Hapupiimatopsi lisati teelusikatäis mett ja see vahustati. Heaks peeti hapupiima, mis oli tihke, ühtlase tekstuuriga ja meeldiva hapu maitsega. Lätis kasutati hapupiima erinevates piirkondades ka paksemate jookide või lusikaga söödavate toitude valmistamiseks. Hapupiima joomine tassidest sai tavaliseks alles 20. ja 30. aastatel 20. sajandil.

### Valmistamine ja koostis
Hapupiima valmistatakse pastööritud või toorpiimast, millele lisatakse piimhappebakterite kultuure. Fermentatsiooni käigus muundavad bakterid piimas sisalduva laktoosi piimhappeks, mille tulemusel piim kalgendub ja omandab iseloomuliku happelise maitse. Tootmisel kasutatakse erineva rasvasisaldusega piima: täispiima (üle 3,5%), madala rasvasisaldusega piima (umbes 1,5–1,8%) või lõssipulbriga rikastatud piima (ligikaudu 0,3% rasva). Valmis hapupiim sisaldab tavaliselt 0,5–0,9% piimhapet.

### Toiteväärtus ja tervisemõjud
Hapupiima toiteväärtus sõltub nii lähtepiima koostisest kui ka sellest, milliseid mikroorganisme kasutatakse kääritamisel. Piim sisaldab olulisi makrotoitaineid, nagu valgud ja rasvad, ning mikrotoitaineid, sealhulgas kaltsiumi, kaaliumi ja B-rühma vitamiine. Hapendatud piimatoodete valmistamisel kasutatakse piimhappebaktereid, näiteks Lactobacillus kefiri ja teisi sümbiootilisi mikroorganisme, mis muundavad laktoosi piimhappeks ning võivad teatud tingimustel sünteesida ka B-rühma vitamiine, sealhulgas kobalamiini (vitamiin B12). Mitmed teadusuuringud on viidanud hapupiima võimalikele kasulikele tervisemõjudele, sealhulgas vererõhu langetamisele hüpertensiooniga patsientidel ning potentsiaalsetele vähivastastele omadustele. Need mõjud võivad olla seotud bioaktiivsete peptiidide tekkega, mis vabanevad piimavalkude lagunemisel fermentatsiooni käigus.

## Vaata ka
*Piimahapendamise kauss
Hernesupp

**Hernesupp** on kuivatatud hernestest keedetud supp. 

Herned pannakse enne supikeetmist vette likku, seda isegi juba eelmisel õhtul. Tavaliselt lisatakse hernesupile suitsutatud sealiha, porgandit, odrakruupe ja maitseaineid.

Hernesupp on olenevalt hernesordist tavaliselt roheka või kollaka värvusega.

Hernesuppi on tehtud ja söödud antiikajast alates. Hernesuppi on mainitud Aristophanese "Lindudes" ja sel ajal müüdi Ateenas hernesuppi tänavail.

Eesti kultuuris on hernesupp koos seajalgadega traditsiooniline vastlatoit.

Kunagise Rootsi impeeriumi aladel, sealhulgas Soomes, on tavaks süüa hernesuppi neljapäeviti. See komme pärineb reformatsioonieelsest ajast, kui reede oli paastupäev. Hernesuppi serveeritakse seal sealiha ja sinepiga. Retsept sisaldab sageli sibulat ja selliseid rohttaimi nagu tüümian ja majoraan. Kõrvale võidakse süüa näkileiba. Hernesupi järel süüakse tavaliselt pannkooke moosiga, mida võetakse pigem supi osana kui iseseisva magustoiduna.

Neljapäeviti pakutakse hernesuppi nii Rootsi kui ka Soome armees. See komme pärineb Teise maailmasõja ajast.

Venemaal lisatakse hernesupile kartuleid, mida mujal ei tehta. Kõrvale võidakse pakkuda röstitud leiba.

Hernesupp on üks esimesi toite, mida hakati tootma lahustuval kujul. Johann Heinrich Grüneberg leiutas 1867 lahustuva hernesupi, mis koosnes peamiselt peenestatud hernestest ja liharasvast. Grüneberg müüs selle retsepti Preisi riigile. Peatselt puhkes Prantsusmaa-Preisi sõda ning Preisimaa valitsus ehitas suure supivabriku, mis tootis igal aastal 4000–5000 tonni lahustuvat suppi. Pakendi sarnasuse tõttu hakati seda toitu nimetama hernevorstiks (*Erbswurst*). 1889 ostis valitsuselt supi tootmise litsentsi lahustuvate toiduainete tootja Knorr, kes toodab lahustuvat hernesuppi tänapäevani.

Hernesuppi võidakse pakkuda suurtel rahvakogunemistel. Nimelt on hernesupp odav, seda on lihtne suures koguses valmistada ja enamik inimesi armastab seda mingil määral.

Rahvajutu järgi mürgitati kukutatud Rootsi kuningas Erik XIV hernesupiga. 20. sajandil tehtud uuringud näitasid, et kuninga surnukehas oli tõepoolest palju arseeni, mistõttu mürgitamine oli tõenäoline, ja on ajaloolisi tõendeid selle kohta, et tema vend Johan III soovis teda mürgitada.

## Vaata ka
* Eesti köök
Supp

**Supp** on üldiselt soe soolane vedel toit. Seda valmistatakse tavaliselt koostisosi (liha, köögiviljad vm) vedelikus keetes.

Leidub ka külmi ja magusaid suppe.

## Suppe

Magusaid suppe:
* Leivasupp
* Lumepallisupp
* Mustikasupp

## Välislingid
Kustav Viise

**Kustav Viise** (ka **Gustav Wiese**; 18. september 1898 Kõnnu vald – 22. september 1978 Tartu) oli eesti vaimulik.

Viise võttis aastatel 1916–1918 osa Esimesest maailmasõjast ja aastatel 1919–1920 osa Vabadussõjast. Aastast 1920 teenis ta üleajateenijana-orkestrandina Ratsarügemendis. Aastal 1930 lõpetas ta Tartu Õhtuühisgümnaasiumi. Aastatel 1930–1936 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 20. oktoobril 1937 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1938–1955 Tudulinna Rahu koguduse õpetaja, lisaks oli ta veel aastatel 1941–1955 Avinurme koguduse õpetaja ja aastatel 1944–1946 Lohusuu koguduse õpetaja. Aastatel 1955–1956 oli ta Kadrina ja Ilumäe koguduse õpetaja, aastatel 1956–1963 oli ta Vändra ja Tori koguduse õpetaja. Aastatel 1963–1975 oli ta Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.

## Isiklikku
Tema poeg on kolonel Michael Viise (sündinud 23. novembril 1926) kes oli aastatel 1990–1995 EELK Baltimore ja Washingtoni koguduse õpetaja ning aastatel 1995–1998 Eesti kaitseväe peakaplan.

## Viited
Kaarel Paas

**Kaarel Paas** (kuni 1938 **Carl Eduard Pauk**; 9. oktoober (vkj)/ 22. oktoober 1903 Peetri vald, Vaivara kihelkond, Virumaa – 29. august 1971 Tallinn) oli Eesti NSV jurist, Eesti NSV peaprokurör ja Eesti NSV kohtuminister.

Oli 1922. aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige.

Mõisteti 149 protsessil 1924. aastal eluks ajaks sunnitööle, vabanes amnestiaga 7. mail 1938.

Kaarel Paas aastatel 1940–1941 ja 1944–1959 Eesti NSV Prokuratuuri peaprokurör. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu II, III, IV ja V koosseisu saadik.

Oli aastatel 1941–1960 EKP Keskkomitee liige.

Oli Eesti NSV kohtuminister 14. september 1959 – 25. mai 1960. ning hiljem Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuva Juriidilise Komisjoni esimees.

Suri 1971. aastal Tallinnas ja on maetud Tallinna Metsakalmistule.

## Tunnustus
*1970 Eesti NSV teeneline jurist

## Isiklikku
Tema lellepoeg oli juunivalitsuseaegne EK(b)P Keskkomitee sekretär kaadrite alal Adolf Pauk (1902–1941).

## Viited

## Kirjandus
*ENE 5. kd. Tallinn 1973. Lk 545

## Välislingid
*Paas, Kaarel. Rahvusarhiivi fotode andmebaas, ERAF.2.1.9509, foto nr 1
*Haud Tallinna Metsakalmistul
Gustav Friedrich Cappel

**Gustav Friedrich Cappel** (ka **Gustav Friedrich Kappel**; 5. august / 16. august 1728 Auciems – 30. november / 10. detsember 1784) oli Eesti vaimulik.

Cappel sündis Auciemsis Straupe kihelkonnas (praeguse haldusjaotuse järgi Raiskuma vallas Pārgauja piirkonnas. Ta õppis Tallinna Gümnaasiumis, Tartu linnakoolis ja Riia Lütseumis. Aastatel 1750–1754 õppis ta Halle ülikoolis (immatrikuleeriti 14. oktoobril 1750). Ordineeriti 5. detsembril / 16. detsembril 1756 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1756–1760 Tori koguduse õpetaja. Aastatel 1760–1784 oli ta (introdutseeriti 9. juulil / 20. juulil 1760) Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.

## Isiklikku
Tema emapoolne vanaisa Antonius Güldenstädt (Anton Gyldenstedt) oli Salasmuiža, Katlakalnsi ja Olaine ning Riia Jaani kirikukoguduse õpetaja. Tema abikaasa Anna Charlotte isa Christian Gottfried Helwig oli Helme Maarja koguduse õpetaja.

## Viited
Pasteet

**Pasteet** on keedetud, hautatud või küpsetatud ja läbi hakkmasina lastud maksast, lihast või kalast tehtud toit. Kõige tavalisem on maksapasteet. Pasteet on sageli pastalaadne, seda saab hästi laiali määrida, näiteks leiva- või saiaviilu peale. Üldiselt süüakse seda külmalt.

Lisaks lihale pannakse pasteedi sisse hakitud köögivilju, võid, ürte ja vürtse. Võidakse lisada ka veini või konjakit.

## Vaata ka
* Eesti köök
Éric Boullier

**Éric Boullier** (sündinud 9. novembril 1973) on prantsuse motosporditegelane. Praegu on ta direktor McLaren Vormel 1 meeskond ja asepresident *Formula One Teams Association* (FOTA).

Éric Boullier on lõpetanud Institut polytechnique des sciences avancées.

## Viited
August Kippasto

**August Kippasto** (28. august 1887 Tartu – 24. september 1973 Sydney) oli Eesti maadleja.

Kippasto hakkas raskejõustikuga tegelema 12-aastaselt Karskuse spordiseltsis.

Kippasto osales 1912. aasta suveolümpiamängudel Stockholmis, sõites sinna oma kulu ja kirjadega. Ta osales kergekaalus koos teiste eestlaste Georg Baumanni ja Oskar Kapluriga ning saavutas 29.–46. koha. Ta pidas kaks kohtumist ja kaotas mõlemad seljaga: Böömimaa sportlasele Karel Halíkile 2 minutiga ja Ungari sportlasele Ödön Radványle 4 minutiga. Radvány saavutas lõpuks 4. koha.

Pärast olümpiamänge hakkas Kippasto elukutseliseks. Ta läks Peterburi ja liitus Georg Lurichi maadlustrupiga. Hiljem organiseeris ta Lõuna-Venemaal oma maadlustrupi, mis esines ja võistles ka Iraanis ja Türgis. Pärast Esimest maailmasõda naasis ta Soome kaudu Eestisse.

1929 emigreerus Kippasto Austraaliasse, kus töötas Melbourne'is klaverihäälestajana. Ta püüdis hakata elukutseliseks maadlejaks, esinedes vene vägilase Ragozini ja Razgoni nime all, aga pidi sellest loobuma, sest ei saavutanud edu. Kuni 1941 elas ta Mount Isas.

1973 avaldas ta Sydneys luulekogu "Mõtteid kodust".

## Vaata ka
*Maadlus 1912. aasta suveolümpiamängudel

## Viited

## Välislingid
*
*