Visuaalne kirjaoskus

**Visuaalne kirjaoskus** (inglise keeles *visual literacy*) on oskuste kogum, mis võimaldab inimesel tõhusalt leida, tõlgendada, hinnata, kasutada ja luua pilte ning visuaalseid meediume. See hõlmab ka konteksti, kultuuriliste, eetiliste, esteetiliste, intellektuaalsete ja tehniliste aspektide mõistmist. Visuaalselt kirjaoskuslik inimene on ühtaegu kriitiline visuaalmeedia tarbija ja pädev panustaja teadmiste ja kultuuriruumi.

## Termin ja päritolu
Mõiste tõi 1960. aastatel akadeemilisse kasutusse John Debes, kes oli oluline juhtfiguur ka Rahvusvahelise Visuaalse Kirjaoskuse Assotsatsiooni (*International Visual Literacy Association*) rajamisel. Debes defineeris visuaalset kirjaoskust kui võimet, mida inimene saab arendada, kui ta vaatab ning samal ajal kasutab ja ühendab oma teisi meeli.

Aja jooksul on Debesi esialgset definitsiooni laiendanud paljud teadlased. Definitsioonide mitmekesisus peegeldab visuaalse kirjaoskuse interdistsiplinaarset olemust, mis hõlmab selliseid valdkondi nagu haridus, meediauuringud, psühholoogia ja kommunikatsioon.

## Ajalugu ja areng
Visuaalne kirjaoskuse ajalugu on seotud tehnoloogia arenguga ning ühiskondlike muutustega. Tehnoloogilised muutused – nt savitahvlid, papüürus, trükipress, pliiats, kriit ja hiljem fotograafia, film, televisioon ning digitaalsed meediumid – on mõjutanud seda, kuidas inimesed visuaalseid sõnumeid loovad, tõlgendavad ja kasutavad. Visuaalne info töödeldakse ajus kiiremini ja tõhusamalt kui tekstiline info.

Esimesed arutelud visuaalse kirjaoskuse üle pärinevad juba 1930. aastatest, mil kunsti- ja muuseumihariduse kontekstis hakati rõhutama, et pelgast lugemis- ja kirjutamisoskusest enam ei piisa ning ühiskonnas on vaja ka oskust mõista ja tõlgendada visuaalseid kujutisi.

Teine nihe toimus 1960. aastatel, kui John Debes mõiste laiemasse kasutusse tõi. Sellel perioodil muutus visuaalne kirjaoskus hariduses oluliseks teemaks, eriti seoses uute tehnoloogiate (nt taskukohased kaamerad ja televisioon) levikuga. Rõhk nihkus visuaalsete sõnumite mõistmiselt nende loomisele ja kriitilisele hindamisele. Debesi eestvedamisel toimus 1969. aastal esimene rahvusvaheline visuaalse kirjaoskuse konverents, mis andis mõistele rahvusvahelise mõõtme ning tõi selle laiemalt haridus- ja teadusdiskussiooni keskmesse. Alates 1980. aastatest on kirjaoskuse mõiste veelgi laienenud, hõlmates digikeskkondade, arvutigraafika ja interneti arengut. Visuaalne kirjaoskus ei tähenda enam ainult oskust mõista ja luua pilte või fotosid, vaid hõlmab ka võimet analüüsida ja tõlgendada visuaalseid sõnumeid erinevates digitaalsetes ja kultuurilistes kontekstides. Visuaalsed tööriistad (diagrammid, graafikud, visualiseerimissüsteemid) on olnud teaduse ja teadmiste loomise lahutamatu osa.

## Raamistik
*Association of College & Research Libraries* (ACRL) ja Euroopa visuaalse kirjaoskuse võrgustik (ENViL) arendab raamistikku,  mis aitab selgemalt määratleda visuaalse kirjaoskuse pädevusi hariduses, pakkudes selget struktuuri, mille alusel visuaalseid oskusi arendada ja hinnata.

ACRL (Association of College & Research Libraries) raamistik koosneb neljast põhiteemast, mis aitavad määratleda, milliseid oskusi ja hoiakuid visuaalse kirjaoskuse arendamine hõlmab:

## Rakendused ja tähtsus
Tänapäeval nähakse visuaalset kirjaoskust kui üht olulisemat 21. sajandi pädevust, mis aitab inimestel orienteeruda kiiresti muutuvas ja pildirohkes maailmas.

Peña (2025) leiab, et visuaalset kirjaoskust tuleks õpetada formaalses hariduses, sest see on muutunud oluliseks osaks igapäevasest info tarbimisest ja loomisest. Õpilastele mõeldud õppematerjalid, infograafikud ja visuaalsed abivahendid peavad olema eakohased ja arusaadavad, et toetada nende mõtlemisoskust ja objektiivset suhtumist visuaalsesse infohulka. Nii võib visuaalset kirjaoskust käsitleda kui õpetaja ühte võimalikku tööriista eesmärkide seadmiseks ning õpilaste visuaalse mõtlemise arendamiseks.

Üks selge näide visuaalse kirjaoskuse rakendamisest igapäevaelus on liiklusmärgid. Need märgid edastavad olulist teavet sümbolite, värvide ja kujundite kaudu, ilma et oleks vaja pikka tekstilist selgitust. Visuaalne kirjaoskus võimaldab juhil kiiresti mõista märgi tähendust, hinnata selle konteksti ja tegutseda vastavalt. Viini teeliikluse konventsioon on liiklusmärkide ja teemärgiste alusdokument, mida on kohandatud vastavalt riiklikele standarditele ja liiklusseadusele.

Visuaalne kirjaoskus on Eestis disainerite kutsestandardi (Kutsekoda, i.a.) ja rahvusvaheliselt haridus- ja infooskuste standardite üks kompetentse.

Eestis ei ole visuaalset kirjaoskust teadusuuringutes käsitletud eraldiseisva teemana, vaid on integreeritud meedia- ja infoühiskonna, psühholoogia ning hariduse konteksti. Visuaalse keele tõlgendusi ja mõistmist on käsitlenud psühholoog Talis Bachmann, kunstiteadlane Margit Lõhmus, sotsiaal- ja meediauurija Pille Pruulmann-Vengerfeldt jt.

## Visuaalne kirjaoskus ja valeinfo
Kuna digitehnoloogiate võimekus visuaalset materjali luua, kuvada ja levitada – näiteks sotsiaalmeedia kaudu – pidevalt kasvab, on üha enam vaja pedagoogilisi praktikaid, mis toetaksid visuaalsete sõnumite tähenduste loomist. Farmer (2024) tõdeb, et neid visuaalseid sõnumeid luuakse erinevatel eesmärkidel, millest kõik ei ole täpsed ega eetilised. Eriti kuna inimesed kipuvad tänapäeval visuaalset teavet rohkem uskuma kui tekstilist, ei pruugi nad mõista, kui eksitavad mõned neist kujutistest tegelikult võivad olla. Selle tulemusena võivad nad teha halbu otsuseid, millel võivad olla tõsised tagajärjed. Tehisintellektiga loodud pildid süvendavad seda probleemi, mistõttu suureneb vajadus visuaalse kirjaoskuse järgi veelgi.

Visuaalne (meedia) kirjaoskus aitab valeinformatsiooni levikut vähendada, kuna see arendab kriitilist hindamisoskust töödeldud piltide ja videote suhtes, aidates luua vastupidavamat ühiskonda.

## Vaata ka
* Meediakirjaoskus
* Infopädevus
* Andmepädevus
* Digitaalne kirjaoskus
* Valeinformatsioon
* Infokäitumine sotsiaalmeedias
* Reklaamipsühholoogia
* Andmete visualiseerimine
* Visuaalkultuur
* Kutsekoda

## Viited