Haralds Biezais

**Haralds Teodors Biezais** (10. juuli 1909 Lestene – 18. mai 1995 Stockholm) oli läti luterlik pastor ja teoloog, teoloogiadoktor (1939). Filosoofiadoktor (1955), Uppsala ülikooli filosoofiateaduskonna religiooniajaloo professor (1961), külalisprofessor ka Turu ja Bonni ülikoolis. Läti mütoloogia uurija ja ajaloolane.

Ta sündis aastal 1909 Lestene kihelkonnas Kuramaa kubermangus. Esimese maailmasõja ajal läks perekond põgenikena Vidzeme kubermangu. Aastal 1917 asus ta õppima Ape kooli, kuid pärast Brest-Litovski rahulepingu sõlmimist naasis ta aastal 1918 koos perega Lestenesse, kus ta aastal 1919 koos perega Lestenesse, kuid pärast Brest-Litovski rahulepingu sõlmimist naasis ta aastal 1918 jätkas õpinguid Džūkste ja Pienava kihelkonnakoolides, seejärel Džūkste teise astme algkoolis (1921–1923) ja Tukumsi keskkooli reaalosakonnas (1923–1927). Aastal 1927 alustas ta õpinguid Läti Ülikooli loodusteaduste teaduskonna matemaatika osakonnas ning kuulas loenguid Läti Ülikooli teoloogiateaduskonnas ja filosoofiateaduskonnas. Aastal 1928 läks ta üle teoloogiateaduskonda ja jaanipäeval 1930 pidas ta Lestene kirikus oma esimese jutluse.

Pärast õpingute lõpetamist ordineeriti ta oktoobris 1932 Läti Evangeelse Luterliku Kiriku Gramzda koguduse pastoriks. 1934. aastal kuulas ta Zürichi Ülikoolis Carl Gustav Jungi loenguid ja esitas Läti Ülikoolile teoloogiakandidaadi kraadi saamiseks oma teadustöö "Kultuuri ja religiooni probleem R. Eukeni filosoofias". Aastal 1936 lõpetas ta õpingud Strasbourgi Ülikoolis. Aastal 1939 kaitses ta teoloogiadoktori väitekirja "Biotsentriliste ja kristlike eetiliste põhimõtete võrdlus ja hindamine", 1940. aasta mais pidas ta näidisloengu "Kas dogmad on igavesed?" ja asus tööle Läti Ülikoolis eradotsendina. Pärast Läti okupeerimist ja annekteerimist vallandati ta ametikohalt 22. augustil 1940 ja ta kolis aastal 1941 Mežotne kihelkonda. Saksa okupatsiooni ajal, 1942. aasta sügissemestril, kuulas ta Läti Ülikooli filoloogia- ja filosoofiateaduskonna filosoofiaosakonna professor Teodors Celmsi loenguid. Aastal 1943 ilmus tema raamat "Kristlus ajastute muutustes". Ta pidas Riia Ülikooli teoloogiakoolis loenguid religioonifilosoofiast ja eetika ajaloost.

Teise maailmasõja lõpus saabus ta 1944. aasta oktoobris koos naise ja tütrega põgenikelaevaga Gotlandile. 1945. aastal asus ta tööle Uppsala Ülikooli süstemaatilise teoloogia osakonna assistendina ja jätkas samas ülikoolis filosoofiaõpinguid. 1948. aastal sai ta filosoofiakandidaadi kraadi, 1952. aastal filosoofiamagistri kraadi ja 1953. aastal filosoofialitsentsiaadi kraadi. Elatise teenimiseks töötas Biezais aastatel 1949–1953 paralleelselt õpingutega õpetajana mitmes Rootsi keskkoolis ja gümnaasiumis. 1955. aastal kaitses ta Uppsala ülikoolis filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Muistsete lätlaste peamised jumalannad" (Die Hauptgöttinnen der alten Letten) ning valiti Uppsala ülikooli filosoofiateaduskonna religiooniloo dotsendiks, 1958. aastal erakorraliseks professoriks ja 1961. aastal professoriks. 1961. aastal avaldas ta raamatu "Jumalakuju läti rahvausundis" (Die Gottesgestalt der lettischen Volksreligion) ja 1972. aastal raamatu "Muistsete lätlaste taevaste jumalate perekond" (Die himmlische Götterfamilie der alten Letten). Ta oli ka Åbo Akademi professor (1970–1977), pidas loenguid üliõpilastele Turu Ülikoolis (1971–1972) ja Bonni Ülikoolis (1975–1976). Ta oli kaastööline entsüklopeediale "Religioon minevikus ja olevikus" (Die Religion in Geschichte und Gegenwart) ning tema artikleid Balti religioonide kohta leiab Encyclopedia Britannicast. Pärast pensionile jäämist 1980. aastal pühendus professor ta memuaaride ja mõtiskluste kirjutamisele 20. sajandi Läti ajaloo teemadel ning avaldas Läti ajakirjanduses ühiskonnale olulisi teemasid käsitlevaid käsitlusi. 1990. aastal andis Helsingi Ülikool talle audoktori kraadi. Tema elu lõpul ilmusid kaks tema uurimust Teise maailmasõja ajaloost Lätis: "Kurelased – rahvusliku vastupanu tunnistajad" ja "Läti Risti all. Võõrad härrad – oma rahvas".