Valentin von Meyer

**Valentin von Meyer** (1601 Riia – 9. märts 1674 (vkj), Jērkule mõis) oli baltisaksa päritolu Rootsi sõjaväelane ja riigiteenistuja, kes tõusis kindralmajori auastmeni ning oli mitmete mõisate omanik Liivi- ja Eestimaal.

*Märkus: kõik kuupäevad on vana kalendri järgi ([[vkj]]); uue kalendri järgi ([[ukj]]) +10 päeva.*

## Elukäik ja teenistus Rootsi armees

Valentin Meyer sündis 1601. aastal Riias kullassepa Eberhard (Ewert) Meyeri ja tema abikaasa Anna Mölleri pojana. Oma nime sai ta emapoolselt vanaisalt Valentin Möllerilt, kes oli samuti Riia kullassepp. Tema isa kuulus Riia kullasseppade tsunfti juhtkonda ning oli aastatel 1616 kuni 1625 selle vanem (sks *Ältermann*). 

1625. aastal alustas Meyer teenistust reamehena Rootsi armees.

1. detsembril 1626 teenis ta ooberst Alexander von Esseni Pohjanmaa jalaväerügemendis (rts Österbottens infanteriregemente) kapten Nils Larssoni kompaniis fänrikuna (lipnik). 

1. mail 1627 jätkus teenistus samas kompaniis samal ametikohal. 

29. aprilliks 1628 oli ta ülendatud leitnandiks ning jätkas teenistust Pohjanmaa rügemendis kapten Joachim Schultzi kompaniis.

1626–1629 osales Valentin Meyer sama rügemendi ridades Rootsi-Poola sõjas.

1630. aastal esineb Meyer musterrollides (rts *mönsterrullor*, s.o ülevaatus- või nimekirjarullides) leitnandi auastmes ooberst Antoni Jörgen von Reichi a. Altenwoga († 1644 Riias; sõjaväes nimega Antoni Jörgenreich) Åbo (Turu) lääni jalaväerügemendis kapten Klaes Yxkulli kompaniis (4. IX 1630) ning sama aasta 14. detsembril Pohjanmaa rügemendis major Lydert Hendrikssoni (1601–1647; aadeldatuna Reuter) kompaniis.

1632. aastal tegutses Valentin Meyer Rootsi haldusametnikuna (sks *Amtsverwalter*) Halles 

1635. aastal teenis ta ooberstvahtmeistri ametikohal majori auastmes (*ooberstvahtmeister vastas 17. sajandi Rootsi armees rügemendi staabis majori ametikohale, olles kolmas ohvitser pärast ooberstit ja ooberstleitnanti*) ning oli samal ajal kompanii ülem ooberstleitnant Antonius Twistersi eskadroni koosseisus. Augustis–septembris 1635 dislotseerus tema kompanii Pommerimaal ning jaanuaris 1636 Szczecinis.

7. juulil 1636 koostas Valentin Meyeri abikaasa Justina Meyer (sündinud Eben) Vanas Stettinis (Szczecin) testamendi, mis kinnitati notariaalselt tunnistajate juuresolekul testaatori nime ja pitsatiga. Testamendis sätestati, et juhul, kui testaator sureb ilma seaduslike järeltulijateta, määratakse tema abikaasa, Rootsi teenistuses olnud major Valentin Meyer, ainsaks pärijaks. Pärand hõlmas Sileesias asuvat vallas- ja kinnisvara, sealhulgas raha, hõbedat ning ehteid.

1638. aasta veebruaris esitas Velsi rügemendi major Meyer Stralsundi raele avalduse oma 1637. aasta 22. novembril surnud abikaasa testamendi avamiseks ja avalikustamiseks. Kuna testamendi koostamisel osalenud tunnistajad viibisid Kolmekümneaastase sõja tõttu eri paigus ja neid ei olnud võimalik kokku kutsuda, otsustas raad testamendi avada ja oma istungil ette lugeda. Pitsatid kontrolliti ning dokument tunnistati rikkumata kujul säilinuks. Pärast testamendi avamist ja ettelugemist väljastati Meyerile linna pitsatiga kinnitatud ärakiri. Sama aasta juunis andis ta kirjaliku kinnituse, et testamendi üleandmine ei kahjusta Stralsundi linna õigusi ega tavasid. 11. aprillil 1645 pöördus Meyer uuesti Stralsundi rae poole ja teatas, et talle varem üle antud testamendi originaal on kaduma läinud, tõenäoliselt sõjaoludes ning seejärel väljastas raad talle linnaarhiivis säilitatud ärakirja alusel uue, linna pitsatiga kinnitatud koopia.

12. aprillil 1638 dislotseerus major Valentin Meyeri kompanii ooberst von Velsi rügemendi koosseisus Stralsundis, 20. mail Greifswaldis, 26. juunil Szczecinis ning juba 3. juulist 1638 kuulus tema kompanii kindral Lennart Torstensoni brigaadi koosseisu, samuti  Szczecinis.

1639–1640 viibis Meyer Rootsi vägede koosseisus Kesk-Saksamaal, kust on säilinud tema kirjavahetus riiginõunik Ture Nilsson Bielkega (1606–1648). Kirjad pärinevad 1639. aasta aprillist Osterwieckist, sama aasta juunist, juulist ja oktoobrist Halberstadtist ning 1640. aasta aprillist Lenge (tõenäoliselt Langensalza) linnast. Halberstadt kuulus sel ajal Rootsi kontrolli alla ning oli oluline sõjaline ja administratiivne tugipunkt. Samal ajal saavutasid Rootsi väed feldmarssal Johan Banéri (1596–1641, Halberstadt) juhtimisel võidu Chemnitzi lahingus ning jätkasid seejärel pealetungi Böömimaale.

23. oktoobril 1642 osales Meyer ooberstleitnandina Sinise rügemendi (rts *Blå regementet*) koosseisus Kolmekümneaastase sõja teises Breitenfeldi lahingus, kus ta oli üks viiest silmapaistvamast lahingus osalenud ohvitserist, keda ülemvägede juhataja feldmarssal Lennart Torstenson (1603–1651) oma lahingujärgses kirjas kuninganna Kristiinale isiklikult esile tõstis.

7. augustil 1645 aadeldati ta Rootsi kuningriigi aadlikuks nimega von Meyer.

1646. aastaks edutati Valentin Meyer Rootsi armees ooberstiks ning ühe Saksamaal paiknenud rügemendi ülemaks. Sama aasta 19. juulil määrati ta Vestfaalis Brackwede (allikates ka Bröckwörde; tänapäeval Bielefeldi linnaosa Nordrhein-Westfaleni liidumaal) komandandiks. 
Rootsi arhiivides säilinud kirjavahetuse põhjal viibis Meyer ajavahemikus 1644 kuni 1649 sageli Verdenis (Alleri ääres), kus ta oli Rootsi garnisoni komandant. Pärast Vestfaali rahu kujunes Verden üheks Rootsi valdusse läinud Bremen-Verdeni hertsogkonna olulisemaks sõjaliseks ja administratiivseks keskuseks.

1647. aastal introdutseeriti Valentin von Meyeri suguvõsa Rootsi rüütelkonda (nr 329).

1648. aastal määrati ta Mindeni komandandiks.

1651. aastal ostis Meyer Liivimaal riigisekretär Lars Grubbe (1601–1642) pärijatelt 10 000 taalri ja 100 tukati eest Lemsalu kihelkonnas Nabe mõisa. 
Pärast Miitavi kindluse loovutamisega seotud kohtuprotsessi, mille käigus kindralmajor Meyer 1660. aastal surma mõisteti, kuid 1661 armu sai, müüs ta  mõisa Rootsi krooni sõjakomissarile Georg Grothile († u 1693).

16. augustil 1653 esitas Valentin von Meyer kuninganna Kristiinale taotluse Tirza kihelkonna Lizumsi ja Druviena ning Cesvaine kihelkonna Apeltiene mõisate läänistamiseks enda kasuks. Kuningas Karl X Gustav kinnitas läänistuse lõplikult 17. septembril 1657. Lizumsi mõis jõudis tema tegelikku valdusesse alles 1661. aastal pärast Miitavi sündmustega seotud kohtuprotsessi ja sellele järgnenud armuandmist. 1670. aastal pantis ta Lizumsi kolmeks aastaks rittmeister Philip Franz Königile; pandilepingut pikendati 1673. aastal. 

Lisaks Liivimaa valdustele kuulusid Meyerile ka Eestimaal Vaivara kihelkonnas asunud Suur- ja Väike-Soldina mõis (tänapäeval Narva linna Soldina linnaosa), mis olid talle Rootsi krooni poolt sõjateenete eest läänistatud; mõisad läksid tema omandisse 30. juulil 1657, olles algselt kuninganna Kristiina poolt kingitud ning hiljem kuningas Karl X Gustavi poolt kinnitatud.

1656. aastal oli ta Birseni komandant ning samal aastal ka rootslaste poolt 1655. aastal vallutatud Kaueni lossi komandant.

Aastatel 1657–1659 teenis Meyer Riia linna komandandina. Riia oli sel ajal Rootsi võimu all olnud Liivimaa tähtsaim sõjaline ja administratiivne keskus.

1658. aastal ülendati Valentin von Meyer kindralmajoriks.

1659. aastal määrati ta Miitavi ülemkomandandiks.

## Miitavi alistumine ja kohtuprotsess

10. jaanuaril 1660 andis Rootsi garnison pärast piiramist ja läbirääkimisi Miitavi kindluse üle Poola–Leedu vägedele, mida juhtis Leedu väepealik Aleksander Hilary Połubiński (1626–1679). Kapituleerumine toimus sõjalise surve all; garnison lahkus kokkulepitud tingimustel, kuid kindluse raskerelvastus ja varud jäid vastaspoole kätte. Kindluse loovutamine tekitas Rootsi militaarvõimudes tõsiseid kahtlusi garnisoni juhtkonna otsuste suhtes. Riigi sõjaseaduse järgi võis kindluse loovutamist enne kaitsevõimaluste ammendumist käsitada raske rikkumisena; 17. sajandi Rootsi sõjaväes peeti seda üheks tõsisemaks distsiplinaarsüüteoks, mille eest võidi määrata ka surmanuhtlus.

Sündmus leidis aset Rootsi–Poola sõja lõppjärgus ning vahetult enne Oliva rahu sõlmimist, mil Rootsi positsioonid Kuramaal ja Liivimaal olid nõrgenenud. Pärast rahulepingu jõustumist venis Poola–Leedu garnisoni lahkumine Miitavist ning kindlus anti sama aasta suve lõpul üle Kuramaa ja Zemgale hertsogile Jacob Kettlerile.

Miitavi kindluse loovutamise eest mõistis Rootsi sõjakohus kindralmajor Valentin von Meyeri ja mitu teist ohvitseri 1660. aastal surma. Sellised kohtuotsused ei olnud Rootsi armees haruldased, kui kindlus anti üle ilma pikaajalise vastupanuta. 1661 anti talle siiski armu; armuandmisotsuse eel pöördus Riia raekogu tema toetuseks Rootsi võimude poole. Konfiskeeritud vara tagastati ning ta säilitas oma aadliseisuse, varasemad õigused ja sõjaväelise auastme.

## Kirjavahetus ja arhiiviallikad

Rootsi Riigiarhiivis (rts *Riksarkivet*) on säilinud arvukalt Valentin von Meyeri kirju ning temaga seotud dokumente, mis kuuluvad erinevatesse arhiivifondidesse ning kajastavad tema tegevust Rootsi riigi sõjalises ja administratiivses teenistuses ning hilisemat elu Liivi- ja Eestimaa mõisnikuna. 

Selle näiteks on 1649. aastast säilinud kiri Rootsi diplomaadile Bartolomeus Wulfrath von Wolfsbergile († 1684), kirjutatud Verdenis Vestfaalis.
Samuti on säilinud Meyeri kirju mitmetele Rootsi riigi juhtivatele sõjalis-poliitilistele tegelastele, sealhulgas kroonprints Karl Gustavile (hilisemale kuningale Karl X Gustavile) ning kuninganna Kristiinale. Arhiivis leidub ka 1660. aastast pärinevaid temapoolseid kirju riiginõunikele Per Brahele ja Magnus Gabriel de la Gardiele, mis käsitlesid Miitavi sündmusi ja tema tegevust Kuramaal.

Rootsi Riigiarhiivi sõjaarhiivi (rts Krigsarkivet) kogudes leidub lisaks kirjavahetustele ka Meyeri teenistust puudutavaid aruandeid ja muid ametlikke dokumente.

Valentin von Meyeri tegevust kajastavaid allikaid leidub ka teiste Euroopa riikide arhiivides. Saksamaal, Stralsundi linnaarhiivis on näiteks säilinud dokumente, mis puudutavad tema esimest abielu ja perekondlikke küsimusi. Läti Rahvusarhiivis on talletatud andmeid tema ja ta perekonna kohta, sealhulgas kolmanda abikaasa surmakirje Krimulda kiriku meetrikast, noorima tütre sünni- ja surmakirje ning teateid ristimistel osalemise kohta nii Riia Püha Peetri kirikus kui ka Riia Toomkirikus. Samuti leidub dokumente Eesti Rahvusarhiivis, mis käsitlevad talle kuulunud mõisate omandamist, nende pärimisõiguse ja haldamisega seotud küsimusi.

Need arhiiviallikad annavad täiendavat teavet Meyeri tegevuse kohta nii Rootsi sõjaväelasena, komandandina Vestfaalis kui ka kohaliku eliidi liikmena Rootsi võimu all olnud Liivi- ja Eestimaal.
Tema elukäik peegeldab ühtaegu Kolmekümneaastase sõja lahinguvälju, Rootsi suurvõimuperioodi sõjalist ja administratiivset teenistust ning Miitavi juhtumiga seotud poliitilist kriisi.

## Perekond

Valentin von Meyer pärines Riia kullasseppade perekonnast. Tema isa Eberhard (Ewert) Meyer (u 1572 – 1643, Riia) oli Riia kullassepp, keda mainitakse meistrina juba 1600. aastal; aastatel 1616–25 oli ta kullasseppade tsunfti vanem (sks *Ältermann*). Meyeri ema Anna Möller pärines samuti Riia kullasseppade perekonnast, kelle isa Valentin Möller oli tsunfti kaasistuja (sks *Beisitzer*). Valentini noorem vend Heinrich Meyer (1623–1694) jätkas perekonna ametitraditsioone ning tõusis hiljem, nagu ta isagi, Riia kullasseppade tsunfti vanemaks (1679−88). Niisugune päritolu paigutas Meyerite perekonna Riia linna käsitööliste ja kaupmeeste jõukamasse kihti, kust pärines märkimisväärne osa Rootsi riigi teenistusse tõusnud harituid ja ambitsioonikaid baltisakslasi.

Valentin abiellus esmakordselt  9. juulil 1635 Justina (ka Justine) Eben von Brunneniga (10. september 1616 – 22. november 1637, Stralsund), kes kasvas Breslau kaupmehe ja raehärra Niklas von Eben und Brunneni (1571–1624) ja Dorothea Schäffer von Schaffenbergi (1581–1624) paljulapselises aadliperekonnas, kus oli kokku kolmteist last, kellest neli ei jõudnud täiskasvanuikka. Justina suri sünnitusel ning maeti Stralsundi Püha Jakobi kirikusse. 

Teine abielu sõlmiti Cornelia von Krusega (ka von Knusen või von Kuusen) († 1645).

Kolmas abielu (u 1652) Anna Wolffensköldiga (suri Jērkule mõisas, maeti 21. novembril 1675 Krimulda luteri kirikusse), kes oli Riia müntmeisteri Heinrich Wolffi (aadeldatuna Wolffensköld) (u1590–1659) ja Apollonia Rigemanni (aadeldatuna Löwenstern) (1597–1656) tütar ning Riia admiraliteedifaktori Peter Heltscheri (aadeldatuna Rosenbom) († 1651) lesk.

Valentin von Meyer suri 9. märtsil 1674 (vkj) Jērkule mõisas ning maeti 23. veebruaril 1675 Riia Püha Peetri kirikusse.

Tema portreemaal on eksponeeritud Rundāle lossis.

## Vaata ka
* Meyer (Lizums)

## Viited