open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Anders Lee

**Anders Mark Lee** (sündinud 3. juulil 1990 Edinas Minnesotas) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis New York Islanders ründajana vasakäärel. Ta on klubi meeskonna kapten.

Hooajal 2009–10 mängis ta United States Hockey League'i klubis Green Bay Gamblers. Aastatel 2010–2013 mängis ta Notre Dame'i ülikooli jäähokimeeskonnas.

2009. aastal valiti ta NHL-i ''draft''is Islandersi poolt 151. valikuna. NHL-is tegi ta debüüdi 2. aprillil 2013 mängus Winnipeg Jetsi vastu, lüües selles mängus ka värava. Hooajal 2013–14 sai ta enam mänguaega Islandersi noorteklubis Bridgeport Sound Tigers American Hockey League'is. Alates hooajast 2014–15 on Lee kuulunud Islandersi põhikoosseisu. Individuaalselt on tema edukaim hooaeg olnud 2017–18, mil ta lõi liigas 40 väravat ja andis 22 väravasöötu.

USA jäähokikoondise koosseisus on Lee maailmameistrivõistlustel võitnud 2015. ja 2018. aastal pronksmedali.

## Välislingid
* Anders Lee NHL.com lehel
* Anders Lee hockeydb.com lehel
Pikkjärve mõis (Palamuse)

**Pikkjärve mõis** (saksa keeles *Pikjerw*) oli Kaarepere mõisa karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal.

## Viited

## Välislingid
*
Puchaczów

**Puchaczów** on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Łęczna maakonnas, Puchaczówi valla halduskeskus. Puchaczów asub Łęcznast ligi 7 km idas ja Lublini kesklinnast ligi 29 km idas.

Puchaczów sai linnaõigused 1527. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal.

## Viited
Kurozwęki

**Kurozwęki** on küla Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonnas Staszówi maakonnas Staszówi vallas. Kurozwęki asub Staszówist ligikaudu 5,5 km loodes.

Küla on esmamainitud 13. sajandil. Kurozwęki sai 15. sajandi alguses linnaõigused, kuid kaotas need 1870. aastal.

Küla olulisim vaatamisväärsus on 14. sajandil rajatud Kurozwęki loss, mis omandas praeguse kuju aastatel 1768–1772 toimunud ümberehituse käigus.

## Viited
Nikolaus (Holstein-Rendsburg)

**Nikolaus** (ka *Holsteini Klaus*; 1321 – 8. mai 1397) oli Schauenburgi titulaarkrahv. 

Nikolaus oli koos esmalt oma venna ja siis oma vennapoegadega Holstein-Rendsburgi kaasvalitsev krahv 1340. aastast kuni oma surmani. 1390. aastal pärisid Nikolaus ja tema vennapojad Holstein-Kieli, mis ise sisaldas endist Holstein-Plöni tagastamise kaudu 1350. aastal. Seega peale Holstein-Pinnebergi olid Nikolaus ja tema vennapojad ühendanud kogu Holsteini. Ta oli ka Schleswigi kaasvalitseja aastatel 1375-1386. Ta oli seega Schaumburgi dünastia juhtiv liige ja mõjukas tegelane piirkonnas Elbest põhja pool. Ta oli krahv Gerhard III ja selle naise Sophia teine poeg.

Ta valitses Schleswigit aastatel 1375-1384 koos oma vanema venna Heinrich II-ga, pärastpoole üksi. 1386. aastal astus ta Schleswigi hertsogi kohalt tagasi Heinrich II poja Gerhard VI kasuks, kelle Taani kuningas Oluf II kinnitas Schleswigi hertsog Gerhard II-ks.

1354. aastal abiellus ta Braunschweig-Lüneburgi hertsogi Wilhelm II tütre Elisabethiga. Nad said ühe tütre:

* Elisabeth (1360 – 25. jaanuar 1416)

1362. aastal kihlas Nikolaus oma tütre prints Håkoniga, kellest hiljem sai Norra kuningas Håkon VI. Kuid kihlus tühistati 1363. aastal poliitilistel põhjustel ja Håkon abiellus hoopis Taani kuninganna Margrete I-ga.

Nikolaus suri 1397. aastal ja maeti Itzehoesse. Tema vennapoeg Gerhard VI tegutses tema alaealise tütre Elisabethi eestkostjana. Pärast Nikolausi surma eraldasid tema kaasvalitsevad vennapojad Albrecht II ja Gerhard VI Holstein-Rendsburgist Albrechtile Holstein-Segebergi. Gerhard VI jätkas seejärel Holstein-Rendsburgi üksi valitsemist.
Albrecht II (Holstein)

**Albrecht II**  (u.1369 – 28. september 1403) oli Holstein-Rendsburgi krahv oma isa surmast 1381. või 1384. aastal kuni 1397. aastani. 1397. aastast kuni oma surmani oli ta Holstein-Segebergi krahv.

## Elu

Ta oli Heinrich II ja selle naise Ingeborgi poeg. Pärast isa surma koordineeris onu Nikolaus Schaumburgi dünastia vanema liikmena erinevate Schauenburgi ja Holsteini krahvide koostööd. Nikolaus suri 28. augustil 1397. Pärast Nikolausi surma jaotasid Albrecht II ja tema vanem vend Gerhard VI Holsteini ja Stormarni krahvkonnad omavahel. Albrecht II valis oma residentsiks Segebergi, ta tahtis ka osa Schleswigi hertsogkonnast, mida Gerhard VI Taani kuninga Oluf II vasallina valdas. Taani seaduste kohaselt ei olnud tal aga õigust läänist osa saada.

Tema äi, Saksi-Lauenburgi hertsog Erich IV rüüstas Ditmarshi. See käivitas aastatel 1402-1404 uuesti käimasoleva vaenuse Ditmarshi ja Holstein-Rendsburgi krahvide vahel. Selle konflikti taust oli, et Ditmarshi põllumajanduskogukonnad olid ametlikult Bremeni peapiiskopkonna alamad, kuid tegelikult oli Ditmarsh sõltumatu ala, alludes ainult keisrile. Aastakümneid püüdsid Holstein-Rendsburgi krahvid ala allutada. Pärast oma retke taganes Erich üle Albrecht II territooriumi ja Ditmarshi talunikud süüdistasid Albrecht II kaastöös. Albrecht II eitas, et tal oleks mingit seost Erichi retkega. Alamaadel ja nõunikud sundisid Albrechtit ja Gerhardit uuendama püüdeid vallutada Ditmarsh. Albrecht järgis seda nõuannet energiliselt. Võitluse ajal Ditmarshis kukkus ta põiklevat manöövrit tehes hobuselt ja suri saadud vigastustesse.

## Abielu

Albrecht abiellus Saksi-Lauenburgi hertsogi Erich IV tütre Agnesega. Abielu jäi lastetuks.
Gerhard VI (Holstein-Rendsburg)

**Gerhard VI** (u 1367–1404) oli Holstein-Rendsburgi krahv 1382. aastast ja Schleswigi hertsog 1386. aastast.

Gerhard VI oli krahv Heinrich II ja selle naise Ingeborgi poeg. Pärast isa surma, kes oli valitsenud koos Gerhardi onu Nikolausiga (Klausiga), asusid Gerhard ja tema noorem vend Albrecht II koos onuga valitsema. 15. septembril 1386 läänistas Taani kuningas Oluf II talle Schleswigi hertsogkonna, pärast onu Nikolausi tagasiastumist sellest ametist.

1390. aastal pärisid Gerhard ning tema vend ja onu Holstein-Kieli, sealhulgas liidendatud Holstein-Plöni, mille liin oli hääbunud 1350. aastal. Pärast onu Nikolausi surma 1397. aastal jaotasid vennad oma valdused, vanemale jäid Schleswig ja Holstein-Rendsburg ning Albrecht II sai Holstein-Segebergi. 1403. aastal sai Gerhard Segebergi pärast Albrechti surma sõjategevuses Dithmarscheni vastu tagasi, valitsedes seega peaaegu kogu Holsteini, välja arvatud Holstein-Pinneberg. Schleswigi hertsogkond ja Holstein-Rendsburgi krahvkond olid ühe valitseja all. Ta langes Hamme lahingus 4. augustil 1404 järjekordsel katsel allutada Ditmarsh.

## Perekond

1391. aastal abiellus Gerhard Braunschweig-Lüneburgi hertsogi Magnus II tütre Elisabethiga. Nad said järgmised lapsed:

* Heinrich IV (1397–1427)
* Ingeborg (1398–1465)
* Heilwig (u 1400 – u 1436)
* Adolf VIII (1401–1459)
* Gerhard VII (1404–1433)

## Vaata ka

* Schleswig-Holsteini valitsejate loend
Võnksiire

**Võnksiire**, ka **võnksiirdumine** ehk **murdsiire** on Vana-Rooma arhitektuuris ja hiljem barokkarhitektuuris rakendatud ehitise fassaadi liigendamise võte, kus eenduva samba peale asetati eenduv ja tegeliku kandva funktsioonita talastik, nii et talastikuga koos eendus täisnurga all seinast ka talastikku kaunistav friis, ehisliist, simss või karniis.

## Viited
Kongo Demokraatliku Vabariigi maaväe relvastuse loend

Siin on loetletud **[[Kongo DV|Kongo Demokraatliku Vabariigi]] [[Kongo Demokraatliku Vabariigi relvajõud|maaväe]] relvastuselemente**.

## Käsitulirelvad

## Tankitõrje ja raktetid

## Soomusmasinad

## Viited
Heinrich III von Schauenburg-Holstein

**Heinrich III** (suri 1421. aasta veebruaris) oli aastatel 1402–1410 Osnabrücki piiskop Heinrich I ja 1404. aastast kuni oma surmani ka Holstein-Rendsburgi krahv.

Ta oli Heinrich II ja selle naise Ingeborgi noorim poeg.

## Elukäik

Noorima pojana oli talle määratud kirikukarjäär ja temast sai diakon Osnabrückis. Pärast piiskop Dietrichi surma 1403. aastal määrati Heinrich tema järglaseks. Kuid siis surid mõlemad tema vennad: Albrecht II kukkus hobuse seljast lahingus Dithmarscheni vastu 1403. aastal ja Gerhard VI langes Hamme lahingus. See jättis Heinrich III ainsaks elusolevaks pojaks, nii kuulutas ta end pärijaks, mitte ainult Holstein-Rendsburgis, vaid ka Schleswigi hertsogkonnas, mis oli 1386. aastal antud päriliku läänina Gerhard VI-le. Taani kuninganna Margrete I ja selle järglane, kuningas Erik Pommerist protesteerisid. Nad nägid selles võimalust siduda Schleswig tugevamini Taaniga.

Erik kutsus Heinrich III ja teised aadlikud Koldingisse. Seejärel meelitati Heinrich Hindsgavli Fyni saarel, kus ta vahistati. Vabastamise eest pidi ta maksma 11 000 marka ja ta pidi Flensburgi aastaks Taanile pantima. Erik aktsepteeris Flensburgi üleandmist, kuid mitte Heinrichi raha. See viis sõjani Holstein-Rendsburgi ja Taani vahel. 13. juulil 1409 asus Erik liitu Ditmarshiga. 12. augustil 1410 võitlesid Holstein-Rendsburgi ja Taani väed nõmmelahingus Sollerupi lähedal Eggebeki ringkonnas. Holstein-Rendsburg võitis ja Taani väejuht Mogens Munk langes lahingus. 26. märtsil 1411 lepiti Koldingis kokku kompromissis.

Margrete I suri 1412. aasta oktoobris ja Holsteini aadel keeldus tagastamast territooriume, mille nad olid 1410. aastal okupeerinud, nagu oli 1411. aasta kompromissiga kokku lepitud. Erik viis juhtumi feodaalkohtusse Nyborgis, mis otsustas 29. juulil 1413, et Heinrich III kaotas oma hertsogkonna. Taani väed okupeerisid Schleswigi. Heinrich asus liitu Hamburgi linnaga, mis ei tahtnud võimsat naabrit.

1419. aastal vallutasid Taani väed Fehmarni ja rüüstasid selle. Holstein-Rendsburg ründas vastu ja oli võidukas Immerwadi lahingus Haderslevi lähedal. Uus vaherahu sõlmiti 26. novembril 1420.

1421. aasta alguses valiti Heinrich III Schleswigi piiskopiks. Kuid ta suri veebruaris, enne ametisse asumist.
Heinrich IV (Holstein)

**Heinrich IV** (1397 – 28. mai 1427) oli Holstein-Rendsburgi krahv ja Schleswigi hertsog 1404. aastast kuni oma surmani.

## Elu

Heinrich oli Gerhard VI ja selle naise Elisabethi poeg. Tema isa langes lahingus 4. augustil 1404 katses vallutada Dithmarschen. Heinrich oli sel ajal seitsmeaastane; tema ema oli eestkostjaks, kui regendiks oli tema onu Heinrich III.

Heinrich III oli Schleswigi hertsogkonna pärast 1408. aastast Taaniga sõjajalal. Heinrich III väitis selle pärilikuks lääniks; Taani Margrete I ja hiljem Erik Pommerist tahtsid hertsogkonda endale. 1413. aastal lõppes regentlus. Heinrich IV, koos oma nooremate vendade Adolf VIII ja Gerhard VII, jätkas sõda Taaniga. 1417. aastal lepiti kokku relvarahus, vahendajaks oli Lübecki linn. 1423. aastal sõda jätkus.

28. juunil 1424 otsustas keiser Sigismund Budas taanlaste kasuks; kuid see ei lõpetanud vägivalda. Heinrich IV pöördus keisri otsuse tühistamiseks paavst Martinus V poole. Kuid see pöördumine oli edutu. 1426. aastal okupeerisid Taani väed alasid Schleswigi ja Flensburgi linnade ümbruses. Heinrich IV püüdis saada toetust Saksimaa hansalinnadelt, friislastelt Eiderstedtis ja isegi vitaalivendadelt.

Taani-Holsteini-Hansa sõja ajal langes Heinrich IV 28. mail 1427 lahingus Flensburgi piiramise ajal. Ta maeti Püha Laurentiuse kirikusse Itzehoes.

## Pärand

Heinrichi valitsemise ajal Schleswigi hertsogina kogunesid Põhja-Friisi kihelkondade esindajad 17. juunil 1426 Föhri saarele, et kirja panna friisi õigus *Siebenhardenbeliebung*. See on vanim säilinud sõnastus või friisi õigus.
Kuninga 25

**Kuninga 25** on hoone Pärnus aadressil Kuninga tänav 25.

Tänapäeval tegutsevad hoones hotell Victoria ja kohvik Café Grand.

## Ajalugu
Hoone ehitust vedas kohalik kaupmees Aleksander Adamson. Projekt telliti arhitektidelt Erich von Wolffeldtilt ja Aleksander Nürnbergilt. Pärnu linn andis hoonele ehitusloa 1922. aastal ning see valmis 1926. aastaks.

Valminud hoonest sai kaubamaja, kus Adamson müüs koloniaal-, delikatess- ja tubakakaupa. Kuid äri ei edenenud ja kaubamaja läks pankrotti. 1928. aastal toimunud oksjonil müüdi hoone Pärnu Pangale.

Seejärel tegutsesid hoones mõnda aega väiksemad kauplused, kuid 1930. aastate alguses kohandati hoone Olev Siinmaa projekti järgi ümber võõrastemajaks Grand Hotel. Hoone esimesel korrusel alustas tööd kohvik Café Grand.

1935. aastal müüs pank hoone Herz Binmannile. Kuna uus omanik nõudis kohvikupidajatelt kõrgemat renti, siis lõpetas Café Grand 1936. aastal tegevuse. Kohvik avati uuesti 1938. aastal.

Hoone natsionaliseeriti Herz Binmannilt 1940. aastal pärast punast juunipööret. Pärast sõda jätkas hoones hotell, kohvik kandis nime Võit.

1991. hakkas hoonet majandama Eesti-Rootsi ühisettevõte Perwin, mis rekonstrueeris ehitise läänelikele nõuetele vastavaks hotelliks. Kuna peaaegu kogu vajalik raha tuli rootslastelt, siis nimetati hotell Rootsi kroonprintsessi auks Victoriaks. Rootslased taandusid Victoriast 1998. aastal.

1997. aastal erastas Pärnu linn hoone 3,3 miljoni krooniga firmale A-Ettevõtmiste AS. Võitnud firmat seostati üheks Eesti allilma juhiks peetud Meelis Laoga, kuigi ametlikult kuulusid kõik A-Ettevõtmiste aktsiad juhatuse ainsale liikmele Arvi Kingile. Väidetavalt olevat Kink sõlminud Laoga kokkuleppe, et kui ta peaks hotelli enampakkumise võitma, siis müüb aktsiad Laole. 1998. aastal müüs Kink hoone ärimees Tiit Massole, kelle tappis palgamõrvar vaid napilt kuu aega pärast hotelli omandamist. Seejärel müüdi hotell jälle edasi, kuni 2001. aastal sai hotelli omanikuks OÜ Aurigena.

2001. aastal remonditi hotelli kohvik, pärast seda sai kohviku nimeks jälle Café Grand.

## Viited


## Välislingid
* Hotell Victoria koduleht
* Olaf Esna. Kuidas lennuka äriplaaniga kaupmehe kaubamaja muutus Grand-Hoteliks ja Café Grandiks Pärnu Postimees, 30. september 2010
* Kalev Vilgats. Hotell Victoria lugu Pärnu Postimees, 10. juuni 2017
Hotell Victoria

**Hotell Victoria** on hotell Pärnus aadressil Kuninga 25. Hotelli omanik on OÜ Aurigena.

Hotellis on 23 numbrituba, millest 19 on kahe- ja 4 ühekohalised.

Hotell asub Pärnu kesklinnas 1926. aastal valminud heimatstiilis hoones, kus hotell on tegutsenud alates 1931. aastast. Victoria nime kannab hotell 1991. aastast.

Hotelli vastas üle tee asub Koidula park.

## Restoran
Hotelli esimesel korrusel asub 1920. aastate stiilis kohvik ja *[[à la carte]]* restoran Café Grand**.** Praegusel kujul avati restoran 2001. aastal. Restoranis 36 ja kohvikus 20 istekohta, kuid seal on võimalik korraldada vastuvõtte ka kuni 100 inimesele.

## Viited


## Välislingid

* Hotell Victoria koduleht
Linkmenys

**Linkmenys** (rõhk esimesel silbil) on küla (endine alev) Leedus Ignalina rajoonis, Linkmenyse valla halduskeskus. 

Küla asub Ūsiai, Ziezdrase ja Liminase järve vahel. 

Külas on põhikool, raamatukogu ja postkontor. Sealne katoliku kirik valmis 1887. aastal ja tulpkabel 1990. aastal. 

## Elanikkond


* 446 (1867)
* 547 (1897)
* 743 (1905)
* 320 (1923)
* 345 (1959)
* 308 (1970)

* 359 (1979)
* 342 (1980)
* 327 (1986)
* 322 (1989)
* 212 (2001)
* 134 (2011)


## Ajalugu

Külas asub Linkmenyse linnamägi, mis oli kasutusel I aastatuhandel. Linnamäe kõrgus on 8–10 m, pindala aga 25x19 m. Linnamäe loodeküljel on maapinnast 4 meetri kõrgusel kahe meetri laiune terrass. Linnamäe jalamil on 0,3 ha suurune asulakoht. Linnamäel tehti arheoloogilisi kaevamisi aastail 1958, 1976 ja 1985.

Linkmenyse linnamäge on oma kroonikas maininud ka Hermann Wartbergest. Tema kroonikas esineb aastal 1373 Lenghemen(e) küla, sealne linnamägi on tõenäoliselt aga Ginučiai linnamägi. XVI sajandil on esmamainitud Linkmenyse mõisa. 

Asulast sai alev aastal 1534, toona rajati sinna ka turuplats. Alev ja mõis kuulusid Leedu suurvürstidele. XVII sajandi alguses läks sealne mõis Vilniuse tiuni Jonas Paci valdusse.

Aastal 1795 sai sealsest mõisast riigimõis. XVIII sajandi lõpus rajati alevisse kihelkonnakool. Asula venekeelne nimekuju oli tsaariajal Лынгмяны.

Aastail 1922–1939 läbis Linkmenyst Leedu ja Poola vaheline piir, suurem osa alevist jäi sealjuures Poola poolele. Külas asub piirijoont tähistav rist. Aastal 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed Utena lähistel metsas alevi juudid (ligi 70 ohvrit). Sõja järel hakkasid asula ümbruskonnas tegutsema Leedu metsavennad. Nõukogude võimud küüditasid 7 alevi elanikku.

XX sajandi keskpaigas kaotas Linkmenys alevi staatuse. Küla oli Nõukogude perioodil kohaliku kolhoosi keskasulaks.

## Tuntud elanikke

* Ignacy Oziewicz – Poola sõjaväelane
* Jadvyga Kardelytė – Leedu keeleteadlane
* Vytautas Kardelis – Leedu keeleteadlane


Linkmenys, Lithuania - panoramio (35).jpg|Linkmenys
Linkmenu baznycia.jpg|Katoliku kirik


## Viited

## Välislingid

* Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
*Küla portaalis vietoves.Lt
Jarash

**Jarash** (araabia keeles جرش‎; vanakreeka keeles Γέρασα **Gerasa**) on Põhja-Jordaanias asuv linn, Jarashi kubernerkonna keskus; asub 48 km pealinnast Ammanist põhja pool.

Gerasa on Dekapolise kõige paremini säilinud linn ja üks paremini säilinud antiiklinnu tänapäeval. Seda on nimetatud ka idamaade Pompeiks, sest oli aastasadu liiva alla mattunud ning järk-järgult alles viimase 70 aasta jooksul, alates 1920. aastatest päevavalgele toodud.

## Mälestised
### Kreeka-Rooma perioodist
* Gerasa Nymphaeum koos akveduktiga
* Ovaalne foorum
* Artemise tempel koos ümbritseva hoonestuga 
* Zeusi tempel koos ümbritseva hoonestuga
* Kaks amfiteatrit
* Kolonnaadiga ümbritsetud peatänav (*cardo*) ja kaks sellega ristuvat tänavat (*decumanus*)
* Kaks tetrapülooni peatänavate ristumiskohtades
* Hadrianuse kaar
* Hipodroom
* Kaks termide kompleksi
* Portikustega ääristatud turuplats (*macellum*)
* Peaaegu täielikult säilinud linnamüür
* Kaks silda
* Üks väljaspool linnamüüre asuv pühamu koos basseinidega ja väikese teatriga.

### Hilisrooma ja Bütsantsi perioodist
* 4. sajandist pärinev nn katedraal, kolmelööviline sammasbasiilika
* Theodosiuse kirik, 494.–496. aastal ehitatud basiilika kõrgete Korintose sammastega
* Prokopiose kirik umbes 526/527 aastaist
* Georgi kirik, 529
* Sünagoog-kirik, kirikuks umbes 530.–531. aastal ümberehitatud sünagoog
* Gerasa Ristija Johannese kirik, ümarkirik aastast 531
* Kosmase ja Damianose kirik 533. aastast
* Peetruse ja Pauluse basiilika, aastast umbes 540, selle kõrval kodakiriku plaaniga mälestuskirik
* Piiskop Genesiuse kirik 611. aastast

### Islami perioodist
* Mošeed ja majad Omaijaadide kalifaadi ajast

## Viited

## Välislingid
* Jerash Archaeological Site. – art-and-archaeology.com
Psalmus idioticus

***Psalmus idioticus*** 'eraisiku [kirjutatud] psalm', mitmuses ***psalmi idiotici***, oli nimetus, mida kasutati kristlike kirikuhümnide kohta, mis olid 2. ja 3. sajandil kirjutatud Vana Testamendi heebreakeelsete psalmide eeskujul või neid imiteerides ning polnud otseselt pärit pühakirjast. "Eraisikute psalmid" tunnistati 4. sajandil regionaalsel Laodicea kirikukogul jumalateenistustel kasutamiseks sobimatuteks, kuid mõned neist elasid hukkamõistu ajad üle ning jõudsid jumalateenistustekstide hulka:

* "Phos hilaron" ehk valguselaul, mida lauldakse õigeusu kiriku igal õhtuteenistusel;
* Suur austamislaul, mida lauldakse õigeusu kiriku hommikuteenistusel, ja selle variant "Gloria in excelsis Deo", mis on roomakatoliku missa ordinaariumi osa;
* "Exsultet jam Angelica turba" ehk *Praeconium paschale*, mida lauldakse läänekirikus paasaküünla protsessioonil ülestõusmispühade vigiilial;
* "Te Deum laudamus", õigeusu kirikus Ambrosiuse kiituslaul, mida lauldakse mitmesugustel pidulikel jumalateenistustel
* "Te decet laus", benediktlaste kloostrites matutiinil lauldav lühike hümn, sisult doksoloogia

## Viited
Jevgeni Griškovets

**Jevgeni Griškovets** (vene keeles Евгений Валерьевич Гришковец; sündinud 17. veebruaril 1967 Kemerovos Nõukogude Liidus) on vene kirjanik, näitekirjanik, lavastaja, näitleja ja muusik.

Eesti keeles on ilmunud Griškovetsi raamatud "Kuidas ma koera sõin. Vene rännumehe ülestähendused" (mälestused Nõukogude sõjaväest; tõlkija Jaan Ross, Loomingu Raamatukogu, 2006) ja "Särk" (tõlkija Lauri Leis, sari "Moodne aeg", Tallinn: Varrak, 2010). 

Eestis on lavastatud terve rida Griškovetsi näidendeid:
* "Linn", lavastaja Lembit Peterson, Theatrum, 2008;
* "Vene rännumehe ülestähendused", lavastaja Ott Aardam ja Mart Aas, Tartu Uus Teater, 2008;
* "Samal ajal", lavastaja ja esitaja Priit Ruttas, Cabaret Rhizome, 2009;
* "Planeet", lavastaja Lembit Peterson, Theatrum, 2010;
* "Kuidas ma koera sõin", lavastaja Margo Teder, esitaja Lauri Saatpalu, VAT Teater, 2015;
* "Südame sosin", lavastaja Margo Teder, tõlkija Toomas Kall, esitaja Lauri Saatpalu, VAT Teater, 2018;
* "Kaalud", lavastaja Tiit Palu, tõlkija Sven Karja, Vanemuine, 2020.

2012. aastal esines Jevgeni Griškovets Tartus festivalil Prima Vista.

## Välislingid
Võrgupüük

**Võrgupüük** on peamiselt passiivne kalapüük nakkepüünistega (kalavõrkudega), mille puhul kalavõrgud lastakse vette ja võetakse mingi aja möödudes koos loomusega välja. Püügi põhimõte: kala kiilub ennast võrgusilmas kinni või mähib ennast võrgulinasse. Jaguneb seisevvõrgupüügiks ja triivvõrgupüügiks.

Seisevpüügil lastakse võrgud merre harilikult võrgujadas, mis ankurdatakse põhja ühest otsast (lippasetus ehk lipupüük) või mõlemast otsast, varm kasutati ankurdamiseks suuri kive (hila- ehk porukivid). Võrgujada algusesse ja lõppu paigutatakse võrgutähis (võrgumärk, võrgutooder), mille järgi püünised üles leitakse. Triivpüügil triivib võrgujada iseseisvalt või on otsapidi kinnitatud laeva või paadi külge. Algselt püüti vaid sellisest sügavusest, kus võrgud ulatusid veekogu põhjast pinnani, hiljem hakati võrke ka sügavamale veekogu põhja laskma. 19. saj II poolel püüti Eestis võrguga ka vahemistest ja pinnaveekihtidest. Võrgu sügavus määrati sel juhul kivide (ankrute) või ujukite nööride pikkusega. Pealveepüügi viisid on lipupüük või triivpüük, kasutatakse eritüübilisi pinevõrke. Alates 2016. a ei kuulu triivvõrk enam Eesti vetes lubatud püügivahendite hulka.

Rannapüügil viiakse võrgud merre harilikult õhtul ja võetakse välja (käiakse nõudmas) hommikul. Suurte kilu- ja räimevõrkude väljatõmbamise kergendamiseks on kalapaatide vedupardal rull. Võrguga püütakse kala ka jää alt (jääpüük). Tuntakse ka aktiivset võrgupüüki, mille puhul kalavõrku kasutatakse pigem noodana. Tuntud on ka kala hirmutamine võrku (hagepüük, lündil käimine). Mõnikord on võrk tarvitusel tõkkepüünisena (siiakäär).

Allikas: Mereleksikon, 1996
Ūsiai

**Ūsiai** on järv Leedus Ignalina rajoonis. 

Järv on loode-kagu sihiline ja lookleva kaldajoonega. Kaldajoone pikkus on 15,97 kilomeetrit. Kirdeosas on järvel kaks poolsaart, neist üks kannab Kupriai sääre nime. Järves on ka üks saareke pindalaga 0,02 ha.

Kaldad on valdavalt metsased. Ūsiai asub merepinnast 146,7 meetri kõrgusel jääajal tekkinud nõos. Järvepõhja moodustavad 12-23 meetri sügavused lohud. Abajates vohab veetaimestik.

Järve lõunaosasst voolab välja Labakaršysi järve suubuv Baltelė oja. Järve suubub neli nimetut oja, neist üks toob sinna Žiezdrase veed. Asulatest jäävad järve kaldale Linkmenys, Naujasodis, Liminas, Dvariškiai, Kupriai ja Šileikiškė. Ūsiai ääres on ka  kaks turismitalu.

Järve nimi tuleneb sõnast *ūsai*, mis tähistab vuntse.

## Viited
Didžiasalis

**Didžiasalis** (valgevene keeles traditsiooniliselt Вялікае Сяло) on küla Leedus Ignalina rajoonis, Didžiasalise valla halduskeskus. 

Küla asub merepinnast 124 meetri kõrgusel Valgevene piiri ääres Birvėta ja Disna jõe vahel. 

Didžiasalises asub kruusakarjäär. Külas on gümnaasium, muusikakool, raamatukogu, kabel ja postkontor. 

## Elanikkond


* 386 (1905)
* 217 (1959)
* 210 (1970)
* 969 (1976)
* 1982 (1979)

* 2431 (1985)
* 2676 (1989)
* 1744 (2001)
* 1299 (2011)


## Ajalugu

Külas on 25 maja, mis on ehitatud XIX sajandil ja on piirkonna traditsioonilise arhitektuuri näidisteks. Aastail 1920–1939 kuulus Didžiasalis Poola koosseisu, aastail 1939–1940 oli küla Valgevene NSV koosseisus.

Küla oli Nõukogude perioodil kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastail 1972–1975 rajati külla sealsete savilademete ärakasutamiseks keraamikatehas. Küla kasvule pani aluse aga aastail 1975–1992 tegutsenud suur ehitusmaterjalide tehas.

Kombinaadi sulgemine tõi kaasa suuri sotsiaalseid probleeme. 2007. aastaks oli asula elanike arv märgatavalt vähenenud, kaks korterelamut olid jäänud tühjaks ja korterid olid müügis sümboolse ühelitise hinnaga. Sotsiaalse olukorra leevendamiseks kavandati külla kahe uue tööstusettevõtte rajamist: vana tehase ruumidesse kavandati isolatsioonimaterjalide tootmist, ka oli plaanis rajada uus tehas telliste tootmiseks. Mõlemad projektid jäid aga investeeringute puudumisel realiseerimata.


Didžiasalis, Lithuania - panoramio (13).jpg|Didžiasalis
Did-mokykla.JPG|Koolimaja
Didžiasalis, daugiabučiai.JPG|Korterelamute piirkond
Didžiasalis, Lithuania - panoramio (10).jpg|Didžiasalise kabel


## Viited

## Välislingid

* Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
*Küla portaalis vietoves.Lt
Ansu Fati

**Anssumane Fati Vieira** (sündinud 31. oktoobril 2002 Bissaus) on Guinea-Bissaus sündinud Hispaania jalgpallur, kes mängib vasakpoolkaitsjana Inglise kõrgliiga klubis Brighton & Hove Albion (laenul Hispaania kõrgliiga klubist FC Barcelona) ja Hispaania jalgpallikoondises.

2019. aasta juulis sõlmis ta Barcelonaga oma esimese profilepingu. Sama aasta 25. augustil debüteeris ta Barcelona meeskonnas Hispaania kõrgliiga mängus Real Betise vastu. Ta sai 16 aasta ja 298 päeva vanuselt Barcelona ajaloo teiseks noorimaks debütandiks (1941. aastal oli Vicenç Martínez Barcelonas debüteerinud Fatist 18 päeva nooremana). 31. augustil 2019 lõi ta liigamängus Osasuna vastu värava. Ta sai sellega Barcelona kõigi aegade noorimaks väravalööjaks ja Hispaania kõrgliiga kolmandaks noorimaks väravalööjaks. 14. septembril 2019 sai ta mängus Valencia vastu Hispaania kõrgliiga noorimaks mängijaks, kes on ühes mängus löönud värava ja andnud väravasöödu.

17. septembril 2019 debüteeris ta UEFA Meistrite Liigas mängus Dortmundi Borussia vastu, saades Barcelona noorimaks ja UEFA Meistrite Liiga kolmandaks noorimaks mängijaks. Sama aasta 10. detsembril sai ta Meistrite Liiga kõige nooremaks väravalööjaks, kui ta lõi alagrupiturniiril värava Milano Interi vastu.

2. veebruaril 2020 lõi Fati 2:1 võidumängus Levante üle Barcelona mõlemad väravad, saades Hispaania kõrgliiga kõige nooremaks mängijaks, kes on ühes mängus kaks väravat löönud.

Suvel 2023 läks Fati Brighton & Hove Albionisse laenule.

2019. aasta septembris sai Fati Hispaania kodakondsuse. Hispaania jalgpallikoondises debüteeris ta 3. septembril 2020 mängus Saksamaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta oma teises koondisemängus 6. septembril 2020 mängus Ukraina vastu.

## Viited
Teatrike

**Teatrike** (ametliku nimega Teatrike OÜ) on 2007. aastal asutatud kutseline väiketeater. Tegutseb etenduskunsti alal, ainulaadses loomekeskuse vormis. On teater noorele vaatajale.

## Ajalugu
Teatri looja oli näitleja ja lavastaja Priit Karm. Aastakümne jooksul on lavastuste väljatoomisel kaasa töötanud erinevate kunstialade loomeinimesi.

Kunstiteatri repertuaar kõneleb arusaadavalt nii näidendite keeles, muinasjuttude pildimaailmas kui regilaulude toonides. Lavastuste ülesehitus on olnud piisavalt lihtne, et jõuda noorima publikuni. 

Professionaalse näitekunsti pakkumine on teostunud teatrisaalidest ja kultuurimajadest lasteaedade publikuni. Etendusasutuse tegevuspõhimõtetest lähtuv väiketeater on külalisetendanud Kuressaare Linnateatri laval, Endla Küünis, Jõhvi kontserdimaja kammersaalis, Viljandi Pärimusmuusika Aidas ning peaaegu kõikide linnade kultuurikeskustes üle terve Eesti.

## Lavastused
* Havi keelest, havi meelest
* Kuldsed tiivad
* Kalevipoeg
* Kolm suurt soovi

## Viited

## Välislingid
* Teatri veebisait
Lūšiai

**Lūšiai** on järv Leedus Ignalina rajoonis. Järv jääb Ignalinast 4 kilomeetrit läände ja asub merepinnast 138,5 meetri kõrgusel.

Järve kaldad on looklevad, kaldajoone pikkus on 16,7 kilomeetrit. Lūšiai on loode-kagu sihiline. Põhjas ühendab 150 meetri laiune kitsus Lūšiaid Asalnai järvega, lõunas 60 meetri laiune kitsus Sakarvai järvega, mis on ka järve väljavooluks. Lääneosas asub pikk Lūšykštise abajas. Järv asub jääajal tekkinud tunnelorus.

Kaldad on madalad, kohati ka soostunud. Kirdekallas ja läänekallas on kõrgemad. Lūšiai ümbruskond on metsane. Järve põhja- ja edelakaldaid palistab lai pillirooriba.

Lūšiaisse suubub kolm nimetut oja. Järve kallastele jääb 12 turismitalu. aastal 1977 rajati järve põhjakaldale rada, mida ääristavad 15 Ignaliona piirkonna legende kujutavat puuskulptuuri. Külad järve kaldal on Palūšė, Pabiržė, Meironys, Mačiutiškės, Kiškiai, Kaukiškė.

Järve nimi tuleneb ilvese  leedukeelsest nimest *lūšis*.

## Viited
Jobbatical

**Jobbatical** on 2014. aastal loodud Eesti idufirma, mis algul tegeles rahvusvahelise töövahendusega, kuid 2020. aastal profileerus firmadele osutatavatele ümberasumis- ja immigratsiooniteenustele. Firma asutaja ja tegevjuht on Karoli Hindriks.

Jobbatical asutati 2014. aastal Eesti Arengufondi investeerimisettevõtte SmartCap ning Eesti, Soome, Läti ja Vene investorite toel, kes kogusid 260 000 eurot. Tollal kirjeldas Hindriks firma äriideed töövahendusena karjääripauside ajaks, mil inimesed saavad tegeleda projektidega teistes riikides: "Londoni tippturundajat täiskohaga Tartusse tuua oleks väga keeruline ja kallis, kuid kolmekuuline projekt Tartus võiks talle olla seiklus ja võimalus välja astuda oma tavapärasest suurlinna mürast." Jobbaticalist loodeti leevendust ka töötajate puudusele Eesti IT-sektoris. Firmat kirjeldati tööportaalina ning selle sihtrühmaks nimetati üle viie aasta töötanud spetsialiste, kes otsivad inspireerivat ajutist projekti.

2015. aasta lõpetas Jobbatical kahjumiga 410 477 eurot. 2017. aastal kogus ettevõte 3,4 miljonit eurot investeeringuid, tõi Eestisse üle 100 tippspetsialisti ja teenis 2 miljonit eurot kahjumit. Töötajate arv tõusis 17 täiskohalt 28ni. Töövahendusplatvormil oli üle 800 000 kasutaja 196 riigist, 2018. aastal avati harukontor Singapuris. Majanduskriisi ajal kaasas firma 2,6 miljonit eurot, ehkki pidi ära jätma planeeritud agressiivse laienemise.

2020. aastaks oli Jobbatical kogunud investoritelt 7,9 miljonit dollarit, viimane investeerimisring tõi 2017. aastal 4 miljonit dollarit. Ettevõtte klientide seas on olnud Twilio, TransferWise, Pipedrive, Veriff jt. 2019. aasta augustis teatas ettevõte profiilimuutusest, millega suletakse poole miljoni erakliendi kontod ning loobutakse töövahendusest, keskendudes selle asemel ümberasumis- ja immigratsiooniteenustele, mida osutatakse ettevõtetele uute töötajate tarbeks.

## Viited

## Välislingid
* Harry Tuul "Karoli Hindriks pööras idufirma ümber ja sai investoritelt kopsaka rahasüsti" Geenius, 7. mai 2020
* "SmartCap ja nimekad äriinglid viiest riigist investeerivad professionaalide tööportaali Jobbatical.com" Arengufond, 2016
Kantküla (Aravete)

**Kantküla** oli küla Järvamaal Albu vallas Järva-Madise kihelkonnas. Küla asus Aravete lähedal Sääsküla kõrval. Tekkis XIX sajandi lõpul saunakülana (u 1900 Канткюля).

Külas sündis eesti agronoom ja tori hobuste aretaja Arved Toots.
 

## Viited
Oskar von Riesemann

**Oskar Arthur von Riesemann** (15. (ukj 27. august) 1833 Tallinn – 15. (ukj 27. juuli) 1880 Tallinn) oli Eestimaa poliitik ja esimene Tallinna linnapea (1877–1878).

## Elulugu
### Päritolu ja haridustee
Põlvnes Lübeckist XVII sajandi 2. poolel Tallinna rännanud rae- ja literaadiperekonnast. Tema isa Heinrich Christoph von Riesemann (1767–1839) oli Tallinnas notar ja Eestimaa kubermanguvalitsuse sekretär, ema oli Soomest pärit rootslanna Helena Barbara (sündinud Byström). Oskar sai alghariduse kodus ja õppis seejärel Tallinna Toomkoolis. Aastatel 1851–1855 tudeeris Tartu ülikoolis õigusteadust ja omandas õigusteaduse kandidaadi kraadi. Ülikoolis õppides oli Korporatsiooni Estonia aktiivne liige. Pärast õpingute lõppu täiendas end välismaal.

### Kubermangu- ja raeametnik
Aastatel 1857–1862 oli ta Tallinnas Eestimaa kubermanguvalitsuse lauaeestseisja. Seejärel oli kaks aastat Tallinna rae ülemsekretäri abi. 1864. aastal sai temast Tallinna rae sündik, kellena jäi ametisse 12 aastaks. Samal ajal jätkas ta tegevust advokaadina. 1860. aastast kui Tallinnas hakati avaldama päevalehte "Revalsche Zeitung" oli Oskar von Riesemanni roll toimetuses  teatri- ja muusikaarvustuste kirjutamine.

### Esimene Tallinna linnapea
1877. aastal laiendati Läänemereprovintsidesse (Balti kubermangudesse) Venemaa keisririigi linnaseadus, millega raad kaotas oma senise funktsiooni − see jäi kuni 1889. aastani tegutsema kohtuinstantsina − ning linnades seati sisse volikogud ja loodi linnapea ametikoht. Tallinna Linnavolikogu valimised toimusid 1877. aastal 24.−25. novembril (ukj 6.−7. detsembril). Volikogu kogunes sama aasta 22. detsembril (ukj 3. jaanuar 1878) oma esimesele istungile, kus valiti ametisse esimene linnapea pärast ligi saja-aastast vaheaega. 53 häälega 66-st sai selleks Riesemann. 

Tema ametiaeg jäi aga lühikeseks: 1878. aasta 28. märtsi (ukj 9. aprilli) ööl voolas Ülemiste järv üle kallaste ja ujutas üle Tartu maantee ümbruskonna kuni Kivisillani. Juhtunust närvivapustuse saanud linnapea linnavalitsuse 30. märtsi (ukj 11. aprilli) koosolekul ei osalenud. 3. (ukj 15.) aprillil esitas ta linnavalitsusele kirja oma ameti mahapanemise kohta.

### Viimased eluaastad ja surm
Pärast ametist lahkumist elas mõnda aega välismaal. Suri haiguse tagajärjel 46-aastaselt 15. (ukj 27. juulil) 1880 Tallinnas. 

## Perekond
1859. aasta jaanuaris abiellus ta Ambla koguduse pastori Alexander Leopold Paulseni tütre Marie Amalie Friederice Paulseniga.

## Viited

## Kirjandus
*Rosenberg, Tiit. *1877. aasta linnaomavalitsuse reform ja Tallinna baltisaksa linnapead 1878–1918*. − Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat. Lk 47–93. Siin: 54–58 http://oes.ut.ee/wp-content/uploads/3.pdf.

## Välislingid
*
*Oskar Arthur von Riesemann saidil linnaarhiiv.wordpress.com. Vaadatud 07.09.2020.
Kuidas küla koerale, nõnda koer külale

**Kuidas küla koerale, nõnda koer külale** ehk **kuidas küla kutsule, nõnda kuts külale** on Eesti vanasõna, mis hoiatab hea- ja pahategude vastastikususe kehtimise eest olukorras, kus enamus ja sellest tulenev jõudude vahekord näib olevat selge. Eesti vanasõnade levinumat loomametafoori ei kasutata siin ühemõtteliselt heas ega halvas tähenduses, kuid markeeritakse küla kui vaikiva enamuse aktiivset rolli ning vastutust koera kui represseeritud vähemuse suhtumise kujundamisel.

Eesti vanasõnade klassifikatsioonis kannab vanasõna tüübinumbrit 5031, rahvaehtsaid üleskirjutusi on dokumenteeritud 18 ning see on paigutatud inimsuhete ning hea ja kurja üldkategooria "hea ja kuri iseloomudes, mõtetes, sõnades ja tegudes" vastastikuse mõju alamkategooriasse 840 "Kuidas sina teisele, nii teine sinule. Kuidas teine mulle, nii mina temale".

Vanasõna on parafraseeritud ka vastupidisel kujul "kuidas koer külale, nõnda küla koerale", kuid selle esinemist rahvapärimuses pole dokumenteeritud.

## Vaata ka
* Kõlbluse kuldreegel
* Mida külvad, seda lõikad
* Ära sööda siis koera, kui hunt juba karjas

## Viited
8. märtsi liikumine

**8. märtsi liikumine** (araabia keeles تحالف 8 آذار‎, latiniseeritult *taḥāluf 8 adhār*) on Liibanoni poliitiline jõud, mis asutati aastal 2005. Allianssi kuuluvaid parteisid ja poliitikuid ühendab Süüria-meelsus ning nad vastanduvad 14. märtsi liikumisele. Liikumise parteid moodustasid juunist 2011 kuni märtsini 2013 koalitsiooni, valitsust juhtis peaminister Najib Mikati.

## Viited
14. märtsi liikumine

**14. märtsi liikumine** (araabia keeles تحالف 14 آذار‎, latiniseeritult *taḥāluf 14 adhār*) on Liibanoni poliitiline jõud, mis asutati aastal 2005. Allianssi kuuluvaid parteisid ja poliitikuid ühendab Süüria-vastasus ning nad vastanduvad 8. märtsi liikumisele. Liikumist juhib ekspeaminister Sa‘d al-Ḩarīrī jt riigi poliitika prominendid. 14. märtsi liikumine sai nime 2005. aastal aset leidnud seedrirevolutsiooni järgi.

## Viited
Reet Eru

**Reet Eru** (sündinud Undusk; 18. septembril 1957 Valgas) on eesti luterlik vaimulik. 

Ta lõpetas Juuru Keskkooli 1975, Kehtna Näidissovhoostehnikumi 1979 (hüdromelioratsiooni erialal), Väimela Sovhoostehnikumi 1991 (zootehnikuna), Eesti Metodisti Kiriku Teoloogilise Seminari 2002. 

Usuteaduse Instituudi pastoraalseminari läbis ta Harju-Madise koguduse juures 2003/2004. Samas instituudis tegi ta ka magistrikraadi diakoonia erialal 2007–2011. 

Reet Eru on ristitud 1997 ja konfirmeeritud 1999 Kadrina koguduses ning ta ordineeriti kirikuõpetajaks 2004. 

Eru tegutses Ida-Harju vikaarõpetajana 2004–2005, Tapal õpetajana 2005–2012, Tamsalu Lunastaja koguduse hooldajaõpetajana 2010–2012, Harku ja Murru vangla kaplanina 2011–2018, Lääne-Harju vikaarõpetajana ja Harju-Madise hooldajaõpetaja alates 2019. 

Jaanuarist 2020 kuni 2023 oli ta Harju-Madise koguduse kirikuõpetaja.

## Tunnustus
*Justiitsministeeriumi vanglate peakaplani hinnaline kingitus 2016
*EELK aukiri 2017.

## Isiklikku
Tal on kaks poega.

## Viited
Kuninga 24

**Kuninga 24** on hoone Pärnus aadressil Kuninga tänav 24.

1694. aastal ehitatud hoone on Pärnu üks vanemaid ja on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.

Tänapäeval on hoone kasutusel elamuna.

## Ajalugu
Hoone ehitati 1694. aastal raehärrale ja kaupmehele Jürgen Vossbeinile. Tegemist on tüüpilise keskse mantelkorstna, sümmeetrilise põhiplaaniga ja kõrge viilkatusega barokse kaupmeheelamuga.

19. sajandil toimusid hoones mitmed ümberehitused, mille käigus likvideeriti mantelkorsten-köök, ehitati välja pööningukorrus ja maja üldilme muudeti klassitsistlikuks.

Aastatel 1978–1982 toimunud renoveerimise käigus taastati hoone 18. sajandi välisilme.

2007. aastal võõrandas Pärnu linn hoone osaühingule Aresco Food 12,3 miljoni krooni eest.

Hoone kõrval asuv pseudoajaloolise ilmega kivihoone aadressiga Kuninga 24/1 ehitati 1980. aastatel tolleaegse kommunaalameti kontoriks. 2003. aastal rekonstrueeriti see majutushooneks.

Hoone taga asub 1983. aastal ehitatud ait aadressiga Kuninga 24/2, mis ehitati 2017. aastal ümber kaasaegseks majutushooneks.

## Viited


## Välislingid

* Kuninga 24 – kultuurimälestiste registris
Gerhard VII (Holstein)

**Gerhard VII** (1404 – 24. juuli 1433) oli Holstein-Rendsburgi krahv ja nõudega ka Schleswigi hertsog Gerhard III. Ta oli Gerhard VI ja selle naise Elisabethi noorim poeg.

## Elu

Taani-Hansa sõja ajal võitles ta koos vanemate vendade Heinrich IV ja Adolf VIII Hansa Liidu poolel Taani vastu. 1428. aastal võttis ta Hansa Liidu linnalaevastiku komandörina osa rünnakust Flensburgile ja Kopenhaageni pommitamisest.

1427. aastal võtsid Gerhard VII ja tema vend Adolf VIII üheskoos üle oma langenud venna Heinrich IV (Schleswigi hertsog Heinrich III) Schleswigi hertsogkonna.

2. juunil 1432 abiellus Gerhard VII Badeni markkrahvi Bernhard I tütre Agnesega. 15. jaanuaril 1433 kukkus rase naine trepil, mis põhjustas enneaegse sünnituse. Sündisid terved kaksikud: Heinrich ja Katharina. Kuid oli üsna selge, et ta pidi olema juba enne pulmapäeva rase, mis põhjustas kuulujutte, et lapsed ei pruugi olla Gerhardi omad. Kuulujuttudele lõpu tegemiseks kuulutas Gerhard VII Schleswigi toomkirikus, et laste isa on tema, et ta magas salaja oma pruudiga enne laulatust ja et naine oli siis neitsi. Seetõttu olid lapsed tema omad ja Heinrich võis tema vara pärida. Adolf VIII toetas seda avaldust.

Gerhard VII põdes kopsuhaigust. 1433. aasta veebruaris halvenes tema seisund ja arstid ei saanud teda aidata. Seejärel otsustasid Gerhard ja Agnes sõita Baden-Badenisse spaasse. Reisil olles muutus tema seisund veelgi hullemaks ja Kölnis otsustasid nad tagasi pöörata. Gerhard VII suri 24. juulil 1433 tagasiteel ja maeti Emmerichi.

Adolf VIII keeldus Agnese *[[wittum]]*'it talle üle andmast ja keelas talle pääsu territooriumile. Naisel ei olnud valikut ja ta läks tagasi Badenisse. Kaksikud Heinrich ja Katharina surid noorelt kahtlastel asjaoludel.
Aleksandr Men

**Aleksandr Men** (vene keeles Александр Владимирович Мень; 22. jaanuar 1935 Moskva – 9. september 1990 Sergijev Possad) oli Vene Õigeusu Kiriku vaimulik ja teoloog.

Ta kirjutas kümneid raamatuid, sealhulgas oma *suurteose* „Usu ajalugu : *tee, tõe ja elu otsinguil”* (alates 1970. aastast). Selle seitsmes köide „ *Inimese Poeg* ” (1969) tutvustas kristlust tuhandetele Nõukogude kodanikele. Ta ristis sadu inimesi, asutas 1990. aastal õigeusu avatud ülikooli , asutas ühe esimestest pühapäevakoolidest NSV Liidus ja lõi heategevusorganisatsiooni, mis toetab Venemaa Lastehaiglat. 

Men mõrvati pühapäeva, 9. septembri 1990 hommikul tundmatu arvu ründajate poolt tema kodu ees Semhozis, mis asub Venemaal Moskva oblastis Sergijevo -Posadski rajoonis . Mõrva asjaolud on siiani ebaselged.
Lõuna 2a

**Lõuna 2a** on eluhoone Pärnus aadressil Lõuna tänav 2a.

1936. aastal valminud funktsionalistlikus stiilis villa on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.

## Ajalugu
Elamu projekteerisid aastatel 1933–1936 Olev Siinmaa ja Anton Soans. Hoone esimene omanik oli jõukas ärimees, seltskonnategelane ja diplomaat Jaak Jakobson. Ehitus toimus aastatel 1935–1936.

Nõukogude ajal asus villas lasteaed.

1990. aastal alustas hoones tööd puuetega laste ja noorte tugikodu Maarja, mis tegutses seal 2007. aastani.

2008. aastal müüs Pärnu linn villa Port Artur Grupi omanikule Viljo Vetikule 7 miljoni krooni eest (0,45 miljonit eurot). 

Omanikuvahetuse järel toimus hoone restaureerimine, mida vedas arhitekt Jaak Huimerind.

## Viited


## Välislingid

* Lõuna 2a – kultuurimälestiste registris
* Õnneliku saatusega maja Moodne kodu, 16. detsember 2014
Juhan Lohk

**Juhan Lohk** (9. oktoober 1898 Pühajärve vald – 8. detsember 1971 Tallinn) oli eesti muusikapedagoog, haridustegelane ja tõlkija.

Ta õppis aastatel 1914–1918 Tartu õpetajate seminaris ja ka Tartusse evakueeritud Riia Muusikakoolis, aastal 1918 Saratovi konservatooriumis. Ta lõpetas aastal 1926 eksternina Tallinna Konservatooriumi, saades helikunstniku diplomi ja muusikaõpetaja kutse.

Ta töötas aastatel 1921–1923 õpetajana Otepää algkoolis. Aastatel 1923–1930 töötas ta Võru Õpetajate Seminaris viiuli-, klaveri-, laulu- ja laulumetoodikaõpetajana. Aastatel 1930–1941 töötas ta Kundas alg- ja keskkooli juhatajana.

Aastatel 1941–1944 (Teise maailmasõja ajal) oli ta Venemaal tööline ja raamatupidaja. Täiendas ennast aastal 1944 Moskva Pedagoogilises Instituudis, juhatas Jegorjevski õppekombinaadis vene keele kursusi ja segakoori. Oli aastatel 1944–1945 Tallinna TSN TK haridusosakonna juhataja ja aastatel 1945–1950 haridusministeeriumi alg- ja keskkoolide valitsuse juhataja asetäitja. Korraldas õpilaskooride ettevalmistust 1947. aasta üldlaulupeoks.

Ta on tõlkinud ka ilukirjandust.
Dringis

**Dringis** on järv Leedus Ignalina rajoonis, Ignalinast ligi neli kilomeetrit loodes. 

Järv on edela-kirde sihiline ja lookleva kaldajoonega. Kaldajoone pikkus on 29, 52 kilomeetrit, koos saartega aga 33,34 kilomeetrit. Järve lahtede nimed on Juodakampis, Stirniakampis, Giliakampis, Mikailakampis ja Karviakampis. Poolsaartest asuvad läänekaldal Ožių ragas, Pastirnaragis, Žydauskosios Kulalis, Kulalio ragelis; idakaldale jäävad Dringio ragas, Sūdaragis, lõunaossa aga Ilgaragis. Saari on järves seitse - Naršuskise saar pindalaga 1,83 ha,  Alksnise saar pindalaga 0,9 ha ja nimetud saared pindaladega 1,41 ha, 1,27 ha, 1,16 ha, 0,73 ha ning 0,13 ha.

Dringis asub jääajal tekkinud nõos. Järve loode- ja kirdekaldad on kõrged, ülejäänud tasased ja kohati ka soostunud. Ida- lääne- ja loodekaldaid katavad männikud. Järve kallastel leidub arvukalt allikaid.

Järve lõunaosast voolab välja Dringykštise järve suubuv Švogina jõgi. Kohati on maariba nende kahe järve vahel vaid 40 meetri laiune. Järve suubuvad põhjas Švogina jõgi ja  Juodupė oja, idast Palaukinise oja. Lisaks suubuvad järve veel kaks oja. Dringise valgla on 149,7 km². Asulatest jäävad järve kaldale  Vaišniūnai, Meironys ja Siūriai. Dringise ääres on ka  kaks turismitalu, järve põhjakaldal asub laagriplats. Kaladest elab järves latikas.

Järve nimi seostub sõnadega *drengti*, mis tähistab niiskust, märga lund, *dringti*, mis tähistab joomist, *drėgnas*, mis tähistab joobnud olekut, või ka lätikeelse sõnaga *driegnis*, mis tähistab soist paika.

## Viited
The Kissing Booth

**"The Kissing Booth"** ('suudluskabiin') on Ameerika Ühendriikide romantiline noortekomöödia. Filmi lavastas Vince Marcello ning see põhineb Beth Reeklesi samanimelisel romaanil. Peaosades astuvad üles Joey King, Jacob Elordi ja Joel Courtney. Filmi tegevus keerleb ümber Elle'i (King), omapärase iseloomuga hilise õitseja, kellel tekib armulugu abituriendist paha poisi Noah'ga (Elordi). Nende armastus seab ohtu Elle'i sõprussuhte Noah' venna Leega (Courtney).

"The Kissing Booth" avaldati Netflixis 11. mail 2018 ning see kogus vaatajate seas kiiresti populaarsust ja sai teenuse edulooks. Sellest hoolimata sai "The Kissing Booth" kriitikute negatiivsete arvustuste osaliseks, ette heideti süžee klišeesid ja misogüüniat. 24. juulil 2020 tuli välja järg, "The Kissing Booth 2". Kolmas osa, "The Kissing Booth 3" peaks vaatajateni jõudma 2021. aastal.

## Viited
Kaparaŭka

**Kaparaŭka** (transkribeerituna **Kaparavka**) on küla Valgevenes Homieli oblasti Rečyca rajooni Karavacičy külanõukogus. Asula asub oblasti keskusest Homielist 55 ja rajooni keskusest Rečycast 17 kilomeetri kaugusel.

Kaparaŭkas on keskkool, klubihoone, postkontor ja raamatukogu. Küla lähistel asub naftamaardla.

## Elanikkond


* 223 (1850)
* 595 (1897)
* 934 (1929)

* 592 (1959)
* 227 (2004)
* 189 (2010)


## Ajalugu

Esimesed teated küla kohta pärinevad XIX sajandist, mil see kuulus Minski kubermangu Retšitsa maakonda. Sealsed maad kuulusid Wołłowiczidele. Aastal 1897 asusid külas magasiait ja külakabel. Esimese maailmasõja eel hariti külas 510 tiinu maad, kodusõja järel oli aga haritav maa vähenenud 156 tiinuni.

Aastal 1926 sai asulast kohaliku külanõukogu keskus. Kolm aastat hiljem avati seal esimene kool. Teises maailmasõjas hukkus 79 küla elanikku. 17. oktoobril 1964 hakati seal esimest korda Valgevene territooriumil naftat ammutama.

31. oktoobril 2006 liideti küla Karavacičy külanõukoguga.

## Viited
Qaşr ‘Amrah

**Qaşr ‘Amrah** ehk **Quseir Amra** on 8. sajandi algusest pärinev hästi säilinud kõrbekindlus Jordaania põhjaosas, mis oli nii garnisoni asupaik kui ka Omaijaadide kaliifi residents. 

Kompleksist väärivad erilist tähelepanu palee vastuvõtusaal ja saunaruumid (*hammam*), mõlema seinad on rikkalikult kaunistatud figuratiivsete maalingutega, unikaalse näitena tolleaegsest ilmalikust kunstist. Kuulub alates 1985. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Kindlus ehitati Walid I (705–715) ajal. Osa lossist moodustas akvedukti kaudu veega varustatud suur saunakompleks, milles oli nagu Rooma termides soe ruum, kuum ruum ja rõivistu ning teenindusruum.

## Viited

## Välislingid

* Quseir Amra. – UNESCO World Heritage Centre
* Video: Quseir Amra (Jordan) Vacation Travel Video Guide. – Expoza Travel (inglise keeles)
Päärn Hint

**Päärn Hint** (sündinud 15. detsembril 1943 Jegorjevskis) on eesti luuletaja.

Ta on õppinud Tallinna 10., Tallinna 16., Tallinna 5. Õhtukeskkoolis ja Pärnu-Jaagupi Keskkoolis.

Ta töötas aastatel 1969–1970 Tallinnfilmis tallimehe ja stsenaristina, 1972–1973 Tallinna Loomaaias autojuhi ja puusepana, 1973–1980 Tallinna Botaanikaaias kütjana, 1980. aastast utiilivarujana Tallinnas. Aastast 1991 on ta talunik Viljandimaal.

Ta debüteeris 1967. aastal ajakirjas Looming luuletustega, ta esindab 1960. aastate hipiliikumisest mõjutatud kirjandust.

## Isiklikku
Tema isa on kirjanik Aadu Hint, ema luuletaja, proosakirjanik ja tõlkija Minni Nurme. Tema õed on Miina Hint ja Eeva Park, poolõde Mare Zaneva.

## Looming
Irene Kivaste

**Irene Kivaste** (sündinud 7. veebruaril 1988) on eesti mustkunstnik ja näitleja.

Irene Kivaste on üles kasvanud Tartus, ta lõpetas aastal 2007 Tartu Kivilinna Gümnaasiumi, pärast keskkooli lõpetamist kolis Itaaliasse ning lõpetanud Torino Draamakunsti Akadeemia.

Alates 2013. aastast Itaalia mustkunstnike liidu ning agentuuri *Masters of Magic* osaline. 

Irene on esinenud üle kogu Euroopa, lisaks veel ka Austraalias, Aafrikas ning ka Indoneesias.

Irene on lisaks osalenud **Itaalia talendisaates** , kus pääses ka järgmisesse vooru.

Eestis on osalenud mitmes telesaates, sealhulgas **Hommik Anuga**,  **Pealtnägija** kui ka ilmunud perioodikaväljaannetes

Alates 2020. aastast on Irene ka Eesti Mustkunstnike liidu liige. Tema etteasteid iseloomustab elegantne stiil ja kombinatsioon mustkunstnike traditsioonidest ja modernsest lähenemisest.

Eesti ainsa elukutseline naismustkunstnikuna on Irene Kivaste öelnud, et teda motiveerib eeskätt publiku tagasiside ning rõõmuküllad emotsioonid.

## Viited
Tierpark Berlin

**Tierpark Berlin** on üks kahest Berliinis asuvast loomaaiast. Pindalaga 160 hektarit on see suurim loomaaed Euroopas.

Loomaaed asutati 1955. aastal Friedrichsfelde lossi pargis, mis jäi Ida-Berliini (Saksa Demokraatliku Vabariigi) territooriumile. 

2019. aastal oli loomaaias 10 994 looma 667 eri liigist. Loomaaeda külastas üle 1,7 miljoni inimese. 

Tierpark Berlinis on sündinud Tallinna loomaaia emane amuuri leopard Darla.

## Viited