Howli liikuv kindlus

**"Howli liikuv kindlus"** (inglise keeles "Howl's Moving Castle"; jaapani keeles ハウルの動く城) on 2004. aasta Jaapani animafilm, mis valmis animastuudios Studio Ghibli. 

Filmi stsenaariumi kirjutas ja lavastas Hayao Miyazaki ning film põhineb Briti kirjaniku Diana Wynne Jonesi samanimelisel raamatul. Jaapani keeles andsid tegelastele hääle Chieko Baisho (Sophie) ja Takuya Kimura (Howl).
Film nomineeriti parima joonisfilmi Oscarile ning saavutas teise koha filmi "Wallace ja Gromit: Libaküüliku needus" järel.

## Tegevus

Tegevus toimub väljamõeldud kuningriigis, kus käib parajasti sõda. Selleks, et teist kuningriiki sõjas võita, kasutatakse maagiat ja 20. sajandi tehnoloogiat.

Lugu räägib noorest Sophiest, kes töötab tagasihoidlikus kübaraäris (raamatu järgi sai ta selle päranduseks). Ta kohtub kena noormehega nimega Howl (jaapani keeles ハウル, Hauru), kes kaitseb Sophiet ja viib ta katustele kõndima. Howl on võlur. 

Kui nad lendamast tagasi tulevad, ütleb Howl Sophiele, mis ta edasi peab tegema. Siis ütleb ta Sophiele "Hea tüdruk" (jaapani keeles いい子だ, *Īkoda* ehk "hea laps"; inglise keeles väikese nüansierinevusega *" That's my girl."*), ja lendab minema.

Ühel päeval muutub Sophie Tühermaanõia loitsu tagajärjel vanaks memmeks. Häbenedes oma välimust, otsustab Sophie põgeneda linnast ning otsida uut elukohta. Tee peal leiab Sophie ühe kepi, mis osutub äranõiutud hernehirmutiseks. Hernehirmutis juhatab Sophie võlur Howli liikuva kindluseni, millest peagi saab Sophie uus kodu.

Sophiest saab Howli teenijanna. Peale nende elab majas veel kõnelev tuleleek, tuledeemon Calcifer, ja veel mõned tegelased. 

Igal öösel muudab Howl end mustaks linnuks ja läheb kuninga heaks sõdima. Ükskord ütleb ta Sophiele, et tegelikult talle ei meeldi sõdida, aga ta ei julge kuningale ära öelda. Sophie püüab Howli aidata.

Sündmuste edasi arenedes muutub kõik aina kaootilisemaks ja unenäolisemaks. Ühel õhtul ei tule Howl enam koju, sest ta ei suutnud end linnust inimeseks tagasi võluda. Sophie leiab ta ühe mäe kõrvalt ühe suure musta sulislooma kujus. Ta ei tea, mida edasi teha.

Sophie läheb koopasse ja leiab seal end aasalt, kus ta oli kunagi lapsepõlves. Ta näeb ennast ja Howli langevate tähtede sabinas ja kuidas Howl üritab tähti kinni püüda. Ta saabki ühe tähe kätte. Sophie mõistab, et Calcifer on tegelikult langev täht.

Sophie hüüab "Leia mind tulevikust!" Ja äkitselt on ta olevikus tagasi. Sophie saab aru, mida ta peab tegema. Ta suudleb Howli külmadele huultele ja Howl ärkab oma tardumusest. Elujõud on temas tagasi.

Õnnelik Sophie suudleb spontaanselt kõiki ümbritsevaid ja vabastab niimoodi kogemata veel kaks hinge. Calcifer saab oma tähekuju tagasi ja nõiutud hernehirmutis muutub võõramaa printsiks, kes on väga õnnelik, et Sophie ta ära päästis. Calcifer tuleb lennates tagasi ja ütleb, et nüüd, vaba hingena, on tal lausa lust kindlust edasi teenida. Kindlus kasvatab aga tiivad külge. Valitseja, kes jälgis kõike toimuvat läbi oma võlukuuli, saab aru, et käes on õnnelik lõpp ja lõpetab sõja.

Film lõppeb sellega, et kõik peategelased lendavad kindlusega minema.

## Võrdlus raamatuga
Filmi-Sophie on raamatu-Sophiega võrreldes noorem. Seda oma isiksuse ja hingelaadi poolest. Diana Wynne Jonesi raamatus on mõlemad peategelased pigem kahe jalaga maas inimesed, kes ei saa omavahel alati mitte ideaalselt läbi. 
Jonesi raamatus ütleb Sophie, et on end alati vanana tundnud. Seega ei tule Tühermikunõia poolt korraldatud vanaks muutmine talle ka suure ehmatusena.
Tegelaste arv ja välimus erineb raamatus ja filmis suuresti. Raamatus on lisaks Howlile ja Sophiele seiklustest osa võtmas ka Sophie kaks õde. Neil on Howliga täiesti omaette eraldi lugu.
Howli karakter erineb raamatu ja filmi vahel nagu öö ja päev. Filmi karakter on pigem unistaja tüüp, raamatu-Howl aga edev,  isekas, röövib noorte tütarlaste südameid ja tema iseloom on kohutav.
Erinevused raamatu ja filmi süžeeliinides on samuti märkimisväärsed.

## Viited

## Välislingid
*