Eesti keele ortograafia

**Eesti keele ortograafia** ehk **eesti keele õigekiri** on reeglite ja normide kogum eesti kirjakeele kirjutamiseks.

## Täheortograafia
**g, b, d, k, p, t**
* Sõna algul kirjutatakse eesti põlissõnades ja vanemates laensõnades *k, p, t*. Võõrsõnades kasutatakse vastavalt lähtekeelele ka sõna alguses *g, b, d*. 
* Sõna sees kirjutatakse helitute häälikute kõrvale *k, p, t*. Sellest tuleneb ka liidete **-gi** ja **-ki** kasutus: *-ki* kasutatakse helitu häälikuga lõppeva sõna puhul, *-gi* helilise hääliku puhul. (haabki, sangki, šeffki; mahlgi, vihmgi, krohvgi)
* Erandina võib helitute häälikute kõrval olla *g, b, d* liitsõnades (*umbkaudu, raudtee*), liidete ees (*leibkond, jalgsi, üldse*), sama sõna muutevormides (*kärbes &ndash; kärbsed; moodne &ndash; moodsa; kündma &ndash; kündsid, kündku*), võõrsõnades (*asbest, absoluutne*)

**i, j**
* Silbi alguses kirjutatakse *j* ja silbi lõpus *i* (*vaja – vaia*). Erandiks on lühike sisseütlev (*majja, ajju*).
* *ü* järel ei kirjutata *i*-d, kuigi hääldatakse: *süüa, müüakse, lüüa, püüa, hüüu, püüu*. Erandiks on laensõnad *rüiu, süit*.
* *ü* ja *i* järel kirjutatakse *j* ainult tegijanime liite *-ja* korral. (*müüja, viija, käija*)

**Häälikuühendid**
* Häälikuühendis kirjutatakse iga häälik ühe tähega. Erandiks on *l, m, n, r* järel olev pikk *s*, mis kirjutatakse kahe tähega, kui ei järgne kaashäälikut: *valss, simss, seanss, reveranss, kirss* jne &ndash; võrdle: *värske, varsti*.
* Tüvi kirjutatakse nii, nagu seisaks ta eraldi:
** liidete *-gi* ja *-ki* ees;
** liidete ees, mis algavad sama tähega, millega tüvi lõpeb (*portugallane, modernne, komplekssed*);
** liitsõnades (*keskkool, plekkkatus*);
** *nud*-kesksõna tunnuse ees (*veennud, möönnud*).

## Poolitamine
Kehtivad silbitamisreeglid, kuid:
* ühte tähte ei jäeta üksikuna rea lõppu ega kanta uue rea algusesse (*onu, saia* aga *põua-ne* ehk *põu-ane*)
* kui liitsõna sidekriips satub poolituskohta, võib teda (täpsemas tekstis) järgmise rea alguses korrata (*kartuli-|-lehemädanik*, kus | on uue rea algus)
* võõrnimede poolitamisel on soovitatav mitte lõhkuda häälikuid (nt *ck, sch, sh, sz* jne): *Man-ches-ter*
* liitvõõrnimesid võib poolitada nagu liitsõnu või nagu lihtsõnu: *Pet-ro-grad* = *Pet-rog-rad*

## Võõrsõnade kirjutamine
Võõrsõnu kirjutatakse häälduspäraselt. Võõrtähti (nt *x, y, w*) võõrsõnades kasutada ei saa: *tšarlston* e *tšaarlston* (ingl *charleston*), *räkit* (ingl *racket*).

**h**
Ühe tähega kirjutatakse
* pika täishääliku järel olev *h*: psüühika, stiihia, papaaha;
* lühike *h* kahe täishääliku vahel: boheemlane, abstraheerima.
Kahe tähega kirjutatakse pikk *h* sõna lõpus või täishäälikute vahel (*epohh, mehhanism, psühholoogia*).

**f, š**
*f*-i ja *š* õigekirjutus käib *g, b, d* reeglite järgi, st lühikest *f-*i ega *š*-d pole, pikk häälik kirjutatakse ühe ja ülipikk kahe tähega (nt efektiivne, professionaal).

### Lõppsilbi täishäälik
**Kolmesilbiline sõna**
Kui kolmesilbiline võõrsõna lõpeb helilise kaashäälikuga, siis tavaliselt kirjutatakse vanemates muganenud laensõnades lõppsilbi täishäälik ühe tähega (*apelsin, aktsionär, leegionär, pensionär, formular, seminar, miljonär* jne), uuemates laensõnades kahe tähega (*mandariin, huligaan, silikoon, vitamiin* jne). Kindlat seaduspärasust siiski pole.

**Kahesilbiline sõna**
Kirjutus oleneb rõhust. Vanemates mugandites on rõhk esisilbil ja lõppsilbi vokaal kirjutatakse ühe tähega (*arter, meetod, tomat* jne). Kahel kujul on võimalikud:
* keefir &ndash; kefiir
* oktav &ndash; oktaav
* sümptom &ndash; sümptoom
* tambur &ndash; tambuur

**Lõppsulghäälik**
Kirjutus ei olene rõhust, vaid põhineb traditsioonil: *kompvek, händikäp, kabinet, niknäk, siksak, sigaret, taburet* jne; *etikett, minarett, siluett, vagonett* jne.

### Võõrnimed
Võõrnimesid kirjutatakse nii nagu lähtekeeles või kantakse need eesti keele reeglite järgi üle eesti kirja (*Canberra, Jean-Pierre Charbol; Almatõ, Orõna*).

**Erandid**
* Isikunimedest on erandiks mõne ajalootegelase nimi (Aleksander Suur, Katariina II)
* Kohanimedes on kasutusel
** mõnede väljaspool eesti keele levikuala olevate kohtade eestikeelsed nimed ehk eksonüümid (*Saksamaa, Rootsi, Soome, Riia, Võnnu, Väina; Alpid, Läänemeri, Must meri*). Nüüdisajal püütakse eksonüümide hulka vähendada ja võtta kasutusele lähtekeelseid nimesid (*Côte d'Ivoire, Cabo Verde*).
** eestipäraseks kohandatud nimed ehk mugandnimed. Ka mugandnimesid püütakse tänapäeval vähendada.

### Tsitaatsõnad
Tsitaatsõnu kirjutatakse nagu võõrkeeles, kust nad on võetud; hääldus on võõrkeelelähedane (nt *[[exclusive]], [[in corpore]], [[yuppie]], [[comme il faut]]*). Muust tekstist eristamiseks kirjutatakse tsitaatsõnad teises kirjast, tavaliselt kursiivis. Tsitaatsõnu käänatakse ülakoma (mis ei käi kursiivis) abil. Kui tsitaatsõnale leidub võõrsõnaline vaste, on soovitatav kasutada viimast (nt *pizza* asemel *[[pitsa]]*, *rap* asemel *[[räpp]]* jne).

### Võõrnimetuletised
* Võõrnimetuletised kirjutatakse nime ortograafiat säilitades. Üldsõnastumist näitab väike algustäht. Liited kirjutatakse harilikult ilma ülakomata (*balzaclik, goethelik, kuperjanovlane, kiellane, thatcherism* jne).
* Ülakomaga näidatakse nime ja liite piiri. Seda kasutatakse, kui
** kirjapilt ja hääldus on üsna erinevad (*bordeaux'lane, poe'lik*)
** ei taheta rakendada konsonantühendi reeglit (*faehlmann'lik, bonn'lane*)
* Mitmesõnalised nimetuletised võib kirjutada kokku, harilikult ilma loetavussidekriipsuta (newyorklane; rocca-al-marelane, jeanne-d'arclik)
* Mõned võõrnimetuletised on muganenud (*darvinism, marksism* jne)
* Vähemkasutatavate liidete puhul võõrnimi häälduspärastatakse (*šeikspiroloogia, mendeleevium*)

## Kirjandus
*Tiiu Erelt "Eesti ortograafia". Eesti Keele Sihtasutus 1995, 1997, 1999 ja 2005.