open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tyrö kihelkond

**Tyrö  kihelkond** oli  ajalooline Ingerimaa kirikukihelkond, territoriaalne luteriusu Ingerimaa kiriku halduspiirkond Ingerimaal.

Kihelkonnakirik, Tyrö Jaani kirik  (Церковь Святого Иоанна) 1691/1791/1831. aastal ehitatud kirik asus Tyrö (vene k. Martõškino külas, tänapäeval Lomonossovi linnas).

## Ajalugu
Tyrö (rootsi k. Tyris) kirikukihelkond moodustati Rootsi suurvõimu perioodil 1640/1642. aastal Nöteborgi lääni Dudersi pogostis, Tuutari kihelkonnakogudusest.

Tyrö (vene k. *Tyrö*, saksa k. *Tyris (Martyschkina*) kirikukihelkond kuulus Ida-Ingerimaa praostkonda,  Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku VELK Peterburi konsistooriumiringkonnas ja asus Venemaa keisririigi ajal Peterburi kubermangu Peterburi ja Peterhofi maakonnas. 

1859. aastal kuulus Tyrö kihelkonnakogudusse 5 161, 1865. aastal 5 736, 1917. aastal 8 424, 1922. aastal 8 037, 1924. aastal 7 707 inimest.

Tyrö kogudus ja kirik suleti 1936. aastal.
## Tänapäev
Kirikuhoone tagastati Ingeri Evangeelse Luterliku Kiriku Tyrö kogudusele 1991 ning hoonet restaureeritakse, taaspühitseti 1996. aastal.
## Kihelkonna külad
Tyrö kirikukihelkonda kuulusid Ingeri külad: Ahinkonnun Suokas, Ahinkontu, Ahokylä, Aliskala, Asikkala, Autio, Haisevaisi, Halosi, Hännisi, Hanttula, Hiukankylä (Pieni Piutusi), Hovinmätäs, Käkösi, Kangas, Kapakanmäki, Kasukanmäki, Kirppula, Kukkosi, Kuusoja, Kylänpää, Lankila, Latikan Soikkina, Latikan Suokas, Lautakota, Leppäsi, Liiha, Liikosi, Liimosi, Löytysi, Lukkala, Mielisi, Mustaoja, Mustasuu, Myllysi, Nastola, Notkola, Notkolan Soikkina, Penikkala, Pieni Seppälä, Piutusi, Pohjoisi, Porsas, Pronna, Reijola, Riikola, Ristikylä, Roitsa, Sahamylly, Seppälänmätäs, Simonkontu, Tammenkontu, Teppois-Soikkina, Teppola, Tieriikola, Tujusi, Tyrönkylä, Usinkontu, Vahviaisi, Vanhakontu, Vihkola, Yhimäki, Ylikylä .

## Allikad

## Kirjandus
*Busch, Eduard Heinrich von. Materialien zur Geschichte und Statistik des Kirchen- und Schulwesens der evangelisch-lutherischen Gemeinden in Russland. St. Petersburg: Comissionsverlag von G. Haessel, 1862, –94
*Matthias Akiander. Bidrag till kännedom om Evangelisk-lutherska församlingarne i Ingermanlands stift. Helsingfors, J. C. Frenckell & Son, 1865. s. 141-142, 12. Tyris. 
## Välislingid
*Tyrön seurakunnan arkisto 1930-1937, Digihakemisto
Põltsamaa jalgrattaselts

**Põltsamaa jalgrattaselts** (saksa *Oberpahlenscher Radfahrer-Verein*, vene *Оберпаленское общество велосипедистов-любителей*) on Põltsamaal 1898. aastal asutatud spordiselts, mille eesmärk oli jalgrattasõidu harrastajate ühendamine, nende oskuste täiustamine ning jalgratta kasutamise levitamine.

## Ajalugu
Ettevalmistused Põltsamaa jalgrattaseltsi rajamiseks algasid 1898. aasta suvel. Seltsi põhikiri kinnitati 19. detsembril 1898. See nägi seltsi põhitegevustena jalgrattateede kaardistamist, jalgrataste kokkupanekuks ja parandamiseks töökodade rajamist, jalgrattavõistluste korraldamist ja muid rattasõitu populariseerivaid tegevusi. 1904. aastal oli seltsil umbes paarkümmend liiget. 

## Viited
TV3 uudised

**"TV3 uudised"** on TV3 päevakajaline uudistesaade. Saade on eetris iga päev kell 19.00 käsitledes olulisemaid sündmusi Eestist ja välismaalt. Tunniajases saates kajastatakse poliitikat, majandust, ühiskondlikult olulisi teemasid, kultuuri ning rahvusvahelisi sündmusi.

Uudistesaate juhid on Liina Kanarbik, Marek Lindmaa ja Tarmo Maiberg. Reportaaže ja otseülekandeid sündmuskohtadelt teevad Sirje Eesmaa, Allan Muuk, Sven Soiver, Virgo Pärn, Kadri Pikhof, Marie Metsur, Christina Veinberg ja Tiina Laura Kimmel. 

Ilmateadet edastab Karmen Mai Karus, Margit Tali, Tair Helm ning Käty Piirisild.
Eesti Transinimeste Ühing

**Eesti Transinimeste Ühing** (ETÜ) on mittetulundusühing, mis tegeleb transinimeste ja sooliste vähemuste huvikaitsega Eestis.

Ühingu asutasid 2022. aastal Mel Zelmin ja Paul Vahtra. Varem on Eestis transsooliste huvikaitsega tegelenud Gendy ja Eesti LGBT Ühing.

Rahvusvaheliste projektide raames on ühing korraldanud tugiüritusi eri vanuses transsoolistele inimestele.

2024. aastal avaldas ühing Eesti ajakirjanikele meediajuhendi ning 2025. aastal valmis uurimistöö soovastasest retoorikast Eesti meedias.

Ühing teeb IDA raadios igakuist taskuhäälingusaadet "Lilla agenda".

## Vaata ka

* LGBT-liikumised Eestis

## Viited


## Välislingid

* Koduleht
* Eesti Transinimeste Ühingu taskuhääling "Lilla agenda"
Knut Posse

**Knut Posse** oli rootsi väepealik, kes kaitses 1495 aastal  Viiburi kindlust vene vägede eest. Kuigi piirajad olid suures ülekaalus (60 000) meest, ning suutsid isegi kindlusemüüri lõhkuda, ei õnnestunud neil seda lõplikult vallutada.

Populaarse versiooni kohaselt, sundis vene väed põgenema püssirohu hoidlas toimunud plahvatus (Viipurin pamaus), mille Posse laskis süüdata. Kui see sündmus vastab tõele, siis on tegemist esimese teadaoleva lõhkemiinide kasutamisega Euroopa ajaloos.

### Kirjandus
*Santeri Ivalo kirjutas 1911. aastal ajaloolise romaani "Viiburi plahvatus".
Brüsseli Kuninglik Kaunite Kunstide Akadeemia

**Brüsseli Kuninglik Kaunite Kunstide Akadeemia** (prantsuse keeles *Académie Royale des Beaux-Arts de Bruxelles*, hollandi keeles *Koninklijke Academie voor Schone Kunsten van Brussel*) on Belgias Brüsselis asuv kunstikõrgkool. Akadeemia asutati 1711. aastal ning see on üks vanimaid kunstikoole Euroopas. 

Mitte segi ajada Belgia Kuningliku Teaduste, Kirjanduse ja Kaunite Kunstide Akadeemiaga, mis on teadus- ja kultuuriinstitutsioon ega tegele kunstihariduse pakkumisega.

Algusaastatel keskendus akadeemia klassikalisele kunstiharidusele, pakkudes õpet maalikunstis, joonistamises ja skulptuuris. Õppetöö tugines akadeemilistele ideaalidele ja antiikkunsti eeskujudele. 1835. aastal omistati asutusele "kuninglik" staatus, millest tuleneb ka selle praegune nimi.

Läbi ajaloo on Brüsseli Kaunite Kunstide Akadeemia olnud oluline Belgia kunstielu kujundaja ning seal on õppinud ja õpetanud mitmed tuntud kunstnikud, sealhulgas sümbolist Jean Delville. Akadeemia on mõjutanud oluliselt Belgia maalikunsti, skulptuuri ja disaini arengut.

Tänapäeval tegutseb akadeemia kõrgema kunstikoolina (École supérieure des Arts, ESA), pakkudes kõrgharidust maalikunsti, skulptuuri, graafika, disaini ja teiste visuaalkunstide alal.

## Akadeemia silmapaistvad direktorid ja professorid
* Barnabé Guimard (1731–1805), prantsuse arhitekt
* Tilman-François Suys (1783–1861), arhitekt
* François-Joseph Navez (1787–1869), neoklassitsistlik maalikunstnik
* Louis Gallait (1810–1887), maalikunstnik
* Eugène Simonis (1810–1893), skulptor
* Jean-François Portaels (1818–1895), maalikunstnik
* Charles van der Stappen (1843–1910), skulptor
* Jef Lambeaux (1852–1908), skulptor
* Jacques de Lalaing (1858–1917), Belgia-Briti skulptor ja maalikunstnik
* Victor Horta (1861–1947), arhitekt
* Paul Saintenoy (1862–1952), arhitekt, õpetaja, arhitektuuriajaloolane ja kirjanik
* Henri van Dievoet (1869–1931), arhitekt
* Alfred Bastien (1873–1955), kunstnik ja akadeemik
* Léon Devos (1897–1974), maalikunstnik

## Viited

## Välislingid
* 
* Koduleht
Kafsokalyvia

**Kafsokalyvia** (kreeka keeles Καυσοκαλύβια) on asula ja samanimeline skeeta Athose mäel, Áthose poolsaare lõunaserval. Asula sai nime Maximos Kausokalybitese ('hütipõletaja'), 14. sajandi kristliku eraku järgi. Skeetat teatakse ka Agias Triadose (Püha Kolmainsuse) skeeta nime all (kreeka keeles Σκήτη Αγίας Τριάδος). 2014. aastal elas seal 35 munka. Kafsokalyvia sadama ja Áthose peasadama Dafni vahel on regulaarne praamiühendus.

## Vaata ka
* Kafsokalyvia Porfirios

## Viited
Skeleton 2022. aasta taliolümpiamängudel

**[[Skeleton]] [[2022. aasta taliolümpiamängud]]el** toimus 10.–12. veebruarini 2022. aastal Xiaohaituo bobisõidu- ja kelgutamisrajal Yanqingi ringkonnas Hiinas. Kokku peeti kaks skeletoni ala, üks meestele ja üks naistele. 

Spordialale jagati kokku 50 kvooti (25 soo kohta), sama palju kui 2018. aasta taliolümpiamängudel. Soolise võrdõiguslikkuse saavutamiseks kanti aga viis meeste kvooti üle naiste alale.

## Kvalifikatsioon

## Tulemused

### Mehed

### Naised

## Medalite tabel

*  Korraldajariik (Hiina)
{| class="wikitable" style="text-align:center;"
|- bgcolor="#efefef"
! colspan=6|  
|-

## Viited

## Välislingid

*Ametlik veebileht
Keltto kihelkond

**Keltto kihelkond** oli  ajalooline Ingerimaa kirikukihelkond, territoriaalne luteriusu Ingerimaa kiriku halduspiirkond Ingerimaal.

Kihelkonnakirik, Keltto Jüri kirik asus Uusikyläs ja Pelli külas, 1768. aastal ehitatud kihelkonnakirik (Церковь Святого Георгия) asus Keltto (vene k. Koltuši) külas. 
Kihelkond moodustati Rootsi suurvõimu ajastul  Rootsi Ingeri Ingerimaa Nöteborgi lääni Kelto pogostis, ning kogudust (rootsi k. *Keltos*) on esimest korda mainitud allikates 1623. aastal ning kuulus kuni 1646. aastani Toksova kihelkonnakoguduse juurde. 1679. aastal ühendati pastori surma tõttu Keltise kogudus, Nyeni rootsi-soome kogudusega ja jutlusi Nyeni kirikus peeti nii rootsi kui ka soome keeles.

Aastatel 1808–1908 oli Keltto kihelkonnakogudus ühendatud Rääpyvä kihelkonnakogudusega.

Kirikukihelkond kuulus Põhja-Ingerimaa praostkonda,  Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku VELK Peterburi konsistooriumiringkonnas. Venemaa keisririigi ajal kuulus Keltto–Rääpyvä kihelkond (saksa k. *Keltos und Rjabowa*) Peterburi kubermangu Schlüsselburgi maakonda. 

1859. aastal kuulus Keltto–Rääpyvä kihelkonnakogudusse 3 124 inimest, 1865. aastal 5 349, 1917. aastal 7 324, 1928. aastal 8 150 inimest.

Kihelkonnakirik suleti NSV Liidus 1938. aastal ja lammutati 1939/1940. aastal.

## Kihelkonna külad
Keltto kirikukihelkonda kuulusid Ingeri külad: Ala-Kalttina, Ansareinmäki, Autio (Pappilanautio), Dubrovka, Haapoja, Hännikäinen, Häsälä, Hirvonen (Hirvosi), Jaanila, Jorohkova, Kankurinmäki, Kanninen, Karjalankylä, Keltto, Kirkonpelto, Kolpina, Korkkina, Koski, Likolampi, Määhnälä, Maaslova, Mustapää, Ollikkaismäki, Orava, Pieni-Manuskala, Poru, Puntala, Pustoska, Rosmittala, Saakrova, Sarvela, Seltsoi, Suuri-Manuskala, Tauru, Tokkari, Valittula, Vanhakylä, Virkkilä, Ylä-Kalttina.
## Tänapäev

1992. aastal ehitati Leningradi oblasti Vsevoložski rajooni Kolbino külas, Ingeri Evangeelse Luterliku Kiriku Peterburi praostkonna Koltuši koguduse kirik.
## Viited

## Kirjandus
*Busch, Eduard Heinrich von. Materialien zur Geschichte und Statistik des Kirchen- und Schulwesens der evangelisch-lutherischen Gemeinden in Russland. St. Petersburg: Comissionsverlag von G. Haessel, 1862, –88
*Matthias Akiander. Bidrag till kännedom om Evangelisk-lutherska församlingarne i Ingermanlands stift. Helsingfors, J. C. Frenckell & Son, 1865, s. 134-135, 5. Kelttos och Rjäbowa.
*Saulo Kepsu, Inkerin pogostit, Helsinki, Kotimaisten kielten keskus, 2020, s. 25

## Välislingid
*Kelton seurakunnan arkisto 1745-193. Kirkonkirjat, myös Rääpyvä, Digihakemisto
Lempaala kihelkond

**Lempaala kihelkond** oli  ajalooline Ingerimaa kirikukihelkond, territoriaalne luteriusu Ingerimaa kiriku halduspiirkond Ingerimaal.

Kihelkonnakirik, Lempala Henriku kirik (Церковь Святого Генриха) (ehitatud 1617/1728/1764) asus Lembala (vene k. Lembolovo) külas. 
Algne Kuivasi (soome k. Kuivaisi) kirikukihelkond moodustati Rootsi suurvõimu ajastul  Rootsi Ingeri Nöteborgi lääni Kuivasi pogostis 1611. aastal. Lempaala kogudus oli Rootsi Ingeris asutatud esimene Ingerimaa luterlik kogudus. Esimene väike puukirik ehitati Lempala järve läänekaldale umbes 1617. aastal.

Kirikukihelkond kuulus Põhja-Ingerimaa praostkonda, Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku VELK Peterburi konsistooriumiringkonnas. Venemaa keisririigi ajal kuulus Lempaala kihelkond (saksa k. *Lembala*, rootsi k. *Lempala*) Peterburi kubermangu Peterburi maakonda. 

1859. aastal kuulus Lempaala kihelkonnakogudusse 5596 inimest, 1865. aastal 5612, 1917. aastal 8183 inimest.

Kihelkonnakirik suleti NSV Liidus 1935. aastal ja kirikuhoone on hävinenud.

## Kihelkonna külad
Lempaala kirikukihelkonda kuulusid Ingeri külad: Anjala, Autio (Korkeamäki), Autio (Kuivaisi), Haapsaari, Halosi, Hanttulanmäki, Harpala, Heinola, Hiirenmäki, Hipelinmäki, Hovinmäki, Jaakkolanmäki, Juskela, Jutikkala, Kiero, Kirjasalo, Komola, Koronsaari, Kuivaisi I, Kuivaisi II, Kuivaisi III, Kylänjatko, Lappalaismäki, Lappeela, Lavosmäki, Lehtokylä, Lempaala, Levoska, Lieskula, Löyskänmäki, Lukkarinmäki, Maaselki, Mäkienkylä, Mälkämäki, Markkela, Marola, Mattilanmäki, Miskula, Muratta, Mustila, Myllymäki, Naakkala, Nakara, Nenimäki, Nikittala, Ohajoki, Ohalatva, Oinaala, Orimäki, Orpomäki, Oskamäki, Osselki, Pajarinmäki, Pekinmäki, Pekkala, Perämäki, Peri, Pieni-Kaitala, Pieni-Kiiskilä, Pieni-Korkeamaa, Pirsanmäki, Pönniönmäki, Pusanmäki, Riivalinmäki, Ristala, Rokansaari, Ryyppölä, Sahanotko, Sepänmäki, Simanla, Sovonmäki, Sutela, Suuri-Kaitala (Viikkinä), Suuri-Kiiskilä, Suuri Korkeamaa, Svaanila (Vaanila), Termola, Tiinala, Tikanmäki, Uusikylä, Vanhakylä, Vankkala, Varsala, Vaskela, Veikkola, Volkkala.

## Viited

## Kirjandus
*Busch, Eduard Heinrich von. Materialien zur Geschichte und Statistik des Kirchen- und Schulwesens der evangelisch-lutherischen Gemeinden in Russland. St. Petersburg: Comissionsverlag von G. Haessel, 1862, –82
*Matthias Akiander. Bidrag till kännedom om Evangelisk-lutherska församlingarne i Ingermanlands stift. Helsingfors, J. C. Frenckell & Son, 1865, s. 131, 2. Lempala.
## Välislingid
*Lempaalan seurakunnan arkisto 1881-1922, Digihakemisto
David van Weel

**David Martijn van Weel** (sündinud 4. augustil 1976 Rotterdamis) on Hollandi poliitik, diplomaat, riigiteenistuja ja endine mereväeohvitser, ta on Rahvapartei Vabaduse ja Demokraatia Eest liige. Ta on alates 5. septembrist 2025 töötanud Hollandi välisministrina ja 19. juunist 2025 töötanud varjupaiga- ja migratsiooniministrina Dick Schoofi valitsuses. Ta oli Hollandi justiits- ja julgeolekuminister 2024. aasta juulist kuni 2025. aasta septembrini (samuti Dick Schoofi valitsuses).

Pärast Rotterdami Erasmiaansi keskkooli lõpetamist astus ta 1994. aastal Hollandi Kuninglikku Mereväkke. Ta lõpetas 1999. aastal ohvitserikoolituse Hollandi Kuninglikus Mereväekolledžis. Ta teenis mitmel fregatil, sealhulgas vahetusohvitserina Suurbritannia kuninglikus mereväes. Ta töötas Hollandi relvajõudude kaitsestaabis Kesk- ja Ida-Euroopa riikide staabiohvitserina ning lõpetas oma teenistusaja mereväes juhtimiskeskuse ohvitserina ja navigatsiooniohvitserina.

2004. aastal siirdus ta Hollandi Kaitseministeeriumisse poliitikanõunikuna, kus ta oli Afganistani ja Liibüa operatsioonide vanempoliitikanõunik ning koordineeris poliitikat NATO, tuumapoliitika ja desarmeerimise, erioperatsioonide ja Hollandi kaitse-eelarve koostamise valdkonnas. Hiljem töötas ta ministeeriumi peasekretäri staabiülemana (2012–2014) ja rahvusvaheliste suhete ja operatsioonide direktoraadi direktorina (2014–2016). Aastatel 2016–2020 oli ta peaminister Mark Rutte nõunik välis- ja kaitsepoliitika küsimustes.

2020. aastal sai tast NATO peasekretär Jens Stoltenbergi assistent juhtimisel tekkivate julgeolekuprobleemide alal. Ringhäälinguettevõte NOS (Nederlandse Omroep Stichting) märkis, et ta esines avalikkuse ees sagedamini pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse veebruaris 2022. Jaanuaris 2024 nimetati tema vastutusvaldkond NATO-s ümber innovatsiooniks, hübriidohtudeks ja küberkaitseks.

2. juulil 2024 määrati ta Rahvapartei Vabaduse ja Demokraatia Eest (VVD) ettepanekul Dick Schoofi valitsuses Hollandi justiits- ja julgeolekuministriks. Nelja partei koalitsiooni lagunemise tõttu astus valitsus 3. juunil 2025 tagasi, kuid jäi ennetähtaegsete valimiste ja uue valitsuse moodustamise ajal ametisse ajutise ministrina, nagu tavaks on. Kuna parempopulistliku PVV partei ministrid lahkusid kohe valitsusest, asus ta Marjolein Faberi asemele ka varjupaiga- ja migratsiooniministri ametikohale. Pärast Judith Uitermarki (NSC) tagasiastumist 22. augustil 2025 usaldati talle kaheks nädalaks ka sise- ja kuningriigi suhete ministeeriumi tegevjuhtimine. Pärast välisminister Caspar Veldkampi (NSC) tagasiastumist määrati ta 5. septembril 2025 tema mantlipärijaks. Ta vabastati Hollandi justiits- ja julgeolekuministri ametikohalt (tema asemele asus tema parteikaaslane Foort van Oosten), kuid säilitas oma Hollandi varjupaiga- ja migratsiooniministri ametikoha.
Inonotus tamaricis

***Inonotus tamaricis*** on klassi *[[Agaricomycetes]]* kuuluv kandseente liik.

Seen ei kasva Eestis, see parasiteerub vanadel tamariskidel.

## Välislingid
*
Bobi Wine

**Robert Kyagulanyi Ssentamu** (lavanimega **Bobi Wine**; sündinud 12. veebruaril 1982) on Uganda aktivist, poliitik, laulja, jurist ja näitleja. Ta kuulus aastatel 2017–2021 Uganda parlamenti.

Wine juhib aastast 2021 erakonda Rahvusliku Ühtsuse Platvorm. Ta kaotas nii 2021. kui 2026. aasta valimised president Yoweri Musevenile. Wine'i väitel võitis Museveni mõlemad valimised pettuse teel.

Detsembris 2021 määrasid Uganda võimud ta koduaresti. Pärast vabanemist kolis ta välismaale ning avaldas dokumentaalfilmi "Bobi Wine: The People's President" (inglise keelest "*Bobi Wine: Rahva president*"), kus süüdistas valitsust 2021. aasta valimiste võltsimises. Film pärjati Peabody auhinnaga. Ta naasis kodumaale oktoobris 2023 ning peeti uuesti kinni. Ta kandideeris ka 2026. aasta valimistel, kus sai uuesti lüüa, taaskord väidetava pettuse teel.

## Viited
Uganda Valimiskomisjon

**Uganda Valimiskomisjon** (inglise keeles *Electoral Commission of Uganda*) on Ugandas valimisi korraldav valitsusasutus. Selle ülesanne on korraldada "regulaarseid, vabu ja ausaid valimisi".

## Viited

## Välislingid
* Koduleht
2026. aasta Uganda üldvalimised

**2026. aasta Uganda üldvalimised** olid valimised Ugandas 15. jaanuaril 2026. Valiti president ja parlamendi uus koosseis. Valimiste võitjaks kuulutati ametisolev president Yoweri Museveni, kes kogus ligi 72% häältest. Valimiste korraldus oli skandaalne, Museveni valitsus kiusas opositsiooni ning päev enne valimisi lülitati riigis internet välja.

## Viited
Uganda president

:*Loendi kohta vaata artiklit [[Uganda riigipeade loend]].*

**Uganda president** on Uganda Vabariigi riigipea ja valitsusjuht. Lisaks on president Uganda sõjaväe ülemjuhataja.

Alates aastast 1986 on Uganda president Yoweri Museveni. Ta kuulub erakonda Rahvuslik Vastupanuliikumine.

## Vaata ka
* Uganda riigipeade loend
* Uganda asepresident
* Uganda peaminister
* Uganda poliitika
* Uganda ajalugu

## Viited
Reamonn

**Reamonn** on endine Saksa ansambel. Bänd viljeles poprokki, selle ninamees oli iiri laulja ja laulukirjutaja Rea Garvey. Ansambel hakkas tegutsema aastal 1999 ning andis välja kuus täispikka stuudioalbumit, mis on edukad peamiselt Saksamaal. Nende kuulsaim laul on 2000. aasta "Supergirl". Reamonn on aastast 2012 tähtajatul pausil.

## Välislingid
* Koduleht
Baja Bug

**Baja Bug** on Volkswagen Beetle'ist ehitatud maastikuauto. Nendega osaletakse erinevatel maastikuvõidusõitudel, näiteks Baja 1000.

## Vaata ka
* Meyers Manx
* Fun Cup
Püha eesnahk

**Püha eesnahk** on üks Jeesusega seotud reliikviatest, Jeesuselt tema ümberlõikamise käigus eemaldatud eesnahk. Ajaloo jooksul on mitu erinevat Euroopa kirikut väitnud, et reliikvia on nende käes, vahel on väidetavad eesnahad ajaliselt kattunud. Pühale eesnahale on omistatud mitmeid imejõudusid.

## Vaata ka
* Ümberlõikamise poleemika varakristluses
* Püha nael
* Nanteose karikas
* Jeesus Kristuse sandaalid
* Torino surilina
* Titulus Crucis
* Iiboseti puu
* Tõeline rist

## Kirjandus
*
*
*
Lühirajauisutamine 1998. aasta taliolümpiamängudel

**[[Lühirajauisutamine]] [[1998. aasta taliolümpiamängud]]el** toimus 17.–21. veebruarini 1998. aastal Jaapanis Naganos. Võistlused peeti Nagano White Ringil.

See oli kolmas kord, kui ala olümpiamängude programmi kuulus. 94 osalejat 18 riigist võistlesid kuuel alal: 500 meetris, 1000 meetris ja teatesõidus (3000 meetrit naistele, 5000 meetrit meestele).

See oli esimene kord, kui aegu mõõdeti tuhandiku sekundi täpsusega, mitte sajandiku sekundi täpsusega. Uisutajad, kes poolfinaali ei jõudnud, järjestati aja, mitte punktide järgi nagu eelmistel võistlustel. Rahvusvaheline Uisuliit (ISU) kiitis võistlusreeglid heaks 27. mail 1997. aastal.

Annie Perreault võitis 500 meetri distantsil kulla, kasutades ära oma kaasmaalase, favoriidi Isabelle Charesti kukkumist. Wang Chunlu, kes oli pettunud Charesti kukkumisest, lahkus jäält võistlust lõpetamata ja jäi medalist ilma. Chun Lee-kyung võitis 1000 meetri distantsi ja seejärel teatesõidu, kus Korea naised ületasid finaalis maailmarekordi.

Meeste aladel võitis maailma edetabelis neljateistkümnes Takafumi Nishitani suure üllatusena 500 meetri sõidu. Liiga enesekindel Li Jiajun jäi 1000 meetri distantsi finišijoonel olümpiavõitjaks tulnud Kim Dong-sungi taha. Teatesõidu kuldmedal kuulus kanadalastele.

Alguse 18 medalit jagati nelja riigi vahel: Lõuna-Korea, Hiina, Kanada ja Jaapan. Lõuna-Korea, kes on olnud favoriit alates 1994. aasta olümpiamängudest, kinnitas oma domineerimist kuue medaliga, sealhulgas kolme kullaga, samas kui jaapanlased lõpetasid medalitabelis tänu mitmele ootamatule edule kolmandal kohal.

## Tulemused

### Mehed

#### 500 m


				

Finaal: 21. veebruar 
Osavõtjaid: 30
Riike: 16
**[[Lühirajauisutamine 1994. aasta taliolümpiamängudel#500 m|Olümpiavõitja 1994]]:** Chae Ji-hoon, 
**Ametlikud tulemused:** Finaal
Neli kvalifitseerunud uisutajat võistlesid A-finaalis, neli järgmist aga võistlesid B-finaalis 5. koha nimel.


#### 1000 m




Finaal: 17. veebruar 
Osavõtjaid: 30
Riike: 16
**[[Lühirajauisutamine 1994. aasta taliolümpiamängudel#1000 m|Olümpiavõitja 1994]]:** Kim Ki-hoon, 
**Ametlikud tulemused:** Finaal


#### 5000 m teateuisutamine




Finaal: 21. veebruar 
Osavõtjaid: 34
Riike: 8
**[[Lühirajauisutamine 1994. aasta taliolümpiamängudel#5000 m teatevõistlus|Olümpiavõitja 1994]]:** Maurizio CarninoOrazio FagoneHugo Herrnhof Mirko Vuillermin
**Ametlikud tulemused:** Finaal 
Italy

### Naised

#### 500 m

#### 1000 m

#### 3000 m teateuisutamine

## Viited

## Medalite tabel

*  Korraldajariik (Jaapan)
{| class="wikitable" style="text-align:center;"
|- bgcolor="#efefef"
! colspan=6|  Nagano 1998 
|-
Kaevikuküünal

**Kaevikuküünal** (küünalpriimus, kaevikupriimus, küünlalatern) on soojus- ja valgusallikas. See on valmistatud sageli taaskasutatud materjalidest: kestaks on metallist konservikarp, kütuseks küünlajääkidest vaha ja tahiks lainepapp.

## Valmistamine

Purkideks sobivad tühjad näiteks rinnapiimaasendaja purgid, lahustuva kohvi, 400 milliliitrised ubade, koera- või kassitoidu purgid jms (purgi kõrgus vahemikus 10–15 cm, läbimõõt maksimaalselt 15 cm). Küünlavaha sulatamiseks sobivad erinevate küünalde jäägid. Purk täidetakse rulli keeratud või ka volditud lainepapiga, keskele pannakse mõnikord lisaks pikem papiriba, mis lihtsustab süütamist. Vahajäägid purustatakse vajadusel väiksemaks, sulatatakse vedelaks ja valatakse purki. Seejärel lastakse vahal jahtuda ja taheneda. 2000 kaevikuküünla valmistamisele kulub ligi tonn vaha.

## Kasutamine
Süüdatud kaevikuküünlal süttib kogu pealispind, tahina toimiv papp imab küünlavaha üles ning põleb kogu konservikarbi ava ulatuses. Kaevikuküünalt saab kasutada nii pliidina (priimusena) kui ka valgus- ja soojusallikana. Küünla peal saab soojendada vett, teha süüa ning seda lihtne kotis kaasas kanda ja seda saab vajadusel mitu korda kasutada. Näiteks 450 milliliitrise piimasegu purgi sisse keeratud lainepapp ning purki sulatatud vaha hoiavad leeki ligikaudu 5–6 tundi.
## Ajalugu

Esimese maailmasõja ajal kasutati kaevikutes n-ö Hindenburgi lampi (sks k *Hindenburglicht*) või varjendilampi (sks k *Bunkerkerze*), mis sai nime toonase Saksa armee ülemjuhataja Paul von Hindenburgi järgi. See kujutas endast lamedat toosi läbimõõduga ligi 5–8 cm ja sügavusega 1–1,5 cm ja oli valmistatud papist. Toos oli täidetud vahataolise rasvainega (loomarasvaga). Keskel asuv lühike taht põles mitu tundi. Selle hilisem mudel oli "plekklamp" (sks k *Dosenlicht*) – madal plekist toos, mille keskel hoidikus kaks tahti. Kahe tahi põlemisel tekib lai leek. Neid kasutati Teises maailmasõjas ka pommivarjendites või elektrikatkestuste ajal avariivalgustusena.

Kaevikuküünlad muutusid taas aktuaalseks 2022. aasta Venemaa sissetungil Ukrainasse, mil rindel olevate sõdurite jaoks hakkasid tsiviilisikud ja vabaühendused kaevikuküünlaid valmistama.

## Vaata ka

* teeküünal
* pakuküünal

## Viited
Jüri Schmidt

**Jüri Schmidt** (16. oktoober 1933 Amula küla – 19. jaanuar 2026) oli eesti kergejõustiklane, suusataja, orienteeruja ja treener. 

Ta lõpetas 1952. aastal Kohtla-Järve 1. Keskkooli ning õppis aastatel 1957–1964 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas. Spordiga hakkas ta tegelema Valaste algkoolis Lembit Veningu juhendamisel ning jätkas keskkoolis Harry Allikvee õpilasena. Regulaarseid treeninguid alustas ta pärast sõjaväeteenistust. 

Schmidt saavutas Eesti meistrivõistlustel mitmeid auhinnalisi kohti: kergejõustikus võitis ta 1958. aastal Kalevi meeskonna koosseisus kuldmedali 4×1500 m teatejooksus ning 1959. aastal pronksmedali 10 000 m jooksus; suusatamises sai ta 1962. aasta Eesti meistrivõistlustel teatesuusatamises Kohtla-Järve meeskonna koosseisus pronksmedali; orienteerumises võitis ta 1967. ja 1969. aastal pikal rajal hõbemedali ning 1964. aastal tavarajal pronksmedali, samuti tuli ta 1968. aastal Kohtla-Järve meeskonna koosseisus teateorienteerumises Eesti meistriks. 

Schmidt osales aastatel 1958–2009 kokku 37 korda ümber Viljandi järve jooksul ning osales 1960. aastal esimesel Tartu suusamaratonil. Ta kuulus Eesti suusatamis-, orienteerumis- ja kergejõustikukoondisse ning talle omistati 1963. aastal suusatamises meistersportlase nimetus. 

Ta töötas aastatel 1958–1960 Kohtla-Järve 4. keskkoolis kehalise kasvatuse õpetajana, aastatel 1960–2001 Kohtla-Järve spordikoolis ning aastatel 2001–2008 Spordiklubi Järve suusatreenerina. Tema õpilaste hulka kuulusid Riina Miljan, Leena Annus, Mati Ojandu, Tiina-Mai Pärnik, Piret Niglas ja Tiit Paalberg. 

Ta on Kalevi auliige alates 1966. aastast ning oli aastatel 2001–2015 Spordiklubi Järve juhatuse liige.

## Tunnustus

* 2024. aasta jaanuaris pälvis ta kultuurkapitali Ida-Virumaa ekspertrühma elutööpreemia 
* 2024. aasta maikuus panid Jüri Schmidti õpilased talle nimelise pingi Pannjärve tervisespordikeskusesse 
* 2024 – Kohtla-Järve aukodanik

## Viited

## Välislingid
*
Annie Genevard

**Annie Marguerite Alice Genevard** (neiuna Tharin; sündinud 7. septembril 1956 Audincourtis) on Prantsusmaa pedagoog ja poliitik, ta oli erakonna Vabariiklased liige. Ta oli alates 21. septembrist 2024 kuni 13. detsembrini 2024 oli ta Prantsusmaa põllumajandus- ja toidusuveräänsuse ja metsanduse minister peaministrite Michel Barnier', 9. septembrist 2025 oli/on ta François Bayrou, Sébastien Lecornu esimeses ja Sébastien Lecornu teises Prantsusmaa põllumajandus- ja toidusuveräänsuse minister.

Ta sündis aastal 1956 Audincourtis (asub Doubs' departemangus Burgundia-Franche-Comté piirkonnas). Ta on hariduselt ja ametilt õpetaja. Aastal 1995 sai tast Morteau (asub Doubs' departemangus Burgundia-Franche-Comté piirkonnas) abilinnapea ning aastatel 2002–2017 oli ta linnapea. Aastatel 2004–2012 oli ta ka Franche-Comté piirkondliku nõukogu liige.

Aastal 2012 valiti ta esmakordselt Rahvuskogu liikmeks. Ta valiti Rahvuskogusse tagasi aastatel 2017, 2022 ja 2024.

21. septembrist 2024 kuni 13. detsembrini 2024 oli ta Prantsusmaa põllumajandus- ja toidusuveräänsuse ja metsanduse minister. 13. detsembrist 2024 on ta olnud Prantsusmaa põllumajandus- ja toidusuveräänsuse minister François Bayrou, Sébastien Lecornu esimeses ja Sébastien Lecornu teises Prantsusmaa põllumajandus- ja toidusuveräänsuse minister.

## Isiklikku
Tema ema Irène Tharin (1938–2016) oli Rahvuskogu liige aastatel 2002–2007. Ta on aastast 1983 abielus Dominique Genevardiga. Neil on kaks last.
Toksova kihelkond

**Toksova kihelkond** oli  ajalooline Ingerimaa kirikukihelkond, territoriaalne luteriusu Ingerimaa kiriku halduspiirkond Ingerimaal, Karjala kannasel.

Kihelkonnakirik, Toksova Peeter-Pauli kirik  (vene k. Церковь Петра и Павла) (ehitatud 1757/1887), kasutatud ka nime Aleksandri kirik,  asusToksova (vene k. Toksovo) külas. 
Algne Korpiselkä (rootsi k. *Korboselskoj*) kirikukihelkond moodustati Rootsi suurvõimu ajastul  Ingerimaa kubermangus Nöteborgi lääni Korboselskoj pogostis 1625–1628 aastatel ning algne Püha Andrease kirik, mis ehitati 1628. aastal, asus Vartiamäkil ja hävines 1704. aastal Põhjasõjas. Toksova kihelkond oli ühendatud kuni 1646. aastani Keltto kihelkonnakogudusega.

Kihelkonnakogudusel olid 1681. aastal ehitatud kabel Valkeasaaril ja umbes 1690. aastal ülemsõjakomissar Lars Malmi ehitatud kabel Vartiamäkil. Koguduse juurde kuulus algselt Valkeasaari kihelkonnakogudus, kuni iseseisvumiseni 1734. aastal. 

Koguduse juurde kuulus ka 1908. aastast Haapakangase kihelkonna Jukinkylä abikirik (ru) ja kogudus.

Kirikukihelkond kuulus Põhja-Ingerimaa praostkonda,  Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku VELK Peterburi konsistooriumiringkonnas. Venemaa keisririigi ajal kuulus Toksova kihelkond (saksa k. *Toxowa*, rootsi k. *Toksowa*) Peterburi kubermangu Peterburi ja Schlüsselburgi maakonda. 

1859. aastal kuulus Toksova-Haapakangase kihelkonnakogudusse 6 674 inimest, 1860. aastal 6 700,  1905. aastal 9 700, 1917. aastal 10 791 inimest.

## Kihelkonna külad
Toksova kirikukihelkonda kuulusid Ingeri külad: Autio, Auvola, Haapakangas,  Jukki, Haapaoja, Haapsaari, Halosi, Hännikäinen, Himakkala, Hittola, Iso Kiurunmäki, Kaukola, Kiero, Kissula, Koivukylä, Konkkala, Kopittala, Korpiselkä, Kuismala, Kujala, Leppisaari, Luuppola, Mäntysaari, Martikase, Miina, Mistola, Oinaala, Osselki, Pelkosi, Poroskylä, Puhilanmäki, Purnu, Rantala, Rappula, Rohma, Saarselki, Särky, Savkola, Sepänsuo, Suur Laurikkala, Taskunmäki, Toksova, Uusi-Miina, Vaarakkala, Vanha-Miina, Vartiamäki, Vehkoja, Vilkkilä.
## Tänapäev

Kirik tagastati 1990. aastal Ingeri Evangeelsele Luterlikule Kirikule ja taastati 1994. aastaks, kirikut kasutab Ingeri kiriku Peterburi praostkonna Toksovo kogudus.
## Viited

## Kirjandus
*Busch, Eduard Heinrich von. Materialien zur Geschichte und Statistik des Kirchen- und Schulwesens der evangelisch-lutherischen Gemeinden in Russland. St. Petersburg: Comissionsverlag von G. Haessel, 1862, –86
*Matthias Akiander. Bidrag till kännedom om Evangelisk-lutherska församlingarne i Ingermanlands stift. Helsingfors, J. C. Frenckell & Son, 1865, s. 133-134 4. Toksowa.
## Välislingid
*Toksovan seurakunnan arkisto 1892-1936, Digihakemisto
Gröönimaa kriis

:*Ameerika Ühendriikide Gröönimaa ostmise ajalooliste plaanide kohta vaata artiklit [[Gröönimaa võimalik ülevõtmine Ameerika Ühendriikide poolt]].*

**Gröönimaa kriis** on diplomaatiline kriis, mis algas, kui Ameerika Ühendriigid asusid Donald Trumpi teise presidentuuri ajal taotlema Taani Kuningriigi koosseisu kuuluva Gröönimaa annekteerimist. Sellest lahvatas tüli Taani ja Ameerika Ühendriikide vahel, kusjuures Taanile avaldasid toetust Euroopa Liit ja mitmed NATO liikmesriigid. Ekspertide sõnul alustasid Ameerika Ühendriigid sellega hübriidsõja, paralleelselt algas ka Ameerika Ühendriikide ja Euroopa Liidu vaheline kaubandussõda.

Donald Trump tahtis Gröönimaad osta ka oma esimesel ametiajal, kuid Taani ja Gröönimaa võimud keeldusid. Pärast tagasivalimist 2024. aastal ähvardas Trump korduvalt Gröönimaale sisse tungida ning levitas valeväiteid saare ajaloo ja julgeolekuolukorra kohta. Samuti väljendas Ameerika Ühendriikide president hoolimatust rahvusvahelise õiguse suhtes ning viitas, et eelistaks Gröönimaa hõivamist NATO säilimisele. Ta seostas oma hoiakut ka faktiga, et ei saanud Nobeli rahuauhinda. Taani Kaitseluureteenistuse 2025. aasta aastaaruanes mainiti esimest korda peale Venemaa ja Hiina julgeolekuohuna ka Ameerika Ühendriike. Taani luure hinnangul mõjutasid saart Trumpiga seotud "mitut sorti mõjukampaaniad". Valitsus soovitas inimestel valmistuda võimalikuks rünnakuks.

Nii Grööni kui ka Taani peaminister välistasid saare loovutamise Ameerika Ühendriikidele. Taani valitsus ja Kaitseministeerium sõnasid, et Gröönimaal asuvad väeüksused on valmis kuningriiki kaitsma. Kaitsekomitee esimees Rasmus Jarlov teatas, et Taani on Ameerika Ühendriikide rünnaku puhul valmis rakendama Põhja-Atlandi lepingu artiklit 5. Euroopa Liidu kaitsevoliniku Andrius Kubiliuse sõnul oleks Ameerika Ühendriikide sissetung Gröönimaale NATO lõpp ning Euroopa Liidu liikmesriigid oleksid kohustatud Taanit aitama. Taani saatis koos mitmete NATO liitlastega (sh Eesti) Gröönimaale õppuse Arctic Endurance raames lisavägesid. Õppusel osalenud Taani kindral Peter Harling Boysen teatas, et on valmis saart kaitsma. Vastuseks ähvardas Trump kaubandussõjaga. Euroopa Liidu juhid peatasid Ameerika Ühendriikide kaubandusleppega edasi liikumise ning kaalusid survestamisvastase õigusakti rakendamist.

2025. aastal toimusid Gröönimaal ulatuslikud Ameerika Ühendriikide-vastased meeleavaldused ning aastal 2026 lahvatasid nime "Hands off Greenland" all meeleavaldused nii Taanis kui ka Gröönimaal. Küsitluste järgi olid Gröönimaa hõivamisele vastu ka ameeriklased: seda toetas küsitletutest 8%, vastu oli 73%. Vastuseis tegevusele oli ka Ameerika Ühendriikide Kongressis, Esindajatekoja esimees Mike Johnson nimetas Trumpi tegevust "täiesti sobimatuks". Kopenhaagenisse saadeti suhteid Taaniga parandama parteideülene delegatsioon.

## Vaata ka
* Ameerika Ühendriikide poliitika Arktikas
* Suurtükilaevadiplomaatia

## Viited
Gilbert (mõõtühik)

**Gilbert** (tähis Gb) on magnetomotoorjõu *F*m mõõtühik CGS-süsteemis. Ühik on nimetatud inglise füüsiku William Gilberti järgi.

Teisendus SI-süsteemi ühikuks:
: 1 Gb = 10/(4π) A ≈ 0,795 A.
William Gilbert

**William Gilbert** (ka **William Gylberde**;s 24. mai 1544 Colchester, Inglismaa – 30. november 1603, arvatavasti London) oli inglise teadlane ja kuninganna Elizabeth I arst. Ta osutus ka teedrajavaks füüsikuks, kes avastas ja avaldas magnetismi ja elektriga seotud seaduspärasusi. Ta suri katku.

Tema esikteos "De Magnete, Magneticisque Corporibus, et de Magno Magnete Tellure" (Magnetismist ja magnetilistest kehadest ning suurest magnetist Maa) ilmus 1600. aastal. Selles raamatus, mida võib pidada esimeseks Inglismaal avaldatud eksperimentaalfüüsika teoseks, võtab ta kokku ligi 20 aastat kestnud katsed looduslike ja tehislike magnetite magnetismiga. Selles raamatus, mis arendab välja Maa magnetvälja põhjaliku teooria, tuginedes Colchesteri seppade iidsetele teadmistele, selgitab autor selgelt ja täpselt:
* magnetite tõmbumise ja tõukumise reegleid;
* pehmest rauast varda magneetumist magnetväljas;
* kuumuse mõju raua ferromagnetismile.

Tuginedes oma konkreetsetele katsetele, võrdleb ta Maad magnetiga ja järeldab, et see on põhjus, miks kompass osutab põhja poole (seni arvati, et kompassi tõmbab ligi Põhjanael või siis suur magnetsaar põhjapoolusel). Ta valmistas suure sfäärilise magneti, mis oli Maa miniatuurne mudel. Väikese magnetnõela orientatsioon selle pinnal vastas suunale Maal.

Vana-Kreeka loodusfilosoofia võrdles magneti külgetõmbejõudu teise kummalise külgetõmbejõuga, mis oli seotud merevaiguga: hõõrumisel tõmbas merevaik ligi kergeid esemeid, näiteks udusulgi, kiude või kõrsi. Gilbertit huvitasid hõõrdunud merevaigu ja magneti omaduste erinevused. Näiteks magnet tõmbas ligi ainult rauda, samas kui merevaik tõmbas ligi mitmesuguseid kergeid materjale. Gilbert avastas ka, et paljud teised materjalid peale merevaigu võivad hõõrumise kaudu omandada omaduse kergeid objekte ligi tõmmata. Niisuguste merevaigu (kreeka keeles *ἤλεκτρον*, elektron) ja sellega sarnaste ainete omaduste kirjeldamiseks võttis ta kasutusele omadussõna elektriline (uusladina keeles *electricus*, mis tähendab "nagu merevaik") ja nimetas hõõrumisel avalduvat jõudu elektriliseks jõuks. Just elektriliste ja magnetiliste omaduste eristamise eest nimetab inglise teadlane Joseph Priestley teoses elektri ajaloost (1767) Gilbertit elektriõpetuse isaks.
Kuigi hiinlased olid esimesed, kes avastasid Maa magnetismi, oli just William Gilbert see, kes mõistis, et kompassi magnetnõel osutab alati põhja poole sellepärast, et Maa keskel asub midagi – omamoodi magnet – ning et seeläbi on võimalik määrata magnetvälja suunda Maa pinna mis tahes punktis.

Tema auks on magnetilise jõu (täpsemalt magnetomotoorjõu) ühik CGS-süsteemis nimetatatud gilbertiks.

## Kirjandus
* Edgar Zilsel, "The Origins of William Gilbert's Scientific Method", *Journal of the History of Ideas*, 2 (January 1941).
* 
* 
* Steven P. Pumfrey, *William Gilbert's Magnetical Philosophy, 1580-1684. The Creation and Dissolution of a Discipline*, PhD Thesis, University of London, Warburg Institute, 1987.
* John Henry, "Animism and Empiricism: Copernican Physics and the Origins of William Gilbert's Experimental Method", *Journal of the History of Ideas*, 62/1, 2001.
Shane Gillis

**Shane Michael Gillis** (sündinud 11. detsembril 1987) on Ameerika Ühendriikide püstijalakoomik, näitleja ja taskuhäälingu saatejuht. Shane Gillis hakkas komöödiaga tegelema 2012. aastal. 2016 hakkas ta koos püstijalakoomik Matt McCuskeriga juhtima taskuhäälingut "Matt and Shane’s Secret Podcast". 2019. aasta septembris sai temast NBC sketšikomöödiasarja "Saturday Night Live" (SNL) näitleja. Viie päeva pärast ta vallandati "Saturday Night Live’ist", kuna ta sattus avalikkuse kriitika alla 2018. aastal taskuhäälingus öeldu pärast, milles ta kasutas halvustavat keelekasutust, sealhulgas Aasia päritolu inimesi solvavaid väljendeid.

## Viited


## Välislingid

* 
* Ametlik veebileht
Lenco BearCat

**Lenco BearCat** on Ameerika Ühendriikide soomusauto. See on mõeldud kasutuseks politseis ja sõjaväes. Masinat hakati müüma aastal 2001 ning see on teenistuses üle maailma.

## Kasutajad
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  Süüria Demokraatlikud Jõud
* 
* 
* 

## Viited
Ernst Hartwig

**Carl Ernst Albrecht Hartwig** (14. jaanuar 1851 Frankfurt – 3. mai 1923 Bamberg) oli saksa astronoom.

20. augustil 1885 avastas Hartwig Andromeeda galaktikas uue tähe SN 1885A (S Andromedae), mis oli esimene väljaspool Linnuteed nähtud supernoova. Teda peetakse ka kolme paraboolse ja hüperboolse komeedi, nimelt C/1879 Q2, C/1880 S1 ja C/1886 T1, avastajaks või kaasavastajaks.    1882. aastal vaatles Hartwig Veenuse üleminekut Päikesest Argentinas.  

Hartwig õppis matemaatikat, astronoomiat ja füüsikat Erlangeni (lõpetas 1869), Leipzigi (1870), Göttingeni ja Müncheni (1872-1873) ülikoolides. 1874. aastal asus ta assistendina tööle Strasbourgi observatooriumi, 1884. aastal läks astronoomiks Tartu (sel ajal Dorpat) tähetorni ja 1887. aastal sai temast Bambergis asuva Remeisi observatooriumi direktor.

Tartus tegutses Hartwig astronoom-vaatlejana ja tegi vaatlusi peamiselt heliomeetriga. Tema uurimisteemad ulatusid helkivate ööpilvede ja Jupiteri kaaslaste uurimisest kuni Päikese läbimõõdu määramiseni.  

1902. aastal andis Prantsuse Teaduste Akadeemia talle Valzi auhinna heliomeetriliste vaatluste ja muutlike tähtede uurimise eest.   Kuu kraater Hartwig ja Marsi kraater Hartwig on mõlemad nimetatud tema auks.  

## Viited
Abra (paat)

***Abra*** on Araabia Ühendemiraatidest pärit puidust paat.

*Abra*‘sid kasutatakse inimesteveoks üle Khor Dubai. Seal reisivad nad *abra*‘d Al Shindagha ja Al Sabkha vahel iga mõne minuti tagant.

## Vaata ka
* Veetakso
Lahore'i kliima

See artikkel räägib Pakistani Lahore'i linna kliimast. Lahore'is on viie aastaajaga poolkuiv kliima: vähese vihmaga udune talv (1. detsember – 15. veebruar), meeldiv kevad (16. veebruar – 15. aprill), tolmune, vihmane ja kuum suvi (16. aprill – 30. juuni), vihmaperiood (1. juuli – 16. september) ja kuiv sügis (16. september – 30. november). Mõne klassifikatsiooni järgi saab Lahore'i kliimat nimetada niiskeks subtroopiliseks kliimaks. Vihmaperiood on pikk ja intensiivne.

Kuumimas kuus juunis on keskmine õhutemperatuur tihti üle 40 °C. Sademeterohkeim on juuli ning külmim jaanuar.

Linna rekordkuumus mõõdeti 30. mail 1944 (48,3 °C). Madalaim temperatuur mõõdeti 17. jaanuaril 1935 (–2,2 °C).

## Ilma mõjutavad tegurid
Lahore'i ilma mõjutavad peamiselt mussoonid ja läänest pärit tormid. Muidu domineerib mandriline õhustik. Lahore'i ilma mõjutavad tegurid on peamiselt:
* talvised läänetuuled, mis toovad kaasa mõõduka vihma ning harva ka rahe;
* talviti võib esineda päevi või nädalaid kestev paks udu;
* suvel, eriti mais ja juunis, on tolmutorme;
* intensiivseimad kuumalained on mais ja juunis;
* juunist septembrini esinevad edelast pärit mussoonid;
* muul ajal domineerib mandriline õhustik.

## Mussoonid
Aasta keskmine sademete hulk Lahore'is on 758,8 mm. Mussoonihooaeg kestab juuni viimasest nädalast septembri lõpuni. Aastal 2009 oli mussonisademeid keskmiselt vähem El Niño lõunaostsillatsiooni tõttu. Siin on Lahore'i keskmine mussoonisademete hulk aastatel 2003–2013:
* 2003: 377 mm
* 2005: 426 mm
* 2006: 606 mm
* 2007: 531 mm
* 2008: 800 mm
* 2009: 518 mm
* 2010: 711 mm
* 2011: 1439 mm
* 2012: 576,2 mm
* 2013: 1430 mm

## Äärmuslikke ilmastikunähtusi
Jaanuaris 1909 sadas Lahore'is lund. See on ilmselt üks vähestest kordadest üldse, kui seal lund sadanud on.

Veebruaris 2011 sadas Lahore'is tihedat rahet ning linnatänavad kattusid mitmesentimeetrise rahekihiga. See oli linna viimase 30 aasta suurim rahetorm. Sadu kestis pool tundi ning vaheldus tiheda vihmaga. Lennujaamas mõõdeti 12 mm vihma ja 45 mm rahet.

## Vaata ka
* Pakistani kliima

## Viited
De Havilland Canada DHC-2 Beaver

**de Havilland Canada DHC-2 Beaver** (inglise keelest *Kobras*) on lennukimudel, mida tootis aastatel 1947–1967 Kanada ettevõte de Havilland Canada. See on ühe mootori, kõrgete tiibade, propelleriga ning tüübilt lühistardi ja -maandumise (STOL) tüüpi. Seda on kasutatud näiteks inimeste ja kauba transpordiks ning õhust külvamiseks.

Tootjafirma de Havilland Canada otsustas pärast teist maailmasõda viia fookuse tsiviillennundusele. Lennukil pidi pilootide soovituste järgi olema hea STOL-võimekus ja täismetallist kere. Esmalend tehti augustis 1947. Aastal 1948 tarniti esimene lennuk, Ontario loodusvaradeministeeriumile. Uus-Meremaa mereväe Beaver täitis tugirolli Edmund Hillary 1958. aasta ekspeditsioonil Lõunapoolusele.

DHC-2 Beaver on olnud mitmeotstarbelise lennukina kasutusel ka paljudes sõjavägedes. Ameerika Ühendriikide maavägi ostis mitusada mudelit. Tootmine lõpetati aastal 1967, selleks ajaks oli valminud üle 1600 Beaveri. Hiljem on kaalutud Beaveri tootmisega jätkamist.

Beaveri mitmeotstarbekus tegi sellest ühe Kanada äärealade lendurite lemmikmudeli. Lennundusekspertide sõnul on DHC-2 Beaver Kanada lennunduse ikoon. Aastal 1987 nimetati see üheks 20. sajandi Kanada inseneeria suursaavutuseks. Aastal 1999 vormiti Kanadas DHC-2 pildiga veeranddollarilisi ning aastal 2008 pandi müüki 50-sendine kuldne mälestusmünt. Endiselt on väga paljud DHC-2 Beaverid kasutuses, nende ametlik hooldaja oli pärast de Havilland Canadat Viking Air, mis aastal 2024 muudeti uuesti De Havilland Canadaks.

## Kasutajad
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  Kambodža
* 
* 
* 
* 
*  Lõuna-Araabia Liit
*  Lõuna-Jeemen
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vaata ka
* de Havilland Canada DHC-3 Otter
* Fairchild F-11 Husky
* GippsAero GA8 Airvan
* Helio Courier
* Max Holste MH.1521 Broussard
* Noorduyn Norseman
* PAC P-750 XSTOL
* Pilatus PC-6 Porter
* Lennukikandja-põhiste lennukite loend

## Viited

## Kirjandus
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Petseri vapp

**Petseri vapp** on Petseri linna vapp. Petseri keskne sümbol on kaljukoobas, mida on tähistatud igal Petseri vapil.

Praegune vapp võeti Petseri linna sümbolina kasutusele seoses halduslikult eraldiseisva Petseri linna moodustamisega 2005. aasta Venemaa haldusreformi käigus. Vapi aluseks on võetud 1782. aastal loodud vapp. 

## Ajalugu

Esimese vapi sai Petseri 29. detsembril 1782. aastal, mil linn sai linnaõigused. Esimene vapp kujutas enesest põigiti kaheks jaotatud kilpi, mille ülemisel poolel helesinisel väljal asetses leopard ja pilvedest väljasirutatud käsi. See osa kilbist viitas Pihkva kubermangule. Kilbi alumisel poolel asetses hõbedasel väljal mäeküngas, milles asus koobas. Kujutatud koobas on päriselt olemas ja omane Petseri linnale. Petseri maakonna likvideerimisega 1797. aastal kadus Petseri sümboolika ja linn kaotas tähtsuse. 

1861. aastal töötati linnale välja uue vapi kavand. Vapi hõbedasel kilbil oli must koobas, millele lisandus punane rist. Vapi vabas nurgas oli Pihkva kubermangu vapp. Kilp oli kroonitud punase krooniga ja ümbritsetud kuldsetest viljapeadest, mis olid ühendatud Aleksandri lintidega. Kavand kasutusse ei jõudnud.

Eesti Vabariigi koosseisus kasutas Petseri oma sümboolikas Katariina II ajast pärinevat vappi ilma Pihkvamaa osata. Linnavolikogu kinnitas 22. detsembril 1937 Petserile uue vapi kujunduse. Selle kirjeldus oli järgnev: "Kilbi hõdedavärvilisel põhjal parempoolsel äärel pruunivärviline kalju mustavärvilise koopa avausega. Kalju alusel asetseb püstasendis, vaatega paremale külgvaates sinisevärviline leopard. Leopard toetud parema käpaga kaljukoopale, kuna vasak käsi on püsti. Leopardi suust ulatuv välja punane keel". Sellega oli Petseri viimane maakonnalinn Eestis, mis sai omale lipu ja vapi. Vapi pidi 1940. aasta juunis kinnitama president, kuid Nõukogude okupatsiooni tõttu jäi vapp kinnitamata.

Venemaa koosseisus sai Petseri praeguse vapi 2005. aastal. Esialgu jagas linn vappi Petseri rajooniga, kuni 2021. aastal sai rajoon oma vapi. Praegune vapikujundus kinnitati 31. augustil 2004 (rajooni vapina), selle loomisel mängis peamist rolli Konstantin Motšjonov. Vapi kilbil on hõbedasel väljal rohelisel maapinnal kuldne mägi musta koopa sissekäiguga; paremal mäe ees on roheline noor puu.

## Galerii

Fail:Petserimaa Vabadussõja mälestussammas Värskas.jpg|2020. aastal avatud Petserimaa Vabadussõja mälestussammas, mille paremal küljel on Petseri linna vapp
Fail:Petserimaa vapp 1929.jpg|Petserimaa esimene vapp, kasutusel aastatel 1929−1937
Fail:Coat of arms of Petserimaa and Setumaa.svg|Petserimaa teine vapp, kasutatud ka Setomaa sümbolina
Fail:Герб Печорского района Псковской области.jpg|Petseri rajooni vapp (kasutusel 2021. aastast)


## Vaata ka

* Petserimaa vapp

## Viited
Bluey (telesari)

**"Bluey"** on Austraalia animasari. See on mõeldud eelkooliealistele, sarja tellisid Australian Broadcasting Corporation (ABC) ja British Broadcasting Corporation (BBC) ning õigused kuuluvad Briti firmale BBC Studios. "Bluey" jõudis Austraalia telekanali ABC Kids eetrisse aastal 2018. Rahvusvaheliselt levis see esmalt Ameerika Ühendriikide kanalile Disney Jr. ning edasi voogedastusplatvormile Disney+.

Sarja nimitegelane on 6-aastane (hiljem 7-aastane) uudishimulik Austraalia karjakoera kutsikas. Ta elab koos oma vanemate ja õega, kes tema seiklustele tihti kaasa tuleb. Teised tegelased on erinevate tõugude koerad. Peamised teemad on pereelu, üleskasvamine ja Austraalia kultuur. Tegevuskoht meenutab Brisbane'i.

"Bluey" on Austraalias populaarne sari. Sellest on valmistatud fänninänni ning lavastatud etendus. Aastal 2019 võitis "Bluey" parima lastesarja kategoorias kolm Logie auhinda ja Emmy ning aastal 2024 Peabody auhinna.

Eestis on sarja näidatud Duo Media Networksi voogedastusplatvormil. Tegelastele andis hääle Mart Müürisepp.

## Välislingid
* Koduleht
Curtis Sliwa

**Curtis Anthony Sliwa** (sündinud 26. märtsil 1954) on Ameerika Ühendriikide poliitik, aktivist ja raadiosaatejuht. Ta on Guardian Angelsi asutaja ja tegevjuht. Tegemist on mittetulundusühinguga, mis tegeleb kuritegevuse ennetamisega ning mille peakorter asub New Yorgis. Sliwa on olnud kaks korda New Yorgi linnapeakandidaat Vabariikliku partei nimekirjas. 2021. aastal kaotas ta demokraatide kandidaadile Eric Adamsile ja 2025. aastal demokraatide kandidaadile Zohran Mamdanile.

1977. aastal asutas Sliwa turvarühma The Magnificent 13, mis patrullis öösiti Bronxis ja New Yorgi metroos. Kui kuritegevus kõigis New Yorgi linnaosades kasvas, värbas grupp sadu uusi liikmeid ning kogus mainet kogu linnas. 1979. aastal nimetati ühing ümber Guardian Angelsiks. Sellest ajast alates on tema juhtimisel organisatsioon laienenud nii USA-s kui ka rahvusvaheliselt, olles hetkel tegev neljateistkümmes riigis ja üle 130 linnas. Guardian Angels tegeleb kuritegevuse ennetamise, enesekaitsetreeningute, noorte juhendamise ja kodutute abistamisega.

## Viited


## Välislingid

*