open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Audru Karusloomakasvandus

** Audru Karusloomakasvandus** oli 1959. aastal loodud Eesti Tarbijate Kooperatiivide Vabariikliku Liidu ettevõte. 

## Ajaloost
Audru karusloomakasvanduse asulat hakati planeerima 1958. aastail 44 ha suurusele maa-alale, mis asus Pärnu rajooni Audru aleviku lähedal. Nendel aastatel rajati tootmishooned - külmhoone, katlamaja, söödaköök, rebasepuurid, angaarid, nahastushoone, kontor, soojakud, hülge bassein. 1979. aastal ehitati eksperimentaaltöökoda, kus alustati karusnaha kasvandusinventari tootmist kogu Nõukogude Liidule.

Lisaks rajati kompaktne vabaplaneeringuline elamuala, kus olid põhiliselt kahe-kolmekorruselised majad. Suurema osa Audru karusloomakasvanduse tüüpelamutest on projekteerinud Manivald Noor, kes 1960. aastatel kavandas mitu maa-asulat.

Kunstiteadlane Epp Lankots leidis omal ajal Audru karusloomakasvanduse asula olema väärt miljööväärtusena kohaliku kaitse alla võtta, et nõukogudeaegset majadegrupi planeeringut kaitsta. Audru karusloomakasvanduse asula elumajad on praegu
Kultuurimälestiste riiklikus registris XX sajandi arhitektuuri esindajana tüüpprojektide alusel rajatud elamute osas. Säilinud on ka osa tootmiskompleksi hooneid, mis aga ei ole kultuurimälestised.

1990. aastate algul nimetati ettevõte ümber Aktsiaselts ETK Audru Karusloomakasvanduseks ning 1995. aastal AS Audru Karusloomakasvanduseks. Kasvanduses oli 2007. aastal kokku 23 000 looma.

2007. aastal jõustusid karusnaha-farmidele Euroopa Liidu uued nõuded, mille täitmiseks aga Audru rebasekasvandusel rahalised vahendid puudusid. Kuna viimase kolme aasta kahjum oli kaheksa miljonit krooni, võtsid karusnahafarmi omanikud 2008. aastal vastu otsuse senine tegevus lõpetada ja 42 töötajat koondada. Hiljem jätkati tegevust küll muudes tegevusvaldkondades, kuid 2015. aastal kustutati ettevõtte äriregistrist.
 
## Viited

## Välislingid
*Audru karusloomafarm. AK filmikroonika 1958-1991, Esmaeeter 19. veebruar 1967.
*ETKVL-i Audru karusloomakasvandus. Foto, ajapaik.ee.
*Audru karusloomakasvandus. Foto tootmishoonetest.
*Rein Viitas. Pisut veel karusnahkadest. vana.loodusajakiri.ee, Eesti Loodus 2010/1.
Teodors Spāde

**Teodors Spāde** (7. märts 1891 Ventspils – 25. juuli 1970 Temirtau) oli Läti mereväeohvitser, admiral.

Ta sündis aastal 1891 Ventspilsis kaluri perekonnas. Ta lõpetas aastal 1909 Riias reaalkooli, seejärel lõpetas ta Riia Polütehnikumi ja pärast seda Peterburi merekadeti korpuse.

Aastast 1920 oli ta Läti armee teenistuses, mereseireteenistuse ülem. Miiniristleja "Piloot" komandör. Aastal 1927 ülendati ta kapteniks, aastal 1929 2. järgu ja aastal 1931 1. järgu kapteniks. Aastal 1938 ülendati ta admiraliks. Aastast 1931 oli ta eskadrilli ülem ja aastast 1938 laevastiku ülem. Septembris 1940 ta vallandati. Ta määrati Riia Elamu- ja Hoolduslinna Inspektsiooni 3. ringkonna ametnikuks. Aastal 1941 küüditati ta NSV Liitu ja anti hiljem kohtu alla. Aastal 1954 ta vabastati ja töötas Temirtau nakkushaigla pearaamatupidajana. Teodors Spāde suri Temirtaus Kasahstanis ja maeti aastal 1990 ümber Riia Metsakalmistule.
2024. aasta Boliivia riigipöördekatse

**2024. aasta Boliivia riigipöördekatse** oli läbikukkunud riigipöördekatse, mis pandi toime Boliivias La Pazi linnas 26. juunil. Saabusid teated, et sõjaväeüksused olid üle võtnud üle Quemado presidendipalee, kuid Luis Arce seal ei viibinud. Riigipöördekatse algas päev pärast Boliivia armee kindrali Juan José Zúñiga ametist eemaldamist. Ekspresident Evo Morales on teda süüdistanud riigipöördekatse taga olemises.

## Sündmused

Kindral Zúñiga sõnul saabusid "relvajõudude kolm ülemat siia, et väljendada oma rahulolematust. Saab olema uus valitsus, kindlasti asjad muutuvad, kuid meie riik ei jõua enam sellist olukorda kannatada". Murillo platsi ründamise eel nõudis Zúñiga ka seda, et valitsus "lõpetaks meie riigi hävitamise ja vaesustamise, lõpetaks meie armee alandamise".

Erakonna Liikumine Sotsialismini (MAS) president Luis Arce mõistis hukka sõjaväeliste rühmituste soovimatu kohaloleku Murillo platsil, kus asub presidendipalee Palacio Quemado

Endine president Evo Morales märkis ühismeedias: "Sündimas on riigipööre." Ta kutsus Boliivia elanikke üles ka "rahvuslikule mobilisatsioonile demokraatia kaitseks".

Murillo platsi hõivamise järel sõideti tankiga maha üks presidendipalee uks ja sõjaväelased vallutasid palee.

Valitsusminister Eduardo Del Castillo lähenes ühele soomukile, et nõuda seal asuvatelt sõjaväelastelt ja kolonelilt selgitust nende seal viibimise kohta.

Riigipöördekatse kukkus läbi, kui Zúñiga asendati José Wilson Sánchezega ja Zúñiga all olevad väed eemaldusid Murillo platsilt.

## Viited
Eesti pedagoogika ja kool

**Eesti pedagoogika ja kool** on raamatusari.

Seda andis välja Ühiskondlik Pedagoogika Uurimise Instituut aastail 1990–2018  (köited 42–64). 

See on jätk sarjale Nõukogude pedagoogika ja kool, mida andis välja Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituut aastail 1966–1989 (köited 1–41).
Irmeli Saarsalu

Irmeli Saarsalu on sündinud 8. mail 1984. aastal Tallinnas priimabaleriin ja balletipedagoog Inge Arro ja džäss-saksofonist, ansamblijuht ning helilooja Lembit Saarsalu tütrena. Lõpetanud Tallinna Saksa Gümnaasiumi saksakeelse osakonna (2003). Omandanud Ameerikas University of Nevada Las Vegasest (UNLV) humanitaarteaduste bakalaureusekraadi võõrkeeltes ning kirjanduses-germanistikas (2008). Kõrvalerialana õppinud tantsu ja laulu. Täiendanud end Itaalias Torino ülikoolis itaalia ja euroopa filmi ning kultuuri valdkonnas (2006). Lõpetanud New Yorgis Anthony Abesoni Draamastuudio (2010) filmi-, televisiooni- ja teatrinäitleja erialal. Samas stuudios õppis ka stsenaristikat. Mänginud projektiteatrites Manhattanil (Producers Club Theaters, Abingdon Theatre Arts Complex) rollides Ismene (Sophokles „Antigone“), Billie Dawn (Garson Kanin „Born Yesterday“), Sunny (J.D Salinger „Kuristik rukkis“) jt. Eestis mänginud telesarjades „Kodu keset linna“(2011), „Kättemaksukontor“ (2017), lühimängufilmis „Mälestuspäev“(2020, režissöör Andrus Tuisk) ning mängufilmis „Vee peal“ (2021, režissöör Peeter Simm).

Saade "Käbi ei kuku" vikerraadios

https://vikerraadio.err.ee/1608182575/kabi-ei-kuku-lembit-ja-irmeli-saarsalu
Kuldservik

**Kuldservik** (*Pleurotus citrinopileatus*) on servikuliste sugukonda serviku perekonda kuuluv seen.

Seent saab Eestis kasvatada lehtpuu pakkudel.

## Välislingid
*
Bora Ćosić

**Bora Ćosić** (serbia keeles *Бора Ћосић*; sündinud 5. aprillil 1932 Zagrebis) on serbia ja horvaadi kirjanik.

Ta sündis aastal 1932 Zagrebis, kuid kasvas üles Belgradis, kus ta lõpetas gümnaasiumi ja seejärel Belgradi Ülikooli filosoofiateaduskonna. Ta on töötanud ajakirjanikuna Jugoslaavia kultuuriajakirjades.

Aastal 1992 lahkus ta Serbiast, et protesteerida Miloševići režiimi vastu ja läks Rovinjisse (Horvaatia) ja sealt aastal 1995 Berliini.

Tema esikromaan "Vargapesa" (*Kuća lopova*) ilmus aastal 1956, millele järgnes aastal 1962 esseekogumik "Nähtav ja nähtamatu inimene" (*Vidljivi i nevidljivi čovek*) ja aastal 1963 "Soodom ja Gomorra". Jugoslaavia sõdade ajal nimetas ta Belgradi vaid "linnaks, kust sõda juhitakse".

Kultusautori staatuse sai ta aastal 1969 ilmunud romaaniga "Minu perekonna panus maailmarevolutsiooni" (*Uloga moje porodice u svetskoj revoluciji*). Romaan ilmus eesti keeles aastal 2024 sarjas Loomingu Raamatukogu, selle tõlkis serbia keelest Madis Vainomaa.
Donald Trumpi presidendiraamatukogu

**Donald J. Trumpi presidendiraamatukogu** on Ameerika Ühendriikide 45. presidendi Donald Trumpi presidendiraamatukogu. Presidendiraamatukogu on Ameerika Ühendriikide rahvusarhiivi hallatav veebisait, mis avati 20. jaanuaril 2021 – Trumpi ametist lahkumise päeval. Ametlikke plaane raamatukogu hoone ja muuseumi ehitamiseks pole veel välja kuulutatud.

## Välislingid
* Donald J. Trumpi presidendiraamatukogu
* Trumpi soovitav presidendi raamatukogu maksaks kaks miljardit dollarit, ERR, 19. jaanuar 2021
Targo Kalamees

**Targo Kalamees** (sündinud 18. juulil 1972 Tallinnas) on eesti ehitusteadlane.

## Haridus
Lõpetas Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi ehitustehnikuna insenergeodeesia erialal 1991 ning Tallinna Tehnikaülikooli ehituse õppesuuna inseneri- (1996) ja magistriõppe (1999). Omandas TTÜs tehnikateaduste doktori kraadi ehitustehnika alal 2006. Oli järeldoktorantuuris Helsingi tehnikaülikoolis 2007–2010.

## Töökäik
Töötas ehitusinsenerina arhitektuuribüroodes Kuup OÜ (1995–2002) ja QP Arhitektid OÜ (2002–2003). Oli teadur Tampere Tehnikaülikoolis 2001–2002 ja 2004 ning Helsingi tehnikaülikoolis 2004–2010; Tallinna Tehnikaülikooli ehitiste projekteerimise instituudi ehitusfüüsika ja energiatõhususe õppetooli erakorraline vanemteadur 2007–2009, professor ja õppetooli juhataja 2009–2016. Aastast 2017 on Tallinna Tehnikaülikooli ehituse ja arhitektuuri instituudis ehitusfüüsika professor (alates 2018 täisprofessor tenuuris).

## Teadustöö
Põhilised uurimisvaldkonnad: ehitusfüüsika, hoonete sisekliima ja energiatõhusus, ringmajandus ehituses, kliimakindel renoveerimine.

## Tunnustus
* 1999 Eesti Teaduste Akadeemia üliõpilaste teadusauhind
* 2007 Professor Heinrich Laulu nimeline stipendium
* 2018 Eesti puitmaja sõber
* 2019 Tallinna Tehnikaülikooli aasta teadlane
* 2022 Aasta ehitusinsener

## Viited

## Välislingid
* Targo Kalamees Eesti Teaduse Infosüsteemis
* Targo Kalamehe publikatsioonid
Cleveland Heights

**Cleveland Heights** on linn Ameerika Ühendriikides Ohio osariigis Cuyahoga maakonnas. Linnas elas 2020. aasta rahvaloenduse andmetel 45 312 inimest.

Cleveland Heights on üks Clevelandi linna ajaloolistest eeslinnadest, mille arengut on suuresti mõjutanud trammiliiklus. See sai 1903. aastal külaks (*village*) ja 1921. aastal linnaks (*city*).

## Viited
Taivo Sapas

**Taivo Sapas** (23. mai 1944 Abja-Paluoja – 5. märts 2017 Tallinn) oli eesti auto- ja motosportlane.

Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1971. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi.

Sapas hakkas autosporti harrastama 1958. aastal, ehitas 1962. aastal esimese Eesti kardi ja osales sellega 7. jaanuaril 1962 Eesti esimesel kardivõistlusel, võites 125 cm3 kartide klassi grupisõidu. Ta võitis motospordis Nõukogude Liidu meistrivõistlustel ringrajasõidus 500 cm3 külgvankriga mootorrattal koos venna Arviga aastatel 1976–1977 hõbemedali, tuli samas võistlusklassis aastal 1975 Henno Palmiga ja 1976 vennaga Eesti meistriks, võitis aastal 1973 vennaga ja 1975 Henno Palmiga Kalevi suursõidu, tuli mitu korda motokrossis Eesti meistriks, kuulus 1976–1978 Eesti koondisse.

Ta tegutses eraettevõtjana.

## Tunnustus

* 1972 NSV Liidu meistersporlane

## Isiklikku
Tema isa oli motosportlane Alfred Sapas, vend oli motosportlane Arvi Sapas.

## Viited
Vello Samm

**Vello Samm** (15. november 1942 Tallinn – 24. veebruar 2022) oli eesti filmidirektor.

Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 2. Keskkooli, töötas Tallinnfilmis aastatel 1963–1965 valgustajana, 1967–1995 administraatori ja filmidirektorina.

## Looming

* "Eldoraado" (1971, direktor)
* "Me ise peolised" (1972, direktor)
* "Võõras higi" (1973, direktor)
* "Sündis inimene" (1975, direktor)
* "Adra järel" (1976, direktor)
* "Hea saak...?" (1976, direktor)
* "Valge palavik" (1976, direktor)
* "Linnutee tuuled" (1977, tootmisjuht)
* "Neli sammu" (1978, direktor)
* "Eluvanne" (1978, direktor)
* "100 m selili kammerorkestri saatel" (1978, direktor)
* "Õpetaja" (1979, direktor)
* "Tallinn 80" (1980, direktor)
* "Johannes Hindist" (1989, direktor)
* "Hobuse aasta" (1991, direktor)
* "Tule tagasi, Lumumba" (1992, direktor)
* "XXI sajandi presidendid" (1994, direktor)
* "Šamaan" (1997, tootmisjuht)

## Isiklikku
Tema lapselaps on kunstnik Ann Pajuväli.

## Viited


## Välislingid

*
Lana Rhoades

**Lana Rhoades** (sündinud 6. septembril 1996 Chicagos) on Ameerika Ühendriikide netipersoon, *[[Taskuhääling|podcaster]]* ja endine pornonäitleja. Ta on muuhulgas üles astunud ajakirjades Hustler, Penthouse ja Playboy.

## Viited
Travis Kelce

**Travis Michael Kelce** (sündinud 5. oktoobril 1989) on Ameerika Ühendriikide Ameerika jalgpallur, kes mängib *[[tight end]]*‘i positsioonil Kansas City Chiefsi ridades National Football League‘is (NFL). Ta valiti Chiefsi 2013. aasta NFL-i drafti kolmandas voorus ning on sellest ajast saati olnud üks liiga parimaid tight end‘e. Kelce on tuntud oma suurepärase püüdevõime, kiiruse ja mängulugemisoskuse poolest, mis on aidanud tal saavutada mitmeid Pro Bowli valikuid ja All-Pro tiitleid.

Kelce mängis ülikoolijalgpalli Cincinnati Ülikoolis, kus ta oli silmapaistev mängija. NFL-i karjääri jooksul on ta püstitanud mitmeid rekordeid ning mänginud olulist rolli Chiefsi rünnakusüsteemis, aidates meeskonnal võita Super Bowli 2019., 2022. ja 2023. aastal. Travis Kelce on ka aktiivne väljaspool jalgpalli, ta on mitmetes heategevus- ja meediaprojektides.

## Välislingid
* Cincinnati Bearcats profile
* Kansas City Chiefs profile
* Eighty-Seven & Running
Ameerika Ühendriikide rahvuskaart

**Ameerika Ühendriikide Rahvuskaart** (inglise keeles *National Guard*) on Ameerika Ühendriikide osariigipõhine sõjaline väeüksus, mis föderaalsete missioonide puhul saab osaks maaväe ja õhuväe ning seega ka laiemalt Ameerika Ühendriikide relvajõudude reservkomponentidest. 

Ameerika Ühendriikide rahvuskaardi reservvägi koosneb 54 eraldi üksusest, kuna igal osariigil on oma rahvuskaart ning lisaks on rahvuskaart ka Guamil, USA Neitsisaartel, Puerto Ricol ja Washingtonil. Ameerika Ühendriikide Kongress moodustas rahvuskaardi maakaitseväena ning see allub osaliselt osariigivalitsustele ja osaliselt föderaalvalitsusele. Enamik rahvuskaartlasi on igapäevaelus tsiviilisikud ning ei tööta relvajõududes. Spetsiifilisemad ja kõrgemad ametikohad on täidetud kaadriväelastega.

Esimesi maakaitseväeüksuseid moodustati juba 17. sajandil Briti koloniaalajal. Esimene kolooniaülene maakaitseüksus formeeriti 1636. aastal Massachusettsis ning mitmed vanemad rahvuskaardi üksused peavad seda oma aastapäevaks. Koloniaalüksustest said osariikide maakaitseväed kui Ameerika Ühendriigid iseseisvusid. Nimetuse "rahvuskaart" võtsid mõned New Yorgi osariigi üksused markii Lafaette'i Prantsusmaa rahvuskaardi eeskujul kasutusele 1824. aastal. "Rahvuskaart" sai üleriiklikuks nimeks 1903. aastal ning seda täpsustati õiguslikult 1933. aastal.

## Vaata ka
* Ameerika Ühendriikide maaväe rahvuskaart
* Ameerika Ühendriikide õhuväe rahvuskaart
* Rahvuskaardi Büroo
* Osariigi kaitsevägi
* 19. Erivägede Rühm
* 20. Erivägede Rühm
* Minutemen

## Viited

## Kirjandus
*
*
*

## Välislingid
* Ameerika Ühendriikide Rahvuskaardi koduleht
Tét

**Tét** (saksa keeles *Tietzing*) on linn Ungaris Győr-Moson-Soproni komitaadis, Téti kreisi halduskeskus.

## Geograafiline asend
Tét asub Kisalföldi tasandikul komitaadikeskusest Győrist ligikaudu 21 km lõunaedelas.

## Ajalugu
Téti on esmamainitud 1269. aastal. Türgi ikke ajal jäi küla 17. sajandi keskpaiku tühjaks. Téti uuesti asustamine algas 17. sajandi lõpul. 1885. aastal rajati asulasse soodatootmistehas. Linnaks sai Tét 2001. aastal.

## Viited
Sirje Kasendi

Tarvastu Gümnaasiumi matemaatikaõpetaja. Sündis 25. sept 1951 küüditatute peres Siberis.

### Haridus
Ta lõpetas Tõrva keskkooli ja Tallinna Pedagoogikaülikooli.

### Tunnustus
2001 ja 2009 oli ta Viljandimaa Aasta Õpetaja ning 2012. aastal tunnustas Junior Achievement teda tiitliga "Aastate Ettevõtlusõpetaja". Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal 2022.  Aasta Hiie sõber 2022. Viljandi valla teenetemärk 2024.

### Isiklikku
Ta on Eino Purre tütar.

## Viited
Jane Powell

**Jane Powell** (sünninimi **Suzanne Lorraine Burce**; 1. aprill 1929 Portland, Oregon – 16. september 2021 Wilton, Connecticut) oli USA näitleja, laulja ja tantsija. Ta oli üks viimaseid elusolevaid Hollywoodi kuldajastu staare.

Kaheaastaselt alustas ta tantsutreeninguid, hiljem saavutas oma kodulinnas Portlandis tuntuse lauljana ja sõlmis filmikompaniiga Metro-Goldwyn-Mayer lepingu, kui oli alles teismeline. Filmidebüüdi tegi ta 1944. aastal muusikalises komöödiafilmis "Song of the Open Road", kus kehastas Jane Powelli nimelist tegelast ja võttis seejärel selle oma lavanimeks. Seejärel paistis ta oma näitleja- laulu- ja tantsuandega üles veel mitmetes muusikalistes filmides, sh sellistes filmides nagu "A Date with Judy" (1948), kus mängis koos Elizabeth Tayloriga, "Royal Wedding" (1951), kus mängis peaosas koos Fred Astaire'iga, ja "Seitse pruuti seitsmele vennale" ("Seven Brides for Seven Brothers"; 1954). Powelli filmikarjääri jõudis haripunkti 1950. aastatega, hilisematel kümnenditel tegi ta vaid veel mõne ükski filmirolli.

1950. aastatel alustas Powell karjääri ka teatrinäitlejana. Ta mängis üle riigi asuvates teatrites muuhulgas sellistes lavastustes nagu "Oklahoma!", "Uppumatu Molly Brown" ("The Unsinkable Molly Brown"), "Helisev muusika" ("The Sound of Music"), "Minu veetlev leedi" ("My Fair Lady") ja "South Pacific".

1960. aastal sai ta Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe.

Powell oli abielus viis korda ja tal oli kolm last. Tema viimane abikaasa oli kunagine lapsfilmistaar Dickie Moore, kellega ta oli abielus kuni mehe surmani 2015. aastal.

## Viited

## Välislingid
*
Oblique Seville

**Oblique Seville** (sündinud 16. märtsil 2001) on Jamaica sprinter.

Ta osales 2021. aastal toimunud suveolümpiamängudel Tokyos 100 meetri jooksus, kuid ei pääsenud finaali. 4×100 meetri teatejooksus oli ta Jamaica võistkonnaga esialgu viies, kuid tõusis pärast Suurbritannia neliku diskvalifitseerimist neljandaks.

2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is pääses ta 100 meetri jooksus finaali ja sai kolme USA sprinteri järel ajaga 9,97 neljanda koha.

2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis püstitas Seville eeljooksus isikliku rekordi 9,86. Finaalis jooksis ta aja 9,88, millega jagas esialgu Letsile Tebogo ja Zharnel Hughesiga teist kohta. Fotofiniši järel jäi ta siiski neljandaks, kaotades hõbemedali võitnud Tebogole 4 ja pronksmedali võitnud Hughesile 3 tuhandiksekundiga. 4×100 meetri teatejooksus võitis ta Jamaica meeskonna koosseisus pronksmedali.

2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis jäi ta ajaga 9,91 100 meetri jooksu finaalis viimaseks, kaheksandaks.

2025. aasta maailmameistrivõistlustel Tokyos tuli Seville 100 meetri jooksus maailmameistriks isikliku rekordiga 9,77.

## Isiklikud rekordid

## Välislingid
*
Kõrgeimate kujude loend

Siin on loetletud maailma **kõrgeimad kujud**. Kujude kõrgused on mõõdetud kõrgeimast tipust (v.a mastid, piksevardad jms), arvesse ei ole võetud pjedestaale ega muid aluseid. Selle artikli kontekstis on "kuju" eraldiseisev inimese või looma kujutis (nt mitte reljeef).

## Loend

## Vaata ka
* Kõrgeimate sildade loend
* Kõrgeimate hoonete loend
* Kõrgeimate rajatiste loend
* India kõrgeimate kujude loend
* Suurimate monoliitide loend
* Seitse uut maailmaimet

## Viited
Laykyun Sekkya

**"Laykyun Sekkya Buddha"** (birma keeles လေးကျွန်းစကြာ) on Gautama-buda kuju Monywa linna lähedal Myanmaris. Kuju on 116 meetrit kõrge (koos alusega üle 129 meetri) ning 2024. aasta seisuga maailma kõrguselt kolmas kuju. See ehitati aastatel 1996–2008 ning see oli lühikest aega maailma kõrgeim kuju.

## Vaata ka
* Kõrgeimate kujude loend
* Chaukhtatgyi Buddha tempel

## Viited
Tuba (film 2003)

"**Tuba**" (ingliskeelne originaalpealkiri "The Room") on Ameerika Ühendriikide *[[indie-film|indie]]*-armastusdraama, mille autor, režissöör ja produtsent on Tommy Wiseau. Lisaks Wiseaule astuvad filmis üles ka Juliette Danielle ja Greg Sestero. Filmi tegevus toimub San Franciscos ning keerleb melodramaatilise armukolmnurga ümber, tegelased on lahke pankur Johnny (Wiseau), tema kahepalgeline pruut Lisa (Danielle) ning Johnny konfliktne parim sõber Mark (Sestero). Väidetavalt pidi film olema osaliselt autobiograafiline. Wiseau sõnul viitab pealkiri sellele, et toas võib juhtuda nii häid kui halbu asju. Aluseks võetud näidendi pealkiri oli "Tuba", kuna kogu kogu selle tegevustik toimus ühes toas.

Mitmed väljaanded on "Tuba" nimetanud maailma halvimate filmide sekka ning selle kohta on öeldud "halbade filmide "Kodanik Kane"". Algselt näidati "Tuba" vaid mõnedes California kinodes, kuid veider sündmustik, tehnilised ja sisulised vead ning Wiseau veider näitlejatöö tegid sellest kiiresti kultusfilmi. Kuigi Wiseau ise on filmi tagantjärele nimetanud mustaks komöödiaks, usutakse laialdaselt, et "Tuba" lihtsalt ebaõnnestus (samal arvamusel on mõned filmi osatäitjad). Kuigi "Tuba" kukkus piletimüügi numbrite poolest läbi, on hilisem kõmu kaotatu tasa teinud.

Aastal 2013 ilmus Greg Sestero ja Tom Bisselli memuaar "Katastroofikunstnik" ("The Disaster Artist"), mis käsitleb filmi "Tuba" valmimist. Detsembris 2017 esilinastus samanimeline film peaosas James Francoga. Nii raamatut kui filmi "Katastroofikunstnik" kiideti laialdaselt ning need nomineeriti mitmetele auhindadele. Aastal 2023 pidi esilinastuma filmi "Tuba" n-ö teine osa peaosas Bob Odenkirkiga, kuid see lükati edasi.

## Viited

## Kirjandus
* 
* 
* James MacDowell and James Zborowski, "The Aesthetics of 'So Bad It's Good': Value, Intention, and The Room"*, Intensities: The Journal of Cult Media, 6 (Autumn/Winter 2013), pp.&nbsp;1–30. Richard McCulloch*, "'Most People Bring Their Own Spoons': The Room's Participatory Audiences as Comedy Mediators"*, Participations: Journal of Audience & Reception Studies, 8.2 (November 2011), pp.&nbsp;189–218.
Kaido Kuusik

**Kaido Kuusik** (sündinud 15. augustil 1943 Tallinnas) on eesti laulja (bariton), režissöör, stsenarist ja produtsent.

Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Tiit Kuusiku klassi.

Kuusik laulis aastatel 1968–1979 Rahvusooper Estonia ooperikooris, töötas 1979–1981 Tallinnfilmis, 1981–1986 Eesti Telefilmis ja 1986–1996 Eesti Televisioonis „Aktuaalse Kaamera” režissöörina, on 1996. aastast vabakutseline (filmi)produtsent.

## Looming

* "Baltica '87" (1987, režissöör, stsenarist)
* "Laulab Teo Maiste" (1986, režissöör, stsenarist)
* "Laulab Marju Länik (1985, režissöör)
* Viienda veerandi laulud" (1985, režissöör)
* "Puritaanlased (1984, režissöör)
* "Võõra nime all" (1984, II režissöör)
* "Suletud ring" (1983, II režissöör)

## Isiklikku
Tema isa oli laulja Tiit Kuusik.

## Viited
Pygmalion (Donizetti)

**"Pygmalion"** (originaalis *Il Pigmalione*) on Gaetano Donizetti lüüriline stseen (*scena lirica*) või ooper ühes vaatuses tundmatu libretisti tekstile, mis lähtus Antonio Simeone Sografi libretost Giovanni Battista Cimadori teose "Pimmalione" (1790), Jean-Jacques Rousseau "Pygmalioni" (1762) ja Ovidiuse luuleteose "Metamorphoses" X raamatu järgi. Sama Sografi teksti oli varem kasutanud helilooja Bonifacio Asioli oma samanimelise ooperi komponeerimisel (1796). 

## Ajalugu

19-aastane Donizetti kirjutas oma esimese ooperi 1816. aastal kui oli Bologna Muusikaakadeemia kompositsiooni üliõpilane Stanislao Mattei juhendamisel. Partituuri viimasel leheküljel on kirjas, et ta alustas tööd 15. septembril ja lõpetas selle 1. oktoobril veidi enne kella kahte öösel. Donizetti esimene õpetaja ja talle Akadeemias üliõpilaskoha organiseerinud Johann Simon Mayr oli septembris külastamas Bolognat ja Donizetti tahtis kuulsale maestrole demonstreerida, et on võimeline ooperit komponeerima. Kogu loo keskmes on tenor. Soprani osalemine piirdub ainult lõpustseeniga. 

## Ettekanne

Ooperit ei lavastatud kordagi helilooja eluajal, ega ka mitte 19. sajandil. Esimene etendus toimus alles 13. oktoobril 1960 Donizetti kodulinnas Bergamos Teatro Gaetano Donizettis Festival delle novità raames. Rolle esitasid Doro Antonioli (Pigmalione, tenor) ja Orianna Santunione-Finzi (Galatea, sopran). Dirigeeris Armando Gatto.

Hiljem on ooperit esitatud juhuslikult Luganos (1974), Umbrias (1990), New Yorgis (2018) ja Chicagos (2018).

Helisalvestised on aastatest 1963, 1974, 1990 ja 2017. 

## Süžee

Tegevus toimub ammustel aegadel Kreeta kuninga palees. Kreeta kuningas Pigmalione soovib pühendada oma elu ainult kunstile ja loobub kontaktidest naistega. Ta hakkab vestma ideaalset naise ilu väljendavat skulptuuri. Kui kuju on peaaegu valmis, mida ta nimetab Galateaks, haarab teda taas suur huvi naissoo vastu, sest kujult vaatab vastu ilu ja täiuslikkus. Ta tunneb, et ei saa kuju päris valmis vormida, kuna peab seda nüüd elavaks olendiks, sest talle näib, et kuju käed liiguvad. Ta ei taha oma tööriistadega Galateale haiget teha. Meeleheitel kutsub ta appi armastusjumalanna Aphrodite ja palub tal muuta Galatea skulptuur elavaks inimeseks. Välk lööb kujusse. Aphrodite äratab Galatea ellu. Galatea armub kohe kuningasse ja mõlemad vannuvad igavest armastust. 

## Muusikanumbrid
* Pigmalione aariad „Voi che intirno a me vi state”; „Incerto, dubbioso”; „Ah! Che veggio!; „Da smania e furor”; „Ciel pietoso”
* Pigmalione ja Galatea duett „Ah senti mio bene”

## Allikad
* Charles Osborne. *The Bel Canto Operas of Rossini, Donizetti and Bellini*, Portland, London, 1994
* William Ashbrook. *Donizetti and His Operas*, Cambridge University Press, 1982
* Bongiovanni. Donizetti *Il Pigmalione* CD, Bologna, 1990
Tiiu Karu

**Tiiu Karu** (varem **Tiiu Orgusaar**; 19. veebruar 1944 Tallinn – 22. november 2006) oli eesti filmimonteerija.

Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja töötas aastatel 1963–1988 Tallinnfilmis monteerijana.

## Looming

* "Me olime kaheksateistkümneaastased" (1965, monteerija assistent)
* "Ära sega autojuhti" (1981, monteerija)
* "Mitut värvi haldjad" (1981, monteerija)
* "Pihlakaväravad" (1981, monteerija)
* "Kolm tundi rongini" (1982, monteerija)
* "Mängutoos Manilaul" (1984, monteerija)
* "Härg" (1984, monteerija)

## Isiklikku
Ta oli abielus tehnikateadlase Jaan Karuga, nende poeg on ettevõtja Armin Karu. Tema vanaisa oli õpetaja ja näitekirjanik Jüri Orgusaar, onu oli sõjaväelane ja lendur Leo Orgusaar.

## Viited
2024. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlus

**2024. aasta laste Eurovisiooni lauluvõistlus** on kahekümne teine laste Eurovisiooni lauluvõistlus. Seda korraldasid Radiotelevisión Española (RTVE) ja European Broadcasting Union (EBU) ning see toimus 16. novembril 2024 Hispaanias Madridis Caja Mágicas.

Võistlusel osales 17 riiki. Võitis Andria Putkaradze Gruusiast.

## Osalevad riigid

## Viited
Tab

**Tab** (saksa keeles *Tabau*) on linn Ungaris Somogyi komitaadis, Tabi kreisi halduskeskus.

## Geograafiline asend
Tab asub Balatoni järvest umbes 18 km lõunas, komitaadikeskusest Kaposvárist ligikaudu 46 km põhjakirdes.

## Ajalugu
Asulat on esmamainitud 1211. aastal (*villa Thob*). Esimesed türklaste rünnakud ulatusid Tabini 1542. aastal, kuid lõplikult hõivas Osmanite riik asula aastatel 1551–1553. Türklased aeti piirkonnast minema 1689. aastal. Alates 1712. aastast asustati Tabi ungarlasi, sakslasi ja slovakke. 1847. aastast oli Tabil õigus turulinnana korraldada üleriigilisi ja iganädalasi laatasid.

Linnaks sai Tab 1989. aastal.

## Sõpruslinnad
* Dettenhausen, Saksamaa
* Zemné, Slovakkia
* Tešedíkovo, Slovakkia
* Băile Tușnad, Rumeenia

## Viited
Tõnu Koger

**Tõnu Koger** (19. oktoober 1944 Tallinn – 30. märts 2004 Tallinn) oli eesti kirjastustegelane, tõlkija, toimetaja ja mehaanikainsener. 

Ta lõpetas aastal 1963 Tallinna 2. Keskkooli kuldmedaliga ja 1968 mehaanikainsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) *cum laude*, oli 1969–1972 TPI-s aspirant ning stažeeris 1973–1974 Prahas Tšehhi Tehnikaülikoolis.

Koger töötas aastatel 1965–1986 kirjastuses Valgus ning 1968–1977 masinaehitustehnoogia kateedris vanemlaborandi, assistendi ja vaneminsenerina TPI-s. Ta oli aastatel 1986–1988 ENSV Riikliku Kirjastuskomitee peatoimetaja, 1988–1989 tootmiskoondises Litera osakonnajuhataja, 1989–1992 „Eesti entsüklopeedia" peatoimetaja asetäitja ja vastutav sekretär, 1992–2001 Eesti Entsüklopeediakirjastuse direktor, 1991–1999 Eesti Kirjastuste Liidu (EKL) juhatuse esimees ja 1992–2002 Rahvusvahelise Kirjastuste Liidu (IPA) rahvusvahelise komitee liige.

Koger tõlkis raamatuid, avaldas artikleid ja õppematerjale masinaehitustehnoloogia ning kirjastamise alalt, oli Eesti Vabariigi kultuuripreemiate- ja stipendiumide komisjoni ja TTÜ kirjastuskomitee liige ning Balti raamatumesside algatajate seas.

## Teoseid

* Tõnu Koger. *Jalutuskäigud vanas Tallinnas*, 2003. ISBN 9985701232

## Viited
Heinrich Otto von Brackel

**Heinrich Otto von Brackel** (1650ndad – 1713) oli Brackelite aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas. Ta oli Aidu, Kohtla ja *Oddrise* (Jõhvi kihelkonnas) mõisnik. 

## Elulugu
Heinrich Otto von Brackel sündis 1650. aastatel Georg Antoni ja Catharina Brackeli (sünninimega Vellingk) peres. 1690. aastal abiellus Heinrich Otto Gertrud Vellingkiga. Abielust sündis kolm poega. 

1674. aastal oli ta Kronobergi rügemendis veltveebel. Kaks aastat hiljem sai ta Bohusläni rügemendis lipnikuks. 1679. aastal oli ta Nylandi jalaväerügemendis lipnik. 1689. aastal oli ta Stade linna garnisonis kapten. 1700. aastal ülendati ta seal majoriks. 1701. aastal sai ta Ingerimaa tragunirügemendis ooberstleitnandiks. 1710. aastal ülendati ta ooberstiks. 1713. aastal läks ta kindralmajori auastmes erru. 

Heinrich Otto von Brackel suri sama aasta novembris. 

## Kirjandus
* Anrep, Gabriel. ''Svenska adelns ättar-taflor utgifna''. Stockholm. Lk. 292. 1858. 
* Lewenhaupt, Adam. ''Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar''. Lk 76. 1920.
Tiiu Neiland

**Tiiu Neiland** (1966. aastani **Tiiu Soome**; aastatel 1966–1973 **Tiiu Simson**; sündinud 19. oktoobril 1944 Tallinnas) on eesti endine tennisist ja treener.

## Elulugu
Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1967. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.

Neiland hakkas sportima 1955. aastal Kalevis Jüri Põldoja juhendamisel. Ta kuulus aastatel 1964–1968 Nõukogude Liidu edetabeli esikümnesse (1965 esireket), võitis 1965 üksikmängus kuld- ja paarismängus pronksmedali, tuli 1966 üksik- ja segapaarismängus India ja Aasia ning 1968 üksikmängus NL-i ametiühingute meistriks, võitis NL-i võistkondlikel meistrivõistlustel 1963 ja 1965 kuld-, 1972 hõbe- ning 1969 ja 1971 pronksmedali, Eesti meistrivõistlustel 1963–1984 üksikmängus 3 kuld-, 2 hõbe- ja 1 pronksmedalit ning paarismängus 8 kuld-, 7 hõbe- ja 3 pronksmedalit. Ta mängis 55 korda Eesti koondises.

Neiland töötas aastatel 1973–1984 Kalevi tennisekooli treenerina, hiljem Tallinna Spordiinternaatkooli treeneri-õpetajana ja Eesti Spordigümnaasiumi tenniseosakonna vanemtreenerina, tegutses vabariikliku kategooria kohtunikuna, elas 1995. aastast USA-s Miamis ja töötas tennisetreenerina.

Tema õpilaste seas on Andres Võsand, Kaja Kõnd, Teet Rätsep.

## Tunnustus

* 1962 NSV Liidu meistersportlane
* 1987 Kalevi auliige

## Isiklikku
Ta oli aastatel 1966–1973 abielus tennisist Jaak Simsoniga. 

## Viited


## Välislingid

* Tiiu Soome andmekogus tennisabstract.com
* Toivo Tukk. Tiiu Neiland kodumaal Spordileht, 18. juuni 1999
Reichenau kloostri Neitsi Maarja ja Püha Markuse kirik

**Neitsi Maarja ja Püha Markuse kirik** (saksa keeles *Sankt Maria und Markus in Mittelzell* või *Münster Maria und Markus Mittelzell*) on kirik Bodeni järve Reichenau saarel, kunagine Reichenau kloostri peakirik, praegune katoliku kirik. Ehitis on saarel asuvast kolmest romaani kirikust suurim.

Paavst Franciscus andis 2024. aastal kloostri 1300-aastase ajaloo tähistamisel kirikule  tiitli *[[basilica minor]]*. Alates 2000. kuulub kirik ühena Reichenau kloostrisaare ehitistest UNESCO maailmapärandi nimistusse; 2003. aastast alates on Reichenau kloostris loodud käsikirjapärand arvatud UNESCO maailma mälu registrisse.

## Ajaloost
724. aastal asutas Pirminus Karl Martelli ja Alemannia hertsogi Lantfridi toetusel Reichenau kloostri. Asutamisdokumendi sõnul 25. aprillist 724. aastal tõi ta kloostrisse elama 40 munka. Tema ajal ehitati esimene puust kloostrikirik.

Abt Haito lasi ehitada selle asemele kivihoone, umbes 40 m pikkuse ristikujulise põhiplaaniga karolingi basiilika, mille müüriosi on säilinud nelitises ja idapoolses transeptis. Kivikirik pühitseti 16. augustil 816. aastal Jumalaemale.

830. aastal tõi alemannist piiskop Radolt Veronast kloostrile Itaaliast mõned reliikviad, mille hulgas olid evangelist Markuse säilmed. Haito järglane abt Erlebald (823–838) laiendas kiriku pikihoonet ja lisas sellele läänepoolse transepti ning kahe torniga lääneehitise. Walafrid Strabo kirjutistes on nimetatud kiriku arhitekt sellest perioodist, preestermunk Einmuot.

Veel ühe reliikvia sai klooster 925. aastal ja selleks oli väike Bütsantsi abtisau või -rist Püha Vere reliikviaga. Reliikvia jaoks ehitati 946. aastaks basiilika idaotsa kooriruumi taha Jeruusalemma püha Haua kiriku eeskujul rotundikujuline pühamu.

Püha Markuse austamine kloostris hakkas siiski levima alles aastatuhande vahetuse paiku ja samal perioodil sai kirik abt Berno ajal põhijoontes oma tänaseni säilinud kuju. Pikihoonet pikendati lääne suunas ja ehitati uus läänepoolne transept vana lääneehitise kohale; samuti püstitati läänepoolse nelitise kohale kõrge nelitistorn. Läänetransept kujunes püha Markuse reliikvia austamise kohaks. Altar pühitseti 24. aprillil 1048. aastal piiskop Theoderichi poolt keiser Heinrich III osavõtul.

Aamvõlvitaoline tammepuust katusetalastik ehitati aastail 1236/1237 ja on tänapäevani säilinud ja alates 1970. aastatest ka eksponeeritud.

Kloostri lühikese järelõitsengu perioodil 15. sajandil ehitati idaseina hilisgooti hulknurkne kooriruum ja lammutati Püha Vere reliikviale püstitatud rotund.

## Viited

## Välislingid
*  Münster St. Maria u. Markus. - Datenbank Bauforschung/Restaurierung

## Kirjandus
* S. Bock. Das Markusgrab im Münster von Reichenau-Mittelzell Studien zur Kunst- und Kulturgeschichte am Oberrhein, Band 3. 20.12.2022. DOI: https://doi.org/10.11588/arthistoricum.1138
Volkswagen Lupo

**Volkswagen Lupo** on linnaauto, mida Saksa autotootja Volkswagen tootis aastatel 1998–2005. Auto nimi tuleneb ladinakeelsest sõnast *lupus* (hunt) ning on viide Volkswageni kodulinnale Wolfsburgile.

Lupo lisandus Volkswageni mudelivalikusse 1998. aasta oktoobris, et täita tühimikku, mis tekkis väikeauto Polo mõõtmete ja massi suurenemisel. Lupo oli tehniliselt Hispaania sõsarmudeli SEAT Arosa ümbersildistatud versioon. Mõlemad autod põhinesid platvormil VW A00, mis kujutas endast lühendatud versiooni A03-põhjast.

## Mootorivalik
Tootmise alguses oli Lupo saadaval kolme mootoriga:
* 1,0-liitrine reasneljane bensiinimootor (37 kW / 50 hj);
* 1,4-liitrine reasneljane bensiinimootor (55 kW / 75 hj);
* 1,7-liitrine vabalthingav diiselmootor (SDI, 44 kW / 60 hj).

1999. aasta mais täienes valik 1,4-liitrise bensiinimootori võimsama variandiga (74 kW / 100 hj) ja 1,4-liitrise kolmesilindrilise turbodiisliga (TDI, 55 kW / 75 hj).

## Eriversioonid

### Lupo 3L
Mudelivalikusse kuulus ka ökomudel Lupo 3L, mille eesmärk oli saavutada keskmine kütusekulu vaid 3 l / 100 km. Säästlikkuse saavutamiseks erines see oluliselt tavamudelitest:

* Kergekonstruktsioon: uksed, kapott, tagaluuk, istmeraamid ja mootoriplokk valmistati alumiiniumi- ja magneesiumisulamitest. Tänu sellele kaalus auto vaid 830 kg.
* Jõuallikas: 1,2-liitrine kolmesilindriline turbodiisel (44 kW / 60 hj).
* Ülekanne: 5-käiguline Tiptronic poolautomaatkäigukast automaatsiduriga. ECO-režiimis piirati mootori võimsust ja võeti kasutusele start-stopp-süsteem.

### Lupo GTI

2000. aasta juunis esitleti sportmudelit Lupo GTI. See kasutas 1,6-liitrist 92 kW (125 hj) mootorit. Tänu madalale tühimassile kiirendas GTI 0–100 km/h kõigest 8 sekundiga. Alates 2001. aasta juunist varustati GTI kuuekäigulise manuaalkäigukastiga.

## Tootmise lõpetamine
Lupo müüginumbrid jäid oma klassis oodatust madalamaks eelkõige kõrge hinna tõttu. Viimased Lupod toodeti 2005. aasta juulis, mil mudeli vahetas välja Volkswagen Fox.

## Viited
Eldur Ploompuu

**Eldur Ploompuu** (23. juuli 1933 Haapsalu – 26. mai 2015 Tallinn) oli eesti raadiodiktor.

Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1970. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstuselektroonika erialal ja hiljem Tallinna Kultuuriülikooli 9. osakonna.

Ploompuu töötas aastatel 1950–1951 Lagedil Tallinna Raadiojaama vastuvõtupunktis operaatorina, läks 1951. aastal tööle Eesti Raadiosse, kus ta oli algul vastuvõtupunkti operaator, siis mõned kuud saatefoonika tehnik ning seejärel arendusgrupis, aastatel 1952–1998 diktor (esines varjunime **Leo Känd** all), kaks viimast aastat mittekoosseisulisena.

## Viited
Ants Juhvelt

**Ants Juhvelt** (sündinud 27. augustil 1945 Tallinnas) on eesti tennisist, kohtunik ja sporditegelane. 

Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 2. Keskkooli ning 1968. aastal ehituse ökonoomika ja organiseerimise erialal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI).

Juhvelt alustas tennisetreeninguid 1956. aastal Kalevis Harry Kalamäe juhendamisel. Ta võitis meespaarismängus aastal 1961 Nõukogude Liidu noortemeistrivõistlustel ja 1968 NL-i meistrivõistlustel pronksi, 1961, 1963 ja 1965 NL-i võistkondlikel meistrivõistlustel kuld-  ja 1969 pronksmedali, Eesti meistrivõistlustel 10 medalit (1969 üksik-, 1970–1971 meespaaris- ning 1972 segapaarismängus kuldmedal), 1969 Saksa DV lahtised meistrivõistlused üksik- ja Poola meistrivõistlused segapaarismängus, sai NL-i noortekoondises Galea Cupil 2. koha, kuulus 1965 NL-i tennise esikümnesse, püsis Eesti tennisemängijate esikümnes 10 aastat.

Juhvelt tegutses tennisekohtunikuna aastatel 1973–1999 (1975. aastast üleliiduline kategooria), tal on 1991. aastast Rahvusvahelise Tenniseföderatsiooni valge märk. Ta juhtis matše paljudel rahvusvahelistel turniiridel, (sh Wimbledonis 1990–1993), oli aastatel 1976–1980 Kalevi Tenniseklubi esimees, Tenniseliidu juhatuse liige, 1980–1984 Jõgeva KEK-i juhataja, 1993–1995 Põhja-Eesti Panga juhatuse liige ja 2002–2008 Tallinna FC TVMK juht, 2009–2015 Eesti Jalgpalli Liidu rahvajalgpalli tegevjuht, tegutses rannajalgpalli Eesti koondise juhina.

## Tunnustus

* 1962 NSV Liidu meistersportlane
* 1995 Eesti Tennise Liidu auliige
* 2001 Kalevi auliige
* 2025 Hõbemärg EJL

## Viited
Rein Meijel

**Rein Meijel** (sündinud 20. veebruaril 1945 Tartus) on eesti sporditegelane.

Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1971. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-osakonna.

Meijel hakkas 1957. aastal Tartus harrastama ujumist, tegeles ka veepalli, tennise, male ja orienteerumisega, oli Kalevi liige. Ta oli aastatel 1977–1981 ENSV Spordikomitee osakonnajuhataja (1980–1981 kolleegiumi liige), 1981–1985 Harju KEK-i vaneminsener, 1985–1993 Mõigu Spordiklubi president, 1993–1996 Eesti Tervisespordi Ühenduse peaspetsialist, 1996–2002 peasekretär, hiljem Eesti Spordiseltsi Kalev projektijuht, 1995, 1997, 1999, 2001, 2003, 2005 ja 2009 ülemaailmsel tervisespordiolümpiaadil Eesti delegatsiooni juht, 2007 Otepääl olümpiaadi peakorraldaja.

Meijel tuli mälumängus aastatel 1986–1990 võistkondlikult Eesti meistriks, avaldas ajakirjanduses tervisespordialaseid kirjutisi.

## Teoseid

* *Eesti spordibaaside ja -rajatiste kataloog*, 1995
* *Looduses liikumise võimalused Eestis*, 1997
* *Liikumine elustiiliks,* 1999

## Isiklikku
Tema isa oli sporditegelane Rudolf Meijel, ema oli sporditegelane Tamara Meijel, vend on sporditegelane Tõnu Meijel, poeg on jalgpallitreener Daniel Meijel.

## Viited
Harri Neppi

**Harri Neppi** (sündinud 22. juulil 1944 Tallinnas) on eesti tennisist ja treener.

Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 2. Keskkooli, õppis Tallinna Polütehnilises Instituudis elektrotehnikat.

Neppi alustas tennisetreeninguid 1956. aastal Kalevis Harry Kalamäe juhendamisel. Ta oli aastatel 1961–1962 Eesti noortemeister ja võitis segapaarismängus Nõukogude Liidu noortemeistrivõistlustel hõbemedali, tuli meespaarismängus 1964 NL-i üliõpilasmeistriks ning sai Eesti meistrivõistlustel 1964 hõbe- ja 1965 pronksmedali, võistles 1963–1965 6 korda Eesti koondises.

Neppi töötas tennisetreenerina aastatel 1969–1989 Kalevis, 1989–1994 Helsingi HVS-Tennises ja 1994–2002 Eesti Spordigümnaasiumis, hiljem ka tenniseklubis Evald Kree Spordimaailm ja Audentese spordiklubis tennise peatreenerina (7. kutsetase, 2004). Ta oli aastatel 1994–2000 Davise karikavõistlustel mänginud Eesti meeskonna treener ja kapten, 1994–1998 Eesti Tennise Liidu juhatuse liige, 2019. aastast Rae Võrgud OÜ juhatuse liige. Ta on teinud kaastööd spordiajakirjandusele.

Tema õpilaste hulgas on Andres Võsand, Hannes Raschinski, Teet Rätsep, Kaja Kõnd, Mart Peterson, Alti Vahkal.

## Tunnustus

* 1965 NSV Liidu meistersportlane
* 1988 Eesti NSV teeneline treener
* 1994 Eesti Tennise Liidu auliige

## Viited
Jorinde van Klinken

**Jorinde van Klinken** (sündinud 2. veebruaril 2000 Assenis) on Hollandi kuulitõukaja ja kettaheitja.

Ta võitis 2017. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel Grossetos kuulitõukes hõbemedali ja 2019. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel Boråsis kuldmedali. 2018. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Tamperes võitis ta kuulitõukes pronksmedali.

2021. aasta Euroopa U23 meistrivõistlustel Tallinnas võitis ta kettaheites tulemusega 63.02 kuldmedali. Sama aasta olümpiamängudel Tokyos heitis ta 61.15 ja sai 14. koha.

2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is heitis ta kettaheite finaalis 64.97 ja sai neljanda koha. Kuulitõukes ta finaali ei pääsenud. 2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta kuulitõukes tulemusega 18.94 Jessica Schilderi ja Auriol Dongmo järel pronksmedali. Kettaheites oli ta 64.43-ga neljas.

2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis pääses ta nii kuulitõukes kui ka kettaheites finaali. Kettaheites sai ta tulemusega 67.20 neljanda koha, kuulitõukes oli ta 19.05-ga üheksas.

2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas võitis van Klinken hõbemedali nii kuulitõukes kui ka kettaheites. 2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis sai ta kettaheites 63.35-ga seitsmenda koha. Kuulitõukes ta finaali ei pääsenud.

Van Klinkeni isiklik rekord kuulitõukes on 2023. aastal Albuquerque'is tõugatud **19.57**. Kettaheites on tema isiklik rekord 2021. aastal Tucsonis heidetud **70.22**. See on ka Hollandi rekord.

## Välislingid
*
Tanel Lään

**Tanel Lään** (sündinud 6. augustil 1946 Tallinnas) on eesti näitleja, kuuldemängulavastaja ja ajaloolane. 

Ta lõpetas 1964. aastal Tallinna 2. Keskkooli, õppis 1964–1968 Draamateatri õppestuudios ja lõpetas 1971. aastal teatriteaduse erialal GITIS-e.

Lään oli aastatel 1966–1968 Eesti Televisioonis režissööri assistent, 1968–1969 Rakvere Teatri ja 1969–1971 Endla teatri näitleja, 1974–1993 Eesti Raadios kuuldemängude ja kirjandussaadete režissöör, 1993–2001 Kindral Laidoneri Muuseumi juhataja ja 2001–2004 ekspositsiooniosakonna juhataja, 2004–2006 Peeter I Majamuuseumi juhataja, 2006. aastast Kaitseliidu museoloog. 

Lään on 1976. aastast Eesti Teatriliidu, 2007. aastast Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu ja 1994–2007 Eesti Näitlejate Liidu liige, Kindral Johan Laidoneri Seltsi, Eesti Lipu Seltsi, Eesti Akadeemilise Sõjaajaloo Seltsi, Eesti Muuseumiühingu ja Isamaa Erakonna liige. Ta on mänginud paljudes kuuldemängudes.

## Teoseid

* Kaupo Deemant, Priit Herodes, Tanel Lään, Jaak Pihlak, Peep Pillak, Marika Reintam, Hannes Walter ja Mati Õun, Irene Lään. *Kindral Johan Laidoner – 115 aastat sünnist*, 1999

## Tunnustus

* 1999 Poola Vabariigi Kuldne teeneterist
* 2003 Harjumaa teenetemärk

## Isiklikku
Tema isa oli sporditegelane Roland Lään, ta on abielus filmirežissööri Irene Läänega.

## Viited
Primaatlinn

**Primaatlinn** on linn, mis oma riigis või haldusüksuses on suurim ja lisaks ka teistest linnadest ebaproportsionaalselt suurem. 

Primaatlinnalik jaotus (*primate city distribution*) tekib siis, kui riigis või haldusüksuses on üks suur linn ja palju väikeseid linnu või aleveid, kuid puuduvad keskmise suurusega linnad. Primaatlinna seaduse (*law of the primate city*) käis esimesena välja geograaf Mark Jefferson 1939. aastal. Ta kirjeldas primaatlinna kui "vähemalt kaks korda suurem kui suuruselt järgmine linn ja rohkem kui kaks korda tähtsam." Lisaks suurusele ja rahvaarvule on primaatlinna üldiselt ka riigi või haldusüksuse majanduslik, poliitiline, kultuurne ja hariduslik keskus, tihti on ka riigisisese rände tähtsaim sihtkoht.

Primaatsus (*urban primacy*) on mõõt, mis näitab, kui suur osa riigi või haldusüksuse elanike arvust elab primaatlinnas. Suhteline primaatsus (*relative primacy*) näitab primaatsuse suhet primaatlinna ja suuruselt teise linna vahel.

Primaatlinn ei pea alati olema riigi või haldusüksuse pealinnaks – tihti võidakse rajada näiteks uus pealinn, et üritada primaatsust vähendada. Näiteks Dar es Salaam on endiselt Tansaania primaatlinnaks, kuigi valitsus kolis 1996. aastal vastrajatud uude pealinna Dodomasse. Ka näiteks Uus-Meremaa valitsus kolis 1865. aastal Aucklandist palju väiksemasse Wellingtoni, mis oli aga rajatud juba 1840. aastal.

Eestis on primaatlinnaks Tallinn – Tallinnas elas 2021. aasta rahvaloenduse andmeil 437 817 inimest, võrreldes suuruselt teise linna Tartuga (95 190) on Tallinna suhteline primaatsus 4.6.

Mujal maailmas on primaatlinnadeks näiteks Helsingi (suhteline primaatsus võrreldes Tamperega 2.6), London (suhteline primaatsus võrreldes Birminghamiga 7.82), Pariis (võrreldes Marseillega 2.44), Moskva (võrreldes Peterburiga 2.32), Viin (vrd Graziga 6.63), Praha (vrd Brnoga 3.27), Istanbul (vrd Ankaraga 2.94), Tokyo (vrd Osakaga 3.54), Seoul (vrd Busaniga 2.86) ja Buenos Aires (vrd Cordobaga 2.2).

Tai pealinna Bangkoki peetakse maailma primaatseimaks – 2000. aastal oli Bangkoki suhteline primaatsus 40 võrreldes Tai toona suuruselt teise linna Nakhon Ratchasimaga.

Seevastu näiteks USAs, Saksamaal ja Itaalias primaatlinnu ei ole riikide suurema detsentraliseerituse tõttu, kuid primaatlinnad võivad seal eksisteerida osariikide/liidumaade/maakondade tasemel; näiteks New York City on New Yorgi osariigi teisest linnast Buffalost 31.63 korda suurem; Baieri pealinn München on Nürnbergist 2.83 korda suurem; ja Lombardia pealinn Milano on Bresciast 6.91 korda suurem.

## Viited
Reichenau koolkond

**Reichenau koolkond** on Reichenau kloostris 10.–11. sajandil liturgilisi käsikirju kirjutanud ja illumineerinud mungad, kelle loodud silmapaistvalt luksuslikud käsikirjalised raamatud on stiiliajalooliste tunnuste alusel ühte rühma koondatud. Paljud selle koolkonna teosed kuuluvad kunstiajaloos ottode raamatumaali kuulsaimate näidete hulka. Kaunistatud käsikirju annetasid kirikutele nii ilmalikud kui ka vaimulikust seisusest ülikud Ottoonide ja Saali dünastiatest; säilinud on nad eelkõige seetõttu, et kirikuis kasutati hinnalisi käsikirju vaid kõige pidulikumatel puhkudel. Millised neist käsikirjadest olid kasutusel Reichenau kloostris endas, selle üle vaidlevad teadlased jätkuvalt.

## Koolkonna piiritlemine
Sellest perioodist on säilinud vähemalt 70 illumineeritud käsikirja, sealhulgas käsikirjafragmendid, mis tõenäoliselt on loodud Reichenau kloostris või vähemasti seal illumineeritud. Laiemas mõttes saab kõik need liigitada Reichenau koolkonda, samuti Reichenau kloostri Püha Georgi kiriku seinamaalingud, kitsamas tähenduses, mis on kasutusel kunstiajalooteaduses, loetakse Reichenau koolkonda luksusliku teostusega liturgilised raamatud umbes aastaist 960–1020.

Koolkond on piiritletud käsikirjade stiilikriitilise analüüsi baasil ja selles võib siiski leiduda teoseid, mis pole loodud otseselt Reichenau kloostri territooriumil (näiteks Hilliniuse käsikiri) või on nende lokaliseerimine olnud vastuoluline. Seevastu leidub käsikirju, mis on küll loodud sel perioodil Reichenaus, kuid mida võidakse koolkonda mitte lugeda, kuna need erinevad silmnähtavalt muudest Reichenau käsikirjadest (näiteks Lille'i perikoopideraamat).

Mitme käsikirja puhul annavad raamatumaali stiilikriitiline analüüs ja paleograafiline analüüs vastukäivaid tulemusi: kiri võib pärineda tuntud skriptooriumist mujal (näiteks Codex Egberti), kuid miniatuurid viitavad Reichenaule. Nagu keskaegse raamatumaali puhul tavaline, viitab see käsikirja illumineerimisele tagantjärele või kirjutajate ja illumineerijate rändamisele.

### Käsikirjade loend

### Jaotus
Käsikirjad on rühmitatud rohkem kirjutajate kui maalistiili alusel omakorda kolme gruppi, mis on nimetatud grupi tähtsaima käsikirja või sellega seotud isiku järgi.

* Liuthari grupp (Liuthari evangeliaar, Otto III evangeliaar, Heinrich II perikoopideraamat ja Bambergi apokalüpsis)
* Anno grupp (kirjutaja munk Anno järgi, tuntuim Gero käsikiri)
* Ruodprechti grupp (kirjutaja munk Ruodprechti järgi, tuntuim Egberti psalter)

Jaotus on siiski põhjustanud uurijate vaidlusi ja omakorda alagruppideks jagamist.

## UNESCO maailma mälu register
Kümme Reichenau koolkonna käsikirjalist koodeksit lisati 2003. aastal UNESCO maailma mälu registrisse:
* Bambergi kommentaaridekäsikiri
* Bambergi apokalüpsis
* *[[Codex Egberti]]*
* Egberti psalter
* Otto III evangeliaar
* Bambergi toomkiriku evangeliaar
* Poussay perikoopideraamat
* Gero käsikiri
* Liuthari evangeliaar
* Heinrich II perikoopideraamat

## Viited