Hiina Vabariik (1912–1949)

**Hiina Vabariik aastatel 1912–1949** kirjeldab perioodi Taiwani (ehk Hiina Vabariigi) ajaloos, mil riik kontrollis Mandri-Hiinat. Hiina Vabariigi territooriumi moodustasid tänapäevase Hiina mandriosad ning nominaalselt ka Mongoolia ja Taiwani alad. 

Enne Hiina Vabariiki oli Hiinas võimul Hiina viimane keisridünastia, Qingi dünastia. Riigi rajamisest kuni 1949. aastani oli riigi territooriumiks peamiselt Hiina mandriosa. Hiina Vabariik kaotas võimu Madri-Hiinal pärast Hiina kodusõda, mil kaotamise järel pages vabariigi valitsus Taiwani saarele.

Mandril kinnitas oma võimu Hiina Rahvavabariik, kes loeb end ainsaks legitiimseks Hiina valitsuseks ja ei tunnusta Taiwanil asuvat valitsust.

## Ajalugu
Vabariik asutati ametlikult 1. jaanuaril 1912, pärast Xinhai revolutsiooni, mis algas Wuchangi rahutustest 10. oktoobril 1911. Sellega lõppes Qingi dünastia ja kahe tuhande aastane keisrivõim Hiinas. 

Vabariigi esimene president Sun Yat-sen oli võimul lühikest aega. Tema partei, mida juhtis sel ajal Song Jiaoren, võitis detsembris 1912 parlamendivalimised. Sellest hoolimata jäi kontroll Pekingis asuva valitsuse üle sõjaväele, mida juhtis president Yuan Shikai. Pärast Yuani surma 1916. aastal saavutasid kohalikud armeejuhid või sõjapealikud teatud autonoomsuse.

Keskvalitsuse tugevus oli ajati erinev, nõrgem oli kohalike sõjapealike ajastul (1915–1928). Aastal 1925 rajas Guomindang riigi lõunaosas Guangzhou linnas uue valitsuse ja keskvalitsus oli tugevaim Nanjingi kümnendil (1927–1937). Tollal oli riik autoritaarne ja üheparteiline, kogu võim oli Guomindangi käes.

Majandus kukkus aastatel 1927–1928 liiga kõrgete maksude ja vabariigi põhjaosas kehtiva sõjapealike võimu tõttu kokku. Kindral Chiang Kai-shek, kes sai Guomindangi juhiks pärast Suni surma, alustas põhjaekspeditsiooniga, et kukutada Pekingi keskvalitsus. Valitsus kukutati võimult 1928 ja Chiang moodustas Nanjingis uue, natsionalistliku valitsuse. Hiljem lõpetas ta koostöö kommunistidega täielikult, ning viskas kõik kommunistid Guomindangist välja.

Toimus riigi industrialiseerimine ja moderniseerimine, kuid seda protsessi aeglustasid konfliktid natsionalistliku Najingi valitsuse, Hiina Kommunistliku Partei, allesjäänud pooleldi iseseisvate sõjapealike ja Jaapani keisririigi vahel.

Riigi ülesehitamine sai suure tagasilöögi, kui Jaapan tungis Hiinasse 1937. aastal. Natsionalistid suutsid küll mais-juunis 1944 jaapanlased Yunnanist tagasi lüüa, kuid üldiselt olid nende sõjalised tulemused pigem halvad. Aasta hiljem, 1945, andsid jaapanlased alla ja Jaapan andis Taiwani ja selle ümbruses asuvad saared liitlasvägede kontrolli alla, Taiwan anti Hiina Vabariigile. Selle üleandmise legitiimsuse üle vaieldakse tänapäevani ja see on üks paljudest aspektidest Taiwani poliitilise staatuse üle käivates aruteludes.

Teise maailmasõja järel alanud USA ja Nõukogude Liidu vaheline külm sõda viis kohalikud kommunistid ja Guomindangi uuesti omavahelisse sõtta. Aastal 1947 võeti vastu uus põhiseadus, kaks aastat hiljem võitsid kommunistid Hiina kodusõja, rajasid Hiina Rahvavabariigi ja paljud natsionalistid põgenesid Taiwanile, kus Hiina Vabariik on siiani võimul.

## Pärand
Kui kommunistid 1949. aastal Hiina mandriosa ja 1950. aastate alguses Hainani, Dacheni ning teiste väiksemate saarte üle kontrolli said, jäid Guomindangi võimu alla vaid Taiwan, Penghu, Kinmen, Matsu ja veel mõni väike saar. Kui kodusõjas mandriosa kaotati, põgenes Hiina Vabariigi valitsus Taiwanile ja kuulutas Taipei ajutiseks pealinnaks.

Kommunistid rajasid valitsuse Pekingisse ja väitsid, et vastrajatud Hiina RV on Hiina Vabariigi õiguslik järeltulija ning Pekingi valitsus on ainus legitiimne Hiina valitsus. Sama väitsid (endised) natsionalistid oma Taipei valitsuse kohta. Vaidlused jätkuvad tänapäevani, kuigi Hiina Vabariik ei proovi enam Mandri-Hiinat aktiivselt tagasi saada. Taiwan on praegu Hiina Vabariigina rahvusvaheliselt ametlikult tunnustatud 22 riigi poolt, paljude teistega on mitteametlikud sidemed.