open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Valimisliit Ühendus

**Valimisliit Ühendus** (aastatel 2017–2020 **Valimisliitude Ühendus**) on Eesti 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisteks moodustatud valimisliit Lääne-Harju vallas.

Valimisliitude Ühendus moodustati neljas endises omavalitsusüksuses 2013. aasta kohalikel valimistel osalenud valimisliitude ja erakonna nimekirjade baasil:

* Keila vallas valimisliidu "Uued Tuuled" liikmed eesotsas endise vallavanema Peeter Schneideriga, kes jäid pärast valimisliidu lagunemist 2014. aastal opositsiooni;
* Padise vallas valimised võitnud valimisliit "Koostöö" eesotsas vallavanem Leemet Vaikmaaga;
* Paldiskis valimisliit "Uus Laine" eesotsas Paldiski Ettevõtjate Liidu esimehe Jaanus Saadiga;
* Vasalemma vallas Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas kandideerinud ja valimised võitnud inimesed eesotsas vallavanem Mart Metsaga.

15. oktoobril 2017 toimunud valimistel saavutas see ülekaaluka võidu moodustamisel olnud Lääne-Harju vallas, saades selle 21-liikmelises volikogus 13 kohta. 30. oktoobril valiti Lääne-Harju vallavolikogu esimeheks valimisliidu liige, endist Padise valda esindav Külli Tammur. Valimisliitude Ühendus sai endale ka mõlemad vallavolikogu aseesimeeste kohad, mida asusid täitma Olga Kugal ja Tanel Lambing. 4. novembril 2017 valiti Lääne-Harju vallavanemaks Valimisliitude Ühenduse esindaja Jaanus Saat.

Novembris 2020 teatas Valimisliitude Ühendus, et nende uus nimi on Valimisliit Ühendus ja et nad kavatsevad selle nime all osaleda 2021. aasta kohalikel valimistel.

## Välislingid
* Valimisliit Ühendus Facebookis
Liibüa näitlejate loend

* Madiha al-Haidari
* Sabri Sabri
* Khadija Al-Farjani
* Suad Al Haddad
* Soad Khalil
* Latifah Ibrahim
* Nour Alkadiki
* Ayman El Shafei
* Hatem Alkour
* Sulaiman Ali Nishnoush
* Sabri Ayad
* Ali Ahmed Salem
* Imran Ragheb Civilians
* Mohammed Lamin Almstdi
* Walid Al-Shaeri
Vladimir Jakovlev (poliitik)

**Vladimir Anatoljevitš Jakovlev** (vene keeles Владимир Анатольевич Яковлев; sündinud 25. novembril 1944 Oljokminskis Oljokminski rajoonis Jakuudi ANSV-s) on Venemaa poliitik ja riigitegelane.

Ta oli aastatel 1996–2003 Peterburi kuberner, 2003–2004 Venemaa Föderatsiooni Valitsuse aseesimees (kureeris elamu- ja kommunaalmajandust, ehitust ning transporti) ning 2004–2007 Venemaa Föderatsiooni regionaalarengu minister.

2009. aastast on ta Venemaa Ehitajate Liidu president.

## Päritolu, haridustee ja töökäik
Vladimir Jakovlev sündis Jakuutias, kuhu tema ingerisoome juurtega isa perekond asustati ümber Leningradi oblastist.

Jakovlev lõpetas 1965. aastal Leningradi Montaažitehnikumi. Pärast Loode Kaugõppe Polütehnilise Instituudi lõpetamist 1973. aastal Leningradis töötas ta ehitusorganisatsioonides: alustas ehitusobjekti meistrina ja lõpetas trusti juhatajana. 

1993. aastal määrati Jakovlev Peterburi aselinnapeaks (linnapea oli Anatoli Sobtšak). 1994. aastal sai temast linnapea esimene asetäitja (teine esimene asetäitja oli samal ajal Vladimir Putin). Aastatel 1996–2003 oli Jakovlev Peterburi kuberner.

Aastatel 2003–2007 töötas ta Venemaa Föderatsiooni Valitsuses. 2007. aastast on ta pensionil.

## Tunnustus
*1994 – Venemaa Föderatsiooni teeneline ehitaja

## Viited

## Välislingid
Vabaduse laul

**Vabaduse laul** oli 8. septembril 1991 Tallinna lauluväljakul toimunud üritus, millega tähistati Eesti taasiseseisvumist. Ürituse deviis oli "Jää vabaks, Eesti meri". Ürituse põhieestvedaja oli Eestimaa Rahvarinne.

Augustis 2011 toimus Eesti taasiseseisvumise 20. aastapäeva tähistamiseks samanimeline üritus.

## Vaata ka
*Eestimaa laul

## Viited

## Välislingid
*Kroonikafilm Vabaduse laul Tallinna Lauluväljakul ja Eesti Vabariigi rahvusvaheline tunnustamine (1991), EFIS
Tartu Ülikooli Kliinikumi radioloogiakliinik

**Tartu Ülikooli Kliinikumi Radioloogiakliinik** tegeleb ultrahelidiagnostika , röntgeni, kompuutertomograafia, magnettomograafia, angiograafia, nukleaarmeditsiini ja menetlusradioloogiaga.
Radioloogiakliinikumis on angiograafia osakond, nukleaarmeditsiini osakond ja maarjamõisa radioloogiaosakond.

## Ajalugu
Röntgeni avastuse esmakordne teaduslik ettekanne Eestis toimus 13. veebruaril 1896 Tartu Loodusuurijate Seltsi aastakoosolekul. Märtsis 1896 tehti Tartus esimene arstiteadusliku otstarbega röntgeniülesvõte ühe noormehe käest.

Suuremas ulatuses teostati röntgenoloogilisi uuringuid Tartus seoses sõjaväerongi õnnetusega 13. mail 1897. Puka jaama lähedal oli vagunirusude alt päästetud sajast inimesest 47 raskelt vigastatud. 15. mail komandeeriti sõjaministri korraldusel Peterburi Sõjaväemeditsiini Akadeemiast kohale füüsikakateedri assistent N. Georgijevski koos spetsiaalse meditsiiniotstarbelise röntgeniaparaadiga ning koos Tartu füüsikute Aleksandr Sadovski ja M. Kossatši abiga viidi läbi vigastatute röntgenuuringud. Röntgeniaparaat oli Tartus juuni alguseni.

1906 osteti esimene meditsiiniotstarbeline röntgeniaparaat. Olulise murrangu röntgendiagnostika kvaliteedi alal tõi röntgenoloog Friedrich Kienasti tööle asumine Tartu ülikooli II sisehaiguste kliinikusse ja uue moodsa röntgeniaparaadi muretsemine 1928. aastal.

Välismaalt uute aparaatide ostmine oli väga kallis ning seetõttu püüti seadmeid kohapeal ehitada. 1929. aasta sügissemestril saadi tööle esimene omavalmistatud röntgensüvaraviaparaat – Holfelderi kanoon –, mis töötas naistekliinikus kuni 1958. aastani. 

1951. aastal moodustati üks röntgeniosakond Tartu Vabariikliku Kliiniku Haiglas. Osakonnas toimusid spetsialiseerumiskursused arstidele röntgenoloogia erialal ja alates 1964. aastast kursused röntgenilaborantidele. 

SA Tartu Ülikooli Kliinikumi moodustamise järel loodi 1. septembril 1999. aastal radioloogiateenistus.

## Viited
Aviation Safety Network

**Aviation Safety Network** on veebileht lennundusintsidentide ja õnnetuste kajastamiseks. Elektrooniline andmebaas algab 1905. aastast. 

## Viited
Ophelia (maal)

"**Ophelia**" on inglise kunstniku John Everett Millais' maal.

Teosel on kujutatud William Shakespeare'i teose "Hamlet" tegelaskuju Opheliat laulmas enne jõkke uppumist.

## Viited

## Kirjandus
* Hawksley, Lucinda. *Lizzie Siddal: Face of the Pre-Raphaelites*. Walker & Company, 2006. ISBN 0-8027-1550-8
* Secher, Benjamin. "Ten things you never knew about Ophelia". *[[The Daily Telegraph]]*, 22. september 2007. Vaadatud 26. oktoobril 2017.

## Välislingid
*Tate ''Ophelia'' learning resource
Music is the Key

**"Music Is the Key"** on Saksa laulja ja laulukirjutaja Sarah Connori ja ameerika *[[a cappella]]* rühma Naturally 7 esitatud ballaad. Laulu autorid on Rob Tyger ja Kay Denar. 

"Music Is the Key" anti välja 3. novembril 2003 Sarah' kolmanda stuudioalbumi "Key to My Soul" (2003) singlina.

## ''Track listings''
;Euroopa CD singel
#"Music Is the Key" (video versioon) – 4:04
#"Music Is the Key" (albumi versioon) – 4:37

;Euroopa CD maxi singel
#"Music Is the Key" (video versioon) – 4:04
#"Music Is the Key" (albumi versioon) – 4:37
#"Music Is the Key" (a cappella versioon) – 4:04
#"Music Is the Key" (video - *Director's Cut*) – 4:37

## Aastalõpu edetabelites

### Sertifikatsioonid

## "[[Sarah Connor (album)]]" (2004)

"Music Is the Key" ilmus ka Sarah Connori kogumikalbumil "Sarah Connor", mis anti välja 9. märtsil 2004.

## Viited

## Välislingid
* "Music Is the Key" – YouTube'i muusikavideo
Humanitaarharidus

**Humanitaarharidus** on projektipõhine õpe lastele ja noortele, mis aitab neil tõlgendada olukordi inimlikust seisukohast ja annab neile võimaluse lahendada probleeme ning võtta meetmeid organisatsioonide Punane Rist ja Punane Poolkuu aluspõhimõtteid ja humanistlikke väärtusi silmas pidades. Humanitaarhariduse initsiatiiviks on propageerida kõrgema kvaliteediga haridust, rõhudes igapäevaelus vajaminevatele oskustele ning personaalsele ja kogukonna paindlikkusele hädaolukorras. Taolise hariduse toetajaskond seisab selle eest, et humanistlik perspektiiv jõuaks ka hariduspoliitikasse, -strateegiasse ja õppekavasse ametlikes ja mitteametlikes koolides. Selliste teadmistega on indiviid valmis tegutsema, et vabatahtliku töö või muu projekti kaudu elustada inimlikud põhimõtted ja väärtused. 

## Humanistlik perspektiiv
Punase Risti liikumise arvates peaks humanistlik perspektiiv olema osa teadmiste tuumast, oskustest, arusaamast ja väärtustest, mis lastel ja noortel kujuneb. Selline haridus on oluline, kuna see parendab olukorda nii üksikisiku kui ka ühiskonna tasemel. Sellise väljavaate propageerimine ärgitab inimesi saama oskaks Punase Risti liikumisest, mis omakorda aitab kanda edasi ideed sellest, milliseid väärtusi koolis õpetada ning selgitada lisaks hariduse olulisusele ka harituse tähtsust.

## Eesmärgid
* Harida, julgustada ja panna tegutsema lapsi, noori ja ka vanemaid generatsioone humanistlikel eesmärkidel
* Koostöös välja töötada erinevaid humanitaarprojekte (üle 60 projekti on juba esitatud)
* Indiviidide ja erinevate inimrühmade valmisolek aidata kriisiolukorras nii end kui ka teisi
* Parandada abivajavate kogukondade olukorda

## Humanitaarhariduse erilisus
Humanitaarharidust aetakse tihtipeale segamini kestliku arengu hariduse, globaalhariduse või lihtsalt esmaabi või valitsusväliste organisatsioonide (inglise keeles *Non-governmental organization*, NGO) tutvustamisega. Humanitaarhariduse pooldajad rõhutavad ka seda, et taoline haridus on nii filosoofias kui ka praktikas inimõigusteharidusest kardinaalselt erinev, kuna humanitaarhariduse humanistlik ajend on rajatud pigem vajadustele, mitte õigustele või õiguspärasusele.

## Humanitaarhariduse visioon tulevikuks
2020. aastaks on kõigil humanitaarharidusele ligipääs. Sellest saab osa koolide õppekavas, ka mitteametlikes haridusasutustes, keskendudes enim lastele 5.–11. eluaastani.

## Humanitaarharidus Tuftsi ülikoolis
Feinstein International Center ja Tuftsi ülikool võimaldavad huvilistel oma humanitaarhariduse oskusi arendada ja teadmisi praktiseerida. Nende õpetajaskond annab kursusi sellistes koolides nagu Fletcher School of Law and Diplomacy ning Friedman School of Nutrition Science and Policy. Mõned Tuftsis pakutavad humanitaarhariduse kursused on "Sundmigratsioon", "Konflikt Aafrikas" ja "Rahuoperatsioonid".

## Viited

## Välislingid
* Briti Punase Risti veebileht
Salangathelphusa

***Salangathelphusa*** on vähilaadsete perekond ülemvähkide klassist.

Perekonda *Salangathelphusa* liigitatakse järgmised liigid:
* *[[Salangathelphusa anophrys]]* (Kemp, 1923)
* *[[Salangathelphusa brevicarinata]]* (Hilgendorf, 1882)
**[[Salangathelphusa peractio]]* Ng, 2017.

## Viited

*Selles artiklis on kasutatud hollnadikeelset artiklit [[:nl:Salangathelphusa]] seisuga 26.10.2017.*
Kogenbergi mõis

**Kogenbergi** ehk **Brenti mõis** (saksa keeles *Kokenberg*, varem *Kimpen* ja *Ermeshof*, läti keeles *Brentes muiža*, ka *Brentu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Valka piirkonnas Ērģeme vallas Härgmäel.

## Ajalugu
Kogenbergi mõis kuulus orduperioodil Ermesi suguvõsale.  1597. aasta 22. märtsil läänistas Poola kuningas Zygmunt III Waza valduse Caspar Ermesele. Gustav II Adolf läänistas tema pojale ka Vīganti mõisa. Aastal 1749 müüs Johann Arend von Ermes (suri 1754) Kogenbergi koos selle kõrvalmõisa Viigandiga Hedwig Agneta von Hinckeldeyle (sündinud von Ottonissen) (1713−?). Mõis jäi tema tütrele Johanna Justina von Palmstrauchile (1743−1806). 

Aastal 1805 omandas mõisa 20 000 taalri eest Johanna poeg Friedrich Reinhold Johann von Palmstrauch (1774−enne 1809), tema surma järel aastal 1809 läks mõis 29 000 taalri eest Johanna teise poja Karl Gotthard von Palmstrauchi (1777−1846) valdusse. Aastal 1827 omandas mõisa 13 600 rubla eest Paul Reinhold von Rennenkampf. Aastal 1828 pantis ta mõisa 18 500 rubla eest Carl Johann Bohdzewicz-Dolengale (1792−1855). Too sai aastal 1838 ka mõisa pärisomanikuks. Hiljem kehtestas keiser mõisa kasutamisele rüütelkonna nõudmisel Bohdzewicz-Dolenga võlgate tõttu kasutamispiirangud.  Aastal 1858 omandasid mõisa Carli lesk Dorothea (sündinud Schumann) ja nende lapsed Friedrich Martin Julius (1820−1883) ning Catharina. Sama aasta detsembris võttis Dorothea mõisa 25 000 rubla eest teistelt pärijatelt üle. Mõisa viimane omanik oli aastast 1892 Richard Theodor Bohdzewicz-Dolenga (1856−1935).

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/8 adramaad, sellele allus 62 mees- ja 81 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Vīganti mõisaga) 6 ja 1/2 adramaad. Aastail 1688 ja 1734 oli adramaid 3 ja 5/8, aastal 1758 aga 3 ja 7/8 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 3 ja 17/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 3 ja 19/20, aastal 1881 oli neid aga 1 ja 76/80, lisaks allus mõisale neli adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Agraarreformi ajal, mil mõis tükeldati, kuulus sellele 342 hektarit maad.

## Karjamõisad
Mõisa koosseisus oli mitu karjamõisa: Annakalns (*Annekaln*), Apši (*Apsch*) ja Lībieši (*Lihbet*).

## Viited
Pedeli mõis

**Pedeli mõis**, ka **Pedele mõis** (saksa keeles *Peddeln*, varem *Seiershof*, läti keeles *Pedeles muiža*), oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Mõisasüda jääb tänapäevase haldusjaotuse järgi Valka piirkonda Valka valda Pedele külla.

## Ajalugu
Sealsed valdused olid osa Härgmäe ordulinnuse linnuseläänist. Härgmäe mõisast eraldati see koos Annase mõisaga, kui Hans Conrad Wilhelm Ungern-Sternberg need Johann Dietrich Hornile pantis. Too loovutas aastal 1821 oma pandiõigused 17 400 taalri ja 23 000 rubla eest Otto Eduard Ernst Maydellile.  

Otto Eduard Ernst Maydell pantis mõisad 69 500 rubla eest koos Paju mõisaga aastal 1827 kreisisaadik Gustav Eduard von Richterile. Richter loovutas 27 500 rubla eest õigused Pedeli ja Annase mõisale aastal 1835 Friedrich von Grochowskyle. Too sai ka aastal 1839 mõisate pärisomanikuks ja müüs need siis aastal 1850 August Robert von Voigtile, saades nende eest 44 000 rubla.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 1/2 adramaad, sellele allus 63 mees- ja 102 naishinge. Aastal 1734 oli mõisa suurus (koos Härgmäe, Annase ja Hoomuli mõisaga) 22 ja 7/8 adramaad. Aastal 1758 oli mõisa suurus 3 ja 1/2 adramaad, aastal 1823 aga 3 ja 1/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 5 ja 63/80, lisaks allus mõisale 6 ja 49/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.

## Karjamõis
Pedeli mõisal oli üks karjamõis, mis asus Bērzis (*Charlottenthal*).

## Viited
Viigandi mõis

**Viigandi** ehk **Vīganti mõis** (saksa keeles *Wiegandshof*, läti keeles *Vīgantu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi paikneb Lätis Valka piirkonna Härgmäe vallas Vīganti külas.

## Ajalugu
Gustav II Adolf läänistas mõisa aastal 1682 Johann Caspar Ermesele, kellele kuulus ka Kogenbergi mõis. Edasi kujunes see viimase kõrvalmõisaks. Aastal 1749 müüs Johann Arendt von Ermes mõisad Hedwig Agnetha von Hinckeldeyle. Mõis jäi tema tütrele Agneta Elisabethile. 

Too suri aastal 1838, jättes mõisa oma tütrele Caroline Schitikowile ja oma lastelastele. Alexander von Schrippen võttis siis mõisa 12 000 rubla eest teistelt pärijatelt üle. Tema pärandi jagamise järel aastal 1856 omandas mõisa 18 000 rubla eest teine Alexander von Schrippen.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 adramaad, sellele allus 49 mees- ja 62 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Kogenbergi mõisaga) 6 ja 1/2 adramaad. Aastal 1688 oli adramaid 4 ja 1/4. Aastal 1734 oli mõisa suurus 3 ja 5/8 adramaad, aastal 1758 aga 4 ja 1/4 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 2 ja 4/5 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 8/80, lisaks allus mõisale 2 ja 64/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Agraarreformi ajal, mil mõis tükeldati, kuulus sellele 535 hektarit maad.

## Viited
Vana-Kaarküla mõis

**Vana-Kaarküla mõis**, ka **Kaarküla mõis** ehk **Veckārķi mõis** (saksa keeles *Alt-Karkell*, läti keeles *Veckārķu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valka piirkonnas Kārķi vallas Veckārķis.

## Ajalugu
Sealsed valdused olid varem osa Härgmäe ordulinnuse linnuseläänist. Pärast mõisate reduktsiooni läksid need valdused Rootsi riigile, ent hiljem taastati Barrede õigused sellele alale ja lään jagati eelmise omaniku Anton de la Barre poegade vahel. Robert Friedrich de la Barrel oli kolm tütart, kelle vahel tema pärandiosa jagunes. Neist Ulrica Eleanora oli abiellunud Friedrich Wilhelm von Patkulliga ja nende valdusse läkski Vana-Kaarküla mõis. Nende poja Robert Friedrich von Patkulli surma järel aastal 1801 puhkenud enampakkumisel omandas valduse 27 000 taalri eest George Carl von Jarmerstedt. 

Aastal 1834 pantis George Carl von Jarmerstedt mõisa 55 000 rubla eest parun Richard Friedrich Ungern-Sternbergile. Too loovutas pandiõigused aastal 1836 Riia raehärrale David von Wieckenile, saades 65 000 rubla. Aastal 1843 sai David von Wiecken ka mõisa pärisomanikuks. Tema pärandi jagamisel aastal 1853 ostis Andreas August von Wiecken mõisa 75 000 rubla eest teistelt pärijatelt välja. Andreas Augusti surma järel aastal 1880 päris mõisa tema vend David von Wiecken.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 8 ja 1/2 adramaad, sellele allus 113 mees- ja 145 naishinge. Aastal 1734 oli mõisa suurus (koos Uue-Kaarküla ja Turna mõisaga) 22 ja 7/8 adramaad. Aastal 1758 oli mõisa suurus 8 ja 5/8 adramaad, aastal 1823 aga 9 ja 1/3 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 5 ja 16/80, lisaks allus mõisale 11 ja 19/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

## Karjamõisad
Mõisa koosseisu kuulus kolm karjamõisa: Ārņi (*Ahrne*), *Platzberg* ja Saliņas (*Salle*).

## Viited
Uue-Kaarküla mõis

**Uue-Kaarküla** ehk **Jaunkārķi mõis** (saksa keeles *Neu-Karkell*, läti keeles *Jaunkārķu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valka piirkonnas Kārķi vallas Kārķis.

## Ajalugu
Sealsed valdused olid varem osa Härgmäe ordulinnuse linnuseläänist. Pärast mõisate reduktsiooni läksid need valdused Rootsi riigile, ent hiljem taastati Barrede õigused sellele alale ja lään jagati eelmise omaniku Anton de la Barre poegade vahel. Robert Friedrich de la Barrel oli kolm tütart, kelle vahel tema pärandiosa jagunes. Neist Anna Elisabeth oli aiellunud Gustav Jacob von Kirchneriga. Nende valdusse läkski Uue-Kaarküla mõis. Nad surid aga lastetult ja mõisa päris nende õepoeg  Robert Friedrich von Patkull, makstes teistele võimalikele pärijatele 62 00 rubla. Tegelikult leppisid pärijad küll kokku, et mõisa omandab 32 000 taalri eest tema poeg Friedrich George Carl Reinhold von Patkul, kel seda summat aga ei olnud. Nii korraldas ta oksjoni, kus mõisa omandanuks krahv Louis Oliveira, ent sellega ei olnud teised pärijad nõus. Robert Friedrichi surma järel aastal 1801 puhkenud enampakkumisel omandas valduse 25 300 rubla eest Gustav George  von Krüdener. 

Aastal 1843 Gustav George suri, pärandades mõisa oma lastele ja tütar Luise Caroline abikaasale Gustav Krüdenerile. Too ostis siis mõisa 54 000 rubla eest teistelt pärijatelt välja.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7 ja 7/8 adramaad, sellele allus 247 mees- ja 264 naishinge. Aastal 1734 oli mõisa suurus (koos Vana-Kaarküla ja Turna mõisaga) 22 ja 7/8 adramaad. Aastal 1758 oli mõisa suurus 7 ja 7/8 adramaad, aastal 1823 aga 7 ja 3/5 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 8 ja 78/80, lisaks allus mõisale 9 ja 54/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

## Viited
Boriss Mironov

**Boris Nikolajevitš Mironov** (sündinud 21. septembril 1942 Marxis Saratovi oblastis) on Venemaa ajaloolane, kliometrist. 

Peterburi Riikliku Ülikooli professor, Venemaa Teaduste Akadeemia Peterburi ajalooinstituudi peateadur. Ajaloolise sotsioloogia, Venemaa sotsiaal-, majandus- ja demograafilise ajaloo ning antropomeetrilise ajaloo ja uurimismetodoloogia spetsialist.

## Hariduskäik
* Õppis Leningradi Riikliku Ülikooli majandus- ja ajalooteaduskondades, lõpetas ülikooli 1965. aastal kiitusega.
* Ajalooteaduste kandidaat (1969, NSV Liidu Teaduste Akadeemia NSV Liidu ajalooinstituudi Leningradi osakond, väitekiri "Leivahinnad Venemaal 18. sajandil").
* Ajalooteaduste doktor (1984, Leningradi Riiklik Ülikool, väitekiri "Venemaa siseturg 18. sajandi teisel poolel – 19. sajandi esimesel poolel").

## Erialane tegevus
Venemaa Teadusakadeemia Peterburi ajalooinstituudi nooremteadur (1970–1983), vanemteadur (1983–1986), juhtivteadur (1986–2009), peateadur (alates 2009). On olnud õppejõud Leningradi Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonnas ja Peterburi Riikliku Ülikooli sotsioloogiateaduskonnas ning õpetanud Peterburi Euroopa Ülikoolis kursust "Venemaa moderniseerimine 18.–20. sajandil".

### Peamised teadussaavutused
On fundamentaalse monograafia "Vene impeeriumi aegne (18. sajandist 20. sajandi alguseni) sotsiaalne ajalugu" autor. Ta andis suure panuse antropomeetriliste andmete ajalooallikana kasutamise metoodika väljatöötamisse. Näiteks osutas Mironov, et Venemaa meessoost elanike keskmise pikkuse dünaamika põhjal võib oletada, et riigi elatustase on 305 aasta jooksul (1701–2005) muutunud tsükliliselt. Kui 18. sajandil valitses langustrend, siis 19.–20. sajandil aga tõusutrend. 18. sajandi alguses oli Venemaa biostaatuse taseme poolest Euroopa mastaabis veidi alla keskmise ja aastad 1701–2005 kulgesid peamiselt taseme keskel. Elatustaseme langusperioodidel eemaldus Venemaa veidi keskmisest, elatustaseme tõusuperioodidel aga lähenes keskmisele, kuid siiski püsis sotsiaal-majanduslik areng kogu aeg keskmisel tasemel. 
Ta pakkus välja originaalse "optimistliku" tõlgenduse 18.–20. sajandi alguse Venemaa ajaloost. Venemaa revolutsiooni põhjusteks peab ta nii subjektiivseid tegureid – osa Venemaa haritlaskonna utoopilisi meeleolusid – kui ka kontraeliidi tegevust. Sealhulgas nende ettevõtjate tegevust, kes tahtsid võimu monarhialt endale haarata.
Burga mõis

**Burga mõis** (saksa keeles *Borrishof*, läti keeles *Burgas muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Luke kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Valka piirkonnas Valka vallas Burga külas.

## Ajalugu

Sealsed valdused olid algselt von der Borgide omad; ka algne saksakeelne nimekuju oli mõisal *Borgshof*. 1632. aastal jättis Margaretha Lode (sünd. von der Borg) mõisa oma pojale Gustav Lodele. Nende tütar abiellus Rosenschildide pojaga. Tema poeg Gustav suri järglasi jätmata ja reduktsioonikomisjon otsustas, et pärijaks võib olla ka tütar Kaisa Rosenschild, kelle valdusse läks mõis 1723. aastal. Tolle kaudu sai mõisa haldajaks kapten Christer von Brand, kes sai järgmisel aastal loa mõisa müügiks, ostja pidi olema Johann von Schrader. 1738. aastaks oli mõisa omanikuks saanudki von Schrader. 1816. aastal pantis Friedrich von Schrader mõisa 24 500 rubla eest Johann Carl von der Seebeckile. 1826. aastal võttis too mõisa oma kasutütre Natalie Dorothea von der Seebecki nimel vastu. 

1833. aastal pantis Natalie Burga 25 000 rubla eest George Bernhard Heinrich Morsile. Too loovutas 40 000 rubla eest pandiõiguse 1842. aastal Adolph von Hemmelmannile, kes neli päeva hiljem ka mõisa pärisomanikuks sai. Too pantis mõisa Joachim Friedrich Erdellile, ent 1856. aastal müüs ta selle Viktor von Strykile. 1876. aastal ostis mõisa 36 000 rubla eest Volmari elanik Paul Schmidt.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3,25 adramaad, sellele allus 66 mees- ja 93 naishinge. 1641. aastal oli mõisa suurus 2 ja 1/4 adramaad. Aastail 1688 ja 1734 oli adramaid kolm, aastal 1758 aga 3 ja 1/4 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 3 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 3 ja 8/10, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 62/80, lisaks allus mõisale 4 ja 23/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

## Viited
Bolognese

***Bolognese*** [boloɲˈɲeze] on Itaaliast Bologna piirkonnast pärinev koeratõug.

Tõustandardis on koera käitumise/iseloomu kohta muuhulgas kirjas järgmist: „Väga rahulik, tavaliselt mitte eriti aktiivne“


Bologneser.jpg|6-kuine kutsikas
Bolognese Image 2.jpg
Bologneser2.jpg


## Viited

## Välislingid

* Bologna bichon koer.ee saidil
Koguva sadam

## Koguva sadam
Koguva sadam (sadamakood EE KGV) on sadam Saare maakonnas Muhu vallas Koguva külas. Sadamat peab MTÜ Ankur.

Koguva on iidne ja kuulus kaluriküla ning sadam on olnud külas juba ammusest ajast. Koguva külast on pärit kirjanik Juhan Smuul ning tänapäeval on tema sünnitalus Muhu Muuseum. Koguva külas ja lähiümbruses on filmitud Sulev Nõmmiku kultusfilmid "Siin me oleme" ja "Mehed ei nuta". Koguva vanadel külateedel jalutades on hästi näha säilinud talupojaarhitektuuri. Lisaks saab hea ülevaate kohalikust mereajaloost Koguva sadama väikesest kalandusmuuseumist. MTÜ Ankur võttis oma missiooniks taastada Koguva sadam ja tuua piirkonda juurde erinevaid turismiteenuseid ja muid sadama- ja veeturismiga seotud ettevõtmisi. MTÜ Ankur on ellu kutsutud kodanikualgatuse korras. Põhieesmärkideks oli Koguva sadama korrastamine ja pidev arendamine, piirkondliku turismivõime suurendamine ja rannakalurluse jätkamise soodustamine. 

Kuigi tööpõld on lai, on paljusi tulemusi näha: nii jahisadam kui kohalikud kalurid töötavad aktiivselt, lisandunud on toitlustus- ja majutusvõimalusi, unustamata huvitavat kalandusmuuseumi, mis räägib Koguva küla kaluridünastiate ajaloost. Samas on truuks jäädud küla rahulikule loomule, linnakiire ei kuulu Koguvasse – see on ju küla, kus aeg peatub. 

## Sadamarestoran Noodakuur
Koguva sadamas töötab restoran Noodakuur. Menüüs on toidud, mis on tehtud kohalike kalurite püütud värskest kalast või rannaniitudel kasvatatud veiste ja lammaste lihal. Noodakuur on avatud iga päev kuni suve lõpuni. 

## Botengarni butiik-külalistemaja
Nimi Bottengarn on pandud aastasaju vana, rootsipärase nimetusega ning Koguvas ohtralt kasutusel olnud angerjapüügivahendi järgi. Sellega on avaldatud austust Koguva vanadele traditsioonidele ja samas seotud need kaasajaga nende edasiseks arendamiseks kaasaegses vormis. Bottengarni butiik-külalistemaja on avatud terve suve juuni algusest kuni augusti lõpuni. Majas on viis külalistetuba ning 2020. aastast on võimalus veeta öö ka ujuvmajas. Bottengarni ülakorrusel asuvad kaheinimesetoad ning alumisel korrusel avaneb vaade merele ja päikeseloojangule. 

## Muuseum
2012. aastal avati Koguva sadama mõrrakuuris Eestis ainulaadne kalandusmuuseum. Kõik eksponaadid on pärit Koguva küla taludest, suurem osa Tõnise talust, kelle peremees keeldus kolhoosi astumast ja hoidis oma aitade uksed lukus, et vara kolhoosi ei viidaks. 

## Teenused
Sadamas on 15 külaliskaikohta. Lubatud on siseneda veesõidukitel, mille mõõtmed ei ületa pikkust 12 m, laiust 4 m ega süvist 1,8 m. Lisaks on kai kõrval olemas nii neli parkimiskohta karavanidele kui ruumi telkimise jaoks. 

## Viited

## Välislingid

*Koguva sadam Sadamaregistris
*Bottengarni butiik-külalistemaja
*Koguva uudised
*Koguva kohvik
*Koguva majutus
*Koguva muuseum
*Koguva sadama teenused
Ridleyandra merohmerea

***Ridleyandra merohmerea*** on taimeliik 
gesneerialiste  sugukonnast. 

*Ridleyandra merohmerea* kasvab Malaka poolsaare lääneosas.

## Välislingid
*Mat Yunoh Siti Munirah, Zaharil Dzulkafly, Ridleyandra merohmerea (Gesneriaceae), a new species from Kelantan, Peninsular Malaysia, PhytoKeys 89: 1-10 (17. oktoober 2017)
*[Botany • 2017 Ridleyandra merohmerea • A New Species (Gesneriaceae) from Kelantan, Peninsular Malaysia]
Istra rajoon

**Istra rajoon** (vene keeles *Истринский район*) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Moskva oblasti loodeosas. Rajooni keskus on Istra linn.

Rajoon piirneb põhjas Klini rajooniga, kirdes Solnetšnogorski rajooniga, kagus Krasnogorski linnaringkonnaga, lõunas Odintsovo rajooniga, läänes Ruza rajooniga ja loodes Volokolamski rajooniga.

Rajooni pindala on 1268,97 km². Elanike arv oli 2012. aastal 119 960, 2009. aastal 113 960 ja 2002. aastal 115 753.

Istra rajoonis on 198 asulat, mis kuuluvad kolme linnaasunduse (Istra ja Dedovski linna ning Snegiri alevi) ja üheteistkümne külaasunduse koosseisu.

Rajooni tähtsaim jõgi on Istra jõgi.

## Viited
Viinistu sadam

**Viinistu sadam** (sadamakood EE VIN) on sadam Harju maakonnas Kuusalu vallas Viinistu külas. Sadamat peab OÜ Viinistu Kultuuri-ja konverentsikeskus.

## Viited

## Välislingid
*Viinistu sadam Sadamaregistris
Kalevi Jahtklubi sadam

**Kalevi Jahtklubi sadam** (sadamakood EE KJK) on sadam Tallinnas Pirita linnaosas Pirita tee 17. 

Sadamat peab Kalevi Jahtklubi. Sadama kapten on Ado Tikerpäe

## Viited

## Välislingid
*Kalevi Jahtklubi sadam Sadamaregistris
Rhaucus

***Rhaucus*** on koibikuliste perekond *[[Cosmetidae]]* sugukonnast. 

Perekonda *Rhaucus* liigitatakse järgmised koibikulised:
**[[Rhaucus florezi]]*  Andrés F. García and Adriano B. Kury, 2017
**[[Rhaucus vulneratus]]* Simon, 1879.

## Viited

*Selles artiklis on kasutatud hollnadikeelset artiklit [[:nl:Rhaucus]] seisuga 26.10.2017.*
Aado Velmet

**Aado Velmet** (15. märts 1910 Vaemla küla, Hiiumaa – 13. august 1974 Tallinn) oli eesti helilooja, koorijuht ja muusikapedagoog.

Ta lõpetas 1932. aastal Läänemaa Õpetajate Seminari, 1937. aastal Tallinna konservatooriumi klaveri eriala Theodor Lemba klassi ja 1947. aastal kompositsiooni eriala Heino Elleri klassi. 

Aastatel 1935–1939 töötas ta õpetajana Suuremõisas ja Kärdlas, 1939–1940 Pärnu Ülejõe Algkoolis. 1940–1941 oli ta Tallinna Õpetajate Seminari õpetaja. Aastatel 1944–1974 töötas ta Tallinna Riiklik Konservatooriumis muusikateooria õppejõuna, 1950–1961 muusikateooria kateedri juhataja, 1962. aastast dotsent, 1962–1974 puhkpillikateedri juhataja.

Aastatel 1946–1963 juhatas ta naiskoori Ilo.

Ta juhatas naiskoore XIII, XIV ja XV üldlaulupeol.

Heliloojana on ta kirjutanud sümfoonilist muusikat, koorimuusikat ja kammermuusikat.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

## Tunnustus
*1956 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

## Isiklikku
Tema poeg on tšellist ja muusikapedagoog Toomas Velmet.

## Viited
Machaeropterus

***Machaeropterus*** on linnuperekond tantsulindlaste sugukonnast.

Perekonda *Machaeropterus* liigitatakse järgmised linnuliigid: 
* häälistiib-tantsulind (*Machaeropterus deliciosus*) (Sclater, PL, 1860)
**[[Machaeropterus eckelberryi]]* Daniel F. Lane, Andrew W. Kratter and John P O'Neill, 2017
*tulipea-tantsulind (*Machaeropterus pyrocephalus*)
* triip-tantsulind (*Machaeropterus regulus*) (Hahn, 1819)
** triip-tantsulind (*Machaeropterus (r.) regulus*) (Hahn, 1819)
**(*Machaeropterus (regulus) striolatus*)
* punatriip-tantsulind *Machaeropterus striolatus* (Bonaparte, 1838).

## Viited

## Välislingid
* Sissekanne ADW-s
* Sissekanne CoL-is
Bānūži mõis

**Bānūži mõis** (saksa keeles *Bahnus*, läti keeles *Bānūžu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Smiltene piirkonnas Bilska vallas.

## Ajalugu
Smiltene staarost Alexander Schwab andis aadlik Adam Grochowskyle kasutamiseks ja elupaigaks viis linnusele kuulunud valdust: Raude, Gowal, Spretz, Mirin, Papin ja Bahnhusin. Poola kuningas Sigismund III kinkis need alad aastal 1618 talle ka pärusvalduseks. Sellest alast kujunesidki Rauda, Bānūži ja Pāpiņase mõis.

Mõis eraldati Rauda mõisast, kui sellele kuulunud Bahnhusini talu ostis leitnant von Tiesenhausen. Aastal 1794 pantis ta selle 5 200 taalri eest Justus Christian Knochele. Aastal 1861 loovutas Jacob Anton Treu pandiõigused 28 500 rubla eest mitteaadlikust Smiltene mõisavalitsejale Johann Gottlieb Behrensile, aastal 1880 sai viimane ka mõisa pärisomanikuks.

Aastal 1892 tapeti Johann Gottlieb Behrens röövi käigus. Ta suri järglasteta.1892. ja 1909. aastal on omanikuna mainitud Ēvele pastoriprouat Emma Bosset (sündinud Preussfreund) (1834−1912).

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5/8 adramaad, sellele allus 16 mees- ja 21 naishinge.

Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Rauda mõisaga) üks adramaa, ka aastal 1734 kuulus mõisadele üks adramaa. Aastal 1758 kuulus mõisale 5/8 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 17/20. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 13/20, aastal 1881 oli neid aga 1 ja 33/80, lisaks allus mõisale 62/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Agraarreformi ajal oli mõisa pindala 275 hektarit.

## Viited

## Kirjandus
*Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 126.
Biksēja mõis

**Biksēja mõis** (saksa keeles *Wilkenpahlen*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Blome vallas Biksējas.

Mõisa juures kasvav Biksēja künnapuu on looduskaitse all.

## Ajalugu
1549. aastal ostis Heinrich Buxhöwden vendadelt George ja Bartolomäus Grundeisidelt Roze mõisa ja Palsmane mõisa. Tema pojad ostsid 1536. aastal sellele lisaks veel maatüki Smiltene kihelkonnas, mille Johann endale jättis. Sellest kujuneski Biksēja mõis. Hiljem ostis ta sellele lisaks Nicolaus Schwarzile kuulunud kõrtsi koos selle ümber olnud adramaa suuruse maatükiga ja veel ühe Vietinghoffile kuulunud kõrtsi. Sigismund III kinnistas need alad 1593. aastal mõisana tema pojale Nicolausele. 1625. aastal kuulus mõis Wilhelm Buxhoewdenile ja tema Poola poole hoidvale vennale. Sel põhjusel kuulutas Gustav Adolf mõisa 1631. aastal Wilhelmi ainuomandiks. Nicolaus Buxhöwdeni ja tema lese Charlotte Magdalene surma järel päris mõisa Nicolause vennatütar Catharina Elisabeth. See oli abielus kapten Otto Carl von Witteniga. 1751. aastal ostis mõisa Heinrich Friedric von Bergholtz. 1768. aastal päris mõisa tema lesk. 1780. aastal kuulus see assessor von Tiesenhausenile, 1787. aastal müüs aga Carl Gustav Brinckmann mõisa 10 000 taalri eest Anna Elisabeth Weißmannile. Temalt omandas selle parun Carl Reinhold Ludwig von Ungern-Sternberg (1779–1826), kes selle siis 1813. aastal pantis 80 000 rubla eest Samuel Strauchile. See pärandas pandiõigused oma tütrele Anna Elisabeth Königile. See loovutas need 1819. aastal omakorda 16 500 rubla eest Alexander von Wrangelile.

1850. aastal müüs vahepeal mõisa pärisomanikuks saanud Alexander selle 18 000 rubla eest Nicolaus von Transehele. 1860. aastal pärisid selle tema lesk Charlotte, pojad Nicolai ja Victor ning tütred Constance Pahlen, Johanne von Vietinghoff, Marie von Brümmer ja Charlotte von Hansen; 18 000 rubla eest sai Victor mõisa ainuomanikuks. 1871. aastal päris mõisa tema tütar Charlotte Elisabeth Helene von Reußler.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal kolm adramaad, sellele allus 69 mees- ja 75 naishinge.

1641. aastal oli mõisa suurus  üks adramaa, aastail 1688  ja 1734 oli selle suurus 2 ja 1/2 adramaad. 1758. aastal kuulus mõisale kolm adramaad, 1823. aastal oli adramaid 1 ja 3/4. Sama palju adramaid kuulus mõisale ka 1832. aastal, 1881. aastal oli neid aga 1 ja 6/80, lisaks allus mõisale 1 ja 68/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

1920. aastal, mil mõisad likvideeriti, kuulus Biksēja mõisale 278 hektarit maad.

## Viited
Blome mõis

**Blome mõis** (saksa keeles *Blumenhof*, varem *Stammer*) oli rüütlimõis, hiljem riigimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Blome vallas Blomes. Peahoone asub aadressil Dzirnavu iela 2.

## Ajalugu
Mõisa omanikuks oli XIV sajandi lõpus Theodor von Rop ja aastal 1400 läänistas Riia peapiiskop Johann von Wallenrode selle oma vasallidele Stammeritele. Edasi ostis mõisa Heinrihch Krüdener. Tänapäevase nime sai mõis pärast aastat 1428, mil selle omanikeks said vennad Blumid. Blumide valdusse jäi mõis aastani 1599. Seejärel andis Gustav Adolf mõisa Axel Lillie valdusse. Aastal 1620 kujunes mõis reduktsiooni käigus riigimõisaks.

Mõisa juurde kuulus aastal 1640 veel valdus nimega *Lasseburg*. Kuningas Sigismund III andis selle aastal 1595 Jacob Wlasziborskyle. Tema pojad Nicolaus ja Jacob said veel lisaks samast kihelkonnast osa mõisast nimega *Sterbeckershof*, mis ka hiljem Blome mõisa koosseisu läks.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 19 ja 3/4 adramaad, sellele allus 544 mees- ja 561 naishinge.

Aastal 1641 oli mõisa suurus 10 adramaad, aastal 1688 oli selle suurus 18 adramaad. Aastal 1734 kuulus mõisale 17 ja 3/8 adramaad maad. Aastal 1758 kuulus mõisale 18 ja 1/8 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 19 ja 1/14. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 19 ja 1/20, aastal 1881 allus mõisale 14 ja 20/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Aastal 1920, mil mõisad likvideeriti, kuulus Blome mõisale 2021 hektarit maad.

## Karjamõisad
Mõisa koosseisus oli aastal 1816 kaks karjamõisa: *Jurken* ja *Stulbe*.

## Viited

 
## Kirjandus
*Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 118.
Kakumäe sadam

**Kakumäe sadam** (sadamakood EE KAK) on väikesadam Kopli lahe ääres. Sadamat peab OÜ Haven Management. Maapoolne ligipääs sadamale on Tallinnas Haabersti linnaosas Kakumäe asumis Lesta tänaval.

## Vaata ka
*Haven Kakumäe

## Viited

## Välislingid
*Kakumäe sadam Sadamaregistris
Ikšele mõis

**Ikšele mõis** (saksa keeles *Uexküllshof*, varem *Ninigal* ja *Ninigallshof*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Blome vallas.

## Ajalugu

Zygmunt II August läänistas selle Johann Masskowitzile. Aastal 1595 müüs ta oma valduse 9750 marga eest Otto Rosenile. Aastal 1596 kinnistas Zygmunt III Waza mõisa tema valduseks. Aastal 1640 oli mõisa omanikuks Reinhold Rosen, edasi läks mõis Catharina Elisabeth Rosenile, kes abiellus Jacob Uexkülliga, ja nende tütrele, kes oli abielus Otto Zögega. See Otto müüs siis aastal 1668 mõisa 5500 taalri eest Swante Bannerile. Edasi kujunes Cērtene mõisast ja Ikšele mõisast ühtne valdus.

Need mõisad päris krahv Moritz Wellingk, kes need siis 4000 taalri eest Johann Westhosile pantis. Aastal 1724 müüs ta mõisad 2000 taalri eest pandiomaniku tütre praostiproua Dietzi vahendusel Christian Gottfried Matthesiusele, kelle tütar oli abielus kapten von Pahleniga. Hiljem päris mõisa tema tütrepoeg Christian Gottfried von Pahlen.

Aastal 1802 vahetas ta Cērtene ja Ikšele mõisa ning Zeltiņi mõisa pandiõigused 59 000 taalri eest major Bernhard Ernst von Bergiga Palsmane mõisa ja Vizla mõisa vastu. Aastal 1805 ostis need 48 000 taalri eest Carl Woldemar Budberg, kes need aastal 1807 müüs 50 000 taalri eest Heinrich Philipp Hyronimusele. Aastal 1808 olid need taas major von Bergi omandis, kes need siis aastal 1809 George Reinhold von Lestenile pantis. Edasi omandas need 27 065 taalri ja 30 kopika eest Georg von Tiesenhausen, kes andis need aastal 1827 oma emale Charlotte Helene von Tiesenhausenile. Aastal 1830 pantis see Zeltiņi mõisa 5400 rubla eest Magnus Dorfeile. Cērtene ja Ikšele pantis ta 37 000 hõberubla eest aastal 1836 Johann Samuel Bandaule. See loovutas mõisa pandiõigused juulis 1844 sama summa eest Burchardt von Lantingule, kes sama aasta augustis ka mõisate pärisomanikuks sai. Aastal 1855 pantis too mõisad 40 000 hõberubla eest taas Johann Samuel Bandaule, aastal 1867 müüs ta aga need mõisad Johann Samuelile sama summa eest lõplikult maha. Aastal 1870 päris mõisa Johann Samueli lesk Emily Constantia, kes loovutas need siis eluaegse elamisõiguse ja ülalpidamise eest Smiltene mõisale.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli Ikšele mõisa ja Cērtene mõisa kogusuurus 1816. aastal seitse adramaad, neile allusid 185 mees- ja 220 naishinge.

Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Cērtene mõisaga ja Zeltiņi mõisaga) 6 ja 5/8 adramaad, aastal 1734 kuulus mõisatele 5 ja 1/8 adramaad. Aastail 1758 oli mõisate pindala kaheksa adramaad, aastal 1823 aga 6 ja 7/17 adramaad. Aastal 1832 oli mõisatel adramaid 6 ja 7/19. Aastal 1881 kuulus Cērtene ja Ikšele mõisale 2 ja 34/80adramaad, lisaks allus mõisatele 6 ja 2/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.

Aastal 1920, mil mõisad likvideeriti, kuulus Ikšele mõisale 237 hektarit maad Blome vallas ja 317 hektarit maad Smiltene vallas.

## Viited
Jaunbilska mõis

**Jaunbilska mõis** (saksa keeles *Neu-Bilskenhof*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Bilska vallas.

## Ajalugu
Algul moodustas mõis Vecbilska mõisaga ühtse valduse. Mõis kuulus siis Höwelnitele ja kandis nime *Höwelshof*. Poola võimu ajal sai selle omanikuks Theodor Bilsky; see tõi kaasa ka mõisa nime muutuse. Gustav Adolf andis mõisa 1626. aastal lipnik Peter Cornelise omandisse. Too suri ilmselt järglasteta, sest 1644. aastal andis Kristiina mõisa Johann Rokenile. Aadlikuks saanud Johann Rokeni uus nimi oli Johann von Roken-Grünbladt. Tema poeg müüs 1670. aastal mõisa 5000 taalri eest Swante Bannerile. 1684. aastal konfiskeeriti mõis Grünbladtide pärijatelt, mis tähendas, et nad pidid ostusumma tagasi maksma, kuid nende valduses oli toona ainult 2450 taalrit. Vene võimud omakorda tagastasid konfiskeeritud mõisa, mis tähendas, et nad said tagasi üksnes osa mõisa maid elik Vecbilska mõisa, Bannerite osa jäi aga Jaunbilska mõisana riigimõisaks.

1797. aastal andis Paul I mõisa major Blankennagelile. Kui see suri, päris mõisa Alexander von Stiernhielm. Too pantis 1837. aastal mõisa 50 000 rubla eest üheksaks aastaks Adam Florile. Too loovutas 26. jaanuaril 1844 pandiõigused 67 000 rubla eest Carl Adam Thomas Adolph von Stankiewiczile, kes sama aasta märtsis ka mõisa pärisomanikuks sai. Too pantis 1859. aastal mõisa Carl Georg Jacobile, müüs aga sama aasta aprillis mõisa 92 157 rubla eest Leo Loudonile. See pantis 1865. aastal mõisa 100 000 rubla eest Hermann von zur Mühlenile. Too ostis mõisa 1868. aastal vabaks, et see juba järgmisel aastal uuesti 14 500 rubla Hermannile pantida. Hermann suri 1877. aastal, järgmisel aastal ostsid tema pärijad Johann Eduard, Emilie Minna, Carl Hermann, Marie Anna ja Michael Hugo von zur Mühlenid mõisa 48 100 rubla eest omale pärisomandiks.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 8 ja 3/8 adramaad, sellele allus 291 mees- ja 310 naishinge.

1641. aastal oli mõisa suurus (koos Vecbilska mõisaga) 2 ja 38 adramaad, 1688. aastal oli mõisate suurus 9 ja 1/2 adramaad. 1734. aastal kuulus mõisale 8 ja 1/4 adramaad maad. 1758. aastal kuulus mõisale 8 ja 3/4 adramaad, 1823. aastal oli adramaid 8 ja 1/10. 1832. aastal oli mõisal adramaid 8 ja 9/10, 1881. aastal oli neid aga 4 ja 67/80, lisaks allus mõisale 3 ja 61/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Agraarreformi ajal oli mõisa pindala 538 hektarit.

## Karjamõisad
Mõisa koosseisus oli 1816. aastal *Seehofi* karjamõis.

## Viited
Pāpiņase mõis

**Pāpiņase mõis** (saksa keeles *Papenhof*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Bilska vallas.

## Ajalugu
Smiltene staarost Alexander Schwab andis aadlik Adam Grochowskyle kasutamiseks ja elupaigaks viis linnusele kuulunud valdust: Raude, Gowal, Spretz, Mirin, Papin ja Bahnhusin. Sigismund III kinkis need alad aastal 1618 talle ka pärisvalduseks. Sellest alast kujunesidki Rauda, Pāpiņase ja Bānūži mõis.

Pāpiņas eraldati Rauda mõisast, kui valdus jagati kahe venna vahel. See kuulus aastal 1682 Peter Grochowskyle. Aastal 1837 pärandas Voldemar von Grochovsky mõisa oma pojale Friedrich Grochowskyle. Aastal 1049 ostis selle 6000 rubla eest Julius von Bogdziewicz. Aastal 1856 pantis too mõisa 8000 rubla eest Jacob Libbertile, ent sai selle aastal 1858 tagasi ja pantis siis sellelsamal aastal selle Võnnu kodanikule Peter Sucedsile. Aastal 1869 lõppes panditähtaeg ja mõis müüdi enampakkumisel 11 000 rubla eest Carl Sakkitile. Aastal 1864 omandas mõisa 60 737 rubla eest Smiltene mõis.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3/4 adramaad, sellele allus 18 mees- ja 20 naishinge.

Aastal 1688 oli mõisa suurus 1/2 adramaad, sama palju maad kuulus mõisale aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 3/4 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 17/20. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 13/20, aastal 1881 oli neid aga 66/80, lisaks allus mõisale 11/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Agraarreformi ajal oli mõisa pindala 175 hektarit.

## Viited
Rauda mõis

**Rauda mõis** (saksa keeles *Raudenhof*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Bilska vallas.

## Ajalugu
Smiltene staarost Alexander Schwab andis aadlik Adam Grochowskyle kasutamiseks ja elupaigaks viis linnusele kuulunud valdust: Raude, Gowal, Spretz, Mirin, Papin ja Bahnhusin. Sigismund III kinkis need alad aastal 1618 talle ka pärisvalduseks. Sellest alast kujunesidki Rauda, Pāpiņase ja Bānūži mõis. Rauda kuulus aastal 1688 Adam Grochowskyle, aastal 1780 oli see Carl Grochowsky valduses ja aastal 1707 Philipp von Grochowsky valduses. Tollelt pärisid selle aastal 1825 tema vennalapsed, pärast pärandi jagamist aastal 1826 omandas mõisa Carl von Grochowsky. Aastal 1858 pärisid mõisa tema naine ja tütar, abielu teel Gustavsohn, kes müüsid selle 14 500 rubla eest Jegor von Siversile.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 1/8 adramaad, sellele allus 15 mees- ja 17 naishinge.

Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Bānūži mõisaga) üks adramaa, ka aastal 1734 kuulus mõisadele üks adramaa. Aastail 1758 ja aastal 1823 oli mõisa suurus üks adramaa. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid üks, aastal 1881 oli neid aga 75/80, lisaks allus mõisale üks adramaa mõisale kuuluvate talude valduses.

Agraarreformi ajal oli mõisa pindala 294 hektarit.

## Varia
13. augustil 1872 sai Smiltene kihelkond 500 aastaseks. Sel puhul kirjutas mõisa toonane omanik Jegor von Sivers raamatu Smiltene ja sealse koguduse ajaloost.

## Viited
Zeltiņi mõis

**Zeltiņi mõis** (saksa keeles *Selting*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Bilska vallas Zeltiņis.

## Ajalugu
Selle väikese mõisa müüsid kapten Christian Gottlieb Hildebrandt ja tema naine Christine Sophie 1788. aastal 4000 taalri eest major Friedrich Ernst von Oldenburgile. Too pantis mõisa 1800. aastal 50 aastaks Christian Gottfied von Pahlenile ja sai selle eest 6150 taalrit. Mõis moodustas seejärel praktiliselt Cērtene ja Ikšele mõisaga ühtse valduse, kuni Charlotte Helene von Tiesenhausen 1830. aastal mõisa 5400 rubla eest Magnus Dorfeile pantis. See loovutas mõisa 5500 rubla eest koos kahe naabruses asunud ja Cērtene mõisast eraldatud talukohaga 12. septembril 1835 Alexander von Zoeckellile, kes sama aasta 19. septembril ka mõisa pärisomanikuks sai. 1859. aastal pantis too mõisa 12 520 rubla eest parun Leo Loudonile. See omakorda loovutas mõisa 20 000 rubla eest 1860. aastal vendadele Hugo ja Hermann von zur Mühlenitele. 1869. aastal sai Hermann 7600 rubla eest mõisa ainuomanikuks. 1677. aastal ta suri, jättes mõisa oma abikaasale Wilhelmine Florale ning lastele Johann Eduardile, Emilie Minnale, Carl Hermannile, Marie Annale ja Michael Hugole.

## Mõisa suurus

1688. aastal oli mõisa suurus (koos Cērtene mõisaga ja Ikšele mõisaga) 6 ja 5/8 adramaad, 1734. aastal kuulus mõisatele 5 ja 1/8 adramaad. 1758. aastal oli mõisate pindala kaheksa adramaad, 1823. aastal 6 ja 7/17 adramaad. 1832. aastal oli mõisatel adramaid 6 ja 7/19. 1881. aastal oli adramaid 37/80, lisaks allus mõisale 71/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Agraarreformi ajal oli mõisa pindala 77 hektarit.

## Viited