Gruusia ajalugu

*See on ülevaade [[Gruusia]] alade ajaloost.



==Eelajalooline aeg==


Tõendid varaseima asustuse kohta tänapäevase Gruusia aladel pärinevad 1,8 miljoni aasta tagusest ajast ja need leiti kaevamistelt riigi kaguosas [[Dmanisi]]s. Tegu on vanimate leitud inimtegevuse jälgedega väljaspool [[Aafrika]]t.

Hilisemast ajast pärit [[Acheuli kultuur]]i, [[Moustier' kultuur]]i ja [[Noorem paleoliitikum|noorema paleoliitikumi]] leide on tulnud arvukatest koobastest ja asulakohtadest.

Vanim maaviljeluslik asustus, tuntud kui [[Šulaveri-Šomu kultuur]], on teada perioodist 6000 kuni 5000 aastat eKr. Selle kultuuri esindajad valmistasid [[obsidiaan]]ist tööriistu, karjatasid veiseid ja sigu ning kasvatasid muuhulgas [[viinamarjad|viinamarju]]. Samuti hakkasid Šulaveri-Šomu kultuuri esindajad juba 6. aastatuhandel eKr tegelema varajase [[metallurgia]]ga.

Aastail u 4000–2200 eKr oli Gruusia koduks [[Kura-Araxesi kultuur]]ile ning seejärel [[Trialeti kultuur]]ile. Viimast iseloomustas suurte [[kurgaan]]ide rajamine ning kõrgel tasemel kullassepatöö.

[[12. sajand eKr|12. sajand]]il eKr tekkis Gruusia aladel [[Diauehi]] hõimuliit, mis oli piisavalt tugev, et vastu seista naabruses asuva [[Assüüria]] rünnakuile. 8. sajandil eKr hõimuliit siiski hävitati sõdades Assüüria ja [[Urartu]]ga ning osa selle aladest hõivas naabruses asunud [[Kolchis]]e hõimuliit, mis oli tekkinud Diauehiga umbes samal ajal. 
Ajavahemikus 2100–750 eKr tabasid piirkonda [[hetiidid|hetiitide]], [[urartu]]laste, [[Meedia riik|meedialaste]], proto-pärslaste ja [[kimmerlased|kimmerlaste]] sissetungid.

Samal perioodil hargnesid proto-kartvelid mitmeks etniliselt erinevaks haruks, mis lõi aluse ka erinevate keelte ([[gruusia keel|gruusia]], [[svani keel|svani]], [[megreli keel|megreli]] ja [[lazi keel|lazi]]) tekkeks.

==Antiikaeg==


[[2. aastatuhat eKr|2. aastatuhande]] lõpus ja [[1. aastatuhat eKr|1. aastatuhande algul eKr]] tekkisid Edela-Gruusias varased riiklikud moodustised Diadohhi ja Vana-Kolchis. Kolchise hõimuliidust kujunes [[6. sajand eKr|6. sajandiks eKr]] Edela-Gruusias välja ([[Kolhethi]]) [[Kolchise kuningriik]]. Kuni [[1. sajand eKr|1. sajandini eKr]] eksisteerinud Kolchis oli tuntud ka [[Vana-Kreeka|antiikkreeklastele]] ja see mängis keskset osa [[kuldvillak]]ulegendis. [[9. sajand eKr|9.]] ja [[8. sajand eKr|8. sajandi vahetusel eKr]] purustas [[Urartu]] Diadohhi ja [[8. sajand eKr|8. sajandil eKr]] vallu­tasid [[kimmerlased]] Kolchise. Urartu kuningriik oli umbes 860 – 590 eKr [[Armeenia mägismaa]]l asunud kuningriik, mille keskmes oli [[Vani järv]] praeguse [[Türgi]] idaosas. Selle pealinn [[Tušpa]] asus Vani järve kaldal, ligikaudu samas asub tänapäeval [[Van (Türgi)|Vani]] linn. Urartu kuningriigi suurima vägevuse ajal [[8. sajand eKr|8. sajandil eKr]] ulatus riik Põhja-[[Mesopotaamia]]st Lõuna-[[Kaukaasia]]ni ning läänes välja [[Vahemeri|Vahemereni]] hilisema [[Kiliikia]] alal. Riigi territoorium hõlmas osa tänapäeva [[Türgi]] alast, kogu tänapäeva [[Armeenia]] ala [[Sevani järv]]e ümbruses, tänapäeva [[Iraan]]i ala loodeosa [[Urmia järv]]e ümbruses, ning tänapäeva [[Gruusia]] ala lõunaosa ja osa tänapäeva [[Aserbaidžaan]]i alast.

Lääne-Gruusias tekkis [[6. sajand eKr|6. sajand]]il eKr Vana-Kolchise järglasena [[Kolheti]] riik, Musta mere idarannikule rajati Kreeka kolooniad [[Phasis]] ja [[Dioskurias]]. Ajavahemikus [[1. aastatuhat eKr|1000–550 eKr]] rajasid kreeklased Kolchise rannikualadele mitmeid [[Vana-Kreeka#Kreeka kolonisatsioon|kolooniaid]]: [[Dioscurias]] (tänapäeval [[Suhhumi]]), [[Gyenos]] ([[Otšamtšire]]), [[Phasis]] ([[Phothi]]), [[Anakopia]] ([[Ahhali Athoni]]), [[Bitius]] ([[Pitsunda]]) ja teisi.

Ajavahemikus 653–333 eKr kuulusid Kolchis ja Ibeeria [[Meedia riik|Meedia]] ja selle langemise järel [[Ahhemeniidide riik|Ahhemeniidide riigi]] mõjusfääri, kui 6. sajandi keskpaiku eKr allutasid Gruusia oma võimule [[Ahhemeniidid]]. Antiikautorite töödest jääb siiski ebaselgeks, millisel määral suutsid pärslased oma võimu Kolchise ja Ibeeria üle kehtestada. Samuti ei kuulunud kumbki riikidest [[Aleksander Suur]]e [[Vana-Makedoonia|Makedoonia impeeriumi]] koosseisu.

[[4. sajand eKr|4. sajand]]iks eKr oli tekkinud Gruusia idaosas Kharthli riik (antiikallikais [[Ibeeria kuningriik]], keskus [[Mtshetha]]. Tugevaim oli see [[3. sajand eKr|3. sajand]]il eKr, kui ta hõlmas Ida- ja Lõuna-Gruusia ning osa Lääne-Gruusiast.

Perioodil [[2. sajand eKr]] kuni [[2. sajand]] pKr olid Kolchis ja Ibeeria koos oma naaberaladega kohalike suurvõimude [[Armeenia kuningriik|Armeenia]] ja [[Pontuse kuningriik|Pontuse]] ning [[Rooma riik|Rooma]] vaheliste pikkade ja laastavate sõdade tallermaaks.
===Suur-Armeenia===

, *Suur-Armeenia*




Kuningas [[Artašes]]e valitsusajal (189–161 eKr) hõivas kiirelt laienev Suur-Armeenia kuningriik suure osa Ibeeriast ning vahemikus 120–63 eKr alistas Suur-Armeenia liitlane [[Pontuse kuningriik|Pontuse]] kuningas [[Mithridates VI Eupator]] kogu Kolchise ja liitis selle oma riigiga. Aastal 65 eKr vallutas Pontuse ja Suur-Armeeniaga sõdinud Rooma väejuht [[Pompeius]] Ibeeria, kuid roomlased oma võimu seal ei kindlustanud. [[Pompeius]] võitis Kolchises [[63 eKr]] pärast ägedaid lahinguid [[Abhaasia ajalugu|Abhaasia]]s kohalikku pealikku (*sceptuchus*) [[Olthaces]]t ning seadis valitsema [[dünast]] [[Aristarchus]]e, kes jäi võimule [[47 eKr|47. aastani eKr]]. Pärast Pompeiuse langemist kasutas Mithridatese poeg, [[Bosporuse riik|Bosporuse riigi]] ja Pontose kuningas, ära, et [[Caesar]] oli läinud [[Vana-Egiptus|Egiptusse]], ning vallutas Kolchise, Armeenia ja osa [[Kapadookia]]st ning võitis Rooma väejuhti [[Domitius Calvinus]]t.

[[1. sajand eKr|1. sajand]]il eKr allutas [[Rooma vabariik|Rooma]] suurema osa Gruusiast. [[Pharnakes]]e pojapoja [[Polemon II]] sundis [[Nero]] võimust loobuma ning Pontos ja Kolchis inkorporeeriti [[63]] pKr [[Rooma provintsid|Rooma provints]]i [[Galaatia (Rooma provints)|Galatia]]sse ja [[81]] pKr [[Kapadookia (Rooma provints)|Kapadookia provintsi]]. Kolchis ühendati Rooma riigiga, ning sellest sai [[Rooma provintsid|Rooma provints]] [[Lazicum]], mida valitsesid Rooma [[legaat|legaadid]]. 2. sajandil tugevnes [[Kharthli]] taas ja sõltuvus Roomast muutus vormiliseks; riigi õitseng oli 130.–150. aastail, Pharsman II valitsemisajal.

===Kristluse vastuvõtt===

Alates 1. sajandist oli Ibeerias levinud [[mitraism]] ja [[zoroastrism]]. Kuningas [[Mirian III]] valitsusajal (284–361) sai Ibeeriast üks esimesi riike, mis võttis vastu ristiusu. Sündmuse täpne aeg on teadmata, kuid erinevate allikate andmeil on selleks pakutud muuhulgas aastaid 317, 319, 324, 327 ja 330. 4. sajandi keskpaigaks oli kristlus kujunenud ametlikuks usundiks ka Lazicas. Ristiusu vastuvõtt lähendas Ibeeriat [[Bütsants]]ile.

[[2. sajand]]il tekkis Lääne-Gruusias Lazica ([[Egrisi]]) riik, mis tugevnedes alistas Kolheti põhjaosa, riigi õitseng oli 3.–4. sajandil. Kolchis koosnes 130. aastatel lõunast põhja järgmistest riikidest: [[Machelons]], [[Heniochi]], [[Lazica]], [[Apsilia]], [[Abhaasia ajalugu|Abazgia]] ja [[Sanigia]]. [[3. sajand]]il hakkas Lazica ([[Egrisi]]), mida valitses läänegruusia hõim *lazoi* ([[lazid]]), domineerima suuremas osas Kolchisest. 337. aastal kuulutas [[Kharthli]] kuningas [[ristiusk|risti­usu]] [[riigiusk|riigiusuks]].


[[3. sajand]]il oli Ibeeria [[Sassaniidide riik|Sassaniidide riigi]] maksualune, kuid sajandi lõpus oldi taas Rooma vasalli rollis.[[Ardašir I]] vallutas [[3. sajand]]i alguses kodusõjast ning [[Rooma-Partia sõjad|Rooma-Partia sõdades]] nõrgenenud [[Artabanos V]] valitsetud [[Partia]] ning laiendas umbes 222. aastaks oma valdusi kuni [[Rooma vabariik|Rooma vabariigi]] valdusteni [[Lähis-Ida]]s ja [[Väike-Aasia]]s. [[Sassaniidid]]e dünastia Valitseja (293–302) Narsehi ajal tungisid sassaniidide väed Rooma [[Armeenia]]sse, kuid võideti [[298]]. aastal hilisema keisri [[Galerius]]e vägede poolt ning loovutasid rahulepingu alusel nende kontrolli all olnud [[Väike-Armeenia|viis provintsi]] [[Tigris]]est lääne pool, kuni aastal 337 vallutas need alad ajutiselt valitseja [[Shapur II]]. Shapur II nõudis 358. aastal [[Constantinus Suur|Constantius]]elt, et Rooma loovutaks talle [[Mesopotaamia]] ja [[Armeenia]] provintsid, kuid keiser keeldus. Nii algas 359. aastal uus pärslaste pealetung. Šapur II vägede kätte langes pärast 73 päeva kestnud piiramist strateegilise tähtsusega [[Diyarbakır|Amida]] kindlus. Järgmisel aastal vallutasid pärslased veel mitu kindlust, millest kõige olulisem oli [[Singara]]. 361. aastal oli Constantius impeeriumi läänealal esile kerkinud siseohu tõttu sunnitud idapiirilt lahkuma ja sõda pärslastega jätkus tema järglase [[Julianus Apostata]] ajal, kes saavutas esialgu ka mõningast edu.


3. sajandi alguses sai Lazicumi provints teatud ulatuses autonoomia ning sajandi lõpuks täieliku iseseisvuse Rooma riigist – tekkis [[Lazica-Egrisi kuningriik]], mis 6. sajandil liideti [[Bütsants]]iga.

Keiser (361–363) [[Julianus Apostata]] ebaõnnestunud sõjakäigu ja hukkumise järel läks kontroll Ibeeria üle pärslaste kätte ning kuningas [[Varaz-Bakur I]]-st sai Pärsia vasall. Sassaaniidid määrasid Ibeeriasse oma asekuningad, kes pidid hoidma vasalle kontrolli all. Asekuningate valduses olnud [[Khvemo Kharthli]] kujunes [[pärsia kultuur]]i keskuseks Gruusias ning 5. sajandi keskpaigaks oli pärslaste [[zoroastrism]]ist saanud [[kristlus]]e kõrval teine ametlik usund Ida-Gruusias.

===Sassaniidide Pärsia ja Bütsants===
[[4. sajand|4.]]–[[6. sajand]]il oli Kharthli vasallisõltuvuses [[Sassaniidid]]e [[Sassaniidide riik|Sassaniidide Pärsia riigist]] ja [[Lazica]] [[Bütsantsi ajalugu#Rahu idapiiril ja Nika ülestõusu mahasurumine|Bütsants]]ist. Kharthli kuningas Vahtang I Gorgasal juhtis [[5. sajand]]i II poolel Sassaniidide-vastast võitlust. Vahtang I avardas ja tugevdas riiki: Kartliga liideti [[Klardžeti]], [[Ereti]], [[Kambetšovani]] ja [[Tšuketi]], rajati kindlusi. Suurenes [[Thbilisi]] tähtsus ning 6. sajandil sai sellest Kharthli riigi ning Ida-Gruusia poliitiline, majanduslik ja kultuurikeskus.

[[5. sajand]]i lõpus juhtis vürst [[Vahtang I]] Pärsia-vastast ülestõusu, kuid selle käigus saavutatud iseseisvust ei jätkunud kauaks. Vahtang I järglased jätkasid sõda Sassaniididega, kuid said 523. aastal lüüa ja Ibeeria liideti uuesti Pärsiaga. 580. aastal likvideerisid pärslased Ibeeria kuningriigi, ning muutsid selle Sassaniidide riigi provintsiks, mida valitseks *marzpan* (asehaldur).

[[Justinianus I]] valitsemisperioodil (527–565) suutis Bütsants paljud endised Rooma riigi lääneprovintsid tagasi vallutada. Riigi idapiiride kindlustamiseks sõlmis keiser 532. aastal pärslastega tähtajatu rahulepingu ("igavese rahu"), mille järgi nõustus Bütsants maksma Sassaniidide riigile iga-aastast märkimisväärse suurusega tribuuti. Sõjategevus taasalgas 550. aastail [[Kaukaasia]] alade kuulumise üle, 580. aastal likvideerisid pärslased [[Ibeeria kuningriik|Ibeeria kuningriigi]], ning muutsid selle Sassaniidide riigi provintsiks. Pärsia ja Bütsantsi vahelise lepinguga ([[562]]) jäi [[Lazica]] Bütsantsi alluvusse. 591. aastal jagasid Bütsants ja Pärsia omavahel Ibeeria alad – [[Mtshetha]] läks Bütsantsile ning [[Thbilisi]] jäi pärslastele. [[7. sajand]]i alguses kindlustus Bütsantsi mõjuvõim ka [[Kharthli]]s. 


Bütsantsi keiser [[Maurikios]]e ajal sekkus Bütsants Sassaniidide riigi kodusõtta. Maurikios aitas Sassaniidide riigi troonile tagasi [[Husrav II]] ja naitis tolle oma tütrega. Pärslasest väimehe ja kuningaga sõlmitud rahulepingu järgi laienes Bütsants ida poole (Pärsia provintside [[Armeenia ajalugu#Keskaeg|Armeenia]] ja [[Gruusia ajalugu#Sassaniidide Pärsia ja Bütsants|Gruusia]] arvelt, [[Thbilisi]]ni ja [[Sevani järv]]eni [[Ibeeria]]s) ning tühistati Bütsantsile koormaks olnud andam. 

[[7. sajand]]i lõpus jõudsid Kaukaasiasse araablastest vallutajad ja aladele laienes [[Kalifaat]]. Moslemiväed alistasid suurema osa Gruusiast ja Bütsantsi ülemvõim jäi püsima ainult osas Lääne-Gruusias.

==Gruusia keskaeg==
===Ühtse Gruusia riigi loomine===




[[8. sajand]]i lõpus hakkas Gruusia järk-järgult araab­laste ikkest vabanema, vallutajate vastu peetud võitluses tekkisid 8. sajandi lõpul ja 9. sajandi alguses sõltumatud riigid Kahhethi, Ereti, Tao-Klardžethi ja Abhaasia. [[Abhaasia ajalugu|Abhaasia]] [[Abhaasia valitsejate nimistu|vürst]] Leon II ühendas oma võimu alla kogu Lääne-Gruusia.


[[9. sajand]]i esimestel kümnenditel vallutas [[Bagrationi dünastia]]st [[Ašot I]] araablastelt tagasi mitmeid Lõuna-Ibeeria alasid. Ašot tunnistas Bütsantsi oma [[süserään]]ina ning ühendas [[Tao vürstiriik|Tao]] ja [[Klarjeti vürstiriik|Klarjeti vürstiriigid]] ja [[Šavšeti]], [[Khikhata]], [[Samtshe]], [[Trialeti]], [[Džavahhethi]] ning [[Ašots]]i krahvkonnad ühtseks [[Tao-Klarjeti kuningriik|Tao-Klarjeti kuningriigiks]]. Formaalselt allus see Bütsantsile, kuid tegelikult oli tegu iseseisva riigiga, mille keskuseks oli [[Artanuji]]. *Kouropalatēs* [[Davith Bagrationi]] laiendas oma valdusi, vallutades [[Theodossiopolis]]e ja Armeenia provintsi [[Basian]]i. Samuti kehtestas ta protektoraadi Armeenia provintside [[Kharqi]], [[Apakhuni]], [[Malazgirt]]i ja [[Ahlat]]i üle.

Esimene ühendatud Gruusia kuningriik loodi 10. sajandi lõpus, mil *kouropalatēs* Davith vallutas Kharthli-Ibeeria krahvkonna. Kolm aastat hiljem päris Davithi kasupoeg [[Bagrat III]], oma onu [[Theodosius Pime]]da surma järel [[Abhaasia ajalugu|Abhaasia]] trooni. 1001. aastal päris Bagrat III ka Tao-Klarjeti ning 1008–1010 vallutas ta [[Kahhethi]] ja [[Ereti]] ning sai esimeseks Gruusia kuningaks (1008–1014), kes valitses nii maa ida- kui lääneosa üle.

1071. aastal lõi [[seldžukid]] [[Manzikerti lahing]]us Bütsantsi, Armeenia ja Gruusia ühendväge. 1081. aastaks olid seldžukid [[suur türklaste sissetung|hõivanud suurema osa]] Gruusiast. Vaid mägised [[Abhaasia]], Svaneti, Racha ja Khevi-Khevsureti jäid türklaste võimu alt välja.
====Davith IV ja Gruusia tagasivallutamine====


Võitlust [[seldžukid|seldžukkidest]] sissetungijate vastu juhtis noor kuningas (1089–1125) [[Davith IV]] Ehitaja, kes oli trooni pärinud 16-aastaselt 1089. aastal. [[Esimene ristisõda]] (1096–1099) ja ristisõdijate sõjakäik seldžukkide vastu [[Anatoolia]]s andsid võimaluse ka edukaks sõjategevuseks Gruusias. 1099. aastaks lõpetas Davith Ehitaja andami maksmise seldžukkidele ning oli suutnud vabastada suurema osa Gruusiast. 1118. aastaks oli vaid Thbilisi endiselt seldžukkide käes.

[[11. sajand|11.]]–[[12. sajand]] oli Gruusia riigi õitseng. Seldžukkide lahkumise järel oli vabaks jäänud tohutu hulk põllumaad, ning Davithi sõjavägi vajas täiendavat inimjõudu, mistõttu saabus aastatel 1118–1119 kuninga kutsel 40 000 [[Polovetsid|kiptšaki]] sõdalast ühes oma peredega Gruusiasse. 1120. aastal saabus Gruusiasse tuhandeid [[alaanid|alaane]], kes asusid elama [[Kharthli]]sse. [[Kristlus|Kristliku]] Gruusia väkke tuli ka palgasõdureid Saksamaalt, Itaaliast, Skandinaaviast ja [[Kiievi-Vene]]st.

1121. aastal kuulutas [[Seldžukkide riik|Seldžukkide]] sultan [[Mesud I]] Gruusiale [[džihaad]]i, kuid sai [[Didgori lahing]]us Gruusia vägedelt lüüa. 1122. aastal vallutasid Gruusia väed ka Thbilisi, millest sai riigi pealinn. Järgnevatel aastatel vallutati [[Širvan]] ning suur osa Armeeniast. Davith IV suri 1125. aastal, jättes endast maha riigi, millest oli saanud piirkondlik suurvõim. Davith Ehitaja ajal tugevnes tsentra­liseeritud riik, moodustati alatine sõjavägi.

===Kuninganna Tamar===
Järgnevate valitsejate, Kuningas Giorgi III (1156–1184) ja kunin­ganna Tamari ajal (1184–1213) tugevnes Gruusia poliitiline mõjuvõim [[Põhja-Kaukaasia]]s ja naabermaades. Gruusia oli tollal [[Lähis-Ida]] tugevaid riike. Hästi olid arenenud põllundus, viinamarjakasvatus, käsitöö ja kaubandus, rajati teid ja niisutuskanaleid, kõrge taseme saavutas kultuur.


Kuninganna Tamari valitsemisajal tõusis Gruusia oma võimsuse tippu. Aastatel 1194–1204 lõid Gruusia väed korduvalt tagasi türklaste uusi sissetunge ning korraldasid edukaid sõjakäike türklaste võimu all olnud Lõuna-Armeeniasse. Nende tulemusel läks suurem osa Lõuna-Armeeniast Gruusia võimu alla. [[27. juuli]]l [[1202]], võitsid Gruusia väed praeguse Türgi põhjaosas toimunud [[Basiani lahing]]us suurt seldžukkide armeed, millega pandi seisma moslemite ekspansioon põhja, Gruusia aladele.

1204. aastal langes [[Bütsants]] ristisõdijate kätte ja Gruusiast ning [[Teine Bulgaaria tsaaririik|Bulgaaria tsaaririigist]] said võimsaimad kristlikud riigid Vahemere idaosas. Samal aastal vallutasid Tamari väed [[Anatoolia]] kirdeosa, kuhu rajati [[Trapezundi keisririik]], mille valitsejaks krooniti Tamari sugulane, Bütsantsi endise keisri [[Andronikos I Komnenos]]e pojapoeg [[Alexios Komnenos]]. 1210. aastal vallutasid Gruusia väed Pärsia põhjaosa (nüüdse [[Iraani Aserbaidžaan]]i). Tol ajal saavutas Gruusia suurima territoriaalse ulatuse oma ajaloos.

Tamar Suure valitsusaega peetakse Gruusia kuldajaks – lisaks sõjalistele ja poliitilistele saavutustele õitses tollal ka gruusia kultuur.

===Mongolite sissetung ===

1220. aastatel tungisid Kaukaasiasse ja Väike-Aasiasse [[Mongolite riik|mongolite]] väed ja Gruusia kuningriik hääbus. Gruusia-Armeenia ühendväe ja nende liitlaste tugevast vastupanust hoolimata suutsid mongolid vallutada suurema osa piirkonnast.

1243. aastal sõlmis kuninganna [[Rusudan]] mongolitega rahuleppe, millega Gruusia jäi ilma oma vasallidest, nõustus maksma andamit ning lasi mongolitel okupeerida üle poole Gruusia riigist. Lisaks sellele hakkas lagunema ka riigi see osa, mis ei olnud mongolite ikke all – [[Samtshe-Džavahhethi|Samtshe]] sõjapealikud ei allunud enam keskvõimule ja 1266. aastaks olid nad sisuliselt Gruusiast eraldunud.

1259. aastal puhkes kuningas [[Davith VI]] juhtimisel mongolitevastane ülestõus. Võitlust jätkasid ka kuningad [[Demetre II]] (1270–1289) ja [[Davith VIII]] (1293–1311). [[Giorgi V]] (1314–1346) suutis ära kasutada [[Ilkhanaat|Ilkhanaadi]] nõrgenemist ning lõpetas mongolitele andami maksmise ja taastas riigi piirid kujul, nagu need olid olnud enne 1220. aastaid. Samuti tõi ta [[Trapezundi keisririik|Trapezundi keisririigi]] tagasi Gruusia mõjusfääri.

Aastatel 1386–1403 tungisid [[Timur]]i väed kaheksal korral Gruusiasse. Gruusia (välja arvatud Abhaasia ja Svaneti) majandus, rahvastik ja linnad said rängalt kannatada.

==Gruusia uusaeg==
===Türgi ja Pärsia ülemvõim===


[[15. sajand|15. sajandi]] keskpaigaks olid kaardilt pühitud Gruusia vanad naaberriigid. 1453. aastal [[Osmanite riik|Osmanid]] [[Konstantinoopoli piiramine (1453)|vallutasid Konstantinoopoli]] ja [[Bütsants]]i, ning kontroll [[Vahemeri|Vahemere]] ja [[Must meri|Musta mere]] vahelise läbipääsu üle läks [[Osmanite riik|Osmanite riigile]]. Gruusia säilitas sideme läänega vaid läbi [[Genova]] kolooniate [[Krimmi poolsaar]]el. 15. sajandi II poolel, [[Aleksander I (Gruusia)|Aleksander I]] Gruusia troonist loobumise järel, ühtne Gruusia riik lagunes, tekkisid [[Bagrationi dünastia]] Aleksander I järglaste iseseisvad Kharthli, Kahhethi ja Imerethi kuningriik ning Samtshe-Saathabago (ka Meskheti) vürstiriik.

Gruusia kuningriik lagunes 1460. aastatel mitmeks väiksemaks riigiks:
*Giorgi VIII [[Kharthli kuningriik|Kharthli]], [[Kahhethi kuningriik|Kahhethi]] ja [[Bagrat VI]] [[Imerethi kuningriik|Imerethi kuningriigiks]]
*[[Guria vürstiriik|Guria]], [[Svaneti vürstiriik|Svaneti]], [[Samtshe vürstiriik|Samtshe]], [[Abhaasia vürstiriik|Abhaasia]] ja [[Samegrelo vürstiriik|Samegrelo vürstiriigiks]]

15. sajandi lõpuks ähvardas Gruusiat läänest [[Osmanite riik]] ning alates 1501. aastast Pärsia [[Safaviidide riik]] idast. Järgnevatel sajanditel oli Gruusia kahe suurvõimu vahelise võimuvõitluse tandriks. 1555. aastal sõlmisid Osmanite riik ja [[Safaviidid]]e [[Pärsia#Safaviidide riik|Pärsia]] [[Amasya rahu]], mis lõpetas [[Türgi-Pärsia sõda (1532–1555)|Türgi-Pärsia sõja]] ja jagas Gruusia mõjusfäärideks. [[Imerethi|Imereth]]i, Lääne-Gruusias läks Osmanitele ning Kharthli-Kahhethi, Ida-Gruusias Safaviidide Pärsiale. Järgnevates Türgi-Pärsia sõdades oli kaalukauss kord ühe, kord teise poole kasuks, kuid 17. sajandi alguses, [[Türgi-Pärsia sõda (1603–1618)|järjekordse sõja]] käigus, suutis [[Pärsia#Safaviidide riik|Safaviidide Pärsia]] kehtestada oma võimu peaaegu kogu Gruusias.

Gruusia [[iseseisvus]]püüdlused suruti julmalt maha, 1616. aastal surusid Pärsia šahhi [[‘Abbās I Suur]]e väed julmalt maha ülestõusu [[Karthli]]s ja [[Kahheti]]s. Hulk sõdureid ja elanikke hukati ning 130 000 – 200 000 Kahheti elanikku küüditati Pärsiasse. Samuti lasi ‘Abbās I surnuks piinata kuningas [[Teimuraz I]] ema [[Ketevan]]i, kes oli saadetud šahhi juurde läbirääkimistele. 1625. aastal puhkes Giorgi Saakadze juhtimisel Kharthlis ja Kahhethis Pärsia-vastane ülestõus, 1659. aastal toimus Kahhetis uus ülestõus.

17. sajandil langes Gruusia pideva sõjategevuse tõttu suurde vaesusse. [[16. sajand|16.]]–[[17. sajand]]il killustumine jätkus, Imerethist eraldusid [[Samegrelo]], [[Guria]], [[Abhaasia]] ja [[Svanethi]] vürstiriik. Võitluses Pärsia ja Osmanite ülemvõimu vastu, otsisid Gruusia valitsejad tuge ja sõjalist abi [[Vene tsaaririik|Vene tsaaririigilt]]; paljud Gruusia poliitikud ja kultuuritegelased leidsid Venemaal varjupaiga, 17. sajandi lõpus tekkis Moskvas gruusia koloonia.

Kharthli kuningas Vahtang VI (1703–1712, 1719–1724) püüdis kindlustada keskvõimu ja edendas ehitustegevust, välispoliitikas orienteerus ta Venemaale.

===Pärsia võimu alt Vene võimu alla===

[[Safaviidide riik]] lagunes sisetülide tõttu 18. sajandi algul ning Osmanite riik ja [[Venemaa keisririik]] jagasid suure osa Pärsia valdustest 1724. aasta [[Konstantinoopoli rahu]]leppega. Kaheks jagati ka Gruusia. [[Nāder-šahh]] taastas aga kiirelt Pärsia vägevuse ning 1735. aastaks olid osmanid Gruusiast minema löödud. Nadir-šahh määras [[Kharthli]] *wali*ks (asevalitsejaks) [[Bagrationi dünastia]]st [[Teimuraz II|Teimurazi]]. Reaktsioonina kõrgete maksude kehtestamisel, puhkes gruusia aadli hulgas vastuhakk pärlastele. Teimuraz ja tema poeg [[Erekli IIErekli]] aga jäid ustavaks Nadir-šahhile – osalt seetõttu, et takistada Bagrationide Mukhrani-haru naasmist võimu juurde. Tänutäheks ustavuse eest andis Nadir-šahh Teimurazile [[Kharthli]] kuninga ning Ereklile [[Kahhethi]] kuninga tiitli.

Nadir-šahh mõrvati 1747. aastal ning Teimuraz ja Irakli kasutasid riigis tekkinud ebastabiilsust, et Pärsiast lahku lüüa. Pärsia garnisonid sunniti Gruusiast lahkuma ning koostöös üksteise ning Aserbaidžaani khaanidega moodustasid Pärsia-vastase liidu. 1752. aastal saatsid nad Venemaale saatkonna, et paluda sõjalist toetust, mis aga kujunes edutuks.


Teimuraz II suri 1762. aastal ning Erekli II päris temalt ka Kharthli trooni, ühendades nii Gruusia esmakordselt kolme sajandi jooksul. Kuningas Irakli II ajal taastus majandus, rajati manufaktuure, elustusid linnad. Ta pöördus uuesti Venemaa poole, et saada kaitset Türgi ja Pärsia eest. 1783. aastal sõlmiti Irakli II ja [[Katariina II]] vahel [[Georgijevski leping]], millega Ida-Gruusia [[Kharthli-Kahhethi kuningriik]] tunnistas Venemaa ülemvõimu, kuid tagas [[Bagrationi dünastia]] võimulpüsimise ning [[Gruusia Apostlik Autokefaalne Õigeusu Kirik|Gruusia õigeusu kiriku]] iseseisvuse.

[[Vene-Türgi sõda (1787–1792)|1787–1792 aastate Vene-Türgi sõja]] sõja eel nõudis Osmanite riik sõjaga ähvardades Krimmi tagastamist ja Venemaa loobumist protektsioonist Ida-Gruusia suhtes. [[Viies Vene-Türgi sõda]] oli Venemaa keisririigile edukas ning järeleandmisi Osmanitele Ida-Gruusia suhtes ei tehtud.

1795. aastal vallutas Pärsia šahh [[Āghā Moḥammad Khān]] Gruusia ning vallutas ja rüüstas Thbilisi.

Irakli II surma järel puhkes trooninõudlejate vahel kodusõda ning üks osapooltest palus sekkuda Venemaal ja olukord lahendada. 1801. aastal allkirjastas keiser [[Paul I]] määruse, millega Kharthli-Kahhethi kuningriik liideti Venemaa keisririigi koosseisu. Sama aasta mais kõrvaldas kindral [[Karl Heinrich von Knorring]] troonipärija prints [[David Batonišvili]] ning ametisse astus valitsus kindral [[Ivan Petrovitš Lazarev]]i juhtimisel.

Osa Gruusia aadlikest ei nõustunud määrusega kuni 1802. aasta aprillini, mil kindral Knorring piiras nad [[Thbilisi katedraal]]is sisse ning sundis neid andma truudusvannet Venemaa keisrile. Kõik keeldujad arreteeriti. [[1803]]. aastal liideti Venemaa keisririigiga ka Lääne-Gruusia [[Megreelia]], 1810. aastal Imerethi ja [[Abhaasia]] ning 1811. aastal [[Guria vürstiriik]]. 

Pärsia üritas tagasi vallutada Gruusiat ja [[Dagestan]]i, kuid sai [[Vene-Pärsia sõda (1804–1813)|1804–1813 aastate Vene-Pärsia sõjas]] lüüa. 1810. aastal hõivasid Venemaa keisririigi väed ka Ida-Gruusia [[Imerethi kuningriik|Imerethi kuningriigi]]. 19. sajandil peetud sõdades Türgi ja Pärsiaga vallutas Venemaa keisririik neilt mitmeid varem Gruusiale kuulunud alasid.

[[Vene-Türgi sõda (1806–1812)|1806–1812 aastate kuuenda Vene-Türgi sõja]] tulemusel ja [[Bukaresti rahu (1812)|Bukaresti rahu]]ga (1812) tunnustas Osmanite riik [[Bessaraabia]] ja Lääne-Gruusia allutamist Venemaa keisririigile ning Serbia iseseisvust.

[[Vene-Türgi sõda (1828–1829)|1828–1829 aastate seitsmenda Vene-Türgi sõja]] tulemusena vallutas Venemaa keisririik [[Kaukaasia]]s [[Kars]], [[Phothi]] ja mitu teist kindlust, mille valdamine kinnistati 1829. aastal sõlmitud [[Adrianoopoli rahu (1829)|Adrianoopoli rahu]]lepinguga.

1830. aastail arenes rahuperioodil Gruusia majandus, hoogustus käsitööndus, tekkisid väikeettevõtted, suurenes linnaelanikkond. 1864. aastal kao­tati [[pärisorjus]] Ida-Gruusias, aastatel 1865–1871 Lääne-Gruusias. See mõjus soodsalt kapitalistlike suhete arengule. 1873. aastal avati [[Thbilisi–Phothi raudtee]] ja 1883. aastal [[Bathumi–Thbilisi–Bakuu raudtee]]. Rajati tekstiili-, naha-, tubaka- ja konjakitööstuse ning metallitöötlemise ettevõtteid; 1890. aastail andis Gruusia 50% maailmaturu [[mangaan]]ist. Haldusjaotuselt oli Gruusia 1917. aastani Venemaa keisririigi [[Taga-Kaukaasia asehaldurkond|Taga-Kaukaasia asehaldurkonna]] osa.

===20. sajand Gruusias===
Veebruaris [[1917]] organiseeriti rahvakogu, kes seadis sihiks luua iseseisev Gruusia. [[22. mai]]l 1918 valiti uus Gruusia rahvakogu ([[Asutav Kogu]]): [[Zurab Avališvili]], Noe Žordania, [[Akaki Tšenkeli]] (menševik), [[Niko Nikoladze]] ja [[Petre Surguladze]]. Pärast seda koostas Avališvili deklaratsiooni iseseisvast Gruusia riigist. Selle kuulutas rahvakogu välja [[26. mai]]l 1918. Kokkuleppel Gruusia valitsusega tulid 1918. aasta mai lõpus ja juuni alguses Gruusiasse Saksa ja Osmanite riigi väed, Gruusia loovutas peamiselt muslimitega asustatud Musta mere äärsed alad Osmanite riigile. Detsembrist 1918 kuni juulini 1920 oli Gruusia [[Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriik|Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi]] [[protektsioon]]i all, riigis viibisid Briti väed.
=== Gruusia Demokraatlik Vabariik ===

7. mail 1920 sõlmiti [[Vene SFNV]] ja Gruusia DV vahel diplomaatilised suhted ja kirjutati alla lepingule, millega Vene SFNV tunnustas Gruusia suveräänsust.

12. veebruaril 1921, korraldasid bolševikud Gruusias mässu, mille käigus hõivati võim suurtel aladel, mis hõlmasid [[Gori]]t, [[Dušethi]]t ja palju teisi väiksemaid linnu. Välja kuulutati Gruusia Nõukogude Sotsialistlik Vabariik, mille liider [[Filipp Maharadze]] palus 16. veebruaril Punaarmeelt sõjalist abi. Nõukogude Venemaa vallutas Gruusia sõjaliselt, 17. märtsil langes [[Batumi]] kui viimane vaba Gruusia Vabariigi tugipunkt.
=== Gruusia NSV ===
[[1921]]. aasta veebruaris tungis [[Punaarmee]] Gruusiasse, [[Tbilisi]] hõivati [[25. veebruar]]il [[1921]] ja kehtestati nõukogude võim, [[Gruusia NSV]] ja samal aastal moodustati Gruusia NSV koosseisus [[Adžaari ANSV,]] [[Abhaasi ANSV]] ja [[Lõuna-Osseedi autonoomne oblast]].

[[12. märts]]ist [[1922]] kuni [[5. detsember|5. detsembrini]] [[1936]] kuulus Gruusia NSV [[Taga-Kaukaasia Föderatsioon]]i ja [[Taga-Kaukaasia SFNV]] koosseisu. Taga-Kaukaasia Föderatsioon nimetati 13. detsembris Taga-Kaukaasia SFNV-ks.

[[28. august]]ist [[1924]] kuni [[5. september|5. septembrini]] [[1924]] toimus Gruusias iseseisvusmeelne ja nõukogudevastane ülestõus ([[Augustimäss]]), mis aga maha suruti.
===Gruusia iseseisvuse taastamine===
[[1990]] võitsid [[Gruusia NSV]] Ülemnõukogu valimised [[Zviad Gamsahhurdia]] toetajad. Nad hakkasid koostama Gruusia kodanike nimestikke. Taasloodi Gruusia Komitee, mille juhiks sai Zviad Gamsahhurdia. [[9. aprill]]il [[1991]] andis komitee ülemnõukogule loa taastada Gruusia Demokraatlik Vabariik.

Augustis [[2008]] leidis Venemaa ja Gruusia vahel aset [[Gruusia sõda]].

* 26. oktoober 2024, Parlamendivalimised

==Vaata ka==
*[[Gruusia NSV]]
*[[Gruusia Demokraatlik Vabariik]]
*[[Gruusia asevalitsejate loend]]
*[[Gruusia riigipeade loend]]
*[[Gruusia valitsusjuhtide loend]]
*[[Augustimäss]]
*[[Gruusia sõda]] (2008)
*[[Rooside revolutsioon]]
*[[Thbilisi veretöö]]

==Viited==


==Kirjandus==
*[[Alexander Mikaberidze]] "*Historical Dictionary of Georgia*". [[Rowman & Littlefield]], 2015
*[[Ronald Grigor Suny]] "*The Making of the Georgian Nation''". Indiana University Press, 1994