Komintern

**Komintern** (*Коминтерн*, vene keelest: **''Ком**мунистический **интерн**ационал*, 'Kommunistlik Internatsionaal', ka *'Kolmas Internatsionaal**) oli rahvusvaheline [[kommunism|kommunistlik]] organisatsioon.



Komintern loodi [[1919]]. aasta märtsis [[Vladimir Lenin]]i, [[Lev Trotski]] ja [[Venemaa Kommunistlik (bolševike) Partei|Venemaa Kommunistliku (bolševike) Partei]] juhtimisel. Selle eesmärk oli "''võidelda kõigi vahenditega, sealhulgas relvastatud jõuga, rahvusvahelise kodanluse võimu kukutamise eest ja nõukogude vabariikide loomise eest''". 
== Loomine ja kujunemine==
III Kommunistliku Internatsionaali loomise alus oli enne seda sotsialistlikke parteisid ühendanud [[I internatsionaal|I]] ja [[II Internatsionaal]]i, mis lagunes pärast [[Esimene maailmasõda|Esimese maailmasõja]] algust ning sõdivate rahvusriikide valitsuste toetamist rahvuslike sotsialistlike parteide poolt vaatamata [[VSDT(b)P]] üleskutsele toetada [[maailmarevolutsioon]]i. Kominterni loomine tähendas lõhet [[marksism|marksistlike]] liikumiste vahel ning oli mõeldud [[Teine Internatsionaal|Teise Internatsionaali]] asendamiseks.

Oma olemuselt oli Komintern [[Nõukogude Liit|NSV Liidu]] välispoliitika teenistuses olev luure-, õõnestus- ja terroriorganisatsioon. Kominterni juhtimine toimus [[Moskva]]s asuvast peakorterist ning kõik sellega liitunud parteid pidid juhinduma selle otsustest ja instruktsioonidest. Komintern planeeris ja juhtis paljusid riigipöördekatseid ja mässe, korraldas atentaate, kogus luureandmeid ja tegi propagandat.

Alates Kominterni I kongressist tegutsesid sellega liitunud parteid ja muud organisatsioonid [[Saksamaa]]l, [[Venemaa]]l, [[Austria]]s, [[Ungari]]s, [[Soome]]s, [[Poola]]s, [[Eesti]]s, [[Läti]]s, [[Leedu]]s, [[Valgevene]]s, [[Ukraina]]s, [[Tšehhoslovakkia]]s, [[Bulgaaria]]s, [[Rumeenia]]s, [[Serbia]]s, [[Rootsi]]s, [[Norra]]s, [[Taani]]s, [[Holland]]is, [[Belgia]]s, [[Prantsusmaa]]l, [[Šveits]]is, [[Itaalia]]s, [[Hispaania]]s, [[Portugal]]is, [[Suurbritannia]]s, [[Iirimaa]]l, [[USA]]-s, [[Austraalia]]s ja [[Jaapan]]is.

Kominterni varjamatuks eesmärgiks oli haarata võim kõikjal maailmas.
;Kakskümmend üks tingimust
Kominterniga ühinenud parteid pidid kõrvalekaldumatult juhinduma 21 tingimusest. Nende hulgas:
* Aktiivselt võitlema kommunistlike ideede eest nii linnades kui ka maal. 
* Eemaldama töölisliikumisest reformistlikud ja tsentristlikud vaated. 
* Kombineerima legaalseid ja illegaalseid vahendeid võitluseks nendes maades, kus kehtivad antisotsialistlikud seadused. 
* Jälgima kõigi parlamendiliikmete tegevust. 
* Mõistma hukka patsifismi ja vajaduse korral tegutsema vägivaldselt. 
* Toetama kõiki nõukogude vabariike. 
* Revideerima oma programmi vastavalt Kominterni poliitikale. 
* Juhinduma kõigist Kominterni otsustest. 
* Heitma välja oma liikmeskonnast kõik, kes ei nõustu 21 tingimusega. Juhul kui enamus partei liikmetest hääletab nende vastu, organiseerima uue partei. 
* Võtma partei nimeks "Kommunistlik Partei".

== Juhid ja struktuur ==
* **1919–1926, Grigori Zinovjev, KITK esimees** ja [[III Kommunistliku Internatsionaali TK Presiidium|III KI Täitevkomitee Presiidiumi esimees]]
:1921–1923, [[Mihhail Kobetski]], KITK esimehe asetäitja;
* **1926–1929, Nikolai Buhharin, KITK poliitiline sekretär**
* 1929–1935, KITK Poliitiline sekretariaat
* **1935–1943, Georgi Dimitrov, KITK peasekretär**.

==KITK sekretariaat==
*1919 juuni – 1920 juuni, [[Jānis Bērziņš-Ziemelis]], KITK sekretär
*1920, [[Karl Radek]], KITK sekretär
*7. august 1920 – 1921, [[Mihhail Kobetski]], KITK sekretär
*1919 märts – 1921, Angelica Balabanova, KITK sekretär
;IV kongressil valitud sekretariaat
*1921 – [[Vasil Kolarov]] (Bulgaaria),
*14. juuli 1921 – 17. juuli 1921, [[Jules Humbert-Droz]]
*14. juuli 1921 – 17. juuli 1921, [[Otto Wille Kuusinen]] (Soome), KITK sekretär
**17. juuli 1921 – Boris Souvarine, kt
**17. juuli 1921 – Mihhail Kobetski, kt
*1. august 1921 – [[Willi Münzenberg]]
*1. august 1921 – Mihhailov
*5. detsember 1921 – 1939, [[Otto Wille Kuusinen]] (Soome), KITK peasekretär
*1922 – [[Mátyás Rákosi]] (Ungari), KITK sekretär välissuhete alal liikmesparteidega
*1922 – , [[Ossip Pjatnitski]], KITK sekretär
*1922 – , Stoecker (Saksamaa), KITK sekretär
*1922 – , [[Hugo Eberlein]]
*5. mai 1922 –, [[Feliks Kon]]
*1922 – 1924, [[Georgi Safarov]], KITK sekretär
*1928 – 1943, [[Dmitry Manuilsky]], KITK sekretär
;Pärast 1935. aastat valitud sekretariaat
*31. august 1939 – [[José Díaz]]
*20. oktoober 1939 – [[Dolores Ibárruri]] Gómez, sidemete alal Ladina-Ameerika KP ja naistöö alal
*[[Georgi Dimitrov]], KITK peasekretär
*[[Wilhelm Pieck]]
*[[Klement Gottwald]]
*[[Palmiro Togliatti]] varjunimi ''Ercoli''
*[[André Marty]]
*[[Wilhelm Florin]]
*[[Wang Ming]]

==III Kominterni kongressid==
Komintern pidas seitse ülemaailmset kongressi. 1919. aasta jaanuaris toimus Moskvas [[VSDT(b)P]] rahastatud saadikute kogunemine, kus osalesid Venemaa, Ungari, Poola, Austria, Läti, Soome kommunistide ja [[Balkani riigid|Balkani maade]] revolutsioonilise sotsiaaldemokraatliku föderatsiooni ning Ameerika Ühendriikide töölispartei 52 saadikut 35 organisatsioonist, fraktsioonist ja liikumisest 30 riigist. II kongress toimus juba 217 saadikuga 67 poliitilisest organisatsioonist, sh neist 27 kommunistlikku parteid 37 riigist.

[[Vasakpoolne kommunism|Vasakpoolsed kommunistid]] tunnistavad ainult kaht esimest kongressi, kuna pärast neid kongresse muudeti organisatsiooni tegevuspõhimõtteid: senise sõltumatute kommunistlike ja vasakpoolsete parteide katusorganisatsiooni asemel muudeti Kominterni liikmesparteid Kominterni allüksusteks ning pidid alluma Kominterni otsustele, mitte osalema poliitilises tegevuses iseseisvatena.

[[Trotskism]] tunnistas esimese nelja kongressi otsuseid.

[[Stalinism|Stalinistlikud]] ja [[Maoism|maoistlikud]] liikumised tunnistavad kõigi seitsme kongressi otsuseid.



==Kominterni juhtorganid==
III Kominterni I kongressil määrati [[VK(b)P KK]] poolt Kominterni juhtorganiks Kominterni Täitevkomitee, kuhu kuulusid Kominterniga liitunud kommunistlike parteide esindajad, lähtudes nende tähtsusest, kas täisõigusliku liikme või nõuandva häälega esindaja kaudu.
 
 
  
=== Allorganisatsioonid ===
* [[Rahvusvaheline Revolutsioonivõitlejate Abistamise Organisatsioon]] (vene keeles Международная Организация Помощи Революционерам, lühend МОПР);
* [[Noorsoo kommunistlik internatsionaal]] (vene keeles Коммунистический Интернационал Молодежи, lühend КИМ);
* Rahvusvaheline Ametiühingute Organisatsioon (vene keeles Профинтерн);
* Punane ametiühingute internatsionaal (vene keeles Красный интернационал профсоюзов);
* Rahvusvaheline tööliste abistamise organisatsioon (vene keeles Международная организация рабочей помощи, lühend Межрабпом); 
* Rahvusvaheline revolutsioonivõitlejate abistamise organisatsioon (vene keeles Международная организация помощи борцам революции);
* Talupoegade internatsionaal (vene keeles Крестьянский интернационал); 
* [[Internatsionaalne Sõjakool]], mis loodi [[1920]]. aastal ja tegutses kuni [[1922]]. aastani; 
* Rahvusvaheline leninlik kool (vene keeles Международная ленинская школа); 
* Kommunistlikud ülikoolid:
** Julian Marchlewski nimeline [[Lääne Rahvusvähemuste Kommunistlik Ülikool]] [[Petrograd]]is;
**Ida tööliste ja Hiina tööliste kommunistlik ülikool
**Rahvusvaheline agraarinstituut

==Tegevus==

=== Maailmarevolutsiooni levitamine===
====Soome kodusõda====
Vaatamata Soome iseseisvuse tunnistamisele [[Nõukogude Venemaa]] poolt [[7. detsember|7. detsembril]] 1917 toetas Nõukogude Venemaa Soomes alanud kodusõjas Soomes asunud bolševismimeelsete sõjavägedega Soome kommuniste nende püüdluses luua Soomest nõukogude vabariik.
, jaanuar [[1918]]–[[14. oktoober]] [[1920]]

====Eesti Vabadussõda====
Pärast [[Saksa keisririik|Saksa keisririigis]] toimunud kodanlikku revolutsiooni 8. oktoobril 1918 ja keiser [[Wilhelm II]] troonist loobumisele järgnenud Saksa vägede lahkumist maailmasõja käigus okupeeritud territooriumitelt alustas [[Punaarmee]] pealetungi, eesmärgiga vallutada tagasi endised Venemaa keisririigi maa-alad ning kehtestada seal nõukogude võim.
 [[28. november]] 1918 – [[2. veebruar]] [[1920]]

====Läti Vabadussõda====
Samal ajal pealetungiga Eestile alustasid [[Punaarmee]] ja [[Läti Kütiväed]] ka Läti vallutamist, mille käigus vallutati suurem osa Lätist.
, detsember 1918 – [[11. august]] [[1920]]

====Leedu-Valgevene NSV====
Pärast [[novembrirevolutsioon]]i Saksamaal ja Saksa okupatsioonivägede lahkumist Leedu territooriumilt haarasid tekkinud võimuvaakumis Leedu ja Valgevene bolševikud [[27. veebruar]]il 1919 võimu ka [[Valgevene Rahvavabariik|Valgevene Rahvavabariigi]] ja Leedu aladel ning kuulutasid välja [[Leedu-Valgevene NSV|Leedu ja Valgevene ühise nõukogude vabariigi]].


====Nõukogude-Ukraina sõjad====
, ''[[Nõukogude-Ukraina sõda (1917–1918)]]'', ''[[Nõukogude-Ukraina sõda (1919–1921)]]''

====Nõukogude-Poola sõda====
Mais [[1920]] tungisid [[Józef Piłsudski|Piłsudski]] juhitud [[II Rzeczpospolita|Poola]] väed, keda toetasid [[Sõmon Petljura|Petljura]] [[Ukraina]] rahvuslased, [[Ukraina]]sse ja vallutasid [[Kiiev]]i. Poola tahtis sõjas nõrgestatud Ukraina olukorda ära kasutades nihutada vastloodud [[Poola]] riigi piire võimalikult kaugele itta, et taastada kunagine suurriik Poola ([[Rzeczpospolita]]). 
 [[24. veebruar]] 1920 – [[18. märts]] [[1921]]
Pärast [[Punaarmee]] vasturünnakut ja [[Kiiev]]i vallutamist [[12. juuni]]l jätkasid punased pealetungi, lootuses [[Poola]]s puhkevale kommunistlikule revolutsioonile. [[13. august]]iks olid [[Punaarmee]] [[Läänerinne (Punaarmee)|Läänerinde]] väed [[Mihhail Tuhhatševski]] juhtimisel võtnud [[Varssavi]] põhja ja lõuna poolt tangide vahele, [[Edelarinne|Edelarinde]] väed aga võitlesid parajasti [[Lviv]]i all. [[16. august]]il võttis [[Józef Piłsudski|Piłsudski]] ette üllatusliku rünnaku kahe rinde vahelises tühimikus. Samaaegne löök [[Mihhail Tuhhatševski|Tuhhatševski]] vägede põhjatiivale ähvardas tema armeed omakorda ümber piirata. Nõukogude väed taandusid [[Valgevene]]sse ja [[Ukraina]]sse ning [[12. oktoober|12. oktoobril]] sõlmiti vaherahu ja [[18. märts]]il [[1921]] lõplik [[Riia rahu]]leping. Sõlmitud rahulepinguga sai [[Poola]] endale nii [[Ukraina]] kui ka [[Valgevene]] lääneosa, mis püsis [[Poola]] võimu all järgmised 18 aastat, kuni 1939. aasta 17. septembrini, millal [[NSV Liit]] need [[Molotovi-Ribbentropi pakt]]i alusel Poolale kallale tungides tagasi vallutas.

====Ungari Nõukogude Vabariik====
, [[21. märts]] [[1919]]

====Baieri Nõukogude Vabariik====
, [[13. aprill]] [[1919]]

====Slovakkia Nõukogude Vabariik====
, [[16. juuni]] [[1919]]

====Bulgaaria riigipöördekatse====


====Saksamaa riigipöördekatse====

[[Kesk-Saksamaa revolutsioonikomitee]] ([[Saksimaa]], [[Tüüringi]]) juht [[Gerhart Eisler]], Revolutsioonikomitee staabiülem [[Sandor Rado]], [[Ernst Thälmann]]
====Ülestõususkatse Rumeenias====
, ''15. septembril 1924, [[Moldaavia ANSV]], [[Rumeenia kuningriik]]''

====Eesti riigipöördekatse====
 [[Eesti]]s

====Õõnestustöö Suurbritannias====
, [[Suurbritannia]]s

====Hispaania kodusõda====


==Repressioonid Kominterni suhtes ==
===Laialisaatmine ja järgnevad struktuurid===
Komintern saadeti laiali [[1943]]. aasta [[15. mai]]l. See oli üks eeltingimusi NSV Liidule vajalike liitlaskõneluste alustamiseks [[USA]] ja [[Suurbritannia]]ga [[Teine maailmasõda|Teise maailmasõja]] ajal.

Kominterni täitevasutuse Täitevkomitee baasil loodi [[ÜK(b)P KK Rahvusvaheline osakond]].

Pärast sõja lõppu loodi [[1947]]. aastal **Kominform*' (Kommunistlik Informatsioonibüroo), kuhu kuuluvad kommunistlikud parteid tegutsesid [[Bulgaaria]]s, [[Tšehhoslovakkia]]s, [[Prantsusmaa]]l, [[Ungari]]s, [[Itaalia]]s, [[Poola]]s, [[Rumeenia]]s, [[Nõukogude Liit|Nõukogude Liidus]] ja [[Jugoslaavia]]s. Kominform saadeti laiali [[1956]]. aastal.

Hiljem toimusid Moskvas regulaarsed kommunistlike ja töölisparteide rahvusvahelised nõupidamised.

==Vaata ka==
* [[Internatsionaal (organisatsioon)|Internatsionaal]]
* [[Kominterni-vastane pakt]]

==Viited==


==Välislingid ==

*Таисия Белоусова, [http://www.sovsekretno.ru/magazines/article/2200 Деньги на ветер], Международный ежемесячник "Совершенно секретно"
* [http://www.1917.com/History/I-II/1037476450.html Сталин и иностранные коммунисты], www.1917.com
* [http://biblio-comintern.narod.ru/ Библиография. Содержание журналов "Коммунистический Интернационал" и некоторые другие символы Коминтерна (III Интернационала)]
*Stéphane Courtois, Nicolas Werth, Jean-Louis Panne, Andrzej Paczkowski, Karel Bartosek, Jean-Louis Margolin. *Kommunismi must raamat : kuriteod, terror, repressioonid*. Eessõna: Lennart Meri. [Tallinn] : Varrak, 2000. – 975 lk. ISBN 9985301900
*Sama, prantsuse keeles: *Le Livre noir du communisme. Crimes, terreur et répression''. Robert Laffont, 1997. ISBN 2-221-08-204-4
*Sama, vene keeles: Черная книга коммунизма, Москва "Три века истории" 2001, ISBN 5-93453-037-2