open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Yerba Buena

**Yerba Buena** on saar Põhja-Ameerikas San Francisco lahes Californias San Francisco ja Oaklandi vahel.

Yerba Buena on kitsa tammiga ühendatud Treasure'i saarega. Mõlema saare pindala on kokku 2,334 km² (Treasure'i saar on pisut suurem) ja neil elab kokku 2000. aasta seisuga 1453 inimest (neist rõhuv enamus Treasure'i saarel).

Saart läbib maantee Interstate 80, mis kulgeb läbi saarel asuva tunneli. Nii Oaklandi kui San Franciscoga on ta ühendatud silla abil.

## Ajalugu

Esimene California seadusandlik kogu kehtestas 18. veebruaril 1850 San Francisco piirid ja andis Yerba Buena saarele nime, mida San Francisco kandis kuni 1847. aastani. See nimi tuleb hispaaniakeelsetest sõnadest *hierba buena*, mis tähendab 'hea taim'. Hea taime all on mõeldud kohalikku huulõieliseliiki.

Seda nime kandis Yerba Buena kuni 1895. aastani, mil USA Kohanimede Nõukogu muutis selle **Goat Islandiks** ('Kitsesaar'). 3. juunil 1931 ennistati saarele endine nimi.

Aastakümneid oli saar USA sõjaväe käsutuses. Idee saarele sõjaväeposti rajamisest tuli USA kodusõja ajal, mil kardeti, et Konföderatsiooni sõjalaev võib udus Fort Pointi ja Alcatrazi vahelt läbi hiilida ning San Francisco lahte jõuda. Esimene sõjaväeüksus asus Yerba Buenale siiski alles 1870. aastatel. Saarele paigutati udupasun ja 1875 valmis kaheksanurkse põhiplaaniga tuletorn, mis on säilinud tänapäevani.

Vahetult enne 20. sajandi algust asus saarele USA mereväe esimene Vaikse ookeani rannikul olev õppekeskus. Selle komandandi residentsiks valmis 1900. aastal uusklassitsistlikus stiilis olev hoone, mida tänapäeval kutsutakse Nimitzi majaks. Niisuguse hoone kuulumine mereväele oli tollal ebatavaline. Õppekeskus suleti pärast Teist maailmasõda.

Saarel elas pärast Teist maailmasõda kuni oma surmani admiral Chester Nimitz.

Tänapäeval asub Yerba Buenal USA Rannavalve jaam. Saarel on rannavalve barakid ning raadio- ja radarijaamad. Seetõttu on suur osa saarest tsivilistidele suletud. Sellegipoolest elab saarel ka tsiviilisikuid.
Kapiti

**Kapiti** on saar Uus-Meremaa Põhjasaare rannikust 8 km kaugusel. Saare pindala on 19,65 km², pikkus 10 km ja laius kuni 2 km, kõrgus kuni 520 m. 

Saar on osa looduskaitsealast. Seal pesitseb palju linde, kellest paljud on saarele taasasustatud. Saare algset ökoloogilist seisundit on üritatud taastada. 1998. aastaks hävitati saarelt rotid.
Esko Tullus

**Esko Tullus** (sündinud 23. juunil 1974 Tallinnas) on eesti filmiprodutsent ja tantsija.

Esko Tullus on lõpetanud Tallinna 1. Keskkooli. Elas üle paarikümne aasta Lääne-Rootsis Herrljungas, kus sai majandushariduse, nüüd elab Tartus.

Rootsis sai temast ka kõrgema taseme ehk A-klassi bugitantsija, kes on mitu korda võtnud osa Rootsi bugitantsu meistrivõistlustest.

Bugi on paaristants, mida on lihtne õpetada ja õppida. Seda saab tantsida ükskõik millise neljalöögilise taktimõõduga muusika saatel. Sel on oma kindel sammumuster, mida on kerge kombineerida, ning tantsu juhib meesterahvas. 1970. aastatel nimetati Eestis bugiks bugi-bugit ehk tvisti. Bugitants võib segamini minna ka bugi-vugiga, kuna need mõlemad pärinevad *[[lindy-hop]]*'i tantsudest, kuuludes Ameerikas 1920. aastatel sündinud tantsude hulka. Et *lindy-hop*'i ajalugu on džässipõhine, siis pärast 1950. aastaid, mil maailma vallutas *[[rock'n'roll]]*, kohandus *lindy-hop* Rootsis bugiks (rootsi keeles *bugg*).

## Saavutused
* 2004 2. koht L-Rootsi MV tantsus
* 2005 31. Rootsi MV tantsus
* 2005 Hõbemedal filmiga "Saaremaja"

## Viited
Vatnajökull

**Vatnajökull** on jäämüts Islandil. See on Islandi suurim liustik (7700 km² ehk 8% Islandi pindalast) ning mahu poolest Euroopa suurim, kuid pindalalt teine Teravmägedel asuva Austfonna jäämütsi järel. Jääkihi keskmine paksus on 400 m, kuid ulatub keskosas 1000 meetrini. 

Liustiku all asuvad mitmed tegevvulkaanid, neist Grímsvötn purskab alates 21. maist 2011, enne seda purskas ta viimati 1996. ja 2004. aastal.

Liustiku lõunaserval asub Islandi kõrgeim tipp Hvannadalshnúkur.

Suurema osa liustikust hõlmab Vatnajökulli rahvuspark.
Kapas

**Kapas** on saar Terengganu osariigis Malaisias.

Asub Kuala Terengganu lähedal rannikust 6 km kaugusel. Saarele pääseb Marangist paadiga.

Saar on mägine ja kaetud vihmametsaga. Rannikul asuvad puhkemajad ja kämpingud.
Tirschenreuth

**Tirschenreuth** on linn Saksamaal Baieri liidumaal. Asub Oberpfalzis 12 km kaugusel Tšehhi piirist.

## Viited

## Välislingid
* Tirschenreuthi koduleht
Ivan Ševitš

**Ivan Jegorovitš Ševitš** (vene Иван Егорович Шевич; 4. aprill 1838 – 24. veebruar 1912 Moskva) oli serbia päritolu Venemaa riigitegelane. 

Ta oli kammerhärra, tõeline riiginõunik, Voroneži asekuberner 2. maist 1869 kuni 10. detsembrini 1871, Kaluga tsiviilkuberner 10. detsembrist 1871 kuni 19. novembrini 1882, Liivimaa tsiviilkuberner 19. novembrist 1882 kuni 1. maini 1885, senaator (1885) ning aastast 1903 Riiginõukogu liige. 

## Perekond
Ivan Ševitši vanemad olid suurvürstinna Olga Nikolajevna husaaripolgu komandör Georgi (Jegor) Ševitš (1808–1849) ja Lydia Bludova (1815–1882). Tema ema oli justiitsminister Dmitri Bludovi (1785–1864) tütar ning noorem vend Dmitri Ševitš (1839–1906) diplomaat ja salanõunik. Tema samanimeline vanaisa, Napoleoni-vastase sõja Leipzigi lahingus hukkunud kindralleitnant Ivan Ševitš (1754–1813, ru), oli abielus krahv Alexander von Benckendorffi õe Natalie Marie Elisabeth von Benckendorffiga. 

Ivan Ševitš oli abielus Maria Struvega, kes oli tõelise riiginõuniku Adolf Struve tütar. Abielust sündisid:
*Kleopatra (1869),
*Lydia (1874),
*Georgi (1871–1960), Venemaa sõjaväelane.

## Viited
Torm (laev)

**PVL-105 Torm** on endine Eesti Piirivalve Storm-klassi laev, mis seisab praegu Eesti Meremuuseumi eksponaadina Lennusadamas. 

## Ajalugu
### Norra teenistues
Torm ehitati aastatel 1965–1966 Norras Bergenis. Tollal kandis laev nime KNM P968 Arg ja teenis Norra Mereväes. Laev kuulus Norras aastatel 1965–1968 ehitatud 20-laevasesse (algselt kavandati 23 laeva) suurtükikaatrite seeriasse. Relvastuseks olid universaal-automaatsuurtükid 76 mm Bofors L/50 ja 40 mm Bofors L/70.

Alates 1970. aastast moderniseeriti laevad raketikaatriteks 4x raketisüsteemidega Penguin. 

### Eesti teenistuses
Torm kingiti Eesti Piirivalvele detsembris 1994 ilma relvastuseta. 16. detsembril 1994 toimus Piirivalvesadamas üleandmise ja lipuvahetuse tseremoonia. Laeva ristiemaks on tollane Riigikogu liige Valve Kirsipuu. Laev klassifitseeriti valvelaevaks ja relvastati 1x2-25mm automaatkahuritega 2M-3. Aastal 1996 asendati üks neist Norrast soetatud 40 mm automaatkahuriga Bofors L/60. Eestis modifitseeriti ka laeva ankrusüsteemi. 

Laev baseerus valdavalt Saaremaal ja Hiiumaal, hiljem Tallinnas ja Paldiskis. Torm osales detsembris 1995 Eesti-Läti "kilusõjas" Liivi lahel ning võttis osa mitmest merepäästeõppusest.

Laev anti 2008. aastal üle Eesti Meremuuseumile, sest vanuse ja mootoriressursi peatse ammendumise tõttu ei sobinud laev enam piirivalveteenistuseks. Üleandmisaktid laeva siirdumiseks Eesti Meremuuseumile kirjutati alla 2. aprillil 2008 jäämurdja Suur Tõll salongis. 

## Välislingid
*Torm Meremuuseumi veebilehel
Moskva-Leedu sõda

**Moskva-Leedu sõja** all võidakse silmas pidada mitut erinevat sõda:
***[[Moskva-Leedu sõda (1368–1372)|Moskva-Leedu sõda]]** (1368–1372)
***[[Moskva-Leedu sõda (1492–1494)|Esimene Moskva-Leedu sõda]]** (1492–1494)
***[[Moskva-Leedu sõda (1500–1503)|Teine Moskva-Leedu sõda]]** (1500–1503)
***[[Moskva-Leedu sõda (1507–1508)|Kolmas Moskva-Leedu sõda]]** (1507–1508)
***[[Moskva-Leedu sõda (1512–1522)|Neljas Moskva-Leedu sõda]]** (1512–1522)
***[[Moskva-Leedu sõda (1534–1537)|Viies Moskva-Leedu sõda]]** (1534–1537)http://militera.lib.ru/h/krom_mm01/index.html
***[[Liivi sõda]]** (1558–1582)
A7V-U

**A7V/U** oli Saksamaa Esimese maailmasõja lõpus projekteeritud rasketank, mille eeskujuks oli inglise Mark IV. Tanki suudeti toota ainult üks prototüüp, kuid see lammutati pärast valmimist.

## Ajalugu

Saksamaa esimese tanki A7V kehv esinemine maastikul selgus juba varakult. Novembris 1917 toimunud Cambrai lahingus langes sakslaste kätte mitmeid inglise Mark IV-sid, mida põhjalikult uuriti. Alguses pakuti välja, et inglise tanke lihtsalt kopeerida ja Saksamaal tootma hakata. See plaan jäi teostamata, kuna täpselt samade komponentide valmistamine oli keeruline. Lisaks ei oleks saanud kasutada A7V jaoks toodetud materjale.
Seetõttu otsustati projekteerida uus tank A7V/U (U tähendas *Umlaufende Kette* ehk ümberringi roomikud), mis sarnaneks inglise tankidega, kuid kasutaks ära maksimaalselt A7V komponente. Juuniks 1918 valmis üks prototüüp, mis oli suure kaalu tõttu kohmakas ja sel esines veel mitmeid vigu. Prototüüp lammutati, kuid tehnilised raskused hinnati ületatavaks ja 12. septembril 1918 telliti 20 masinat. Neist ükski ei valminud. Tanki projekteeris Joseph Vollmer.

## Tehnilised andmed

A7V/U sarnanes välimuselt inglise Mark IV-ga: roomikud jooksid üle kogu kere ja relvad paiknesid külgedel sponsoonides. Soomus oli ees 30 mm, külgedel ja mujal 20 mm paks. Kaks Daimleri 4-silindrilist mootorit andsid koguvõimsuseks 210 hj (157 kW) ja maksimaalseks kiiruseks 12 km/h. 
Masin oli 8,38–8,50 m pikk, 4,69 m lai ja 3,14 m kõrge. Relvastuseks plaaniti kaks 57 mm kahurit ja neli 7,92 MG08/15 kuulipildujat. 

### Variandid
A7V/U-st projekteeriti kaks lisaversiooni, mida kunagi ehitama ei hakatud.

***A7V/U2** – väiksemate sponsoonidega ja ühe kuulipildujaga pealmises tornis
***A7V/U3** – ainult kuulipildujatega relvastatud versioon

## Viited
Fjodor von Lysander

**Fjodor Vladimir von Lysander** (ka **Friedrich Woldemar von Lysander**; vene Федор (Фридрих Вальдемар) Станиславович Лизандер; 16. oktoober 1816 – 15. veebruar 1893 Pavlovsk) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane. 

Ta oli kammerhärra, tõeline riiginõunik (1862), Liivimaa tsiviilkuberner 26. jaanuarist 1868 kuni 12. jaanuarini 1871. 

## Perekond
Tema vanemad olid rittmeister, Grenči (*Grendsen*) ja Daugavpilsi lähedal asunud Tabore (*Tabor*) mõisnik Stanislaus von Lysander (1792–1840) ja Elisabeth von Engelhardt (1797–1835).  
 
Tema abikaasa oli Thekla Fjodorovna [Sakivajeva ?] (surn. 1908).

## Viited
Rudolfi saar

**Rudolfi saar** (vene keeles остров Рудольфа) on Franz Josephi maa kõige põhjapoolsem saar. Saare põhjarannikul paiknev Fligely neem tähistab Venemaa ja kogu Euroopa kõige põhjapoolsemat punkti. 

Rudolfi saar kuulub Arhangelski oblasti koosseisu ning selle pindala on 297 km². Saar on peaaegu täielikult jääga kaetud.

## Ajalugu
Nagu kogu Franz Josephi maa, avastati ka Rudolfi saar 1873. aastal Austria-Ungari polaarekspeditsiooni käigus, mida juhtis Julius von Payer. Saar sai oma nime Austria-Ungari kroonprintsi Rudolfi auks.

1932. aastal rajati saarele polaarjaam, mis suleti ja konserveeriti 1995. aastal.

Aastal 1936 rajati saarele Nõukogude Liidu esimene põhjapooluse lennuekspeditsiooni baas, millelt 1937. aasta mais väljusid neli ANT-6 tüüpi lennukit, et transportida Ivan Papanini juhtimisel tegutsenud ekspeditsiooni liikmed põhjapoolusele.

## Geograafia
Rudolfi saart ümbritseb Põhja-Jäämeri. Lõuna pool eraldab seda Oktjabrjata saartest ja Hohenloe saarest Neimaieri väin. 

Saare kõrgeim punkt, 461 meetrit üle merepinna, asub saare keskosas. 

Lõunaosas paikneb Middendorfi liustik ning lääneosas, Teplitse lahe ääres, asub Rudolfi polaarjaam.

## Välislingid
*Завершено обследование островов архипелага Франца Иосифа 1. juuli 2004
*Saarel asuvate majade pildid
*Saare kaart mõõtkavaga 1:200 000
Narkodiiler

**Narkodiiler** on inimene, kes tegeleb illegaalselt ja süsteemselt illegaalsete narkootikumide vahendamise ja/või müügiga.

## Vaata ka
*uimastikaubandus

## Välislingid
*"Narkodiiler: enim soovitakse narkootikume osta neljapäevast pühapäevani, nädala keskel elatakse tavapärast argielu" Õhtuleht, 4. detsember 2018
Maru (laev)

**PVL-106 Maru** on Eesti Piirivalve endine valvelaev, mis nüüd on Eesti Meremuuseumi muuseumlaev Lennusadamas.

## Ajalugu
### Soomes
Laev ehitati 1964. aastal Soomes Turus Oy Laivateollisuus Ab-s ja läks Soome piirivalve teenistusse nimega **Viima**. Jäi oma klassi ainsaks laevaks. 

Laeva kasutati patrullimiseks peamiselt Botnia lahel. 

### Eestis

27. jaanuaril 1995 kinkis Soome laeva Eesti Piirivalvele. Eestis sai laev nimeks PVL-106 **Maru**.

Laev on võtnud teenistuse jooksul osa mitmetest merepäästeõppustest ja -operatsioonidest. Maru osales koos Kõuga septembris 1995 kolmepoolsel merepäästeõppusel Kotkas ning koos Tormiga detsembris 1995 peetud Eesti-Läti "kilusõjas" Liivi lahel. 

2006. aastal osales Maru võidupüha mereparaadil Saaremaal.

Seoses moraalse vananemise ja uute valvelaevade saamisega eemaldati Maru 2010. aasta paiku aktiivsest kasutusest. Alates 2012. aastast seisab Maru Lennusadamas muuseumlaevana. Põhilised laeva süsteemid on hoitud töökorras. Laeva on avatud külastajatele suuremate mereürituste ajal. Muudel juhtudel tuleb külastamiseks Eesti Meremuuseumiga eelnevalt kokku leppida. 

Laeva on Lennusadamas kasutatud Eesti Merekooli õpilaste tehniliseks praktikaks ja Tallinna merenoorkotkaste õppebaasina.

## Ehitus
Laeva kere ja tekiehitis on metallkonstruktsiooniga. Kere konstruktsiooni ja kuju alus on Soome Ruissalo-klassi patrull-laeva kere. Kere koosneb sektsioonidest: 
* vöörpiik, 
* noorema koosseisu kajutid koos pesuruumiga, 
* mess koos kambüüsi ja ühe kahekohalise kajutiga, 
* masinaruum, 
* juhtkonna kajutid koos messi ja pesuruumiga, 
* ahterpiik.

Iga 12-silindriline MTU V-peamasin käitab ühte sõukruvi. Keskmisel sõukruvil on muudetav labade asend. 

Laeval oli abipaat ja selle veeskamiseks ahtritekil hüdro-liigendkraana.

Relvastuseks oli Soomes algul vööris raskekuulipilduja, hiljem Eestis vene 25mm automaatkahur 2M-3. Lisaks oli ahtris kergem kuulipilduja. Soome teenistuses oli laeval sonar.

## Vaata ka
* PVL-100
* Valvas
* Lennusadam

## Välislingid

* Maru pilt 
* Hiiumaa lähedal avastati merereostus (2006)
Renault 20/30

**Renault 20** ja **Renault 30** aastatel 1975–1984 toodetud prantsuse sõiduauto. Tegu oli tolle ajastu Renault' kõige luksuslikuma mudeliga ning ehituse ja keredetailide poolest olid 20 ja 30 samad. Küll aga oli 30 parema varustusega ning ka suurema töömahuga mootoritega. 

## Loomine
Luksuslikuma mudeli loomist väikeautode kõrvale alustati Renault' tehases 1960. aastatel. Algul plaaniti konstrueerida V8-mootoriga auto, kuid selle loomise protsess venis, kuni lõpuks 1970. aastate algul alustati projekti P127. Projekti tulemusel valmis märtsis 1975 Renault 30 ja sama aasta novembris Renault 20. Autode loomisel võeti aluseks Renault 12 mehaanikapool ja Renault 16 kerekontseptsioon. Mõlemad nimetatud mudelid olid juba varem saavutanud suure müügiedu ja populaarsuse.

## Konstruktsioon
Mootor asetseb kere suhtes pikisuunas, eespool esitelge ja vedavad on esirattad. Nii esi- kui ka tagavedrustus on sõltumatud.

Renault 20 ja Renault 30 erinevad üksteisest peamiselt vaid esiotsa disaini, tagapidurite ja kasutatud mootorite poolest. Renault 20-l kasutati nelinurkseid esitulesid, trummelpidureid tagateljel ja väiksema töömahuga neljasilindrilisi mootoreid. Luksuslikumal Renault 30-l olid aga ümarad topeltesituled, ketaspidurid tagateljel ja kasutati 2,7 l töömahuga V6-bensiinimootorit. Hiljem lisandus turbolaadimisega diiselmootor.

### Modifikatsioonid
Renault 20TL (R1271), Renault 20TS/LS (R1272/R1277), Renault 20TX (R1279), Renault 20 Diesel (R1276), Renault 30TS (R1273 või R1275), Renault 30TX (R1278) ja Renault 30 Turbo Diesel


Renault20back.jpg|Renault 20
Renault 20.jpg|Renault 20
Renault 30TX front 20070404.jpg|Renault 30
Renault 30TX rear 20070404.jpg|Renault 30

## Muu
Kokku toodeti seda tüüpi autosid eri andmetel Sandouville'is 622 000 – 638 000 Renault 20 ja 145 000 Renault 30 autot.
Kogu tootmisperioodi jooksul ei suudetud neil mudelitel kõrvaldada kõiki pisivigu ja puudusi, mistõttu autode töökindlus jättis soovida. Samas oli tegu väga mugavate ja omas klassis luksuslike autodega.

Üks Renault 30 oli kasutusel president François Mitterrandi ametiautona tema esimestel ametiaastatel (1981–1983), kuni 1984. aastal võttis ta kasutusele uue Renault 25.

1980. aastate keskel toodeti väike hulk seda tüüpi autosid Dacia 2000 nime all ka Rumeenias.
Fligely neem

**Fligely neem** (vene Мыс Флигели) on neem Franz Josephi maa Rudolfi saare põhjarannikul.

Neemel asub Euroopa ja Venemaa väidetavalt põhjapoolseim punkt. Neeme geograafilised koordinaadid on . Neeme tipp asub põhjapoolusest 911&nbsp;km kaugusel.

Neem sai nime Austria-Ungari kartograafi August von Fligely (1811&ndash;1879) auks.

Neeme avastas 12. aprillil 1874 laeval Admiral Tegetthof saabunud Austria-Ungari polaarekspeditsioon Julius Payeri ja Karl Weyprechti juhtimisel. Esimesed inimesed, kes neemel maabusid, olid madrus Antonio Zaninovich, mitšman Eduard Orel ja ekspeditsiooni juht Julius Payer.

Aastal 2003 paigaldati saarele 300-kilogrammine rist, mis tähistab Venemaa kõige põhjapoolsemat punkti.

Venemaa topograafilise kaardi põhjal ei ole Fligely neem siiski Rudolfi saare kõige põhjapoolsem punkt. Saarest läände laiuv rannik ulatub mitmesaja meetri võrra põhja poole, kuid seal ei ole nii silmatorkavat objekti nagu neem.

## Vaata ka
*Euroopa äärmuspunktid
*Venemaa äärmuspunktid

## Viited
Crypto.com Arena

**Crypto.com Arena** (endine **Staples Center**) on mitmeotstarbeline spordiarajatis, mis asub USA-s California osariigis Los Angeleses. See avati 13. oktoobril 1999.

Hall on tuntud NBA-s mängivate Los Angeles Clippersi ja Los Angeles Lakersi, aga ka NHL-i meeskonna Los Angeles Kingsi koduspordihallina.

Väljaspool saali on hokimängija Wayne Gretzky ja korvpallur Magic Johnsoni kujud.

17. novembril 2021 teatas Staples Center Crypto.com Arena nime muutmisest, kui Singapuris asuv krüptovaluuta maakler Crypto.com ostis saaliomanikult AEG õigused 700 miljoni dollari eest. Muudatus jõustus 25. detsembril 2021.

## Välislingid
* Staples Centeri koduleht
Georgi Sedov (laev)

**Georgi Sedov** (vene "Георгий Седов") oli Venemaa jäälõhkuja, aurulaev. 

See sai nime vene polaaruurija Georgi Sedovi (1877–1914) auks.

Laev valmis Šotimaal Glasgow's 25. detsembril 1908. Vette lasti järgmisel aastal. Algne nimi oli Beothic Newfoundlandi saare põliselanike, indiaani hõimu järgi. Laeva kodusadam oli Saint Denis.

Laeval oli kolm trümmi, mis mahutasid kokku 1350 tonni kivisütt. Ilma varusid täiendamata jätkus kütust 3000 km läbimiseks.

Selleks, et laev paremini jääle vastu peaks, oli tema kere tugevdatud. Veeliini juures oli 22 mm paksune jäävöö. Pardad olid sirge seinaga.

Venemaa kaubandus- ja tööstusministeerium ostis laeva aastal 1916 ettevõttelt Job Brothers & Co. Ltd. Sama aasta detsembris arvati laev Venemaa kaubalaevastikku, jaanuaris 1917 varustati 76 mm suurtükiga ja arvati Põhja-Jäämere laevastiku koosseisu. Kuni 1919. aastani kasutati seda Valges meres jäälõhkujana ja kaubalaevana väljaspool navigatsioonihooaega. Aastatel 1917–1919 kuulus laev valgekaartlastele.

Kõigis ametlikes dokumentides oli laeva nimi Georgi Sedov. Sellest hoolimata kirjutati ükskord, kui laev oli tarvis üle värvida, pardale suurte tähtedega laeva nimeks G. Sedov.
Hasuhha Magomadov

**Hasuhha Magomadov** (Хасуха Магомадов; mai 1905 – 28. märts 1976) oli viimane tšetšeeni abrekk.

Aastatel 1939–1955 võitles erinevate rühmituste koosseisus Nõukogude võimu vastu. Alates 1955. aastast varjas end mägedes. 1974. aastal sai kinnivõtmiskatse käigus haavata, kuid pääses põgenema. 28. märtsil 1976 piirati ta ümber ja lasti maha. 

## Vaata ka
*August Sabbe

## Välislingid
*Elulugu (vene keeles)
August von Oettingen

**August Georg Friedrich von Oettingen** (läti keeles Augusts fon Etingens; vene keeles Августин Александрович (Август Георг Фридрих) фон Эттинген; 5. juuli 1823 Visusti mõis – 7. aprill 1908 Tartu) oli baltisaksa jurist ja riigitegelane. 

Ta õppis 1841–1843 Tartu Ülikoolis õigusteadust.  

August von Oettingen oli Liivimaa maamarssal (1857–1862), riiginõunik, Liivimaa tsiviilkuberner 18. maist 1862 kuni 19. jaanuarini 1868,
tõeline riiginõunik (22. juuli 1862), Liivimaa maanõunik (1869) ja Riia linnapea (1886–1889).

Talle kuulusid Tartumaal Luua  (*Ludenhof*) ja Kammeri  (*Duckershof*), ning Kuramaal Kalkūni mõis (*Kalkuhnen*, läti Kalkūnes muiža).

## Perekond
August von Oettingen sündis Liivimaa maamarssali Alexander von Oettingeni (1798–1846) ja Helena von Knorringi (1794–1863) pojana. Tema noorematest vendadest Georg Philipp oli arstiteadlane, Nicolai maamarssal, Alexander usuteadlane, Eduard maanõunik ja Arthur Joachim füüsik.

Tema abikaasa oli Ida von Wilcken (1827–1903), kes oli Alexander von Wilckeni ja Wilhelmine von Luederi tütar. Abielust sündisid:
*Alexander (1848–1877), Lielborna (*Groß-Born*) mõisnik Kuramaal
*Burchard (1850–1923; de), Preisi ülemtallmeister ja hobuse aretaja
*Georg (1851–1916), mõisnik Kuramaal
*Marie (Marissa) (1857–1883), abiellus 1875 Vana-Gulbene mõisniku vabahärra Heinrich von Wolffiga (1843–1897)
*Helene (Ella) (1860–1885), abiellus 1885 Metsiku (Metzikus) mõisniku, kindralleitnandi ja vabahärra Alexander von Uexküll-Gyldenbandiga (1856–1921) 

## Esivanemad

## Viited

## Välislingid
*
Amrum

**Amrum** (põhjafriisi keele kohalikus murdes (Öömrang)) *Oomram*) on saar Põhjameres, üks Friisi saartest. Amrum kuulub Saksamaa Schleswig-Holsteini liidumaale Põhja-Friisimaa kreisi Föhr-Amrumi maakonda. Asub Syltist lõunas ja Föhrist edelas. Saarest läände jääb Põhjameri, itta madal ja saarterohke Waddensee.

Amrumi pindala on 20,46 km² ning ta on suuruselt Saksamaa 10. saar. Saare pikkus on 10 km ja laius kuni 2,5 km. Saare läänerannikul on kuni 1 km laiune liivaluidete riba ja sellest läänes asub kogu Põhja-Euroopa suurim, 12 km pikkune liivarand. Saare kõrgus merepinnast on kuni 32 meetrit (Siatleri luitel). Saare põhjaosas moodustavad luited väikese Odde poolsaare.

Norddorfist põhjas on soo. Teine, väiksem soo asub Süddorfi ja Steenodde vahel. Kumbagi sood kaitsevad üleujutuste eest tammid.

Mõõna ajal saab Amrumilt jalgsi naabersaarele Föhrile kõndida.

Amrumil elab umbes 2300 inimest viies külas: Wittdün, Nebel, Norddorf, Süddorf ja Steenodde. Halduslikult jaguneb saar kolmeks vallaks: Norddorfi vald, Nebeli vald ja Wittdüni vald. Enamik asustusest on idarannikul. Saareelanike peamine elatusallikas on turism, sest põllumajanduse jaoks on saare pinnas ebasoodne.

## Ajalugu

Amrumi asustuse vanimad jäljed on pärit neoliitikumist. Sellest ajast pärineb hulk dolmeneid. Säilinud on ka hulk pronksiajast ja rauaajast pärit haudu. Düünist on leitud rauaaegse küla jäänused.

Nime järgi on oletatud umbes 100 eKr koos kimbrite ja teutoonidega Roomat ähvardanud ambronite seost Amrumiga (varasem nimi *Ambrum*). Sel ajal oli saar maasääre abil mandriga ühendatud.

Varakeskajal asustasid saare friisid. Nende elatusalad olid soola tootmine, põllumajandus, kala- ja vaalapüük ning kaubalaevandus. 19. sajandi lõpus hakkasid kõik teised tegevusalad turismi kõrval tagaplaanile jääma.

Saare ainus sadam oli Sttenodde, kuni 1890 rajati saare uusim, Wittdüni küla, mille sadam sai kiiresti saare suurimaks. Wittdün on ka saare kõige enam turismist mõjustatud küla.

Alates keskajast kuulus Amrum vaheldumisi Taanile ja Schleswigi hertsogkonda. Kuni 1864. aastani, mil Taani kaotas Teise Schleswigi sõja, moodustas Amrum Taani enklaavi. Seejärel kuulus Amrum Preisimaa ja Austria ühise valitsemise alla, aastast 1867 ainult Preisimaale, alates 1871 Saksamaale. Ta kuulus ühte omavalitsusüksusse Tønderi saarega kuni 1920. aastani, mil rahvahääletuse tulemusena läks Tønder Taanile, aga Amrum jäi Saksamaale. Sellest ajast moodustab Amrum koos Föhri saarega ühise omavalitsusüksuse, mis kuni 1972. aastani kandis nime Lõuna-Tönderni maakond.

19. sajandil emigreerus rohkem kui veerand saareelanikest USA-sse. Tänapäeval on USA-s rohkem Amrumi päritolu inimesi kui Amrumil enesel. Arendatakse sidemeid Amrumi ja USA vahel.

## Pilte

13-09-29-nordfriesisches-wattenmeer-RalfR-35.jpg|Aerofoto
Matthias Suessen Amrum-4080.jpg|Norddorf
Matthias Suessen Amrum-3560.jpg|Kirik Nebelis
Amrum M Suessen-4436.jpg|Majakas
Friesencafe191.jpg|Friesen-Café


## Välislingid

*Amrumi koduleht
Mihhail Zinovjev

**Mihhail Aleksejevitš Zinovjev** (vene Михаил Алексеевич Зиновьев; 19. veebruar 1838 – 2. detsember 1895 Gattšina) oli Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane.

Ta õppis Mihhaili suurtükiväekoolis, alustas 1855 sõjaväeteenistust, oli 1864 kuni 1870 staabiohvitser Moskva sõjaväeringkonna suurtükiväes. Osales suurtükiväeohvitserina Vene-Türgi sõjas (1877–1878), mille ajal ülendati kindralmajoriks. 28. detsembril 1884 määrati Siedlce kuberneriks Poolas ja oli juba 9. maist 1885 kuni 2. detsembrini 1895 Vene keisri Aleksander III poolt alustatud venestamiskampaania aegne Liivimaa tsiviilkuberner. 1887. aastast kindralleitnant.

1887 selgitas ta Riia Läti Seltsile: "...meie jaoks saavad eestlased ja lätlased kasulikuks ainult siis, kui neist saavad venelased".

1891 avati tema initsiatiivil Riias Daugava jões asuval Lucavsala saarel 6 meetri kõrgune Soome graniidist monument Põhjasõjas hukkunud Vene sõduritele.

2. juulil 1894 pani ta Väikese väina tammiehituse komitee esimehena Orissaare lähedal Kinda laiu rannas nurgakivi Muhu saart Saaremaaga ühendavale tammile.

Kuberner Zinovjev suri 2. detsembril 1895 teel Peterburist Riiga Gattšina jaama perroonil südamerabandusse ning järgmisel aastal valminud väinatammi avasid 1896. aasta 15. juulil tema asemel juba Zinovjevi lesk ja Liivimaa uus kuberner Vladimir Surovtsev. Tammi hakati nimetama Zinovjevi tammiks (Sinowjewi tamm).

## Autasud
* Püha Vladimiri ordeni IV järk (1868)
* Püha Georgi ordeni IV järk, № 7145, (11. veebruar 1869)
* Püha Vladimiri ordeni III järk (1878)
* Püha Stanislavi ordeni I järk (1878)
* Püha Anna ordeni I järk (1883)

## Publikatsioonid
**Осада Ура-Тюбе и Джизага. Воспоминание об осенней экспедиции 1866 г. в [[Turkestan|Туркестанской]] области.*(Сент.- окт. Переход из Ташкента в Hay. Взятие крепостей Ура-Тюбе и Джизак. Возвращение в Ташкент. Вооружение отряда, походный быт. Природа Средней Азии. Города Бухарского ханства.)- Russkii Vestnik (Русский вестник), 1868, т. 74, № 3, lk. 128-182; № 4, lk. 313-359; т. 75, № 5, lk. 71-123; № 6, lk. 333-370. Lisad, muudatused: Русский вестник, 1868, т. 76, № 7, lk. 295-300. 
**Записка г. Лифляндского губернатора генерал-лейтенанта Зиновьева по вопросу о переустройстве земских учреждений в Прибалтийских губерниях.*
**Untersuchung über die landschaftliche Organisation des livländischen Gouvernements : eine Studie* / von M. A. Sinowjew ; autorisierte Übersetzung aus dem Russischen ; Herausgeber und Redacteur Arnold v. Tideböhl, Riga 1895
**Опыт исследования земского устройства Лифляндской губернии.*, Riia, 1895
**Лудмер, Яков Иванович: *Феодальное земство : Ответ г. Зиновьеву на его "Опыт исследования земского устройства Лифляндской губернии"*, Peterburi, 1895; teavik 
**Труды покойного Лифляндского губернатора М. А. Зиновьева.*, Riia, 1906; teavik 

## Viited
Kõu (laev)

**PVL-107 Kõu** oli Eesti Piirivalve laev.

Kõu on ehitatud Soomes Turu Oy Laivateollisuus Ab-s. Kiil pandi 30. augustil 1962 ja laev lasti vette 23. märtsil 1963. Soome Piirivalve teenistusse võeti laev 19. augustil 1963 ja see kandis tollal nime **Silmä**.

25. jaanuaril 1995 andis Soome Silmä Eesti Piirivalvele üle. Eesti Piirivalves sai laev nimeks **Kõu** ja pardanumbriks PVL-107.

Algul oli kavas laeva pärast kapitaalremonti teenistuses hoida vähemalt 2015. aastani. Seoses Politsei- ja Piirivalveameti rahaliste raskustega ja arvesse võttes laeva suurt vanust otsustati Kõu aga alates 2014. aasta sügisest aktiivsest teenistusest välja arvata.

Laev lammutati Koplis BLRT Grupi tütarettevõttes novembris 2015. Kõu sõukruvi ja muudki seadmed leidsid koha Koplis TTÜ Eesti Mereakadeemia Johan Pitka nimelise mehaanikamaja ees ja sees.

## Välislingid

*Pilt Kõust
*Kõu pardal üle Suure Katla
*Piirivalvelaevade PVL-107 KÕU ja PVL-109 VALVAS remonttööd
Linda (laev)

**PVL-108 Linda** on endine Eesti Piirivalve laev ja õppelaev. 

Laev ehitati 1958. aastal Soomes. 

Eesti Merehariduskeskus sai 1993. a Soomest kingituseks õppelaeva. See kanti Linda nimega 23. veebruaril 1993 Eesti laevaregistrisse ja kasutati üliõpilaste ning 1. kutsekeskkooli madruste ja laevamotoristide õppepraktika läbiviimiseks. Hiljem tuli alus aga piirivalvele üle anda, sest Haridusministeerium ei eraldanud koolile enam raha laeva ekspluatatsioonikulude katteks.

Eesti Piirivalve sai laeva endale 1. veebruaril 1996. Eesti Piirivalves oli Linda kasutusel samuti õppelaevana.
Tallinna–Aegviidu rongiliin

**Tallinna–Aegviidu rongiliin** on elektrifitseeritud rongiliin Põhja-Eestis, mille lõpp-peatused on Balti jaamas Tallinnas ja Aegviidus Anija vallas Harjumaal. Rongiliini teenindavad Stadler FLIRT elektrirongid.  

Rong sõidab Aegviitu 50 minutiga. Peatused liinil on jaotatud nelja tsooni vahel – I tsoon ehk Tallinna tsoon jääb Balti jaama ja Vesse vahele, II tsoon Vesse ja Kulli vahele, III tsoon Kulli ja Parila vahele ning IV tsoon Parila ja Aegviidu vahel. 

Rongiliin anti tänini toimival kujul käiku 1978. aastal, kui valmis 17 kilomeetri pikkune Kehra ja Aegviidu vaheline elektrifitseeritud raudteelõik.

2025. aastal toimunud raudtee remonttööde tõttu olid osad Tallinna–Aegviidu liini väljumised juunist novembrini lühendatud Tallinnast Kehrani.  

## Peatuskohad
*Tallinn (Balti jaam)
*Kitseküla
*Ülemiste
*Vesse
*Lagedi
*Kulli
*Aruküla
*Raasiku
*Parila
*Kehra
*Lahinguvälja
*Mustjõe
*Aegviidu

Vesse, Kulli, Parila, Lahinguvälja ja Mustjõe peatuses toimub rongi sisenemine ja sealt väljumine vaid läbi rongi C-ala.

## Pildid

Fail:Local train to Aegviidu.jpg|Aegviidu rong Balti jaamas 2008. aastal
Fail:Kitseküla peatus.JPG|Kitseküla raudteepeatus
Fail:Ülemiste station 2025 5.jpg|Ülemiste jaama ooteplatvorm Rail Baltica reisiterminalis
Fail:Vesse 0060.jpg|Vesse raudteepeatus
Fail:Elroni rong Lagedil.jpg|Lagedi raudteejaam
Fail:Kulli raudteepeatus.jpg|Kulli raudteepeatus
Fail:Aruküla raudteepeatus, rongi saabumine udusel hommikul, 20. juuni 2013.jpg|Aruküla raudteepeatus
Fail:Ooteplatvormid Raasiku jaamas.jpg|Raasiku ooteplatvormid
Fail:Kehra perroonid.jpg|Kehra raudteejaam
Fail:Kehra railway bridge 2019.jpg|Kehra raudteesild
Fail:Aegviidu raudteejaam.jpg|Aegviidu raudteejaam


## Vaata ka
*Tallinn–Aegviidu rongikiirliin
*Elektriraudtee AS
*Edelaraudtee
*Go Rail
*Raudtee

## Viited
Pro patria

**"Pro patria"** (ladina keeles "Isamaa eest") on Urmas Sisaski oratoorium, mis põhineb Jaan Lõo luuletustel. Sisask kirjutas selle sügisel 2003.

## Välislingid
*Igor Garšneki arvustus
Euroopa äärmuspunktid

Siin on loetletud **Euroopa äärmuspunkte**. Nende punktide asukoht on teiste Euroopa punktidega võrreldes kõige põhja-, lõuna-, ida- või läänepoolseim.

## Euroopa
*Põhjapoolsem punkt – Fligely neem, Rudolfi saar, Franz Josephi maa, Venemaa (81° 48′ 24″ N).
*Lõunapoolsem punkt – Gávdosi saare lõunapoolseim punkt, Kreeka (34° 48′ 02″ N).
*Läänepoolsem punkt –  (31º 16' 24″ W), Portugali Assooride koosseisu kuuluva Floresi saare Fajã Grandest lääne pool.
*Idapoolsem punkt – Flissingski neem (69° 02′ E), i juures, Eestis – Mõnnuste külas Kärla vallas Saaremaal.

## Euroopa ilma kaugel asuvate saarteta
*Põhjapoolsem punkt – Knivskjellodden, Norra (71° 11′ 08″ N). (Ekslikult peetakse tihti põhjapoolseimaks lähedal asuvat Nordkappi, mis on tõenäoliselt teine.)
*Lõunapoolsem punkt – Gávdosi saare lõunapoolseim punkt, Kreeka (34° 48′ 02″ N).
*Läänepoolsem punkt – Bjargtangar, Island (24° 32′ 03″ W).
*Idapoolsem punkt – Euroopa mandriosaga sarnane.

## Euroopa mandriosa
*Põhjapoolsem punkt – Nordkini neem (samuti nimetatakse Kinnaroddeniks), Norra (71° 08′ 03″ N)
*Lõunapoolsem punkt – Marroquí neem, Hispaania (36° 00′ 00″ N)
*Läänepoolsem punkt – Roca neem, Portugal (09° 30′ 03″ W)
*Idapoolsem punkt – sõltub määramisest, üks nendest:
**Komi Vabariigi idapoolsem punkt, Venemaa (66° 11′ 57″ E) 
**nimeta mäetipp kõrgusega 535 meetrit koordinaatidega 68° 18′ 50″ E Uurali mäestiku põhjaosas.
**vastavalt Venemaal ja veel mitmes Euroopa riigis kasutatavale määramisele on Euroopa idapoolsem punkt Bajdarata jõe suue, 68° 11′ E.
*Nende äärmuspunktide põhjal asub keskpunkt Valgevenes punktis koordinaatidega , Marjina Gorkast 15&nbsp;km põhja pool, kui idapoolsem punkt on koordinaatidega 66° 11′ 57″ E.

## Üldkõrgus
*Kõrgeim punkt – Mont Blanc Prantsusmaa ja Itaalia piiril (4810 meetrit). Kui lähtuda eeldusest, et Euroopa ja Aasia piir kulgeb Kaukasuse veelahkme kaudu, siis on kõrgeim punkt Elbrus Venemaal (5642 meetrit).   
*Madalaim punkt – Kaspia mere rannik, Venemaa (−28 meetrit)

## Viited
Paul von Hahn

Parun **Paul von Hahn** (läti Pauls fon Hāns; vene Павел Васильевич фон Ган; 7. august 1793 Miitavi – 18. jaanuar 1862 Mannheim) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane. 

Paul von Hahn õppis Tartu Ülikoolis filoloogiat, oli kammerjunkur (13. august 1818), Kuramaa tsiviilkuberner 6. veebruarist 1824 kuni 27. novembrini 1827, tõeline riiginõunik (22. august 1826), Liivimaa tsiviilkuberner 27. novembrist 1827 kuni 17. aprillini 1829, salanõunik, senaator, Riiginõukogu liige (14. aprill 1840) ja Peterburi Teaduste Akadeemia auliige (18. detsember 1840).

Ta oli Kuramaal Aizupe (saksa keeles *Asuppen*) fideikomissi majoraathärra, Linde–Birzgale (*Linden-Birsgallen*) fideikomissi pärushärra, ning Dzirmuiža (*Dsirren*) ja Varieba (*Warriben*) mõisa härra.

## Autasud
*Malta rist (17. detsember 1817) 
*Püha Anna ordeni 3. klass (29. november 1819)
*Püha Anna ordeni 2. klass (3. detsember 1821)
*Püha Anna ordeni 1. klass (31. oktoober 1827)
*Valge Kotka orden (6. detsember 1838)
*Püha Aleksander Nevski orden (4. juuni 1841)

## Perekond
Tema vanemad olid Kuramaa hertsoglik nõunik, Venemaa riiginõunik ja Pastende mõisnik Adolph von Hahn (1749–1823) ja Okte (Okten, Oktes muiža) mõisniku tütar Charlotte von Fircks (1759–1831). 
 
Ta abiellus Mannheimis 1823 Karlsruhest pärit Sophie Anna Franziska von Graimbergiga (1804–1863), kes oli Badeni saatkonnanõuniku (*Geheimer Legationsrat*) Dominique Ludwig von Graimbergi (surnud 1820)  ja Amalie von Bönninghausen-Budbergi tütar. Abielust sündisid:
*Adolph (1824–1882), teine Aizupe fideikomissi omanik;
*Nikolaus Ludwig Theodor (1827–1836);
*Paul (1828–1901), esimene Linde-Birzgale fideikomissi omanik, Miitavi linnapea;
*Wilhelm Peter Theodor Edgar (1831).

## Viited
Konföderatsiooni karikas

* FIFA konföderatsioonide karikas
*EDC karikavõistlused ehk **Konföderatsiooni karikas** on Euroopa Kabekonföderatsiooni korraldatav Euroopa kabeklubide vaheline võistlus
Paul Laasimir

**Paul Laasimir** (vene *Павел Евгеньевич Лазимир*; 21. jaanuaril 1891 Novõi Peterhof, Peterburi – 17. mai 1920 Krementšug, Poltava kubermang, Ukraina) oli eesti päritolu Venemaa revolutsionäär, sõjaväevelsker. Venemaa Sotsialistide-Revolutsionääride Partei ja 1918. aastast VSDT(b)P liige. 

## Noorus
Paul Laasimir sündis Peterburis Novõi Peterhofi linnaosas, kus tema isa teenis Novõi Peterhofis asuvas ulaanipolgus. 7-aastaselt pandi Paul kantonistide kooli, mille lõpetamise järel suunati Paul Laasimir Peterburi sõjaväevelskrite kooli, mille ta lõpetas kiitusega.

Seejärel määrati Paul Laasimir teenistust jätkama Novõi Peterhofis asuvas ulaanipolgus.
## Revolutsiooniperiood
1917. aasta veebruarirevolutsiooni ajal astus Paul Laasimir Venemaa Sotsialistide-Revolutsionääride Parteisse ning ta valiti vasakpoolste esseeride esindajana Petrogradi Nõukogu koosseisu. 

1917. aastal valiti ta Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Täitevkomitee liikmeks ja Täitevkomitee soldatite sektsiooni esimeheks ning Petrogradi Nõukogu sõjaväeosakonna esimehe asetäitjaks. 

Paul Laasimir asus Petrogradi TSSN toimunud riigipöörde ettevalmistamiseks vajaliku Sõjarevolutsioonikomiteede organiseerimise küsimuses relvastatud võimu haaramist toetavate bolševike seisukohal, ta koostas Petrogradi SRK põhimääruse projekti ja oli21. oktoobril 1917 moodustatud Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee esimene esimees, asetäitjateks Nikolai Podvoiski ja Vladimir Antonov-Ovsejenko.

Pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni tagajärjel võimu haaramist Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Tööliste (bolševike) Partei poolt määrati Paul Laasimir algul sõjaasjade rahvakomissariaadi ja hiljem siseasjade rahvakomissariaadi kolleegiumi liikmeks.

## Venemaa kodusõda
1918. aasta augustis suunati Paul Laasimir Venemaa kodusõja Lõunarindele, kus ta määrati Revolutsioonilise Sõjanõukogu liikmeks, kuid haigestus kõhutüüfusse ning asus oma ülesandeid täitma alles 1919. aasta jaanuaris. Ta tegeles Lõunarinde piirkonnas Ukrainas Punaarmee poolt Ukraina vallutamiseks ja Ukraina Rahvavabariigi Direktooriumi esimehe Simon Petljura kukutamiseks peetud Nõukogude-Ukraina sõjas Punaarmee erakorralise varustuskomisjoni juhina.

Pärast 1919. aasta detsembris Punaarmee poolt Kiievi vallutamist nimetati Paul Laasimir revolutsioonilise sõjanõukogu poolt "Kiievi sanitaardiktaatoriks", kuid pärast Nõukogude-Poola sõja käigus Poola vägede poolt Kiievi vallutamise järel alanud Punaarmee ja raviasutuste evakuatsiooni käigus haigestus Paul Laasimir uuesti tüüfusse. Ta suri Poltava kubermangus 20. mail 1920 ning maeti Krementšuki linnas ühishauda. 

## Kirjandus
*Mihhail Korsunski, Revolutsionääride esireas, Aja Pulss, 1987, nr. 20 (68), lk 11-12

## Välislingid
*Eestlane Oktoobrirevolutsiooni korraldamas, Postimees, 10. november 2012
Joseph Du Hamel

**Joseph Du Hamel** (ka **Duhamel**, **von Dühamel**; vene Осип (Йозеф) Осипович Дюгамель; 2. august 1758 Varssavi – 20. detsember 1840 Peterburi) oli prantsuse päritolu Venemaa keisririigi riigitegelane.
 
Ta oli Kuramaa kubermanguvalitsuse nõunik, riiginõunik, Liivimaa asekuberner 12. oktoobrist 1806 kuni 13. maini 1811, salanõunik, Liivimaa tsiviilkuberner 13. maist 1811 kuni 5. novembrini 1827, tõeline riiginõunik (1812) ja senaator (1828).

Tema suguvõsa oli kantud Liivimaa (Nr.313) ja Kuramaa (Nr.248) rüütelkonda.

## Autasud
*Püha Anna ordeni 1. klass (1813)

## Perekond
Tema abikaasaks oli Henriette von Heyking (1774–1862), kes oli Karl von Heykingi tütar. Abielust sündisid:
*Alexandre (1801–1880; ru), jalaväekindral, Lääne-Siberi kindralkuberner, senaator, Riiginõukogu liige
*Sergei (1802–1865), kindralmajor (1845), Georgi ordeni kavaler
*Joseph (1804–1819)
*Ludwig (1805)
*Lev (1806–1882)
*Karl Andreas (1808–1858), Tartu Ülikooli filosoofiakandidaat, jurist, tõeline salanõunik, abiellus 1843 Alūksne (saksa Schloß Marienburg) mõisnikutütre Elisabeth von Vietinghoffiga (1810–1879).
*Luisa (1811)
*Michael Adam (1812–1896), Balti laevastiku mereväeohvitser, admiral (1881)
*Elisabeth (1817)

## Viited
Brøndby IF

**Brøndby IF** (ametlikult **Brøndbyernes Idrætsforening**, lühend **BIF**) on 1964. aastal asutatud Taani jalgpalliklubi, mille kodulinn on Kopenhaageni eeslinn Brøndby. Klubi kodustaadion on Brøndby staadion (taani *Brøndby Stadion*).

Esindusmeeskond mängib Taani kõrgliigas Superligaen ning on tulnud kümnel korral riigi meistriks ja võitnud kuus karikat.

Klubi värvid on sinine ja kollane.

## Saavutused
***[[Superligaen|Taani meistrivõistlused]]**
:Võitja (10): 1985, 1987, 1988, 1990, 1991, 1995/96, 1996/97, 1997/98, 2001/02, 2004/05

***[[Taani jalgpallikarikas|Taani karikavõistlused]]**
:Võitja (6): 1988/89, 1993/94, 1997/98, 2002/03, 2004/05, 2007/08

***[[UEFA Meistrite Liiga|Euroopa karikas ja UEFA meistrite liiga]]
:Veerandfinalist: 1986/87

***UEFA karikas
:Poolfinalist: 1991

## Eesti ja eestlased
### Mängud Eesti klubide vastu

## Vaata ka
* UEFA kõrgliigaklubide loend

## Viited

## Välislingid
*Klubi koduleht
Krakówi Wisła

**Krakówi Wisła** (ametlikult **Wisła Kraków Spółka Akcyjna**) on 1906. aastal asutatud Poola jalgpalliklubi, mille kodulinn on Kraków ja -väljak Wisła staadion (poola *Stadion TS Wisła Kraków*).

Esindusmeeskond mängib Poola kõrgliigas Ekstraklasa. Tulnud 12 korda Poola meistriks ja võitnud neli Poola karikat.

## Saavutused

***[[Ekstraklasa|Poola meistrivõistlused]]**
:Võitja (13): 1927, 1928, 1949, 1950, 1978, 1999, 2001, 2003, 2004, 2005, 2008, 2009, 2011

***[[Poola jalgpallikarikas|Poola karikavõistlused]]**
:Võitja (4): 1926, 1967, 2002, 2003

***[[UEFA Meistrite Liiga|Euroopa karikas ja UEFA meistrite liiga]]
:Veerandfinalist: 1979

***UEFA karikavõitjate karikas
:Kaheksandikfinalist (3): 1968, 1985, 2003

## Praegune meeskond
*Seisuga 2. august 2015.*

## Eesti ja eestlased
### Eestlased

*Sergei Pareiko (2011–2013)

### Mängud Eesti klubide vastu

## Vaata ka

* UEFA kõrgliigaklubide loend

## Viited

## Välislingid

*Klubi koduleht
*Fänniklubi veebileht
*Krakówi Wisła (90minut.pl)
Dinaburg FC

**Dinaburg FC** (läti *Futbola klubs "Dinaburg"*) on 1996. aastal asutatud Läti jalgpalliklubi, mille kodulinn on Daugavpils ja -väljak Celtnieka stadions.

Esindusmeeskond mängib Läti tugevuselt teises liigas (1. līga).

## Eesti ja eestlased
### Mängud Eesti klubide vastu

## Vaata ka
* UEFA kõrgliigaklubide loend

## Viited

## Välislingid
*Klubi koduleht
Lihtõisik

**Lihtõisik** on õisik, kus õied kinnituvad peateljele (õisikuraole) vahetult või õierao abil.
 
Lihtõisikud on näiteks kobar, urb, tõlvik, (liht)sarikas, nutt, korvõisik.

## Vaata ka
*liitõisik
Tähk

**Tähk** ehk **pea** (*spica*) on õisik, kus õied kinnituvad peateljele õieraagudeta. 

Praktikas nimetatakse kõrrelistel peaks ka liitpead ehk liittähka, s.o õisikut, mille peateljele kinnituvad raotud pähikud.

Tähaga analoogne õisikutüüp on urb, mille painduvale või rippuvale peateljele kinnituvad samuti raotud õied.

Tähk esineb käpalistel, teelehelistel, lõikheinalistel.

## Vaata ka
*Urb
*Pähik
*Pööristähk

## Viited
Øksfjordjøkelen

**Øksfjordjøkelen** (põhjasaami keeles *Ákšovuonjiehkki*) on liustik Norras Finnmargi maakonna Loppa valla ja Tromsi maakonna Kvænangeni valla piiril (koordinaatidega: 70°10′N 22°3′E). Ta on saanud nime Øksfjordeni järgi, mille läänekaldal ta asub. Liustikust läänes on Langfjorden, lõunas Jøkelfjorden ning Isfjorden.

Liustiku pindala on 41 km². Ta on suuruselt Norra mandriosas 9. kohal. 

Liustik on kõrgeimas osas 1204 meetrit merepinnast kõrgemal. Seal asub ka Finnmargi kõrgeim punkt. Madalaimas osas ulatub ta vaid 330 meetrit üle merepinna.
 
Øksfjordjøkelen on Euroopa mandri viimane mereni ulatuv jääliustik.  

Lähim asula on Saltnes Jøkelfjordeni kaldal. 

## Viited

## Välislingid
* Finnmargi tippude loend (norra keeles)
* Pilt
Nutt (botaanika)

**Nutt** (*capitulum*) on õisik, mille laienenud õiepõhjale kinnituvad õieraotud või väga väikese  õieraoga õied. 

Nuti alusel asuvaid kõrglehti nimetatakse üldkatiseks.

Nutt esineb liblikõielistel, uniohakalistel, sarikalistel jt.
Võrsumine

**Võrsumine** taime harunemise vorm, kus esimese järgu külgharud moodustuvad ainult võrse alusel, tavaliselt maapinna lähedastest või maa-alustest pungadest. Võrsumine on iseloomulik põõsastele ja mitmeaastastele rohttaimedele.
Børselv

**Børselv** (kveeni *Pyssyjoki*) on asula Norras Finnmargi maakonnas Porsangeri vallas, umbes 42 km kaugusel Lakselvist. Elanikke on umbes 250. Asulat läbib Børselva jõgi. Läheduses tegutseb kveeni keele ja kultuuri keskus – Kainun institutti.
Villem Sikk

**Villem Sikk** (18. märts 1865 Pakaste mõis – 6. aprill 1921) oli esimene Jõgeva alevivanem aastail 1919–1920.

Tema isa oli Pakaste mõisas viinameister. Isa suri varakult ning ema kolis koos lastega Härjanurme valda Jõunesse. Villem Sikk õppis Jõune külakoolis ja lõpetas Kursi kihelkonnakooli. Pärast kihelkonnakooli lõpetamist hakkas ta Jõunes koolmeistriks.

Sikk oli tegev Kursi Karskuse Seltsis: tema eestvedamisel pandi alus pasuna- ja laulukoorile ning lavastati näitemänge.

1913. aastal valiti Sikk vastasutatud Jõgeva Rahvahariduse Seltsi aseesimeheks. Ta oli ka Jõgevale tuletõrjeseltsi asutamise ja seltsimaja ehitamise eestvedaja. Jõgeva Vabatahtlike Tuletõrjujate Seltsi esimesel, 1908. aastal toimunud üldkoosolekul valiti Sikk seltsi esimeheks ja ta jäi sellesse ametisse kuni 1920. aastani.

1914. aastal korraldas Jõgeva Rahvahariduse Selts Jõgeval oma esimese laulupäeva, millest võtsid osa ümbruskonna laulukoorid. Villem Sikk oli kooride peajuht.

1915. aastal läks Villem Sikk kooliõpetaja ametist pensionile ja asus elama Jõgevale, kus pidas seltsimaja einelauda kuni oma surmani 1921. aasta aprillis. Ta maeti Kursi kalmistule.
Kainun institutti

**Kainun institutti** (norra keeles: **Kvensk institutt**) on jaanuaris 2007 avatud kainu ehk kveeni keele ja kultuuri keskus Norras Børselvis. (2005. aastani tegutses *Norsk senter for kvensk språk og kultur*.
) 

Asutuses on Norra Kuningriigi palgal kuus töötajat. Juhataja on Hilde Skanke.

Tööülesannete hulka kuuluvad 
:
*haridus ja teavitustöö nii Norras kui ka välismaal;
*kveeni keele kasutusala laiendamine kohalikul tasandil;
*kveeni keele arendamine (sõnaraamatute ja õppematerjalide koostamine);
*kultuuriürituste korraldamine.

Instituudi juhatuses on ühe häälega esindatud nii Norske Kveners Forbund / Ruijan kveeniliitto, Porsangeri omavalitsus, Pyssyjokilaiset ja Ruijan Kväänit, Tromsø ülikool kui ka Finnmargi Ülikooli Kolledž.

Samas tegutseb ka 2007. aastal asutatud Kveeni keele nõukogu. . 

## Viited

## Välislingid
* Kainun institutti koduleht
* http://www.kvener.no
Paul Jürmann

**Paul Rudolf Jürmann** (11. august 1876 Põltsamaa – 18. aprill 1946 Põltsamaa) oli Jõgeva ärimees, alevivolikogu ja linnavolikogu esimees aastail 1928–1939 ja 1937–1941 Jõgeva tuletõrjedivisjoni pealik.

Ta kaotas kogu oma varanduse 1941. aastal tulekahjus ja suri 1946 Põltsamaal.

## Viited
Juurekael

**Juurekael** on taime juure üleminekukoht võsuks. Tavaliselt asub mulla piiril. 

Seemikjuurestikuga taimedel on muutmatu asukohaga juurekael: taime sügavamale istutamisel juurekaela asukoht ei muutu.

Lisajuurestikuga taimedel esineb ebajuurekael, mille asukoht sõltub istutussügavusest. 
Kuivendatud turvasmuldadel võib juurekaela asukoht asuda maapinnast tunduvalt kõrgemal, tuiskliivadel aga olla mattunud liiva alla.
Peremees

**Peremees** on millegi valdaja või omaja. Sõna on kasutusel ka terminina:

*taluperemees

*Bioloogias on "**peremees**" (ka **[[peremeesorganism]]**) teatav organism, kelle sees või kehapinnal elab teine organism, keda üldjuhul vaadeldakse kui parasiiti.
**Vaheperemees
*...

## Vaata ka
*Vaheperemees
Peoleo

**Peoleo** (*Oriolus oriolus*) on linnuliik peoleolaste sugukonnast peoleo perekonnast.

## Levila
Peoleo on pesitsusajal laialt levinud Euraasias – mandri läänerannikust kuni Lääne- ja Kesk-Aasiani.

Peoleo on rändlind Euroopas ja Lääne-Aasias, talvitab troopilises Aafrikas. Eestisse saabub ta maikuu keskpaiku, lahkub augusti keskel või kuu teisel poolel. 
Peoleo rändab üksi või paarikaupa.
 
Eestis on peoleo üsna üldlevinud harilik haudelind, kelle arvukust hinnatakse 30 000 – 50 000 paarile.

## Välimus
Peoleo on rästa suurune, kuid saledam. Keha pikkus 23–30 cm, mass 62–83 g. Lend on kiire ja lainjas. Maapinnal kulgeb ta kohmakalt hüpeldes.   
Peoleo teise kalendriaasta isaslind sarnaneb emaslinnuga, kuid ta on kollakama alapoole ja kontrastsema saba mustriga. Enamik emaslinde on rohekad, kollase päranipuala, tumedate tiibade ja heledama alapoolega. Eredama sulestikuga emaslinnud sarnanevad vanade isaslindudega, kuid neil pole noka ümbruses musta värvust.

## Elupaik ja pesitsemine
Peoleo elab vanades lehtmetsades, kasesaludes, puisniitudel, parkides ja kuivades männikutes. Suurtes metsades eelistab ta pesitseda servaosas või raiesmikel.  
Peoleo ehitab kõrgele puu otsa, tavaliselt kahe oksaharu vahele rippuva pesa. Täiskurna kolme kuni viie munaga leidub juuni keskel. Pojad saavutavad lennuvõime juuli teisel poolel ja seejärel hulguvad pesakonnad lalalt ringi.

## Toitumine
Peoleo on peamiselt putuktoiduline, kuid sööb ka marju ja puuvilju. Ta oskab putukaid õhust püüda nagu kärbsenäpp.

## Viited

## Välislingid

*
Lateks

**Lateks** on üldnimetus polümeersetest peenosakestest vesikeskkonnas moodustunud stabiilsele pihussüsteemile (emulsioonile). Päritolult võivad lateksid olla nii looduslikud kui sünteetilised.

Mõistet "lateks" võidakse mõelda kitsamalt:

***Lateks** ehk **[[piimmahl]]** on botaanikas teatud taimedes olev piimjas vedelik.
***Lateks** on mingist kautšukipuust (näiteks brasiilia heveast) eritunud vedelik (emulsioon), mis koaguleerudes muutub kautšukiks.
*Lateks on sünteetiline kautšukitaoline ühend, mida kasutatakse paberitööstuses.

## Vaata ka
*Kautšuk
*Lateksvärv
*Lateksliim