open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vilivalla kalmistu

**Vilivalla kalmistu** on kalmistu Risti kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Vilivalla külas Lääne-Harju vallas Harju maakonnas. 

Kalmistu rajati külakalmistuna, vanim hauatähis on pärit 1638. aastast. Kalmistu asus tollasel rannarootslaste asualal ning enamik maetuid ongi nende järeltulijad. 

Kalmistu asub kihelkonnakeskusest linnulennult umbes 4,7 km kaugusel lääneloodes, selle pindala on 0,46 hektarit. Kalmistule maetute üldarv ei ole teada. Praegu on see korras ja hooldatud ning selle valdaja on Lääne-Harju vald.

## Vihterpalu mõisa matusekabel
Arvatavasti 19. sajandi keskel püstitati kalmistule Vihterpalu mõisa matusekabel, kuhu on maetud ka Vihterpalu mõisnik Gustav von Knorring (1785–1852) koos abikaasaga. Kabel sai kannatada tulekahjus 1. jaanuaril 2009. Praegu on kabel restaureeritud, seda kasutatakse kogu kalmistu matusekabelina.

## Viited

## Välislingid
*
*Vilivalla kalmistu Jaan Vali kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
*Kalmistud Lääne-Harju valla kodulehel
David James O’Brock-Kaljuvee

**David James O’Brock-Kaljuvee** (sündinud 8. aprillil 1970 Ohio osariigis USA-s) on Eestis tegutsev Ameerika ettevõtja.  

Aastatel 2009–2016 oli ta Molycorp Silmet AS-i juhatuse esimees. 

## Elukäik

David James O’Brock-Kaljuvee on sündinud ja üles kasvanud Ohio osariigis talus, kus pidi juba väikse poisina kaasa lööma kõikvõimalikes töödes. Noorena soovis ta diplomaadiks saada ning on lõpetanud Ohio State University rahvusvaheliste suhete erialal. 

1994. aastal tuli vahetusprogrammi kaudu kuueks kuuks Eestisse, kus tutvus oma tulevase abikaasaga. Mõnda aega elati USA-s, kus David töötas Victoria’s Secretsi kataloogi leviosakonnas ja abikaasa lõpetas ülikooli. Kui aga perre oli järelkasvu oodata, tuldi Eestisse tagasi. Eestis asus David tööle Kohtla-Järve Soojuses.  

Sealt kutsuti ta 1999. aastal Silmetisse müüki juhtima. Vahepeal töötas mõne aasta Viru Keemia Grupis, 2007. aastast võttis taas üle Silmeti müügi ja seejärel kogu ettevõtte juhtimise. Sillamäel asuv Silmeti haruldaste muldmetallide tehas kuulub alates 2011. aastast Molycorpi kontserni. Nõukogude perioodil toodeti tehases uraani, 1990. aastate algusest toodab tehas haruldasi metalle (tantaal, nioobium) ja muldmetalle (lantaan, tseerium jt), mida kasutatakse elektroonikas, lennunduses, autoklaaside tootmisel jm. 2012. aastal sai Molycorp Silmet Eesti parima eksportööri ja Äripäeva TOP 100 võitja auhinna. 

## Ühiskondlik tegevus

Sillamäel asuva ettevõtte juhatuse esimehena pidas David James O’Brock-Kaljuvee oma südameasjaks Sillamäe elu edendamist. Tema eestvõttel toetas Molycorp Silmet AS Sillamäe kultuuri- ja spordielu. Alates 2014. aasta kevadest on ta olnud Sillamäe kultuurikeskuse nõukogu liige.

David James O’Brock-Kaljuvee initsiatiivil toetab Molycorp Silmet Eesti Kunstimuuseumi. 2014. aasta kevadel pälvis ta Eesti kultuurisõbra auhinna. 

## Isiklikku

Abielus Triin Kaljuvee-O’Brockiga, peres on tütar Teele ja poeg Toomas. 

David James O’Brock-Kaljuvee hobi on laulmine ning klassikalise muusika kontsertide ja teatrietenduste külastamine. 2012. aastal andis ta koos ansambliga Kukerpillid välja CD „Connected Country“. 2013. aasta suvel andis koos Kukerpillidega üheksa kontserti, esinedes ka Molycorp Silmeti sportlikul perepäeval. 2014. aasta jaanuaris esines ta koos Lembit Saarsalu, Toivo Undi ja Vladimir Võssotskiga Sillamäel džässkontserdiga. 2015. aastal andis ta koos ansambliga Kukerpillid välja CD "Connected Country 2". 

## Tunnustus

* 2014 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2014 – aasta kultuurisõber
*2015 – Eesti Kaubandus-Tööstuskoja II klassi aumärk

## Allikad

* Postimees, 21.09.2014 David O’Brock päästab katastroofist

* Virumaa Teataja, 04.07.2012, Persoon: David O’Brock – eestimeelne ameeriklane 

* Äripäev Gentleman, 20.03.2014, Muusikakirega kultuurisaadik David O’Brock juhib haruldast äri

* Õhtuleht, 23.03.2014, Kultuuritoetaja David O’Brock: kunstinäitusel veedan ikka tunde

* Ajakiri Director, september 2013, Molycorp Silmeti juhi David O’Brocki uskumatu teekond: Ohio kitsefarmerist Tiit Vähi mantlipärijaks ja Kukerpillide solistiks

## Viited
Ruukle talu

**Ruukle talu** oli talu Viljandi maakonnas Mulgi vallas Perakülas.

Talul oli üks avar, laudadega vooderdatud ja kollaseks värvitud palkhoone, mis oli ehitatud teatrietenduste andmiseks. Selle hoone ehitas Ruukle peremees Henn Mõrd oma poja Märt Mõrra algatusel, kes töötas Viljandis ajakirjanikuna, lavastas seal aga ka näidendeid ja oli Viljandi teatri Ugala asutajaid. Enne esimest maailmasõda lavastas ta suviti Ruuklel oma Viljandi trupiga näidendeid. Ka kohalikud organisatsioonid korraldasid seal pidusid. Ruukle oli kujunenud sel ajal Abja-Peraküla kultuurikeskuseks.
Vladimir Kotšenovski

**Vladimir Kotšenovski** (1894 Vilno kubermang – 3. juuli 1941) oli Eesti arst.

Ta sündis Vilno kubermangus sõjaväelase ja 2. gildi kaupmehe tütre pojana. Ta õppis Peterburi Esimeses Kadetikorpuses. Aastatel 1913–1918 õppis ta Tartu Ülikoolis arstiteadust, ülikooli lõpetas arsti astme väärilisena.

Ta töötas Tallinna Linnahaiglas ja teenis Vabadussõja ajal II sõjaväehaigla arstina. Pärast Vabadussõda töötas ta eraarstina sisehaiguste alal. Aastal 1936 asus ta Petserisse, kuid aastal 1938 oli ta jälle tagasi Tallinnas laste- ja sisehaiguste arstina.

Vladimir Kotšenovski arreteeriti NKVD poolt 12. novembril 1940. Sõjatribunali otsusega 4. mail 1941 määrati ta § 58-8 ja § 58-11 alusel mahalaskmisele, mis viidi täide 3. juulil 1941. Tema surma- ja matmiskoht on teadmata.

## Isiklikku
Tema abikaasa oli halastajaõde. Neil oli kolm poega, kellest noorim oli arhitekt ja arhitektuuriteoreetik Oleg Kotšenovski.

## Kirjandus
*Helbe Merila-Lattik. "Eesti arstid 1940–1960". Lk 210

## Välislingid
*Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Ambla Vabadussõja mälestussammas

**Ambla Vabadussõja mälestussammas** on mälestusmärk Ambla kalmistul. See on pühendatud Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas langenud Ambla kihelkonnast pärit sõduritele. Mälestusmärk avati 27. septembril 1925.

## Ajalugu

Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas langenud Ambla kihelkonnast pärit sõdurite mälestussamba kavandid tegi skulptor Anton Starkopf. Mälestussammas avati 27. septembril 1925. Sammas lõhuti 1949. aasta oktoobris ja tükid veeti Ambla jõe äärde ning inglikuju visati Soodla jõkke. Samba koopia tööjoonised valmistas arhitekt Allan Murdmaa. Kivitöö tegi Hannes Starkopf ja kooperatiiv Dolokivi Volli Saia eestvedamisel. Sammas taasavati 23. juunil 1990.

24. augustil 2023 avastati Ambla ja Järva-Madise kandis nõukogude ühishauade ümber kolimisel originaalist jäänud tükid, mis olid kasutatud ühe nõukogude monumendi vundamendina. Tükke on kavas eksponeerida Ambla kihelkonnapargis.

## Kirjeldus

Sammas on esialgse täpne koopia. Monument kujutab endast kolmel astmel ja kuubikujulisel alusel seisvat obeliski, mille otsas on inglikuju. Samba esikülje ülaosas on reljeefne Vabadusristi kujutis ja tekst: "EESTI / VABADUSSÕJAS / 1918-1920". Järgnevad 42 langenu nimed, selle all reljeefne mõõk ja loorberioks. All soklil on tekst: "AMBLA / KIHELKONNA / LANGENUD / KANGELASTELE".

Obeliski tagumise külje ülaosas on Georgi risti kujutis ja tekst "ILMASÕJAS / 1914-1918" ja 132 langenu nimed, selle all reljeefne mõõk ja loorberioks. Soklil on tekst: "TÕESTI ÜTLEB VAIM, / ET NEMAD PEAVAD / HINGAMA OMAST VAEVAST / JA NENDE TEOD KÄIVAD / KA NENDE JÄRELE".

Obeliski vasakul küljel on kaks lamereljeefi. Ülemine kujutab meest (poega) sõtta saatvat naist (ema) oma kallil viimast korda kätt surumas. Alumisel tahvlil on kujutatud sõdurit, kes on toonud oma langenud kaaslase koju ta lesele. All soklil on kiri "ILUS ON SURRA / ISAMAA EEST".

Obeliski paremal küljel on kujutatud kahte lahingustseeni. Ülemisel on näha kahte mõõga järele haaravat, õlg õla kõrval lahinguisse astuvat sõdurit. Alumisel tahvlil on kujutatud ratsameest ja kilbile toetuvat haavatud sõdurit. Tekst soklil: "MEHISE MEELELE / ASUTA KODA / PRIIUSEL PÜHENEND / EESTLASTE MULD".

Kõik tekstid sambal on reljeeftähtedes välja raiutud. Ingel ja reljeeffiguurid on riietatud roomapärasesse rüüsse. Samba ülemine ots koondus kolmeastmelise trepina, mille otsas on 1,83&nbsp;m kõrgune, kivist väljaraiutud, seisev inglifiguur – rahu sümbol. Paremas, alla lastud käes ta hoiab põlevat tungalt, vasakus – võitjatele toodud loorberipärga.

## Viited

## Välislingid

*
Lüpsilehm

**Lüpsilehm** ehk **piimalehm** ehk **piimaveis** on piima saamiseks peetav lehm.

Ajalooliselt ei ole eristatud piimaveiseid lihaveistest: samu loomi kasutati mõlemal eesmärgil. Tänapäevaks on aretatud tõugusid, mis annavad rohket piimasaaki.
Vabariiklik Lustivere Kopsutuberkuloosi Sanatoorium

**Vabariiklik Lustivere Kopsutuberkuloosi Sanatoorium** oli sanatoorium, mis  tegutses 1929–1971 Lustivere külas Lustivere mõisa peahoones.

Hiljem oli hoone (aastatel 1972–1992) Jõgeva rajoonihaigla käsutuses, aastal 1992 oli hoones iseseisev Lustivere haigla ja novembrist 1992 on hoones Lustivere hooldekodu.

## Viited
Mäksa mõisa kalmistu

**Mäksa mõisa kalmistu** on kalmistu Võnnu kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Mäksa külas Kastre vallas Tartu maakonnas. 

Kalmistu jääb Mäksa mõisa südamest linnulennult umbes 600 meetrit kagusse.

Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Essenid tõenäoliselt ajavahemikul pärast mõisa ostmist kuni Otto Reinhold von Esseni surmani 1863. aastal. 

Kalmistule maetute üldarv pole teada.

## Kalmistu kabel
Kalmistul paikneb uusgooti stiilis matusekabel, mis on eraldi kultuurimälestis.

## Kalmistule maetuid
*1863 – Otto Reinhold von Essen (1798–1863)

## Viited

## Kirjandus
*Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002
*Alo Särg. "Mäksa (*Mäxhof*)". - Tartumaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2018. Lk 73

## Välislingid
*
*Mäksa mõisa kalmistu Jaan Vali kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
*Mäksa mõis ja selle kalmistu Eesti mõisaportaalis
*"Vana-Tartumaa baltisaksa mõisnike kalmistud". Tartu Postimees, 9. detsember 2008
*Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
Kusilvaki rahvaloenduspiirkond

**Kusilvaki rahvaloenduspiirkond** (varem Wade Hamptoni rahvaloenduspiirkond) on ala USA Alaska osariigi organiseerimata maakonnas.

Selle pindala on 50 950 km². 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli selle elanike arv 7459. Suurim asula on Hooper Bay Beringi mere rannikul. 

2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli piirkonnas elanikke 7028. 92,53% neist olid põlisameeriklased, 4,74% valgenahalised, 0,1% Aasia päritolu ja 0,06% afromeerika päritolu. 46,6% elanikest oli alla 16-aastased. Mediaanvanus oli 20 aastat ja see oli USA maakondadest väikseim. Keskmine leibkonna suurus oli 4,38 ja keskmine perekonna suurus 4,95. 100 naise kohta oli 109 meest. 50% elanikest kasutas koduse keelena inglise keelt, 49,75% kasutas koduse keelena mõnda jupiki keelt.

Kusilvaki rahvaloenduspiirkond on elanike sissetulekult üks USA vaesemaid piirkondi. 2010. aasta andmetel sai 54% piirkonna elanikest riiklikku toiduabi.

## Asulad
* Alakanuk
* Chevak
* Chuloonawick
* Emmonak
* Hooper Bay
* Kotlik
* Marshall
* Mountain Village
* Nunam Iqua (varem Sheldon Point)
* Ohogamiut
* Pilot Station
* Pitkas Point
* Russian Mission
* Scammon Bay
* St. Mary's.

## Kaitsealad
* Yukon Delta National Wildlife Refuge (osa)
* Andreafsky ürgloodusala (osa)

## Viited
Tartu Linna Statistika Büroo

**Tartu Linna Statistika Büroo** oli statistikaasutus, mis tegutses Tartu Linnavalitsuse juures. Büroo funktsioonide seas oli andmete kogumine elanike, valimiste, majanduse, kaubanduse, põllumajanduse, transpordi, hariduse, tervishoiu jt elualade kohta ning ühtlasi nende andmete statistiline analüüs.

Büroo loodi aastal 1919. Aastal 1940 nimetati see ümber *ENSV Statistika Keskvalitsuse Tartu Linna Inspektuuriks* ja aastatel 1941–1944 oli see *Tartu Linna Statistikabüroo*.

## Viited

## Välislingid
*
Bardesanes

**Bardesanes** (154–222) oli teadaolevalt üks esimesi süüriakeelseid kirjanikke Edessas. 

Bardesanes oli ristiusku pöördunud, aga ta rõhutas inimese vabadust nii tungivalt, et see oli hiljem ortodoksseks saanud ristiusule vastuvõetamatu.

Eesti keeles on temalt ilmunud "Arutlus tahtevabadusest" (Akadeemia nr. 4, 2007).
Réginald Mbu Alidor

**Réginald Mbu Alidor** (sündinud 19. mail 1993) on Prantsusmaa jalgpallur (poolkaitsja). 

Ta mängib Eesti klubis Nõmme Kalju FC.

## Klubikarjäär
2014. aasta hooajaeel liitus Alidor Nõmme Kaljuga.
### Statistika

*Statistika seisuga 19. september 2014*

## Viited

## Välislingid
*Réginald Mbu Alidor EJL lehel
Damiano Quintieri

**Damiano Quintieri** (sündinud 4. mail 1990) on Itaalia jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängib Itaalia tugevuselt neljanda liiga Serie D klubis Argentina Arma.

Ta mängis aastatel 2012–2017 Eesti klubis Nõmme Kalju FC.

## Klubikarjäär
### Statistika

*Statistika seisuga 19. september 2014*

## Viited

## Välislingid
*Damiano Quintieri EJL lehel
Allan Kimbaloula

**Allan Kimbaloula** (sündinud 1. jaanuaril 1992) on Kongo Vabariigi jalgpallur (poolkaitsja). Tal on ka Prantsusmaa ja Kameruni kodakondsus.

Ta mängis 2013–2015 Eesti klubis Nõmme Kalju FC.

## Klubikarjäär
### Statistika

*Statistika uuendatud seisuga 19. september 2014*

## Viited

## Välislingid
*Allan Kimbaloula EJL lehel
Fabio Prates

**Fábio Seravalli do Carmo Prates** (tuntud ka kui **Fábio Buru**; sündinud 20. märtsil 1986 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur (poolkaitsja). 

2014. aastal mängis ta Eesti Meistriliiga klubis Nõmme Kalju. Lisaks mitmetele Brasiiliale klubidele on ta mänginud Vietnami klubis Thanh Hóa, Hondurase klubis Deportes Savio ja Bangladeshi klubis Brothers Union. Tema seni viimane klubi on Corumbaense.

## Klubikarjäär
### Statistika

## Viited

## Välislingid
*Fabio Prates EJL lehel
Novo Papaz

**Novo Papaz** (sündinud 31. detsembril 1990) on Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallur (poolkaitsja). 

Ta mängis Eesti klubis Nõmme Kalju FC.

## Viited

## Välislingid
*Novo Papaz Eesti Jalgpalliliidu lehel
Jorge Rodrigues

**Jorge Rodrigues** (sündinud 19. märtsil 1982 Vila Real) on Portugali endine jalgpallur (kaitsja).

Ta mängis aastatel 2012–2016 Eesti klubis Nõmme Kalju FC.

## Klubikarjäär
### Statistika

## Saavutused
### Klubi
;Nõmme Kalju FC:
* Meistriliiga: 2012
* Tipneri karikas: 2015

## Viited

## Välislingid
*Jorge Manuel Ferreira Rodrigues EJL lehel
*Foradejogo lehel
*Transfermarkt lehel
Adis Hadžanović

**Adis Hadžanović** (sündinud 2. jaanuaril 1993) on Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallur (poolkaitsja). 

Ta mängib Eesti klubis Nõmme Kalju FC.

## Viited

## Välislingid
*Adis Hadžanović EJL lehel
Andre Järva

**Andre Järva** (sündinud 21. novembril 1996) on endine Eesti jalgpallur (ründaja).

Ta on mänginud Eesti kõrgliiga klubides Nõmme Kalju FC, Paide Linnameeskond, JK Tallinna Kalev ja Harju JK Laagri.

22. novembril 2023 teatas Järva, et ta lõpetab mängijakarjääri.

## Klubikarjäär

## Koondisekarjäär
Järva on mänginud Eesti U16, U17, U19,U21 koondistes kokku 33 mängu ja löönud viis väravat.

## Karjääri statistika
### Klubi

## Saavutused
### Meeskondlikud
;Nõmme Kalju FC:
*Eesti karikas: 2015

;Harju JK Laagri:
*Esiliiga: 2022

## Viited

## Välislingid
*
*
*Transfermarkti profiil
August Karjus

**August Karjus** (3. oktoober 1906 Tallinn – 29. aprill 1970 Baltimore) oli eesti tšellist ja muusikapedagoog.

Ta alustas muusikaõpinguid mandoliinimänguga. Aastal 1934 lõpetas ta Tallinna Konservatooriumis Raimond Bööcke tšelloklassi, täiendas end aastal 1937 Pariisis Maurice Maréchali juures ja aastal 1943 Salzburgi suvekursustel.

Ta oli aastast 1930 Raadio Ringhäälingu sümfooniaorkestri tšellorühma kontsertmeister ja aastatel 1935–1970 Tallinna Konservatooriumi tšelloõppejõud, olles aastast 1947 dotsendiks. Tema õpilasteks on olnud Kaarel Vihermäe, Laine Leichter, Jaan Reinaste, Toomas Tummeleht, Toomas Velmet, Ivo Juul, Evi Olt ja Mai Rõuk.

Ta on esinenud solistina (saatjateks Karl Sillakivi, Elsa Avesson, Helju Tauk ja teised pianistid) ja ta mängis peaaegu kõigis Tallinnas tegutsenud kammeransambleis, sealhulgas Eesti Akadeemilise Helikunstnike Seltsi keelpillikvartetis (koos Rudolf Palmi, Herbert Laane ja Artur Saadiga), aastatel 1944–1962 Tallinna Riikliku Konservatooriumi kvartetis (koos Vladimir Alumäe, Endel Lippuse ja Herbert Laanega) ning trios koos Herbert Laane ja Elsa Avessoniga. Ta oli paljude Eesti heliloojate (Eduard Oja, Heino Elleri, Eugen Kapi ja teiste) tšello- ja kammerteoste esmaettekandja (Erich Jalajas on tema mälestusele pühendanud tšellosonaadi). Kriitikud esile tõstnud tema avarat, pehmekõlalist ja kandvat tooni.

August Karjus suri 29. aprillil 1970 Baltimore'is, olles külaskäigul USA-s sugulaste juures.

## Tunnustus
* 1957 Eesti NSV teeneline kunstnik

## Kirjandus
*
Robert Kirss

**Robert Kirss** (sündinud 3. septembril 1994 Pärnus) on Eesti jalgpallur (ründaja). Ta mängib Eesti Premium liiga klubis Tallinna FCI Levadia.

## Klubikarjäär
## Koondisekarjäär
A-koondise debüüdi tegi Kirss 11. jaanuaril 2019 sõpruskohtumises Soome vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Henrik Pürg, Rasmus Peetson, Markus Poom ja Tristan Koskor.

## Karjääri statistika
### Klubi
*Uuendatud seisuga 10. aprill 2021*

### Koondis
*Uuendatud seisuga 10. aprill 2021*

## Saavutused
;Nõmme Kalju FC:
*Premium liiga: 2018

## Viited

## Välislingid
*
*Transfermarkti profiil
*Koondise mängud
Rameko

**Rameko** (ka *Rameke*; nime tähendus ilmselt "vaikne, rahulik") oli 13. sajandi latgali ülik Tālavas, Talibaldi poeg.

Andmed Rameko elu kohta pärinevad peamiselt Henriku Liivimaa kroonikast. Seal on teda esimest korda mainitud teda seoses ta isa Talibaldi ja venna Waribule röövimisega leedulaste sõjaväe poolt, kui Rameko koos ordumeister Bertoldiga neid jälitama asus. Rameko loobus võimalusest leedulasi selja tagant rünnata, kartes, et nad seepeale ta isa tapavad, ja üritas ebaõnnestunult ringiga mööda minnes neil tee sulgeda. Talibaldil õnnestus hiljem siiski omal jõul põgeneda ja koju jõuda. Lisaks Waribulele oli tal veel vähemalt üks vend – Drivinalde. Kui 1214. aastal hakati ehitama Turaida piiskopilinnust, tuli sinna ka Rameko oma vendadega, kes andsid end Riia piiskopi Alberti võimu ja kaitse alla ning lubasid vahetada oma senise õigeusu Riia kiriku katoliikluse vastu ja maksta piiskopile makse.

Pärast seda, kui 1215. aastal Trikātasse tunginud ugalaste ja sakalaste vägi vangivõetud Talibaldi surnuks piinas, kui ta neile oma poegade raha asupaika keeldus avaldamast, tegi Rameko koos Drivinaldega kättemaksuks mitu rüüsteretke Ugandisse, Jogentaganasse ja Vaigasse, mille käigus olevat nad lisaks teistele tapetutele üle 100 mehe surnuks piinanud. Viimast korda mainib kroonika Ramekot, kui ta 1223. aastal taas puhkenud konflikti ajal käis Ugandit rüüstamas ja pärast seda Tālavasse tunginud ugalaste, sakalaste ja venelaste väega võitles. 1224. aastal Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu vahel sõlmitud Tālava jagamise lepingus tuuakse Rameko välja kui ühe osa sealsete maade valitseja. Tema valdusi mainib ka üks 1259. aastast pärinev dokument. Nende põhjal on arvatud, et talle kuulusid Asti järvest ida poole jäävad alad Säde jõe ja Trikāta vahel ning pärast Talibaldi surma ka Trikāta.

## Vaata ka
* Liivimaa ristisõda
* Russin
* Waridote

## Viited
Hindrek Ojamaa

**Hindrek Ojamaa** (sündinud 12. juunil 1995 Tallinnas) on Eesti jalgpallur (kaitsja). Ta mängib Eesti Meistriliiga klubis Paide Linnameeskond.

## Klubikarjäär
## Koondisekarjäär
A-koondise debüüdi tegi Ojamaa 6. jaanuaril 2016 sõpruskohtumises Rootsi vastu. Samas mängus tegi oma debüüdi ka Mattias Käit.

## Karjääri statistika
### Klubi
*Uuendatud seisuga 19. november 2017*

### Koondis
*Uuendatud seisuga 26. november 2017*

## Vaata ka
*Eesti jalgpallikoondislaste loend

## Viited

## Välislingid
*Eesti Jalgpalli Liidu profiil
*Transfermarkti profiil
*Koondise mängud
Richard Aland

**Richard Aland** (sündinud 15. märtsil 1994 Tartus) on Eesti jalgpallur (väravavaht). Ta mängib Eesti Meistriliiga klubis Tartu Tammeka.

## Klubikarjäär
### Statistika

*Statistika uuendatud seisuga 20. september 2014*

## Saavutused
### Meeskondlikud
*  Meistriliiga
** Eesti meister 2015

## Viited

## Välislingid
*Richard Aland EJL lehel
USB (album)

**"USB"** on Eesti *[[indie rock]]*i ansambli The Boondocks debüütalbum 2014. aastast. 

Albumi produtsent ning peamine sõnade ja muusika autor oli bändi trummar Karl Kevad. Laulud salvestas 2014. aasta augustis Türi kultuurikeskuses Siim Tõnisson. 

Singlina on välja antud "Turn Off the Lights", mis püsis Eesti muusikavideote edetabeli saates "Eesti TOP7" 3 nädalat esikohal, "Cigarettes R My Only Friend" ja "She's So Sad".

## Lood
#"Jurassic"
#"Turn Off the Lights"
#"Get Your Knickers Off"
#"More Than A Minute"
#"Rumble"
#"The Sergio Pizzorno Jam"
#"You're Out of Your Mind"
#"She's So Sad"
#"I Want to Live with You in London"
#"Cigarettes R My Only Friend"
#"I Hunger"
Kuusalu kalmistu

**Kuusalu kalmistu** on kalmistu Kuusalu kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kuusalu alevikus Kuusalu vallas Harju maakonnas. 

Kalmistu rajati arvatavasti varsti pärast 1772. aastat, kui üldiselt lõpetati matmine Kuusalu kiriku ümber olevale kalmistule. Kalmistu müüris on kivi aasta-arvuga 1802, kuid see võib tähistada ka müüri rajamise aega. 

Kalmistut on mitu korda laiendatud, selle praegune suurus on 9,7 ha. Sellele maetud inimeste üldarv ei ole teada. 

Kuusalu kalmistu tunnistati 1995. aastal kultuurimälestiseks. Eraldiseisva kultuurimälestisena paikneb seal Eduard Ahrensi haud ning Kuusalu kihelkonna Vabadussõja mälestussammas.

## Kalmistule maetud tuntud isikuid
*1863: Eduard Ahrens (1803–1863), kirikuõpetaja ja keelekorraldaja
*1967: Gustav Vilbaste (1885–1967), botaanik ja kodu-uurija
*1974: Evald Jalak (1903–1974), ajakirjanik ja kirjanik
*1987: Erika Nõva (1905–1987), arhitekt
*Helilooja Veljo Tormise vanemad
*VR kavaler Aukusti Tuominen
*Kirjamees Karl Kider-Redik Soar
*Koolmeister ja koolijuht Hans Fromm
*Muusik Voldemar Schütz
*Vaimulikud Voldemar Kentmann ja Albert Roosvalt
*Majandijuht Arnold Vunk
*Sporditegelased Raimund Pundi ning Johannes Siir
* Välisministeeriumi protokollijuht Kalle Ott.
* Kuusalu staažikas fotograaf Elmu Alas (Helmut Ambos).

## Vaata ka
*Kuusalu kirikuaed

## Viited

## Kirjandus
*Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö. Tartu 2002

## Välislingid

* 
*Kultuurimälestis nr 8299 "Vabadussõja mälestussammas"
*Kultuurimälestis nr 8300 "Eduard Ahrensi (1803-1863) haud"
*Kuusalu kalmistu ajaloofoto kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
*Kuusalu kalmistu Kuusalu valla kodulehel
Eesti Üliõpilaskond Inglismaal

**Eesti Üliõpilaskond Inglismaal** (lühend **EÜI**) oli väliseesti organisatsioon, mis tegutses 1950. ja 1960. aastatel Inglismaal.

Organisatsioon andis välja ajakirja Meie Aeg, millest ilmus üks number.

EÜI üks asutajaliikmetest oli Ivika Tamm.

## Viited
Edessa

**Edessa** (kreeka *Έδεσσα*, аrmeenia *Եդեսիա*, :*Edesija*) oli linn Ülem-Mesopotaamias, tänapäeva Lõuna-Türgis, Urfa ehk Şanlıurfa kohal.

## Edessa teoloogia kool

Edessa oli varase kristluse tähtis keskus. 1. sajandil tegutses linnas mitmeid koole, nende hulgas ka mõjukas teoloogiline õppeasutus. Edessa teoloogiakoolis (varem nimetatud ka pärslaste kooliks) õppis sellel ajal palju Pärsia impeeriumist pärit kristlasi, kes hiljem kodumaale tagasi pöördunult said tihti kirikus juhtivatele kohtadele. Nende õpilaste kaudu levisid Antiookia koolkonna arusaamad. Mida tugevamaks muutus monofüsiitlik erakond Edessas, seda nestoriaanlikumaks muutus Iraani (Pärsia) kristlaskond.

Kool suleti 489 aastal kristoloogiliste tülide tõttu ja Antiookia-meelse Bütsantsi keisri Zenoni korraldusel suleti Edessa teoloogiline õppeasutus. Nii õppejõud kui ka õpilased põgenesid Pärsia impeeriumisse, kus nestoriaanlust taga ei kiusatud. Kooli uueks asupaigaks sai Nisibis, millest kujunes kogu nestoriaanliku kristluse jaoks ülikoolilaadne õppeasutus. Ehkki kiriklik, ei allunud Nisibise kool siiski kiriklikule hierarhiale, vaid säilitas akadeemilise ja teoloogilise sõltumatuse.
Dzivin

**Dzivin** (valgevene *Дзівін*, kohalikus murdes *Дывін* (*Dyvin*) või *Дывын* (*Dyvyn*), poola keeles Dywin) on agrolinnake (endine linn ja alev) Valgevenes Bresti oblastis Kobryni rajoonis, Dzivini külanõukogu halduskeskus. Dzivin asub merepinnast 147 meetri kõrgusel.

Dzivinis on keskkool, muusikakool, spordikool ja internaatkool. Asulas on klubi, kultuurimaja ja kolm raamatukogu. Tööstusest on Dzivinis pagaritöökoda, õlivabrik ja mööblitsehh, lisaks veel kaks saekaatrit.

Vaatamisväärsusteks on õigeusu kirik aastast 1902 ja endine kreekakatoliku, praegu aga õigeusu kirik aastaist 1728–1740.

## Ajalugu

Dzivinit mainitakse esimest korda aastal 1466. Aastast 1546 oli Dzivin alev, mis kuulus Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda. Aastal 1789 sai Dzivinist linn.

Poola jagamisel läks Dzivin aastal 1795 Venemaa koosseisu. Aastal 1797 kingiti Dzivin Rumjantsev-Zadunaiskitele, ühtlasi sai Dzivinist küla, mis kuulus aastast 1801 Hrodna kubermangu. Aastal 1878 oli Dzivinis kaks kirikut, sünagoog ja kõrts, seal peeti kaks korda aastas laata. Aastal 1868 oli Dzivin Jagminadele kuuluv alev, kus oli kolm kirikut, sünagoog, kool, kaks kõrtsi ja viis laohoonet. Toona peeti Dzivinis laata kolm korda aastas. Aastaks 1897 oli Dzivinis kolm kirikut, lisaks sünagoogile ka heebrea palvemaja, kool ja kõrts, 15 laohoonet ja 14 veskit. Toona peeti seal laata kuus korda aastas; laadad olid kõik ühepäevased.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Dzivin Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi sai alevist taas küla.

## Tuntud elanikke

*Vital Kurašyk – Valgevene diplomaat

## Välislingid

* Asula juutide ajalugu
Allveearheoloogia

**Allveearheoloogia** on arheoloogia haru, mis tegeleb veealuste muististe uurimisega.

Enne 20. sajandit polnud allveearheoloogia omaette teadusharu. Põhiliselt toetus see juhuleidudele, mille olid veest välja toonud kalurid. Madalast merest said asju välja tuua ka sukeldujad.

Maailma tähelepanu äratasid 1900. aastal Antikythera ja 1907–1913 Mahdia lähedalt avastatud vrakid, mida uurisid peamiselt Kreeka käsnapüüdjad.

Allveearheoloogia kujunes eraldi teadusharuks 1930. aastatel sukeldumise arengu tõttu, mis oli seotud Jacques-Yves Cousteau ja Hans Hassi tegevusega.

Tänapäeval uuritakse uppunud laevu ja sadamaid. Sadamad võivad uppuda merevee taseme muutumise tõttu. Allveearheoloogias kasutatakse selliseid tehnilisi vahendeid nagu allveesõidukid, -fotograafia ja -televisioon ning imipumbad.

## Eesti allveearheoloogia

1970. aastatest kuni 1994. aastani tegutses Eestis allveeklubi Viikar.

1988. aastal asutati Eesti Meremuuseumi juurde allveearheoloogia osakond (vt ka uurimislaev Mare ja Vello Mäss).

Allveearheoloogiliste tulemuste baasil on Eestis loodud vrakiregister.

Aastatel 2010–2013 osales Eesti Meremuuseum rahvusvahelises projektis Shipwher. 2012–2015 osalesid Eesti Meremuuseum ja Tallinna Tehnikaülikool rahvusvahelises uurimisprojektis ARROWS.

## Viited

## Välislingid
*
Kumna aardeleid

**Kumna aardeleid** on aastal 1965 Kumna küla juurest leitud arheoloogiliste esemete kogu (aardeleid). See sisaldas 18 rinnalehte, 4 hoburaudsõlge, 3 käevõru, ristripatsi, mõned ehete katked, hõbedakangi ja 20 münti.

"Kumna aarde ehted esindavad üldiselt tüüpe, mis on iseloomulikud 12. sajandi lõpule ja 13. sajandile. Kui arvestada ka hiliseima mündi vermimisaega, siis võib aarde tõenäoliseks peitmisajaks pidada 13. sajandi teist või kolmandat aastakümmet.", (1220-1230).

## Viited

## Kirjandust
*Lõugas, V., Selirand, J. Arheoloogiga Eestimaa teedel. Tln. 1989.
Haradziec

**Haradziec** (valgevene keeles *Гарадзец*, poola keeles *Horodec*, transkribeerituna **Garadzets**) on küla (endine alev) Valgevenes Bresti oblastis Kobryni rajoonis Polesjes. Asula on Haradzieci külanõukogu halduskeskus.

Haridust annab keskkooli. Haradziecis on ka klubi ja raamatukogu ja kultuurimaja. Külas valmistatakse kangast. Vaatamisväärsusteks on õigeusu kirik aastast 1799 ja endine katoliku kirik XIX sajandist, mis tänapäeval on kooli tarbeks ümber ehitatud.

## Ajalugu

Haradzieci mainitakse esimest korda aastal 1287. Aastal 1465 ehitati sinna õigeusu kirik. Aastal 1589 sai Haradziecist alev. Aastal 1784 ööbis seal kuningas Stanisław II.

Poola jagamisel läks Haradziec aastal 1795 Venemaa koosseisu. Aastal 1808 hakkas see kuuluma Ordade perekonnale. Aastal 1866 sulgesid vene võimud seoses ülestõusuga kohaliku katoliku koguduse. Aastal 1891 peeti Haradziecis kaks korda aastas laata.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Haradziec Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi sai Haradziecist küla.

## Välislingid

* Haradziec (vene keeles)
* Haradzieci juutide ajalugu (poola keeles)
Kobryni rajoon

**Kobryni rajoon** on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajoon piirneb lõunas Ukrainaga. Rajooni pindala on 2040 km². 2009. aasta seisuga elas seal 88 037 inimest.

Rajoon moodustati aastal 1940, tänapäevastes piirides asub see aastast 1967. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Astromičy, Batčy, Buchovičy, Chidry, Dzivini, Kisialoŭcy, Navasiołki, Pavićcie, Zaleśsie, Teŭli ja Vosa külanõukogu.

Halduskeskus on Kobryni linn, teised tähtsamad asulad on Dzivin ja Haradziec. 


Kobryn street Suvorovskaya.JPG|Kobryn
Kobrin suvoros st.jpg|Kobryn
Borodzichy 02.JPG|Barodzičy


Rajooni suurim jõgi on Muchaviets. Rajoon asub Polesje madalikul, seda läbib Dnepri-Bugi kanal. Kõige kõrgem punkt (169,1 meetrit) asub Teŭli küla lähistel, madalaim aga Muchavietsi ääres. Rajooni piiridesse jääb mitu järve, neist suurim on Lubań.

2009. aasta seisuga olid elanikest 87,86% valgevenelased, 4,5% ukrainlased, 6,09% venelased ja 1,55% oli teistest rahvustest. 51,18% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 43,14% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 15,68% elanikke, vene keelt aga 79,08%.

## Välislingid

*Rajooni täitevkomitee koduleht (*vene keeles*)
Waribule

**Waribule** oli 13. sajandi Tālava üliku Talibaldi poeg, Rameko ja Drivinalde vend.

Waribulet on mainitud Henriku Liivimaa kroonikas, mille järgi rööviti ta 1213. aastal koos oma isaga leedulaste sõjaväe poolt, mis oli tunginud nende kodupiirkonda, Tālava maakonna Trikāta linnusepiirkonda. Koos vangidega lahkunud leedulasi asus jälitama ta vend Rameko koos Võnnu ordumeistri Bertoldiga. Kuna nad otsustasid kohe mitte rünnata, kartes, et leedulased vangid tapavad, siis õnnestus leedulastel takistamatult oma kodumaale jõuda. Enne seda pääses Talibald siiski põgenema, kuid Waribulet enam kroonikas ei mainita.

## Vaata ka
* Liivimaa ristisõda

## Viited
Drivinalde

**Drivinalde** oli 13. sajandi Tālava üliku Talibaldi poeg, Rameko ja Waribule vend.

Drivinaldet on mainitud Henriku Liivimaa kroonikas, mille järgi ta organiseeris 1215. aastal koos oma venna Ramekoga kättemaksuretke Ugandisse pärast seda, kui ugalaste ja sakalaste sõjavägi oli ta isa Talibaldi surnuks piinanud, kuna see keeldus oma poegade raha hoiukohta neile kätte näitamast. Kuigi nimeliselt teda rohkem ei mainita, osales Drivinalde ilmselt peagi ka uuel Ugandisse suundunud sõjaretkel, kus kroonika kohaselt käisid "Talibaldi pojad". Need sõjakäigud paistsid silma julmuse poolest, koos Ramekoga olevat nad surnuks piinanud üle saja inimese. Kroonika järgi käisid Talibaldi pojad, sh tõenäoliselt ka Drivinalde, aasta varem Turaida piiskopilinnuse juures, kus anti end Riia piiskop Alberti võimu ja kaitse alla ning lubati vahetada oma senine õigeusu Riia kiriku katoliikluse vastu ja maksta piiskopile makse.

## Vaata ka
* Liivimaa ristisõda
* Russin
* Waridote

## Viited
Paike

**Paike** (surnud 1211) oli üks 13. sajandi alguse Tālava maakonna Beverini linnusepiirkonna latgalite vanematest.

Paiket on mainitud Henriku Liivimaa kroonikas, mille järgi läks ta pärast Beverini linnuse piiramist sakalaste ja ugalaste väe poolt koos teise Beverini üliku Dotega Riiga, et sakalaste vastu abi paluda. Riia piiskop Alberti venna Theoderici, liivi üliku Kaupo ja Võnnu ordumeistri Bertoldi juhtimisel koguti kokku suur vägi ristisõdijatest, orduvendadest, liivlastest ja latgalitest, mis suundus Metsepole ja Pärnu jõe kaudu Sakalasse. Ümbruskonna rüüstamise käigus sattusid Paike ja Dote kahekesi ühte külla, kus 9 eestlast neile kallale tungisid. Pärast päev läbi kestnud võitlust ja paljude vastaste haavamist ja tapmist olevat ka Paike ja Dote lõpuks langenud.

On oletatud, et Paike nimi võib olla säilinud Kauguri Pekaskalnsi linnamäe või (Vec)pūka (17.–19. saj *Paike*, *Pouke*, *Pukka*) kohanimes.

## Vaata ka
*Liivimaa ristisõda
*Talibald

## Viited
Richard Kiel

**Richard Dawson Kiel** (13. september 1939 Detroit – 10. september 2014 Fresno) oli Ameerika Ühendriikide filminäitleja.

Ta mängis James Bondi filmides "Spioon, kes armastas mind" ja "Kuurakett" terashammastega kurjategijat.

Hiljem näitles ta sellistest teleseriaalides nagu "Metsik, metsik lääs", "Happy Gilmore" ja "Videviku tsoon".

## Välislingid
*
Käku sepikoda

**Käku sepikoda** on muistne sepikoda, mis avastati arheoloogiliste väljakaevamiste käigus Saaremaal Käku külas.

## Välislingid
*Ragnar Saage, 2013. Käku sepikoda. Arheoloogia väljas ja sees http://www.arheo.ut.ee/docs/MA13_Saage.pdf. Magistritöö. Tartu Ülikool. Ajaloo ja arheoloogia instituut
Dmitri Trenin

**Dmitri Trenin** (sündinud 11. septembril 1955) on vene politoloog, Carnegie Moskva Keskuse (Carnegie Rahvusvahelise Rahu Sihtasutuse piirkondliku filiaali ja mõttekoja) direktor. Enne Carnegiega liitumist 1994. aastal teenis ta 21 aastat NSV Liidu ja Venemaa Föderatsiooni relvajõudude maavägedes, jõudes polkovniku auastmeni.

## Elulugu
### Haridus
Dmitri Trenin lõpetas 1977. aastal NSV Liidu Kaitseministeeriumi Sõjalise Instituudi. 1984. aastal sai ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia USA ja Kanada uuringute instituudist ajalooteaduste kandidaadi kraadi.

### Teenistus- ja töökarjäär
Aastatel 1972–1993 teenis Dmitri Trenin NSV Liidu ja Venemaa Föderatsiooni Relvajõududes kodu- ja välismaal. Muu hulgas oli ta esimene NATO-sse mittekuuluva riigi kodanikust vanemteadur NATO Kaitsekolledžis Roomas.

* 1972–1977 NSV Liidu Kaitseministeeriumi Sõjalise Instituudi kadett; 
* 1978–1983 Nõukogude väegrupi välissuhete osakonna sideohvitser Ida-Saksamaal Potsdamis;
* 1983–1993 Sõjalise Instituudi vanemõppejõud; 
* 1985–1991 töötas NSV Liidu ja USA tuuma- ja kosmoserelvastuse alastel läbirääkimistel Nõukogude delegatsioonis Genfis; 
* 1993 NATO Kaitsekolledži vanemteadur Roomas; 
* 1993–1997 Venemaa Teaduste Akadeemia Euroopa instituudi vanemteadur;
* 1993–1994 sõjaväest errumineku järel külalisprofessor Vrije Universiteit Brusselis Belgias; 
* 1994–2008 Carnegie Moskva Keskuse teadusnõukogu esimees, juhtteadur, programmi "Välispoliitika ja julgeolek" president.

## Carnegie Moskva Keskus
Trenin on üks Carnegie Rahvusvahelise Rahu Sihtasutuse Moskva filiaali (Carnegie Moskva Keskuse) asutajaliikmetest ning on olnud selles organisatsioonis alates selle loomisest 1993. aastal. 22. detsembril 2008 sai Trenin Carnegie Moskva Keskuse esimeseks venelasest direktoriks. Trenini juhtimisel on Carnegie Moskva Keskusest saanud maailma juhtivaid mõttekodasid. 2013. aastal sai Carnegie Rahvusvahelise Rahu Sihtasutuse Moskva filiaal Pennsylvania Ülikooli aruande järgi 28. koha 6826-st ning teise koha Kesk- ja Ida-Euroopas. Dmitri Trenin osaleb ka välis-ja julgeolekupoliitika programmis Washingtonis.

## Poliitiline analüüs ja kommenteerimine
Trenin on Rahvusvahelise strateegiliste teadusuuringute Instituudi (London) liige, Venemaa Rahvusvaheliste Suhete Nõukogu (Moskva) ning Venemaa Rahvusvaheliste Uuringute Assotsiatsiooni (Moskva) liige. Ta teenib rahvusvahelises nõuandekogus Soome Välispoliitika Instituudis (Helsingi) ja kuulub Moskva poliitikateaduste kooli hoolekogusse. Dmitri Trenin töötab ka paljudes eelretsenseeritud teadusajakirjade toimetustes, nagu The Washington Quarterly, International Politics, Pro et Contra, Insight Turkey, Baltic Course jt. Trenin esineb sageli paljudes maailma meediakanalites, nagu BBC ja CNN, ning meediaväljaannetes, nagu The Economist, The Financial Times, The Guardian, The New York Times.

## Tunnustus
*2012 – võeti Rootsi kuningliku sõjateaduste akadeemia liikmeks

## Välislingid
* Director of the Carnegie Endowment for International Peace Moscow Center 
* Dmitri Trenin Director Moscow Center
Mūrmuiža

**Mūrmuiža** (vanasti ka *Kaugurieši*) on küla (läti keeles *ciems*) Lätis Valmiera piirkonnas, Kauguri valla halduskeskus. Küla asub Miegupe jõe kaldal, merepinnast 60 meetri kõrgusel. 

Asulas oli Mūri mõisa (*Muremoise*) süda. Külas asuv Mūrmuiža vasallilinnus on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Looduskaitse all on külas kasvav Brīvzemnieki tamm.

Asula on tekkinud Mūrmuiža mõisakompleksi juurde. Aastail 2009–2021 kuulus küla Beverīna piirkonda, olles selle halduskeskuseks.

Külas on raamatukogu. Mūrmuižas asuvad Strautmaļi ja Mūrmuiža bussipeatus. Külas tegutseb Mūrmuiža rahvaülikool.

Külast on pärit Riia Polütehnilise Instituudi direktor ja põllumajandusprofessor Johann Karl Woldemar von Knieriem. Mõisa pargis asub Zenta Mauriņa muuseum.

## Elanikkond


* 162 (1970)
* 265 (1979)
* 442 (1989)
* 530 (2000)

* 461 (2011)
* 490 (2015)
* 440 (2021)
* 436 (2025)



Mūrmuiža 02.jpg
Mūrmuiža 03.jpg
Mūrmuiža 06.jpg
Mūrmuiža 09.jpg


## Viited
Garkalne (Garkalne piirkond)

**Garkalne** (vanasti **Ropaži**) on küla (*ciems*) Lätis Ropaži piirkonna Garkalne vallas. Küla asub Krievupe jõe kaldal, merepinnast 10 meetri kõrgusel, maantee A2 ja Valga–Riia rongiliini ääres. Garkalne jääb valla keskusest Berģist 12 ja Riia keskusest 21 kilomeetri kaugusele.

Ropažit läbis Tartu–Valga–Riia 236 1/2 versta pikkune raudteelõik, millel olid raudteejaamad ja peatused: Tartu raudteejaam → 25 versta ← Uderna raudteepeatus → 24 1/4 versta ← Kuigatsi → 22 1/4 versta ← Telliste → 22 1/4 versta ← Valga raudteejaam → 8 versta ← Kulpi  → 8 versta ← Strenči → 21 1/4 versta ← Valmiera raudteejaam → 20 versta ← Lenči → 18 3/4 ← Cēsis  → 14  ← Ramotzky ← 14  ← Sigulda   →  24  ← Ropaži  → 2131/2 versta ←  Riia raudteejaam.

Garkalne tekkis Ropaži raudteejaama juurde pärast jaama valmimist 1889. aastal. Asula hakkas kasvama 1920. aastatel, mil sinna tekkis suvituspiirkond, kuhu rajati ujumiskoht ja tenniseväljakud. Tänapäeval on külas raamatukogu ja keskkool.

Külas asuvad Pagrieziens uz Garkalni, Stacijas iela, Garkalne, Garkalne-2 ja Skola bussipeatus. 

Küla jääb osaliselt Garkalne metsade hoiualale.

## Elanike arv


* 252 (1935)
* 1325 (1970)
* 1238 (1979)
* 1067 (1989)
* 1181 (2000)

* 1377 (2006)
* 1759 (2011)
* 1811 (2015)
* 1912 (2021)
* 2139 (2025)


## Viited
Jaunpiebalga

**Jaunpiebalga** (vanasti ka *Kaugurieši*) on asula Lätis Cēsise piirkonnas, Jaunpiebalga valla halduskeskus. Küla asub Koiva jõe kaldal, merepinnast 163 meetri kõrgusel. Asulas oli Jaunpiebalga mõisa (*Neu-Pebalg*) süda.

Asula tekkis Gauja jõe vasakule kaldale Jaunpiebalga mõisakompleksi ja Piebalga raudteejaama juurde. Aastal 1950 sai Jaunpiebalgast alev, aastast 1990 on see jälle küla. Aastail 2009-20021 oli asula Jaunpiebalga piirkonna halduskeskuseks.

Külas on raamatukogu, keskkool, kultuurimaja, seal asuvad piirkonna administratiivhooned. Jaunpiebalgas valmistatakse õlut (  "Piebalgas alus") ja mööblit ("Wenden Furniture"). Vaatamisväärsusteks on piirkonna muuseum ja luteri kirik. Bussipeatustest asuvad seal Piebalgas skola, Jaunpiebalgas sākumskola, Jaunpiebalgas vidusskola, Jaunpiebalgas mežniecība, Jaunpiebalga 2 ja Jaunpiebalga.

Jaunpiebalga kõrtsihoone, Jaunpiebalga muinaskalmed ehk Rootsi kalmistu ja Jaunpiebalga keskaegne kalmistu koos endiste Ciere mäe kellamändidega. on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all. Jaunpiebalga luteri kirik (sealhulgas sealsed altar, kantsel ja orel), on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.

Külas asub teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistu. Ka asub sealsel kalmistul hukkunud sõdurite ühishaual mälestusmärk.

## Elanike arv


* 788 (1939)
* 1081 (1959)
* 1170 (1970)
* 1098 (1979)
* 1275 (1989)
* 1178 (2000)

* 997 (2011)
* 1020 (2015)
* 948 (2018)
* 868 (2022)
* 837 (2025)



Jaunpiebalgas_luterāņu_baznīca_2001-04-13.jpg|Jaunpiebalga luteri kirik


## Viited
Ragana

**Ragana** on küla (*ciems*) Lätis Sigulda piirkonnas, Krimulda valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 50 meetri kõrgusel ja jääb A3 maantee äärde. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Krimulda piirkonda, olles selle halduskeskuseks.

Raganas asuvad lisaks valla administratsioonile veel kultuurimaja, Krimulda raamatukogu ja Krimulda keskkool. Sinna jäävad bussipeatused Krimuldas novada dome ja Ragana. Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistu, mis on tähistatud mälestuskiviga.

Asula lähedal paikneb Inčukalnsi gaasihoidla, mis on Baltimaade ainus gaasihoidla. 

Raganas asub riikliku kaitse all olev Gavēņi linnamägi. Küla jääb osaliselt Gauja rahvusparki. Looduskaitse all on Ragana hiidremmelgas, Krimulda vana kooli hiidhaab, sinihall ebatsuuga, tamm, saar ja pärn.

## Elanikkond


* 100 (1970)
* 517 (1979)
* 1116 (1989)
* 1356 (2000)
* 1168 (2006)

* 1199 (2011)
* 1194 (2018)
* 1108 (2021)
* 1179 (2022)
* 1225 (2025)


## Viited
Rõngu mõisa kalmistu

**Rõngu mõisa kalmistu** on kalmistu Rõngu kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tilga külas Elva vallas Tartu maakonnas. Kalmistu jääb Rõngu mõisa südamest linnulennult umbes 1,1 km kaugusele idakagusse.

Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Manteuffelid tõenäoliselt ajavahemikul 19. sajandi algusest kuni mõisa müügini 1875. aastal. 

Kalmistule maetute üldarv pole teada, praegu on see maha jäetud ja rüüstatud. 

## Kirjandus
*Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002
*Alo Särg. "Suure-Rõngu (*Schloß Ringen*)". - Tartumaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2018. Lk 102

## Välislingid
*
*Rõngu mõisa kalmistu Veljo Ranniku kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
*
*"Vana-Tartumaa baltisaksa mõisnike kalmistud". Tartu Postimees, 9. detsember 2008
*Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
Tuglase Selts

**Tuglase Selts** on Soome mittetulundusühing, mis arendab eesti ja soome kultuurikoostööd.

Seltsil on  üheksa seltsi Oulu, Lappeenranta, Lahti, Kotka, Hämeenlinna, Pirkanmaa, Hyvinkää, Turu ja Kuopio piirkonnas.

Seltsi eestvõttel ilmub soomekeelne ajakiri Elo.

Selts korraldab Soomes mardilaatasid, kus tutvustatakse eesti kultuuri ja müüakse Eesti tooteid, sh käsitööd.

## Viited

## Välislingid
*Seltsi koduleht
*Seltsist Eesti Maja kodulehel
Priekuļi

**Priekuļi** (vanasti ka *Priekuļu muiža*) on küla (*ciems*) Lätis Cēsise piirkonnas, Priekuļi valla halduskeskus. Kuni 2021. aastani oli Priekuļi Priekuļi piirkonna halduskeskus. 

Küla asub Cēsisest 7 km ida pool, merepinnast 117 meetri kõrgusel. Külas on Brūnīši, Dārza iela, Elites iela,, Garkalnes pagrieziensi, Lauksaimniecības centrsi, Priekuļi, Priekuļu skola, Priekuļu vidusskola, Selekcija, Selekcijas pagrieziensi ja Tehnikumsi bussipeatus.

Asulas oli Priekuļi mõisa (*Freudenberg*) süda. Küla on tekkinud Priekuļi mõisakompleksi juurde. 1909. aastal ostis Riia Põllumeeste Keskühistu mõisalt 500 tiinu maad, sinna rajati põllumajanduskool. Kooli juurde rajati hiljem sordiaretusjaam ja meteoroloogiajaam. Külas on lisaks haldushoonetele keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu. 

Priekuļi selektsioonijaama hooned ja küünid on kultuurimälestistena riikliku kaitse all.

Priekuļi allee ja neli seal kasvavat tamme on looduskaitse all. Küla jääb Gauja rahvusparki.

Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistu, mis on tähistatud mälestusmärgiga.

## Elanike arv


* 1831 (1970)
* 2371 (1979)
* 3261 (1989)
* 2824 (2000)
* 2532 (2007)

* 2242 (2011)
* 2307 (2015)
* 2252 (2017)
* 2136 (2022)
* 2146 (2025)


## Viited
Priekulė

**Priekulė** () (saksa keeles **Prökul**, kura keeles **Prekule**) on linn Leedus Klaipėda rajoonis. Priekulė valla halduskeskus. Linn asub merepinnast 4 meetri kõrgusel Minija jõe kaldal. Linna läbib Klaipėda ja Pagėgiai vaheline raudtee, kuigi reisiliiklust seal praegusel ajal ei toimu.

Linn asub 22 kilomeetri kaugusel Klaipedast ja 307 kilomeetri kaugusel Vilniusest. Priekulė kuulub Väike-Leedu etnograafilisse piirkonda. Linn aastast 1946.

Vaatamisväärsusteks on luteri kirik aastast 1948 ja katoliku kirik (1938). Pargis kasvab Priekulė tamm (ümbermõõt 1,5 meetrit, kõrgus 25 meetrit).

## Pilte

PriekulėKřižovatkaSakūčiaiVentėDreverna.JPG|Priekulė
PriekulėMostPřesMiniji005.JPG|Sild üle Minija jõe
Priekulė Katalikų bažnyčia.JPG|Priekulė katoliku kirik
Priekulė. Evangelikų liuteronų bažnyčia (2).JPG|Priekulė luteri kirik
PriekulėPamátníkIevěSimonaitytė002.JPG|Ieva Simonaitytė mälestusmärk
 

## Tuntud elanikke

*Ieva Simonaitytė - Leedu kirjanik
*Friedrich Börschmann - Saksa arst
*Ernst Boerschmann - Saksa arhitekt ja sinoloog
*Heinz Janert - Saksa mullateadlane
*Egon Erzum - Saksa poliitik
*Herbert Böttcher - Saksa poliitik
*Konrad Loerke - Saksa mereväeohvitser
*Erich Hippke - Saksa meedik

## Viited

## Välislingid

*Alev portaalis vietoves.Lt
*Linna ajalugu (*leedu keeles*)
Dianivka

**Dianivka** (kuni 2016. aasta 4. veebruarini Kirovske) on küla Ukrainas Donetski oblastis Volnovahha rajoonis, 85,2&nbsp;km kaugusel Donetski keskusest edelas.

Dianivka kõrgus merepinnast on 178 meetrit.

2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 1026 inimest.

## Viited
Kirovske

**Kirovske** on mitme asula nimi.

***Kirovske** (praegu **[[Hrestivka]]**), linn Ukrainas Donetski oblastis 
***Kirovske** (praegu **[[Dianivka]]**),  küla Ukrainas Donetski oblastis Volnovahha rajoonis
Voldemar Tootson

**Voldemar Tootson** (17. veebruar 1885 Raadivere küla – 20. märts 1920 Kurski kubermang, Nazdratševo) oli kirjandusliku tegelase Joosep Tootsi prototüüp. Kaasaegsete meenutuste kohaselt olevat Voldemar Tootson lubanud Oskar Lutsule algul kere peale anda, kui kuulis, et kirjanik on ta “Kevadesse” ulaka ja vembulembelise Tootsina sisse kirjutanud. Lõpuks oli ta asjaga päri, aga mainis, et "teiste koerustükke on ta (Luts) rohkesti minu kaela ajanud.“

## Elukäik
Tootson õppis Palamuse koolis aastatel 1897–1899 koos Oskar Lutsuga. Noorukina oli ta väga elavaloomuline, rahutu vaimuga ning alati tegutsev ja kõige vastu huvi tundev. Iseloomult oli ta väga energiline, töös väga kohusetruu. Kärksi loomakasvatuse koolis omandas Tootson loomavelskri ning aastatel 1900–1903 Poltaava Põllumajanduskoolis õppides karjakasvatuse velskri kutse.

1906. aastal asus Tootson elama Raadivere külla Mäeotsa tallu, kui selles tema isatalus valmis uus maja.  1909. aastal võttis ta vastu teenistuskoha Peri mõisas Põlva kihelkonnas ning 1914. aastal töötas ta Väike-Ulila mõisas. Vahepealsetel aastatel töötas mees Venemaal, kus võttis ka naise.

Tal oli mitmeid häid kavatsusi kodutalu ülesehitamiseks ning karjamajanduse parandamiseks. Kehv finantsolukord, vanematepoolne vanadest tavadest kinnihoidmine ning noore mehe sulaslik seisus isatalus tegid õppinud põllumehel hinge täis ning ta asus 1915. aastal taas tööle Venemaal, kus oli ametis põllumajandusalal erinevates Venemaa paikades. Voldemar Tootsonil olid paljudes küsimustes välja kujunenud kindlad seisukohad, millest ta ei taganenud. Seetõttu pidi ta sageli töökohti vahetama.

## Surm
1920. aasta märtsis, olles oma abilisega Kamenevo küla lähedal loomi ravimas, käisid nad perekonnas, kus oli tüüfusehaigeid. Voldemar sai nakkuse ja jäi raskelt haigeks. Haigus kestis üheksa päeva ning põhjustas Voldemar Tootsoni surma 20. märtsil 1920, kui ta oli kõigest 35-aastane.

## Pere
Aastal 1911 abiellus ta Marfa Jevdokimovaga, kellega tal oli neli last, kuid esimene laps (tütar) ja viimane laps (poeg) surid väiksena. Tootsoni poja nimi oli Aleksander ja tütre nimi Maria. 1925. aastal, kui Mäeotsa talu vanapererahvas oli surnud, saabus Voldemar Tootsoni pere Venemaalt Eestisse ja jäi tema isatalusse elama. Tema naine Marfa ja tütar Maria elasid talus surmani. Maria Tootson (suri 1990. aastal) andis 1963. aastal Palamusel Eesti Raadiole intervjuu oletatavate Kevade prototüüpide kohta.

## Vaata ka
*Kevade
*Oskar Luts
*Joosep Toots
*Palamuse kihelkonnakool

## Viited

## Välislingid
*Foto Voldemar Tootsonist Palamuse Muuseum
*Voldemar Tootsoni abikaasa Marfa Tootsonite talu trepil ajapaik.ee
*Voldemar Tootsoni tütar Maria Tootson, Joosep Tootsi osatäitja Aare Laanemets, Raja Teele osatäitja Riina Hein Palamusel Eesti filmi andmebaas
*Kodumaale Tagasipöördumise Eest, 4 november 1957 DIGAR.
*„Kevade“ ja "Suve" tegelased ja nende algkujud: Tootsi prototüüp leidis naise Venemaalt, Teele prototüüp kolis Austraaliasse Eesti Naine, 10. oktoober 2016