open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
1938. aasta Eesti ja Poola kevadmaavõistlus poksis

Eesti ja Poola 1938. aasta kevadmaavõistlus poksis toimus Tallinnas, tollases kinos Ars (hävinenud; selle kohal on Vene Kultuurikeskus, praeguse aadressiga Mere pst 5) 22. märtsil 1938. Poola võitis 6:2.

Kärbeskaal (kuni 112 naela ehk 50,8 kg): Edmund Sobkowiak (POL) - Arnold Torpel (EST) 3 - 0

Kukk-kaal (kuni 119 naela ehk 54 kg): Zygmunt Koziołek (POL) - Boriss Gridin (EST) 3 - 0

Sulgkaal (kuni 126 naela ehk 57,2 kg): Antoni Czortek (POL) - Evald Seepere (EST) 2 - 1

Kergekaal (kuni 135 naela ehk 61,2 kg): Harald Kanepi (EST) - Czesław Kajnar (POL) 3 - 0

Kergekeskkaal (kuni 147 naela ehk 66,7 kg): Henryk Wasiak (POL) - Aleksei Stepulov (EST) KO 2

Keskkaal (kuni 160 naela ehk 72,6 kg): Józef Pisarski (POL) - Aleksander Reinke (EST) 3 - 0

Poolraskekaal (kuni 175 naela ehk 79,4 kg): Anton Raadik (EST) - Kazimierz Doroba (POL) 3 - 0

Raskekaal (üle 175 naela ehk 79,4 kg): Stanisław Piłat (POL) - Paul Kõlu (EST) TKO 2

## Kirjandus
*"A. Raadik ja H. Kanepi ainsad võitjad". Päevaleht nr 81,  23. märts 1938. Lk 5
Kumari parema külje poi

**Kumari parema külje poi** on poi Väinameres peamise Muhu väina laevatee ääres, Kumari madalast 6 kaabeltaud läänes.

Kuni maini 2011 tähistas samas asukohas vrakki **Kumari ohupoi**.

Poi geograafilised koordinaadid on . Samad koordinaadid olid ka ohupoil.

Mööda laevateed põhja poolt tulles tuleb märk jätta parema poordi poole. Teisel pool laevateed asub Kumari vasaku külje poi, suhteliselt ligidal on veel Unterneemani madala parema külje poi.

Poi veepealne osa on roheliseks värvitud. Poi tipus asub tuli, mis pimedal ajal plingib lühidalt ühe korra 3 sekundi jooksul. Samuti on olemas helkur ja radaripeegeldi.

Poi on vees mai algusest detsembri alguseni.

## Viited

## Välislingid
*
287. Kaitsepataljon

**287. Kaitsepataljon** ja selle järglane **287. Politseipataljon** oli Teise maailmasõja ajal Saksa okupatsioonivõimude poolt moodustatud Eesti väeosa, mis tegeles Saksa vägede tagalajulgeoleku tagamisega.

## 287. Kaitsepataljon
287. Kaitsepataljon moodustati 1943. aasta veebruarist laialisaadetud 33., 36. ja 39. kaitsepataljonide baasil, ja Velikije Luki lahingutes Saksa poolele üle tulnud 8. Eesti Laskurkorpuse eestlastest. 

Kaitsepataljoni 1. ja 2. kompanii moodustati Tartus, 3. ja 4. kompanii aga Rakveres. Augustis viidi pataljon üle Rakverre ja ka pataljoni staap hakkas seal asuma. Pataljoni suurus oli 842 meest. 

### Juhtkond ja koosseis
Pataljoniülem:
*major Johannes Koort
### Teenistus
1943. aasta sügisest kuni järgmise aasta sügiseni allus pataljon SS-i Halduse Peaameti Eestis asuvate vangilaagrite komandantuurile ja valvas allüksuste kaupa sõjavangide laagreid Kiviõlis, Viivikonnas, Kloogal ja Lagedil ning oli kompaniide ja rühmade kaupa paigutatud vangilaagrite välisvalvesse.

Kompaniid paiknesid: Kiviõlis, 1. kompanii; Kurtnas, hiljem Viivikonnas 2. kompanii; Kloogal 3. kompanii (vt Klooga koonduslaager) ja Kukrusel, hiljem Lagedil 4. kompanii. Mõned rühmad olid veel Ahtmel, Vaivaras ja Narva linavabriku laagris. 

## 287. Politseipataljon
Detsembris 1943 muudeti pataljon politsei-vahipataljoniks ja nimi **287. Politsei Vahipataljoniks** (*Polizei Wacht Bataillon 287*), pataljonis kehtinud *[[Wehrmacht]]i* auastmed asendati Saksa Korrapolitsei auastmetega. Pataljon koosseisus 842 meest, taandus septembris 1944 koos Saksa vägedega Saksamaale, kus pataljon likvideeriti ja isikkoosseis anti üle 20. Eesti SS-diviisile.

## Vaata ka
*Teises maailmasõjas osalenud eesti väeosade loend‎
*287. Kaitse Vahipataljon
Rudolf Kus

**Rudolf Kus** (23. veebruar 1915 Trnava – 2. juuli 2006 Bratislava) oli Slovakkia ja Tšehhoslovakkia poksija, rahvuselt slovakk.

Kus oli raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) Tšehhoslovakkia meister vähemalt 1935. aastal ning Slovakkia meister vähemalt 1941. aastal.

Kus osales raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) Tšehhoslovakkia võistlejana 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Herbert Rungele (Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Kus osales raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) Tšehhoslovakkia võistlejana 5. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1937), kuid kaotas 1. ringis Nemesio Lazzarile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning Slovakkia võistlejana 1942. aasta Euroopa meistrivõistlustel (Breslau, 1942), kuid kaotas 1. ringis Willie Quentemeijerile (Holland) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

## Viited

## Välislingid
*
288. Kaitsepataljon

**288. Kaitsepataljon** ja selle järglane **288. Politsei Jalaväepataljon** oli Teise maailmasõja ajal Saksa okupatsioonivõimude poolt Eestis moodustatud sõjaväeosa.

Pataljoniülemad:
*major Otto Kommusaar
*kapten Agu Lannu
## 288. Kaitsepataljon
288. Kaitsepataljon moodustati 1943. aastal kaitsepataljonide laialisaatmisel ülejäänud meestest ja 1943. aastal mobiliseeritutest.

1943. aasta teisel poolel võitles pataljon Valgevenes Rossonõ piirkonnas "Rossonõ partisanide vabariigi" vastu. 

## 288. Politseipataljon

Detsembrist 1943 muudeti pataljoni nimi **288. Politsei Jalaväepataljoniks** (*Polizei Füsilier Bataillon 288*) ja pataljonis kehtinud *[[Wehrmacht]]i* auastmed asendati Saksa Korrapolitsei auastmetega.

1944. aasta alguses võitles pataljon Venemaal Neveli rindel. Peale neid lahinguid toodi pataljon (kus juunis 1944 oli 639 meest) Eestisse.

1944. aasta kevadel allutati 1. Eesti Politseirügemendile ja saadeti Kirde-Eestisse piirikaitsesse, kus jäi 1944. aasta lahingutegevuse ajal piiramisrõngasse.

## Vaata ka
* Teises maailmasõjas osalenud eesti väeosade loend‎
Cesare Prandelli

**Cesare Claudio Prandelli** (sündinud 19. augustil 1957 Orzinuovis) on Itaalia jalgpallitreener ja endine mängija.

Jalgpallurikarjääri alustas Cesare Prandelli klubis Cremonese 1974. aastal. Hooaja 1978–1979 mängis ta Atalantas. Aastatel 1979–1985 mängis Prandelli Torino Juventuses ja tuli klubiga kolmekordseks Serie A meistriks.

2020. aastast on ta Itaalia kõrgliiga klubi Fiorentina peatreener. Aastatel 2010–2014 oli ta Itaalia jalgpallikoondise peatreener. Ta on olnud ka Atalanta, AS Roma, Galatasaray, Valencia ja Genoa peatreener.
Selene

**Selene** (kr Σελήνη) on vanakreeka mütoloogias kuujumalanna. Ta on titaanide Hyperioni ja Theia tütar. Rooma mütoloogias vastab talle Luna.
Hundipea tänav

**Hundipea tänav** on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosa Karjamaa asumi Hundipea allasumis.

Tänav saab alguse Tööstuse tänavalt ja kulgeb umbes 100 m pikkuselt põhja suunas. Asub Miinisadama ja Hundipea sadama läheduses.

Hundipea tänav sai nime 18. oktoobril 1991.

## Viited
Scotland Yard

**Scotland Yard** (ametlikult **New Scotland Yard**) on Suurbritannia pealinna Londoni politseiteenistuse (Metropolitan Police Service) peakorteri nimi. Scotland Yardi asutas 1829. aastal Robert Peel. 

Asutuse nimi on tuletatud metonüümia teel Metropolitan Police'i peakorteri algsest asukohast aadressil Whitehall Place 4, mille tagumine sissepääs asus Great Scotland Yardi tänaval. Great Scotland Yardi tänava sissekäigust sai politseijaoskonna avalik sissepääs. Aja jooksul muutus tänava nimi Metropolitan Police'i sünonüümiks. 

The New York Times kirjutas 1964. aastal, et nii nagu Wall Street on andnud nime New Yorgi rahandusmaailmale, on Scotland Yard andnud nime Londoni politseile. 1890. aastal kolis Metropolitan Police oma peakorteri Victoria Embankmentile, 1967. aastal sealt Broadway tänavale ja 2016. aastal tagasi Victoria Embankmentile. Kõigi uute peakorterite kohta on hakatud kasutama nime "New Scotland Yard" (Uus Scotland Yard).

## Viited

## Välislingid
* Metropolitan Police Branches
* Metropolitan Police; Time Line 1829–1849
* Metropolitan Police Crime Academy

* Blumberg, Jess. "A Brief History of Scotland Yard", Smithsonian.com, September 28, 2007.
* Metropolitan Police Act 1829
* learnhistory.org.uk Crime, Punishment and Protest Through Time, c.1450-2004
Gyula Török

**Gyula Török** (24. jaanuar 1938 Budapest – 12. jaanuar 2014) oli Ungari poksija.

Török oli vähemalt kolmekordne Ungari meister aastatel 1961, 1962 ja 1964. Ta esindas maavõistlustel Ungarit kokku 14 korral.

Török võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis Oleg Grigorjevile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja .

Török sai kärbeskaalus (kuni 51 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Manfred Hombergile (Lääne-Saksamaa). Ta osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Primo Zamparinile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

## Viited

## Välislingid
*
Mürkputk

**Mürkputk** (*Cicuta*) on sarikaliste sugukonda kuuluv taimeperekond.

Mürkputke perekonda kuulub neli mürgist liiki. Kõik liigid on mitmeaastased rohttaimed, mis kasvavad kuni 2,5 meetri kõrguseks. Neil on iseloomulikud rohelised või valged õied, mis on koondud sarikjasse õisikusse.

Liikide levilaks on põhjapoolkera parasvööde, peamiselt Põhja-Ameerika ja Euroopa. Kasvukohtadeks niisked niidud, jõekaldad ja muud niisked kohad. Taimed on eksitavalt sarnased mitmete sarikaliste sugukonda kuuluvate söödavate ja mürgiste taimedega.

## Liigid
**[[Cicuta bulbifera]]*
**[[Cicuta douglasii]]*
**[[Cicuta maculata]]*
**Cicuta virosa* – harilik mürkputk
Täi

**Täi** (ka **inimesetäi**; *Pediculus humanus*) on täiline, kes nugib inimest. 

Täi piste korral tekib tugev sügelus. Kui pisteid on palju, võib kaasneda täitõbi ehk pedikuloos.

Eristatakse kahte täi alamliiki: 
**[[Pediculus humanus humanus]]* (riidetäi) Linnaeus, 1758 
**Pediculus humanus capitis* (peatäi) De Geer, 1767.

## Vaata ka
*kubemetäi

## Viited
Aniis

**Aniis** on hariliku aniisi seemnetest saadav vürts.

Harilik aniis pärineb Vahemere maade lääneosast ja Egiptusest, kus see kasvab looduslikuna. Aniis on üks vanemaid vürtse, seda on mainitud juba Piiblis. Vanad roomlased riputasid seda magustoitudele ning usuti, et aniis soodustab seedimist. Euroopasse jõudis ürt 14. sajandil, esialgu leiva maitsestajana. Keskajal kasutati aniisi ravimi ja armujookide koostisosana. 

## Kasutamine
Aniisi kasutatakse nii Euroopas, Põhja-Ameerikas, Lõuna-Ameerikas kui ka Indias. Kokanduses kasutatakse aniisiseemneid kookide, küpsetiste ja maiustuste maitsestamisel. Aniis on tähtis likööride koostisosa ning toodetakse ka suures valikus aniisinapse.

Eeterlik aniisiõli toimib seedehäirete vastu, värskendab hingeõhku ja leevendab kuiva köha. See on ka tõhus antiseptiline vahend, mida kasutatakse hambapasta tootmisel.

## Viited
Visiir (kiiver)

**Visiir** on kiivri liikuv katteosa. 

Visiir on ka keskaegsete kiivrite külge kinnitatav tõstetav näokaitse. 

14. sajandil oli Euroopas tuntud visiiritüüp koerakoon (saksa keeles *Hundskugel*). Oletatavalt on sellest rüütlite kiivri külge kinnitatavast näokaitsest eesti rahvapärimuses väljend koerakoonlane.

## Vaata ka
*Vöörivisiir

## Viited
Harilik kardemon

**Harilik kardemon** (*Elettaria cardamomum*) on ingveriliste sugukonda kardemoni perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaimeliik.

Harilik kardemon pärineb Indiast, Malabari rannikult ja Sri-Lankalt, kus see kasvab looduslikult troopilistes vihmametsades. 

## Kirjeldus

Kardemon on pikkade nooljate lehtedega mitmeaastane rohttaim, mille kollased või sinised õied paiknevad maapinnalähedastes lehekaenaldes. Viljastunud õitest arenevad umbes 1,5 cm pikkused paadikujulised kuprad, igaühes tosina jagu pisikesi kolmekandilisi seemneid. Kuprad on kolmepesalised, igas pesas 3-4 tugeva vürtsika aroomiga ning üsna nõrga kamprilõhnaga tumedat seemet. Õhuke valge viljakest, mis kerge surve peale hõlpsasti puruneb. 

## Kasvatamine
Kuprad valmivad aasta läbi ja täiesti korrapäratult, mistõttu nende küpsusastet tuleb pidevalt jälgida. Nimelt lähevad täisküpsed kuprad iseenesest lahti ning seemned pudenevad maha. Isegi kui seda ei juhtu, kaob poolavanenud kupardest kiiresti seemnete aroom ja nõrgeneb maitse.

Kuprad lõigatakse taime küljest käsitsi ja ükshaaval ning kuivatatakse. Indias koristatakse kuprad enamasti poolvalmilt ja kuivatatakse päikese paistel, mis seemnete pudenemist silmas pidades on ohutu ja odav viis, sel puhul säilib kuparde roheline värvus. Mujal Aasias ja ka Euroopas korjatakse ära veidi hilisemas küpsusastmes kuprad, mis siis tehiskuumuses kuivatamisel pruunikaskollaseks muutuvad, USA-s aga eelistatakse vääveldioksiidiga pleegitatud valkjaid kupraid. Kardemoni turustatakse kuivatatult kas kupardena, tervete seemnetena või jämedalt jahvatatuna. 

Tänapäeval on maailma suurim kardemonikasvataja India. Lõviosa saagist läheb müüki oma riigis, kus selle järele on ülisuur nõudlus. Suureksportijaks on tõusnud Guatemala, kus kardemoni hakati kasvatama juba eelmise sajandi algul, kuid kohalikud elanikud pole seda vürtsi omaks võtnud ning kogu toodang veetakse välja. Aasias kasvatatakse kardemoni ekspordiks ka Sri Lankal ja Indohiinas, Aafrikas aga Tansaanias.  

## Kasutamine
Kardemoni tunti juba Vanas-Egiptuses ja Kreekas-Roomas. Koos kaubakaravanidega jõudis see maitsetaim ka Euroopasse.

Vürtsina kasutatakse kardemoniseemneid. Vilju kogutakse veidi enne täisküpsust. Neid kuivatatakse päikese käes, leotatakse vees ja kuivatatakse uuesti. Malabari kardemoni viljad on 0,8–1,5 cm pikkused ja vähem aromaatsed.

## Viited
Kardemon

**Kardemon** on vürts, mida saadakse hariliku kardemoni seemnetest.

## Taim

Harilik kardemon kasvab metsikult India lõunaosas. Taimel on pikad odajad lehed. Maapinna lähedal puhkevad kollakad või sinised õied. Viljadeks on 1,2 cm pikkused kuprad, milles asub tosin tugeva vürtsika aroomiga ning üsna nõrga kamprilõhnaga tumedat seemet. 

Hariliku kardemoni kuprad kogutakse veidi enne täisküpsust. Neid kuivatatakse päikese käes, leotatakse vees ja kuivatatakse uuesti.

## Kardemon ajaloos

Kardemoni tunti juba Vanas Egiptuses ja Kreekas-Roomas. Koos kaubakaravanidega jõudis see maitsetaim ka Euroopasse.

Antiigi õitseajal kasutati ravimi ja maitseainena ning isegi parfüümina ohtralt vürtse amomonit ja kardamomonit. Tänapäeval arvatakse, et nende nimetuste taga ei pruukinud olla ehtne kardemon, vaid selle odavamad ja kättesaadavamad asendajad. 

Juba tuhat aastat tagasi teati ja kasutati ehtsat kardemoni Euroopas Skandinaavias. Arvatavasti toimetasid selle sinna viikingid, kes avastasid selle enda jaoks uudse vürtsi Konstantinoopolist. Just Skandinaavia riigid on praegugi Euroopa suurimad kardemonitarbijad, samal ajal kui muu Euroopa, Saksamaa välja arvatud, suhtub sellesse vürtsisse üpris leigelt. Maailma kardemoniekspordist umbes 15% jõuabki Põhjamaadesse ning kogu ülejäänud Euroopasse vaid 10%.

Ehtsa kardemoni kõrge hinna tõttu kasutatakse asendajaid kogu maailmas, eriti aga Aasias. Enamik asendajaid on robustsema maitse ja agressiivsema lõhnaga, milles pahatihti domineerib kamper. Tuntuimad asendajad on päritolumaade järgi nimetuse saanud Jaava, Nepali, Hiina, Tai, Etioopia ja Madagaskari kardemon. 

## Kasutamine
Kardemon on hinnatud vürts, mis kuulub peaaegu kõikide vürtsisegude koosseisu. Tuntuimad nendest on karri ja *[[garam masala]]*. Iseseisvalt kasutatakse kardemoni peamiselt pagaritööstuses mitmesuguste keekside, küpsiste, präänikute, magusate pirukatäidiste ja muu sellise maitsestamiseks. Eriti hästi sobib kohvi sisaldavatesse toodetesse.

Kardemon on iidsetest aegadest olnud ka seedimist soodustav, liigset vedelikku väljutav ja hingeõhku parandav vahend. Araablased on seda pruukinud erootiliste tunnete äratajana.
Tänapäeva Lääne meditsiinis lisatakse kardemoni seedimist edendavatesse ja turseid vähendavatesse ravimitesse, et parandada nende lõhna ja maitset, mõne väite kohaselt ka nende toime tõhustamiseks.

## Viited

## Välislingid
* Suitsu, M. Kardemon, Kodukiri, 2009
* Kardemon hävitab baktereid ja tõstab isu
Harilik köömen

**Harilik köömen** (*Carum carvi*) on sarikaliste sugukonda köömne perekonda kuuluv kaheaastane rohttaim. 

## Kirjeldus
Kaheaastane rohttaim tugeva peajuurega. Kehval kuival pinnasel on köömen õitsemise ajal vaevu 30 cm kõrgune. Viljakal põllumullal kasvades võib ta sirguda aga kuni meetriseks. Vars on püstine, oksine, paljas. Lehed kahelisulgjad, sulglõhiste lehekestega, lehekeste tipmed lineaalsed. Alumised sulglehekesed asetsevad risti, ülemised lehekesed on väiksemad. Leherootsud pikkade lehetuppedega. 

Õied valged või roosakad, koondunud varre ladvas liitsarikõisikus, kätis puudub või on vaid üheleheline. Sarikakiired, mille külge õied kinnituvad, on kõik väga erineva pikkusega. Ta on üsna varane ja pikaaegne õitseja. Soojas tuulte eest kaitstud metsaservas võib juba mais näha esimesi köömneõisi. Aga sama vaatepilti võib mõnes teises kohas kohata ka augustis. 

Köömne vili on ehituse poolest kaksikseemnis. Viljad on tömpide roietega, kandilised, paljad ja pruunid. Vilja sõrmede vahel hõõrudes või kriimustades on tunda iseloomulikku head lõhna.

## Levila ja kasvukoht
Kasvab laialdasel alal Euroopas, Siberis, Kaukaasias, Aasias ja Vahemere maades. Põhja-Ameerikasse on ta jõudnud inimese kaasabil ja on seal täiesti kodunenud. Eestis pärismaine. Kasvab teeservadel ja niitudel. 

## Kasutamine
Hariliku köömne vilju ehk köömneid tarvitatakse droogi ja maitseainena. Köömen kuulub vanimate maitsetaimede hulka, mida inimkond on kasutanud. Rikkalikud eeterlikud ja rasvased õlid (umbes 3–7%), park- ja mõruained teevad köömnest suurepärase seedimist soodustava taime. Eeterlikud õlid leevendavad kõhukrampe ja puhitust, rahustavad magu ja ergutavad söögiisu.  

Kasutatakse parfümeerias ja likööritööstuses. Kulinaarias on kasutusel hapukapsa ja kartulite maitsestamisel.

## Vaata ka
*Köömned

## Viited

## Välislingid
*
Thornton Wilder

**Thornton Niven Wilder** (17. aprill 1897 Madison, Wisconsin – 7. detsember 1975 Hamden, Connecticut) oli Ameerika Ühendriikide näite- ja romaanikirjanik. Ta võitis kolm Pulitzeri preemiat – 1927. aastal romaani "The Bridge of San Luis Rey" eest, 1938. aastal näidendi "Our Town" eest ja 1942. aastal näidendi "The Skin of Our Teeth" eest.

## Elukäik

Thornton Wilderi isa oli USA ajalehetoimetaja ja diplomaat Amos Parker Wilder, tema ema oli Isabella Niven Wilder. Pereisa siirdus 1906. aastal Hiinasse, olles Ameerika Ühendriikide peakonsuliks algul Hongkongis, seejärel Shanghais.

## Tunnustus
*1928 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks

## Eesti keeles ilmunud teoseid
* Romaan "San Luis Rey sild" ("The Bridge of San Luis Rey", tõlkinud Enn Soosaar; Loomingu Raamatukogu 7/8, 1975)
* Romaan "Märtsi iidid" ("Ides of March", tõlkinud Henno Rajandi; Tallinn: Eesti Raamat, 1983)
* Romaan "Theophilus North" (tõlkinud Victoria Traat; Tallinn: Kuldsulg, 1995)

## Viited

## Välislingid

*Thornton Wilder Family
*Thornton Wilder Society
Andrus Ristkok

**Andrus Ristkok** (sündinud 16. oktoobril 1949 Tartus) on eesti majandusteadlane ja poliitik.

Ta on lõpetanud 1968. aastal Tartu 7. Keskkooli ning 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsilise geograafia erialal spetsialiseerumisega keskkonnakaitsele. Aastast 1985 on ta majanduskandidaat.

Ta töötas aastatel 1973–1987 ENSV TA Majanduse Instituudis. Aastast 1987 töötas ta Pirgu Arenduskeskuses, aastast 1988 juhatajana. Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, olles seal haldusreformikomisjoni esimees. 1993–1998 Tallinna Tehnikaülikooli territoriaalmajanduse instituudi lektor. Aastast 1998 Eesti Kodu-uurimise Seltsi esimees. 20. Augusti Klubi sekretär, Pirgu Arenduskeskuse juhataja.

Ta osales 2001 Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit", milles tunti muret Eesti ühiskondliku arengu pärast.

Ta on uurinud keskkonnaökonoomikat ja veemajandust, fosforiidikaevandamise toimet Eesti majanduselule ja ühiskonnale ning omariiklikku halduskorraldust.

## Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: keskkonnakaitse sidusprobleemid, veemajandus, fosforiidikaevandamise toime Eesti majandusele, Eesti halduskorraldus. 

70 teaduspublikatsiooni.

## Tunnustus
*1997 – Valgetähe medaliklassi teenetemärk
*2002 – Riigivapi IV klassi teenetemärk
*2006 – Riigivapi III klassi teenetemärk

## Isiklikku
Tema isa oli hüdrobioloog Jüri Ristkok. Vanaisa Vassili Ristkok oli Kuressaare Püha Nikolai koguduse preester.

## Viited
Harilik aniis

**Harilik aniis** (*Pimpinella anisum*) on sarikaliste sugukonda nääri perekonda kuuluv üheaastane rohttaim. Selle seemnetest saadavat vürtsi nimetatakse aniisiks.

Aniis pärineb Vahemere maade lääneosast ja Egiptusest, kus kasvab looduslikuna. Seda on mainitud juba Piiblis, aniis on üks maailma vanimaid maitsetaimi.

## Kirjeldus
Taim võib kasvada 50–70&nbsp;cm kõrguseks. Taimel on kolme erineva kujuga lehed: alumised on ümarad ja rootsuga, keskmised kolmehõlmalised, ülemised üsna kitsad ning sügavalt lõhistunud. Lehekodarikust kasvavad välja ülemises osas harunenud õisikuvarred. Südasuvel ilmuvad valged sarikõisikud, õitest arenevad sügiseks pruunikad, magusavõitu maitsega jaguviljad, mis jagunevad hiljem kaheks osaviljaks.

## Kasutamine

Harilikku aniisi kasvatatakse ja kasutatakse ravim- ja maitsetaimena nii Euroopas, Põhja-Ameerikas, Lõuna-Ameerikas kui ka Indias, samuti on see populaarne Põhja-Aafrikas ja Türgis. Aniisi saab kasvatada ka Eestis.

Kokanduses kasutatakse aniisiseemneid kookide, küpsetiste ja maiustuste maitsestamisel. Aniis on tähtis likööride koostisosa ning on ka suur hulk aniisinapse.

Eeterlik aniisiõli toimib seedehäirete vastu, värskendab hingeõhku ja leevendab kuiva köha. See on ka tõhus antiseptiline vahend, mida kasutatakse hambapasta tootmisel.

## Viited

## Välislingid
*
Mait Raava

**Mait Raava** (sündinud 6. juunil 1962 Paides) on eesti psühholoog ja juhtimiskonsultant. 

## Elukäik
Mait Raava on lõpetanud Tartu Ülikooli sotsiaalpsühholoogina (1992) ja Tallinna Ülikooli psühholoogia teadusmagistrina (1993) ja on läbinud psühholoogia doktoriõppe Tallinna Ülikoolis (2002–2006), uurides tippjuhtide innovatsiooni eeldusi. Ta on täiendanud end Oxfordi Ülikoolis, Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis, Western Kentucky Ülikoolis, Helsingi Ülikoolis, Microsoftis, Hay grupis, Jaapani haridusministeeriumis jm.

Ta on olnud psühholoogia lektor ja teadur Tallinna Ülikoolis (1989–1994) ja Tartu Ülikoolis (1993–1995), karjääri planeerimise lektor Tallinna Ülikoolis (2000–2006) ja strateegilise juhtimise teadur ja lektor EBS-is (2006–2008). 

Mait Raava on OÜ Pro Konsultatsioonide (1994) kaasasutaja ja juhtimiskonsultant. Ta on spetsialiseerunud innovatsiooni uurimisele ja selles juhtide nõustamisele.

Ta on nõustanud paljusid Eesti juhtivaid ettevõtteid ja riigiasutusi. Ta on nõustanud avaliku teenistuse tippjuhi kompetentsimudeli väljatöötamist (2005) ja uuendamist (2017 ja 2023) ja tippjuhi kandidaatide eelduste mudeli väljatöötamist (2024) ning haridusasutuse juhi kompetentsimudeli väljatöötamist (2006) ja uuendamist (2009 ja 2016).

Ta on olnud Markit Holding AS-i nõukogu liige (2014–2016) ja esimees (2016–2023).

Kuulub teadusorganisatsioonidesse:
*Eesti Psühholoogide Liit (EPL)
*American Psychological Association (APA)
*Strategic Management Society (SMS)

## Tegevus poliitikas
Mait Raava oli Erakond Parempoolsed liige 08.10.2022–28.03.2023 ja 27.03.-07.09.2024.

Ta oli 2023. aasta Riigikogu valimistel kandidaatide nimekirjas, kuid otsustas valmiskampaanias osalemisest loobuda ja kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 28 häält ning ei osutunud valituks.

## Viited

## Välislingid
*Mait Raava Eesti Teadusportaali andmebaasis
*Mait Raava artiklid 1994–2015 andmebaasis ISE ja alates 2015 andmebaasis Digar
*Pro Konsultatsioonid
Vello Kaavere

**Vello Kaavere** (sünninimi Baumann; 13. juuli 1936 Tõrva – 11. aprill 1994 Tartu) oli eesti teadusajaloolane, genealoog.

1959. aastal lõpetas Kaavere Tartu Riikliku Ülikooli geograafia alal.

Töötas kutselise pedagoogina Tartu Pimedate Koolis ja pikemat aega Tartu 1. Eriinternaatkooli direktori asetäitjana 1975. aastani. 

Aastatel 1975–1994 töötas Zooloogia ja Botaanika Instituudis teadurina ja hiljem Baeri muuseumi juhatajana. Ta oli üks Baeri muuseumi rajajaid ja ülesehitajaid.

Kaavere võttis osa Eesti Geograafia Seltsi, Tartu Saksa Kultuuriinstituudi tööst, oli Saksamaal asuva Baltisaksa Genealoogia Seltsi liige, juhtis Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühenduse geograafia ajaloo sektsiooni ja Eesti Looduseuurijate Seltsi loodusteaduse ajaloo komisjoni, ta osales ka Tartu Riikliku Ülikooli õppetöös.

Alates 1964. aastast avaldas ta teaduslikke ja populaarteaduslikke artikleid 19. sajandi kuulsatest teadlastest ajakirjas Eesti Loodus ja teistes väljaannetes. Karl Ernst von Baeri kohta ilmus tema sulest kirjutisi alates aastast 1967.

Kaavere osales sarja Folia Baeriana toimetamisel ja Eesti teaduse biograafilise leksikoni märksõnastiku koostamisel. Ta toimetas kogumikke Teaduse ajaloo lehekülgi Eestist ja kirjutas artikleid entsüklopeediale geograafia ajaloo valdkonnast. 

Tunnustust on leidnud tema raamat K. E. von Baeri suguvõsast (D*ie Nachkommen von Karl Ernst von Baer*. 1990) ja eestikeelne suures osas originaaluurimustel põhinev Baeri elulugu (1992).

## Viited
Heinrich Fabricius

**Heinrich Fabricius** on olnud mitme tuntud inimese nimi:

***[[Heinrich Fabricius vanem]]**,  Liivimaa vaimulik (suri 1634)
***[[Heinrich Fabricius noorem]]**, Liivimaa vaimulik (suri 1657)
Pipra-koldpuu

**Pipra-koldpuu** (*Zanthoxylum piperitum*) on ruudiliste sugukonda kuuluv heitlehine põõsas või väike puu.

Looduslik levila on Hokkaidō ja Kyūshū saar Jaapanis, Korea poolsaare lõunaosa ning Hiina.

Puul on sulgjad lehed ning valged kuni rohekad õied. Pipra-koldpuu viljakesti kasutatakse vürtsina, mida tuntakse Sichuani pipra nime all.
María Moscholioú

**María Moscholioú** (kreeka keeles Μαρία Μοσχολιού; 1934 – 25. november 2020) oli kreeka teatri- ja filminäitleja.

Moscholioú sündis Ateenas. Ta oli lõpetanud National Theatre of Greece Drama Schooli.

1968., 1972., 1976. ja 1980. aasta olümpiamängude eel kehastus naine Olümpias Hera templi varemeis ülempreestriks, kes süütas olümpiatule.

## Filmograafia
* "Maria Pentagiotissa" (1957)
* "Gerakina" (1958)

## Viited

## Välislingid
* Maria Mosholiou. IMDb
* Greek actress Maria Mosholiou. RIA Novosti media library
* Maria Mosholiou rollid teatris. National Theatre
Heinategu

**Heinategu** ehk **heinakoristus** on heina niitmise, kuivatamise, riisumise, kuhjapaneku, kokkusurutult kiletamise, heinaveo ja muude heina kogumisega seotud tööde kogum. 

Heinategu on Eesti maamajanduses olnud erakordselt tähtsal kohal, kuna Eesti kliima (sademehulk ületab aurumise) võimaldab varuda loomadele piisavas koguses koresööta. Vastavalt tarvidusele on ka niitude ehk heinamaade osakaal maakasutuses olnud Eestis suur.  

Heinateo kultuur kujunes Eestis arvatavasti 4.–7. sajandi paiku.  

Heinavajadus on seoses piimaturu vähenemisega Eestis viimase 30 aasta jooksul vähenenud. Et rohu kasvutingimused on endiselt head, on jätkuvalt potentsiaali kultuuristada niitusid ja rohkendada heinatööd. 

Heinateol kasutatakse heinatööriistu. 

Heinatöid alustatakse esimese niitega juunis. Täishoog on juulis. Nii on juulit kutsutud ka heinakuuks. Samuti tehakse heina teisest niitest, mis olenevalt sademetest võib kesta kuni öökülmadeni septembris.

Minevikus tehti heina käsitsi. 19. sajandil leiutati niidukid, mis heina maha niitsid, ent kokku tuli see korjata endiselt käsitsi. Minevikus koguti hein koonusjasse kuhja või saadu. Tänapäeval valmistavad niidumasinad töö käigus heinapalle. Minevikus säilitati heina küünis, tänapäeval säilib kiletatud või rullitud hein ka heinamaale jäetuna piisavalt hästi. Minevikus tehti heina metsaheinamaadel ja puisniitudel, korrapäraste heinamaade rajamine põldude kõrvale taludele senisest lähemale on hiline nähtus ja hakkas levima alles Eesti Vabariigi algusaegadel.

## Vaata ka
*rohumaa
Harilik seesam

**Harilik seesam** (*Sesamum indicum*) on seesamiliste sugukonda seesami perekonda kuuluv rohttaim.

Harilik seesam on kuni 2 m kõrgune kõrretaolise varre ja piklikovaalsete lehtedega rohttaim. Valged kuni veinipunased õied meenutavad kujult sõrmkübarat. Viljadeks on kupar, milles asuvad seemned, mida kasutatakse maitseainena. 

Hariliku seesami seemned on veidi magusa maitsega ning peaaegu lõhnatud.

Liik on pärit Indiast. Harilikku seesamit on juba ammustest aegadest kultiveeritud Mesopotaamias, Indias ja Aafrikas.

## Vaata ka
*seesamiseemned
Allika puisniit

**Allika puisniit** on vana puisniit, mis asub Matsalu rahvuspargis.

Allika puisniit on väga liigirikka taimestikuga, leitud on kuni 62 liiki ruutmeetrilt.

## Viited
Reha

**Reha** on tööriist, mida kasutatakse peamiselt heina, õlgede jms käsitsi riisumiseks või kaarutamiseks. Vanimad reha leiud Baltikumis pärinevad 10. sajandist pKr.

Eesti taludes olid reha osadeks pikk, otsast lõhestatud vars ja risti selle otsas olev kaha, kuhu olid kinnitatud rehapulgad (piid). Erikujulist puidust **rehereha**, millel olid pikemad ja harvemad pulgad, kasutati rehepeksul põhu puistamiseks. Pärast viljalõikust kasutati põldude riisumiseks ühe või kahe varrega paari meetri laiust järelveetavat **kõrrereha**. **Rukkireha** oli lühikese varrega ning see võimaldas rukki lõikamisel suurema koguse kõrte koomale tõmbamist nende paremaks niitmiseks.

## Vaata ka
*heinatööriistad
*looreha
*Koot ja Reha

## Viited

## Välislingid
*Rehereha, foto EPM-is
*Rukkireha, foto EPM-is
Schmetterlinghaus

**Schmetterlinghaus** (ka **Viini liblikamaja**) on Viini kesklinnas asuv liblikamaja, kus on sadu ringilendavaid troopilisi liblikaid.

Liblikamaja asub aadressil 01 Burggarten ning koos palmimajaga kuulub Hofburgi lossikompleksi juurde.

Liblikamaja avati 1993. aastal.

## Välislingid

*Schmetterlinghausi ametlik koduleht
Roheline pipar

**Roheline pipar** on vürts, mida saadakse musta pipra taimedelt toorelt korjatud marjadest.

Rohelisi piprateri saab kuivatada, säilitada soolvees või äädikas. Rohelisel pipral on värskem ja aromaatsem pipramaitse. See sobib kastmete ja sealihafilee maitsestamiseks. Roheliste piprateradega valmistatakse ka ebatavalist magustoitu: maasikad serveeritud konjaki ja rohelise pipraga.

## Vaata ka
*Must pipar
*Valge pipar
Sichuani pipar

**Sichuani pipar** on pipra-koldpuu (*Zanthoxylum piperitum*) viljakestadest saadav vürts.

Enne kasutamist eraldatakse viljadest kibedad seemned. Viljakesta maitse on piprane, värskendav ja veidi sidrunimaitseline. Vürts sisaldab eeterlikke õlisid, milles domineerivad tsineool ja terpeen. Vürts on toimelt antiseptiline, suurendab söögiisu ja soodustab seedimist. Tarvitatakse seedehäirete ja külmetushaiguste korral.
Red Deer

**Red Deer** on linn Kanadas Alberta provintsis Red Deeri jõe ääres.

Peamised majandusharud on naftatööstus ja tööstuslik põllumajandus.

Asula tekkis 1882. aastal rajatud karusnahakaubapunkti juurde. 1901 sai see linnaks ja 1913 *[[city]]* staatuse.

## Viited

## Välislingid
*Linna koduleht
Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituut

**Veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituut** on Eesti Maaülikooli instituut.

Instituudi eelkäijaks loetakse Tartu Veterinaarinstituuti, mis loodi 1848. aastal (esialgu nimega Tartu veterinaarkool). Praegune ülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituut moodustati 1. jaanuaril 2005 endise Eesti Põllumajandusülikooli loomakasvatusinstituudi, loomaarstiteaduskonna ja agrobiokeskuse baasil. 

Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituut vastutab ülikoolis veterinaarmeditsiini – loomaarstiõppe, kalakasvatuse, loomakasvatuse ning toiduainete tehnoloogia eriala õppetöö eest. Instituudi töös on ääretult oluline, et kaasajastatud õppe- ja teadustöö reageeriks paindlikult tootja ja töötleja vajadustele. Instituudi osakondade ja töörühmade uurimistöö erinevates valdkondades katab peaaegu kogu ahela „farmist toidulauale”. 

EMÜ veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituut teeb söötmisteaduse, loomakasvatuse, sh kalakasvatuse, loomageneetika ja tõuaretuse, sigimisbioloogia ja reproduktsiooni, biotehnoloogia, normaalse ja patoloogilise morfoloogia, looma tervise, nakkus- ja invasioonihaiguste, teraapia, toiduhügieeni, toiduainete tehnoloogia ning teistes loomakasvatuse ja veterinaarmeditsiini valdkondades tänapäeva tasemel õppe- ning teadus- ja arendustööd ning arendab innovaatilist tegevust .

Instituudi koosseisu kuulub ka Eesti Maaülikooli loomakliinik ja Eesti Maaülikooli apteek.

2024. aasta seisuga tegutseb instituut Tartus aadressil Kreutzwaldi 62.

## Viited
Eesti Maaülikooli metsandus- ja maaehitusinstituut

**Metsandus- ja maaehitusinstituut** on Eesti Maaülikooli instituut.

Instituut moodustati 1. jaanuarist 2005 Eesti Maaülikooli struktuurireformi käigus varasema metsandusteaduskonna, maainseneriteaduskonna ja metsandusliku uurimisinstituudi ühendamisel.

Instituut paikneb Tartus Maaülikooli linnakus Fr. R. Kreutzwaldi tänaval.

## Välislingid
*Koduleht
Eesti Maaülikooli majandus- ja sotsiaalinstituut

**Eesti Maaülikooli majandus- ja sotsiaalinstituut** on Eesti Maaülikooli instituut.

## Kirjandus
*Eesti Maaülikool, majandus- ja sotsiaalinstituut 40. Koostanud Ülle Roosmaa. Tartu, 2009

## Välislingid
*Koduleht
Ōi tuumaelektrijaam

**Ōi tuumaelektrijaam** on tuumaelektrijaam Jaapanis Fukui prefektuuris Ōi linnas.

Jaama hakati ehitama 1972 ja see hakkas tööle 1979. aastal. Jaamas on 4 reaktorit (käivitatud vastavalt märtsis 1979, detsembris 1979, detsembris 1991 ja veebruaris 1993).

2011 peatati tuumajaama töö.

16. juunil 2012 lubas Jaapani valitsus reaktorid 3 ja 4 uuesti käivitada. 1. juulil käivitati üks reaktor.

## Välislingid
*Jaapan peatab viimase tuumareaktori, ERR, 15. september 2013
Aleksandr Kulinitš

**Aleksandr Kulinitš** (sündinud 24. mail 1992) on Eesti jalgpallur (kaitsja), kes mängib Eesti Meistriliiga klubis Nõmme Kalju.

## Karjäär
Ta mängis 2009–2014 Eesti klubis Tallinna FC Levadia.

2014. aasta suvel lahkus Levadiast, kui sai kihlveopettustes osalemise kahtlustuse. 5. detsembril 2014 määras Eesti Jalgpalli Liit Kulinitšile 4-aastase mängukeelu mängutulemustega manipuleerimise eest. Hiljem vähendati karistust ühele aastale.

Suvel 2015 liitus FC Infonetiga.

2018. aasta algul siirdus Sloveenia kõrgliiga klubisse NK Krško.

## Klubikarjäär

## Viited

## Välislingid
*Aleksandr Kulinitš jalgpall.ee veebis
*Mängija profiil transfermarkt.com
Riisumine

**Riisumine** (ehk **rehitsemine**) on töö, mille puhul reha abil tõmmatakse kokku niidetud heina.

Heinateol riisutakse niidetud ja maas kuivanud hein (loog) vaaludesse, kust siis hanguga kogutakse kuhja või heinarõuku. 

Riisuda võib ka hobuse või traktori taga veetava loorehaga.

Riisuda võib ka mahalangenud puulehti või prahti.
Ivan V

**Ivan V** Romanov (6. september 1666 – 8. veebruar 1696) oli Vene tsaar ja Peeter I oli tema kaasvalitseja 1682–1696.

Tema isa oli Aleksei Mihhailovitš ja tema ema oli Maria Miloslavskaja. Tal oli 4 vanemat venda, kellest täiskasvanuks sai Fjodor III, ja 7 vanemat õde, kellest täiskasvanuks sai 6. Neist abiellus ainult Fjodor, kelle ainus laps suri 10 päeva vanuselt. Ivanil oli veel väikelapsena surnud noorem õde.

1669. aastal, kui Ivan oli kaheaastane, suri tema ema. 1671. aastal abiellus isa Natalja Narõškinaga ning Ivan sai poolvenna, kellest hiljem sai Peeter I, ja kaks poolõde, kellest kumbki ei abiellunud ja noorem suri pisikesena.

Ivan V oli nii füüsiliselt kui ka vaimselt raske puudega ja valitses vaid nimeliselt. 1689. aastani valitses tema asemel ta õde Sofia Aleksejevna, kelle Peeter I saatis hiljem Novodevitši kloostrisse nunnaks.

Sestpeale valitsesid Ivan ja Peeter Venemaad koos. Kuigi Ivani nimetati vanemaks tsaariks, ei olnud ta võimeline riiki juhtima. Ta osales üksnes kiriklikel tseremooniatel.

Ta abiellus 1684. aastal Praskovja Saltõkovaga (1664–1723) ja neil oli viis tütart. Neist Anna Ivanovna sai Venemaa keisrinnaks (1730–1740) ja Jekaterina Ivanovna tütre Anna Leopoldovna poeg Ivan VI Venemaa keisriks ning Anna Leopoldovna tema eest regentvalitsejaks aastatel 1740–1741.

Kui Ivan oli 27-aastane, kirjeldasid välissaadikud teda enneaegselt vananenuna, ta oli siis juba peaaegu kiilas ja peaaegu pime ning osalt halvatud. Kaks aastat hiljem ta suri. Kuna tal poegi polnud, siis mingit pärilusprobleemi ei tekkinud, vaid Peeter I võttis kogu võimu enda kätte.
Pjotr Semjonov-Tjan-Šanski

**Pjotr Semjonov-Tjan-Šanski** (vene keeles Пётр Петрович Семёнов-Тян-Шанский, kuni 1906. aastani **Pjotr Semjonov**; 14. jaanuar (2. jaanuar vkj) 1827 Peterburi – 11. märts (26. veebruar vkj) 1914 Peterburi) oli vene geograaf, botaanik, statistik ning riigi- ja ühiskonnategelane.

Ta on tuntud eelkõige Tian Shani mäestiku teadusliku uurimise eest, mille järgi tema nimele lisati täiend Tjan-Šanski. Semjonov oli Venemaa Geograafia Seltsi asepresident enam kui 40 aastat ning mängis keskset rolli Vene keisririigi territooriumi loodusliku ja statistilise uurimise korraldamisel. Tema juhtimisel toimusid mitmed olulised statistilised uuringud, sealhulgas 1897. aasta esimene Venemaa rahvaloendus.

Lisaks oli ta Peterburi Teaduste Akadeemia liige ning mõjukas tegelane Vene teadus- ja halduselus 19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi alguses.

Tema algatusel hakati aastatel 1863–1885 välja andma viieköitelist geograafilis-statistilist sõnaraamatut "Географическо-статистический словарь Российской Империи", mis koondas põhjaliku teabe Vene keisririigi jõgede, järvede, merede, mäeahelike, asulate, kubermangude ja maakondade kohta. Semjonov rõhutas oma töödes ning uurimistöödes Vene teadlaste panust ja saavutusi, märkides: "Meie kuulsus on Vene maa kuulsus" (vene keeles "Наша слава есть слава русской земли").

Ta suri 87-aastaselt 11. märtsil 1914 Peterburis ja on maetud Smolenka õigeusu kalmistule.

## Viited

## Välislingid
*
Leopold von Schrenck

**Leopold von Schrenck** (vene keeles Леопольд Иванович фон Шренк; 6. mai (24. aprill vkj) 1826 – 20. jaanuar (8. jaanuar vkj) 1894 Peterburi) oli baltisakslastest Venemaa zooloog, geograaf ja etnograaf.

## Elulugu
Schrenck oli sündinud Harkovi kubermangu Sumõ maakonnas Hiteni mõisas. 

Ta lõpetas Tartu ülikooli 1850. aastal filosoofia magistri kraadiga ning aastatel 1853–1857 osales Siberi idaranniku looduse uurimisel. 1854–1855 aastate talvel ta oli käinud Sahhalini saare läänerannikul ja Tõmi jõel, kus ta uuris Sahhalini pärismaalaste elu. 

Hiljem õppis ta loodusaineid Berliinis ja Königsbergis. 

Schrencki järgi on nime saanud näiteks sellised loomad nagu
* *[[Notoacmea schrenckii]];*
* *[[Acipenser shrenckii]];*
* Amuuri roninastik *Elaphe schrenckii;*
* ida-väikehüüp *Ixobrychus eurhythmus* (inglise keeles Schrenk's Bittern);
* *[[Apatura schrenckii]].*
Pooljuhtrelee

**Pooljuhtrelee** ehk **elektronrelee** on relee, milles elektriahelaid katkestavad ja ühendavad  mehaaniliste kontaktide asemel pooljuhtlülitused; need lülitused põhinevad enamasti MOSFET-transistoridel või sümmeetrilistel trioodtüristoridel. Elektronreleede oluliseks eeliseks on liikuvate kontaktide puudumine, samuti võimalus teostada neid mikrolülitustena.

Selleks et eraldada sisendahel väljundahelast galvaaniliselt, s.t vältida nende vahel elektrilist juhtivust, on elektronrelee sisendlülitusse ühendatud optron.

Optoelektroonilise pooljuhtreleena kasutatakse niisugust optilist paari, mille tüürahelas on infrapuna-valgusdiood ja koormusahelas MOSFET-fototransistor.

## Kasutatud allikad
*Solid state relay glossary of terminology
Keelrelee

**Keelrelee** (varasem nimetus: herkonrelee) on vooluahelate lülitamise seadis, mille kontaktipaari vetruvad magnetmaterjalist keeled paiknevad hermeetiliselt suletud kestas (harilikult klaastorus); see kest on kontaktide sädelemise vähendamiseks täidetud inertgaasiga. Keelte kontakteeruvad pinnad on kullatud või hõbetatud ja asetsevad teineteisest 30–150 μm kaugusel. Releel võib olla ka mitu kontaktipaari.

## Terminitest
Termini herkonrelee asemel on praegusajal rohkem kasutusel keelrelee (herkon pärineb vene keelest: *герко́н* on moodustatud sõnadest *гер*метичный *кон*такт).
Ingliskeelses kirjanduses on selle seadme nimetuseks lülitina *reed switch* või releena *reed relay*.

## Keelkontaktide lülitamine
Keelkontakte lülitatakse (suletakse või lahutatakse) magnetväljaga, mida tekitatakse kas elektrivooluga või püsimagnetiga.

Elektrivoolu abil tekitatakse magnetväli samamoodi nagu tavalises, lahtiste kontaktidega elektromehaanilises relees elektromagneti abil, mille induktiivpool ümbritseb kontakte. Kui pooli mähisesse vool sisse lülitada, siis kujunevas magnetväljas kontaktipaari pooled magneetuvad, nii et nende kontakteeruvatel otstel moodustuvad erinimelised magnetpoolused (mis teatavasti omavahel tõmbuvad teineteise poole) ja piisava väljatugevuse korral kontaktid sulgevad vooluahela. Tüürvoolu väljalülitamisel eemalduvad vetruvate kontaktipoolte otsad teineteisest, katkestades kontaktidega ühendatud vooluringi.

Samalaadselt saab keelkontakte tüürida (sulgeda ja lahutada) püsimagneti lähendamise ja eemaldamisega. Niisuguseid lülitusseadiseid ‒ magnetkontakte ‒ kasutatakse näiteks valvesignalisatsioonis. Keelkontakt monteeritakse ukse (või akna) piidasse ja püsimagnet sellega kohakuti ukse välisserva. Kui ukse avamisel püsimagnet keelkontaktist eemaldub (näiteks 10 mm võrra), siis magnetvälja mõju nõrgeneb sedavõrd, et kontaktkeeled eemalduvad teineteisest, katkestades relee juhtvoolu ahela, ning relee annab signaali häireseadise töölerakendamiseks. 

Keelreleesid valmistatakse kapindmontaažiks, samuti mikroteostuses integraallülituste tarvis. Need on võimelised lülitama ülinõrku signaale, mille pinget mõõdetakse nanovoltides, voolu femtoamprites ja lülitamissagedust megahertsides. Tööiga võib ulatuda miljardite lülitamistsükliteni.

## Tunnussuurused
Keelreleed kui lülitit iseloomustavad:
*füüsilised mõõtmed (mm)
*tundlikkus magnetvälja suhtes
*maksimaalne lubatud pinge (V)
*maksimaalne lubatud vool (A)
*elektriliste kontaktide arv
*lülituse iseloom (sulguv, avanev, ümberlülitav)
*lülituse kiirus vastavasse magnetvälja jõudes (s)
*kontaktide algasendi taastumine vastavast magnetväljast eemaldudes (s)
*töötsüklite arv ehk eluiga

## Kasutamine
Igapäevaelus võib keelreleed leida jalgratta spidomeetri komplektidest või turvasüsteemidesse kuuluvatest ukseanduritest. Vajadus keelrelee järele tekib olukordades, kus elektrilisi lülitusi on vaja sooritada nii  perioodiliselt kui erisugusetihedusega, seetõttu leidub neid ka automatiseeritud tootmisseadmetes.

## Vaata ka
*Keelkontakttajur

## Välislingid
*  What is a reed relay?
Magnetkontakt

**Magnetkontaktiks** nimetatakse niisugust keelreleed, mille keelkontakte lülitatakse püsimagneti magnetvälja tugevuse muutmisega.
Tibor Csík

**Tibor Csík** (2. september 1927 Jászberény - 22. juuni 1976 Sydney) oli Ungari poksija.

Csík oli kokku kahekordne Ungari meister – sulgkaalus (kuni 57 kg) 1946. aastal ja kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1948. aastal.

Csík võitis kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.

Csík osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 8. Euroopa meistrivõistlustel (Oslo, 1949), kuid kaotas 1. ringis Sulo Seitolale (Soome) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Csík oli aktiivne osaline Ungari 1956. aasta ülestõusus. Ta põgenes pärast ülestõusu mahasurumist Austraaliasse.

## Viited

## Välislingid
*
Žemaidid

**Žemaidid** (ka *žmuudid*, leedu keeles *žemaičiai*, läti keeles *žemaiši*) oli tänapäeva Lääne-Leedus Žemaitijas elanud balti hõim.

Žemaidid kõnelevad leedu keele Žemaitija murret (žemaidi keel).

## Maa nimi ja rahva nimetus eri keeltes

## Vaata ka
*leedulased

## Välislingid
*Short history of Samogitia
*Samogitian self identification during centuries
Margus Kasterpalu

**Margus Kasterpalu** (sündinud 16. aprillil 1961 Haapsalus) on eesti teatrilavastaja.

Ta on õppinud Haapsalu 1. Keskkoolis, Tehnikakoolis nr 19 ja lõpetanud Tartu Ülikooli eesti filoloogia erialal 1992. aastal.

Ta on töötanud Eesti Kirjandusmuuseumis teaduri ja teadussekretärina, Eesti Televisiooni kultuurisaadete peatoimetajana, ajalehe Postimees kultuuritoimetuse juhatajana, Tartu Teatrilabori direktorina.

Aastatel 2004–2015 oli ta SA Eesti Teatri Festival kunstilise juht ja juhataja ning Draama festivali peakorraldaja. Kuulus EV 100 juhtrühma. Aastatel 2012–2014 oli ta Ugala teatri loominguline juht.

Margus Kasterpalu on Saueaugu Teatritalu asutaja ja alates 2001. aastast selle peremees.

Eesti Üliõpilaste Seltsi liige (taasasutaja). Alates 2019. aastast on ta Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu juhatuse liige.

## Tunnustus
*2007 – Valgetähe V klassi teenetemärk

## Lavastusi

* 1993 Posper Mérimée, Margus Kasterpalu, "Carmen" (koos Üllar Saaremäe ja Rain Simmuliga), Saueaugu Teatritalu
* 1999 Jüri Ehlvest, Ilmar Raag, Margus Kasterpalu, "Viimne võttepäev", vabaprojekt Pirita kloostri varemetes ja Taevaskojas
* 2001 Torgny Lindgren, Margus Kasterpalu, "Kumalasemesi", Tartu Teatrilabor Saueaugu Teatritalus
* 2003 Christine Brückner, Margus Kasterpalu, "Neli monoloogi neljale naisele", Tartu Teatrilabor
* 2004 Michael Ende, Margus Kasterpalu, "Võlujook", SA Eesti Teatri Festival
* 2004 Edgar Valter, Margus Kasterpalu, "Kratimäng", Vanemuine
* 2005 Jaan Kruusvall, "Kustutage kuuvalgus", SA Eesti Teatri Festival Saueaugu Teatritalus
* 2005 Peeter Mudist, "Ratsukäik", festival Baltoscandal
* 2007 August Gailit, Margus Kasterpalu, "Karge meri", Endla
* 2007 Indrek Hirv "Pauluse kiriku kellad. Mononäidend Eino Ellerist", SA Eesti Teatri Festival Eesti muusika päevadel
* 2007 Samuel Beckett "Õnnelikud päevad", SA Eesti Teatri Festival
* 2008 Jaan Undusk, "Boulgakoff", Eesti Draamateater
* 2008 Mart Kivastik, "Meie isa, kes sa oled…", SA Eesti Teatri Festival
* 2009 Karl Ristikivi, Herman Hesse, "Hingede öö", Endla
* 2009 Madis Kõiv, Hando Runnel, "Küüni täitmise lood ja laulud", Saueaugu Teatritalu
* 2010 Edgar Valter, "Pokud jõuavad koju", Tartu Vilde Rahvateater Padasoomäe talus
* 2010 Jaan Undusk, "Quevedo ehk Armastus ja tuhk", Vanemuine Sadamateatris
* 2011 Paul-Erik Rummo, "Tuhkatriinumäng", Eesti Draamateater Saueaugu Teatritalus
* 2012 August Gailit, "Isade maa", Rakvere Teater
* 2013 Tõnu Õnnepalu, "Sajand", Ugala
* 2013 Aino Pervik, Leelo Tungal, Olav Ehala, Margus Kasterpalu, "Arabella", Birgitta Festival, Ugala (teine koosseis)
* 2014 Gardner McKay, "Mere märgid", Ugala Saueaugu Teatritalus
* 2014 Margus Kasterpalu, "Karid ja kõrgused. Kummardus Edgar Valterile", Emajõe Suveteater
* 2015 Mark Doherty, "Vereliin", Ugala Olustvere mõisa küünis
* 2016 Loone Ots, "Julie ja tähed", Vanemuine
* 2017 Gertrud Larsson, "Me olime kodutütred", Saueaugu Teatritalu
* 2019 Vaino Vahing, Madis Kõiv, "Faehlmann", Vanemuine
* 2021 Priit Põldma, "Kadunud kodu", Saueaugu Teatritalu

## Viited
Piret Kruuspere

**Piret Kruuspere** (sündinud 2. juulil 1961) on eesti kirjandusteadlane ja teatriloolane.

## Haridus
Aastatel 1968–1979 õppis ta Tallinna 7. Keskkoolis. 1979–1986 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogia erialal. 1998. aastal sai ta Tartu Ülikoolis magistrikraadi (lõputöö "Eesti näitekirjandus paguluses: tekstid ja taustad").

## Töökäik
Aastatel 1979–1984 töötas ta Eesti Riiklikus Noorsooteatris kassapidaja ja rekvisiitorina. 1984–1993 oli ta Keele ja Kirjanduse Instituudi kirjandusajaloo sektoris ja kirjandusosakonnas laborant, vanemlaborant, nooremteadur, osakonnajuhataja. Alates 1993. aastast töötas ta Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuses, kus 1993–1996 oli direktori kohusetäitja, 1996–2000 teadur, 2000–2005 teadussekretär ning alates 2005. aastast jälle teadur. 2005. aastast töötas ta ka Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis eesti teatriajaloo dotsendina. Ta on olnud õppejõud ka Eesti Humanitaarinstituudis ja Tartu Ülikoolis.

## Teadustöö
Tema peamised uurimissuunad on eesti näitekirjandus, eesti kirjanduse teatriretseptsioon ja eesti teatri ja teatrikirjutuse ajalugu.

## Tunnustus
*2007 Valgetähe V klassi teenetemärk

## Isiklikku
Tema isa oli tõlkija Valdek Kruuspere ning vanaisad ajaloolased Aleksander Kruuspere ja Peeter Tarvel.

## Välislingid
*Temast Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuse lehel
*
Ott Ummelas

**Ott Ummelas** (sündinud 2. juulil 1975 Narvas) on eesti ajakirjanik.

1997. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli politoloogia erialal.

Ta on töötanud Eesti Raadio Tartu toimetuses, Eesti Televisiooni "Aktuaalse kaamera" välistoimetuses ning 2000–2005 Reutersi Tallinna ja Helsingi toimetustes.

2006. aastast oli ta uudisteportaali ETV24 juht. 2018. aasta seisuga on Ott Ummelas uudisteagentuuri Bloomberg News korrespondent. 

## Isiklikku
Ott Ummelas on abielus, tal on kaks last. Tema onu oli ajakirjanik Mart Ummelas.

## Viited