open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lihula komtuur

**Lihula [[komtuur]]** oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Lihula komtuurkonda.

Esimene Lihula komtuur on teada 1241. aastast. Viimane komtuur kaotas oma ameti 1477. aastal, misjärel ala liideti esialgu Maasilinna foogtkonna ja hiljem Pärnu komtuurkonnaga.

Lihula komtuur polnud kuigi oluline ordukäsknik ega kuulunud ordut juhtinud kõrgemasse nõukokku. Siiski said mõnedest Lihula komtuuridest hiljem ka ordumeistrid.

## Lihula komtuurid
*1241 Robert
*1307 Konrad von Oldenburg
*1328 Reiner Mom
*1347 Heinrich von Hannöver
*1368 Hugo von der See
*enne 1424 Goswin von Velmede
*1424?–1427 Frank Kirskorf
*1427?–1432 Heidenreich Vincke von Overberg
*1436–1451 Heinrich von der Vaerst
*1471 Heinrich Schleier
*1471 ja 1474–1477 Konrad von Vietinghoff
## Kirjandus
*Otto Schnettler, Westfalen und Livland. Münster (Westf.), 1916, s. 76-81
## Välislingid
*Lihula komtuuri pitser (1271)
*Lihula komtuuri pitser (1320)
Anders Sunesen

**Anders Sunesen** (ka *Andreas Sunesen*, ladina keeles *Andreas Sunonis*; umbes 1167 – 1228) oli Lundi peapiiskop aastatel 1201–1228 ja esimene Taani asehaldur Tallinnas pärast selle vallutamist 1219. aastal.

Sunesen sai peapiiskopiks pärast oma nõo Absaloni surma 21. märtsil 1201. Ta oli aktiivne ristisõdade idee toetaja ning võttis osa ka kõigist kuningas Valdemar II korraldatud ristiretkedest. Nii oli ta tõenäoliselt ka üks 1206. aasta Saaremaa-sõjakäigu initsiaatoreid. Sõjaretke järel viibis ta pikemat aega Riias, kus sõlmis suhted piiskop Albertiga. 1219. aastal, pärast seda, kui Albert oli taanlasi eestlaste vastu appi palunud, saabus ka Sunesen koos Valdemari vägedega Tallinna alla. Legendi kohaselt palvetanud Sunesen Lindanise lahingu ajal hardalt ning seepeale langenud taevast Taani lipp, Danebrog, mis andnud taanlastele indu lahingu võitmiseks. Hiljem, kui Revala oli taanlastele alistatud, sai Sunesen selle esimeseks asehalduriks. Ta juhtis ka Taani jätkuvat ekspansiooni Eestis, koordineerides Taani preestrite ristikäiku Viru-, Harju- ja Järvamaale. 1222. aastal loobus Sunesen aga asehalduri ametist ja naasis Taani Skånesse. Võimalik, et see oli seotud mõne haigusega, näiteks pidalitõvega, sest ta tõmbus tagasi Ivö järvel asuvasse linnusesse, kus ta 1228. aastal ka suri.

## Viited
Essentsiaalne treemor

**Essentsiaalne treemor** (ladina keeles *tremor essentialis*) on püsivalt edenev neuroloogiline häire, mida iseloomustab käte või teiste kehaosade (pea, lõua, jalgade) värisemine.

Täpne esinemus on teadmata, kuid see on oletatavasti kõige levinum treemori tüüp ja ka kõige tavapärasem liikumishäire.

## Põhjused

Pooled juhtumitest on põhjustatud geenimutatsioonidest ja dominantselt edasi antud; neil on kaks tüüpi. Ülejäänud juhtumid on idiopaatilised. Patofüsioloogiliselt oletatakse muutusi tserebellumis.

## Diagnoos

Diagnoos tuvastatakse tavaliselt kliiniliselt. Treemorid võivad alata igas vanuses, alates sünnist kuni vanaduseni (seniilne treemor).

Essentsiaalne treemori tunnuseks on reeglina rütmiline (4–12&nbsp;Hz) treemor, mis ilmneb siis kui haigusest haaratud lihased on töös (ehk teisisõnu, puhkeolekus treemorit ei ole). Eri liiki füüsiline või vaimne pinge kipub tegema treemorit tugevamaks, mis loob tihti vale mulje, nagu oleks tegu psühhosomaatilise probleemiga. Tüüpiline on treemori halvenemine esinemissituatsioonides, halvemaks teevad treemorit ka külm, veresuhkru taseme langus, osa antidepressante, kofeiin, nikotiin, liitiumisoolad jm. Essentsiaalse treemori korral ei ilmne treemor magamise ajal, kuid mõnedel juhtudel on patsientidel eriti tugev treemor just pärast ärkamist.

Kergematel juhtudel väljendub essentsiaalne treemor võimetuses takistada haigusest haaratud kehaosa, näiteks käsi, värisemast ja raskuses täpsust nõudvate liigutuste tegemisel. Halvematel juhtudel võib haigus takistada patsienti igapäevaelu toimingutes nagu söömine, riietumine jms. Enamasti on essentsiaalne treemor progresseeruv (s.t aja jooksul halvenev, mõnel juhul kiirelt, mõnikord väga aeglaselt), halvimatel juhtudel võib põhjustada invaliidsust.

## Ravi

Ravimitena kasutatakse trankvillisaatoreid, beetablokaatoreid või epilepsiaravimeid. Kaks kõige kasutatavamat ravimit essentsiaalse treemori sümptomite kontrolli alla saamiseks on primidoon (Mysoline) ja beetablokker propranolool (Inderal). Sageli vähendab alkohol lühiajaliselt treemorit. Enamikul juhtudest praegu tuntavad ravimid täielikku efekti ei anna.

Vähestel juhtudel võib essentsiaalset treemorit ravida füüsilise teraapiaga ja püsivalt värisevate kehaosade lihaste arendamisega.

Kirurgilised raviviisid (mida kasutatakse kõige tõsisemate juhtumite puhul) on botulismimürgi süstimine treemorist mõjutatud lihastesse, talatoomia, ja ajustimulatsioon.

Teisi potentsiaalseid treemori põhjustajaid (liigne kofeiini tarbimine, lõõgastavate ravimite kasutamine) tuleks võimalusel vältida.
Bozcaada

**Bozcaada** (kreeka *Τένεδος* (Ténedos, Tenedos)) on Türgile kuuluv saar Egeuse mere kirdeosas. See kuulub Bozcaada maakonda. Geograafilised koordinaadid on 39°49' N, 26°3' E. 

Pindala on 32 km² (teistel andmetel 39 km²), elanike arv 2543 (1997. aasta rahvaloendus). 

Saart ümbritseb 17 väiksemat saart. 

Kõrgeim punkt on Göztepe küngas (192 m üle merepinna).

Põhilised elatusallikad on kalapüük ja turism. Saar on sajandeid olnud kuulus oma viinamarjade, veinide ja punaste moonide poolest.   

Pärast Kreeka-Türgi sõda mõisteti Bozcaada koos Gökçeada saarega Lausanne'i lepinguga Türgile ja demilitariseeriti. Kreeklased aeti saarelt peaaegu täielikult välja ning asemele asustati türklased maismaalt. Praegu on saarel järel umbes 30 kreeklast. 

## Viited

## Välislingid
Siht (meresõit)

**Siht** (kõnekeeles ka *liitsiht* või *liinid*) on paaris navigatsioonimärkide (näiteks tuletornide, tulepaakide vm kaldamärkide) moodustatav näiline sirgjoon, mis näitab laevatee või lennutee sihti (mõned sihimärgid näitavad ka pöördekohta teisel sihil). Laeva või lennuki asukoht on õige ja ohutu, kui see asub sihimärkide moodustatud sihil või sihtide ristumiskohal.

Näiteks Tallinna lahel moodustavad Tallinna sihi (laevatee 120) Tallinna alumine tuletorn ja Tallinna ülemine tuletorn ning Viimsi sihi (laevatee 190) Viimsi alumine tulepaak (231) ja Viimsi ülemine tuletorn (232).

## Vaata ka
* Päevamärk

## Välislingid
*
*
Harmoonium

**Harmoonium** on pneumaatiline klahvpill. Heli tekitavad keeled, mille paneb vibreerima lõõtsa lahti- ja kokkusurumisel tekkiv õhuvool. Harmooniumi lõõts asub pilli alaosas ja see hakkab liikuma kahe pedaali tallamisel mängija jalgadega. 

Harmooniumil nagu orelil on registrid, kuid erinevalt orelist pole tal vilesid. Harmooniumil võib olla 1–2 manuaali, 3–20 registrit. Harmoonium on suhteliselt "noor" instrument. Esimesed harmooniumid võeti kasutusele 19. sajandi algul. Harmoonium on oreli sugulane. Tema heli meenutab oreli oma, kuid tehniliselt sarnaneb pill rohkem akordioniga.


Ilumäe kabeli harmoonium.JPG|Ilumäe kabeli harmoonium
Kadrina kiriku harmoonium.JPG|Kadrina kiriku harmoonium
Pühalepa kiriku harmoonium.JPG|Pühalepa kiriku harmoonium
Simuna kirik-harmoonium.jpg|Simuna kiriku harmoonium
Miitavi komtuur

**Miitavi** ehk **Jelgava [[komtuur]]** (saksa keeles *Komtur von Mitau*) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Miitavi komtuurkonda.

Esimene Miitavi komtuur on teada aastast 1272, viimane loobus ametist 1495. aastal, misjärel komtuurkond liideti Liivi ordu maamarssali valdustega.

Miitavi komtuur polnud kuigi oluline ordukäsknik ega kuulunud tavaliselt ordut juhtivasse kõrgemasse nõukokku ehk siseringi.

## Miitavi komtuurid
*1272 Johann
*1305–1312 Johann Lesch
*1323 Johann von Löwenberg
*enne 1340 Burchard von Dreileben
*1347 Wilhelm von Sonnenberg
*1349 Hildebrand von Lenthe
*1385–1393 Dietrich von Weilburg
*1413–1420 Cisse von dem Rutenberg
*1420–1422 Dietrich Kra
*1422–1426 Frank von Varssem
*1436–1439 Heinrich Schleier
*1439 Mathias von Boningen
*1451 Hermann von Sevinghausen
*1472 Otto von Hoekelum
*1483–1489 Wessel von Strünkede
*1492–1495 Gerlach von Hövel
## Kirjandus
*Otto Schnettler, Westfalen und Livland. Münster (Westf.), 1916, s. 76-81
Narva foogt

**Narva foogt** (saksa keeles *Vogt von Narwa*) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Narva foogtkonda.

Esimene Narva foogt on teada 1370. aastast, ehkki tõenäoliselt loodi foogtkond kohe pärast Virumaa langemist orduvalitsuse alla 1346. või 1347. aastal. Viimane Narva foogt kaotas oma koha pärast Narva langemist venelaste kätte 1558. aastal.

Narva foogt polnud väga oluline ordukäsknik, ehkki idapiiri kaitsjana oli tal strateegiliselt oluline positsioon. Ordusiseses hierarhias ta siiski olulisimate käsknike hulka ei kuulunud.

## Narva foogtid
*1370 Arnd von Altena
*1408–1409 ? von Sümmern
*1410–1415 Engelbert von Leissen genannt Krevet
*1420–1421 Hermann von Gimbte
*1426–1428 Heinrich von Böckenförde genannt Schüngel
*1428–1430 Tham Wolf von Sponheim
*1435–1438 Johann Koningen
*1447–1449 Goddert von Plettenberg
*1451 Heinrich Sprenge
*1459–1463 Johann Waldhaus von Heerse (ka Wolthus von Herse, ametiaeg pole täiesti kindel)
*1469?/1470–1482 Heidenreich von Walgarden
*1488 Bernd von Hornhusen
*1492–1507 Konrad Stryk
*1507–1508 Johann von Neuroth
*1515–1517 Rutger von Schwansbell
*1517–1524 Heinrich von Hohenfels
*1528–1533 Remmert von Scharenberg
*1533–1545 Johann von Erwitte
*1545–1558 Ernst von Schnellenberg
## Kirjandus
*Otto Schnettler, Westfalen und Livland. Münster (Westf.), 1916, s. 76-81
Vasknarva foogt

**Vasknarva foogt** (saksa keeles *Vogt von Neuschloss*) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Vasknarva foogtkonda.

Esimene Vasknarva foogt on teada aastast 1433, foogtkond eksisteeris aga arvatavasti ka varem. Viimane Vasknarva foogt kaotas oma valdused 1558. aastal, mil venelased need vallutasid.

Vasknarva foogt polnud eriti oluline ordukäsknik ja oli pigem Narva foogti abiline piirikaitsel.

## Teadaolevad Vasknarva foogtid
*1433 Peter Wesseler
*1439–1442 Heinrich Domesdail
*1473 Ludolf von der Bruch
*1481–1482 Friedrich von Mengede genannt Osthoff
*enne 1519 Rolf von Bardewisch
*1526–1527 Ludolf Lappe von der Ruhr
*1527–1529 Anton Quad
*1536–1543 Sietz von Friemersheim
*1545–1550 Johann von Erwitte
*1555/1556–1558 Dietrich von der Steinkuhl
Põltsamaa foogt

**Põltsamaa foogt** oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Põltsamaa foogtkonda.

Esimene foogt on teada 1305. aastast, viimane aga 1472. aastast. 1480. aastal liideti foogtkond Viljandi komtuurkonnaga.

Põltsamaa foogt polnud kuigi oluline ordukäsknik ega kuulunud ordut juhtinud siseringi.

## Põltsamaa foogtid
*1305 Reinbert
*1343–1345 Hildebrand von Lenthe
*1347 Wilhelm von Cappelle
*1349 Otto Stacke
*1380/1390 Hinrik van Oldendorp
*1405 Adolf
*1406–1408 Heinrich von der Recke genannt Stamm
*1418 Herbert von der Heide
*1420 Adolf von der Heide
*1422–1423 Gerd Clepper
*1430–1434 Lambrecht von Merkenich
*1438–1441 Hermann von Sevinghausen
*1451 Dietrich von Lünen
*1455–1456 Gerhard von Mallinckrodt
*1462–1466 Dietrich Lappe von Köningen
*1466–1470 Gerhard von Walien
*1472 Allerd von der Busche
## Kirjandus
*Otto Schnettler, Westfalen und Livland. Münster (Westf.), 1916, s. 76-81
Pöide foogt

**Pöide foogt** (saksa keeles *Vogt von Poide* või *Peude*) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Pöide foogtkonda.

Nimeliselt on teada vaid kaks foogti: Arnold 1343. aastast ja Georg Holste 1347. aastast. Hiljem kuulusid Pöide alad Maasilinna foogtkonda. Pöide foogt polnud kuigi oluline ordukäsknik, tema volitused olid tõenäoliselt ka küllaltki piiratud Saaremaa küllaltki suure sõltumatuse tõttu, mis kestis vähemalt kuni Jüriöö ülestõusuni.
Setagaya

**Setagaya** (jaapani 世田谷) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Asub linna edelaosas.

Elanike arvult on Setagaya suurim Tōkyō 23 ringkonnast. Juunis 2008 elas seal 861 100 inimest. Setagaya on kallis elamurajoon, mis paikneb lähedal Tōkyō kesklinnale ja Shibuya, Ebisu ja Daikanyama kaubandusrajoonidele.

Kõrgeim ehitis on 124 m kõrgune Carrot Tower (*kyarotto tawā*).

Edo ajastul paiknes Setagaya kohal 42 küla. 1871 ja 1893 liideti need Tōkyō prefektuuriga. 1932 ja 1936 liideti need Tōkyō linnaga.

## Vaatamisväärsusi

*Setagaya kunstimuuseum
*Hasegawa Machiko kunstimuuseum
*Oya Soichi Bunko raamatukogu
*Zenyōmitsu-ji
*Kinuta park

## Pilte

Setagaya south.jpg|Vaade linnaosale
Setagaya Ward Office 2009.jpg|Ringkonnahoone
Seikado Bunko 2009.jpg|Seikadō Bunko kunstimuuseum
Carrot tower.jpg|Carrot Tower


## Viited

## Välislingid

*Setagaya koduleht
Riia komtuur

**Riia [[komtuur]]** (saksa keeles *Komtur von Riga*) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Riia komtuurkonda.

Esimene komtuur on teada 1253. aastast. Komtuuride ametiajad on väga suurte vahedega, sest ordu, Riia peapiiskopi ja Riia linna vahel toimunud vaenuste tõttu oli ordu mitu korda sunnitud Riiast lahkuma. Viimane Riia komtuur lahkus ametist 1484. aastal, 1491. aasta järel liideti komtuurkond otseselt ordumeistri valdustega ja edaspidi täitsid komtuuri kohta linnusekomtuurid (*Hauskomtur*id).

Riia komtuuri ametikoht oli strateegiliselt oluline, kuid ometi ei kuulunud ta tavaliselt ordut juhtinud siseringi.

## Riia komtuurid
*1253 E. (G.?)
*1254–1258 Ludwig
*1272 Heinrich
*1272 Johann von Magdeburg
*1338 Heinrich von Hannöver
*1343–1345 Dietrich von Rambow
*1347 Herbert
*1387 Albert von Brenken
*1429–1431 Heinrich von der Vaerst
*1432–1434 Sweder von Reve
*1470–1471 Friedrich Waldhaus von Heerse (ka Wolthus von Herse)
*1482–1483 Gerhard von Mallinckrodt
*1483–1484 Friedrich von Mengede genannt Osthof 
## Kirjandus
*Otto Schnettler, Westfalen und Livland. Münster (Westf.), 1916, s. 76-81
Georg Adelmann

**Georg Franz Blasius von Adelmann** (28. juuni 1811 Fulda – 16. juuni 1888 Berliin) oli saksa meditsiiniteadlane.

Adelmann õppis Marburgis ja Würzburgis. Ta oli Tartu ülikooli professor aastatel 1841–1871. Erialaks kirurgia ja oftalmoloogia.

## Isiklikku
Poeg Edgar Vinzenz Friedrich Georg Adelmann (15.12.1841 Tartu † 5.2.1927 Dresden).

Abikaasa Johanna Marie Wilhelmina Wiesing.

## Viited

## Teoseid
*Untersuchungen über krankhafte Zustände der Oberkieferhöhle 1844
*Beiträge zur medicinischen und chirurgischen Heilkunde 1.Bd. 1840
*Beiträge zur medicinischen und chirurgischen Heilkunde 2.Bd. 1845
* Beiträge zur medicinischen und chirurgischen Heilkunde 3.Bd. 1852
*Erfahrungen und Bemerkungen über Resection der Knochen 1858

*Abschiedslied : Herrn Prof. D. Georg F. B. Adelmann bei seinem Scheiden aus Dorpat gewidmet 1871
Meguro

**Meguro** (jaapani 目黒) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Asub linna lõunaosas, piirneb Shibuya, Setagaya, Ōta ja Shinagawa ringkondadega.

Meguro liideti Tōkyōga 1932. aastal. Praegune Meguro ringkond loodi 1947. aastal. 

Meguro on elamurajoon, kuid seal paiknevad paljude riikide saatkonnad.

Meguros on 9. sajandist pärinevad pühamud Ōtori-jinja, Ryūsen-ji (Meguro-Fudōson) ja Hōganji. Ryūsen-jis asuva Fudō kuju mustad silmad (*meguro*) on andnud ringkonnale nime.


Kakinokizaka slope 1.jpg
Meguro River in Meguro 1-chōme, -16 Jul. 2012 b.jpg|Meguro jõgi
Sakura trees -03.jpg|Õitsvad kirsipuud


## Viited

## Välislingid

*Meguro koduleht
Friedrich Wilhelm Karl von Aderkas

**Friedrich Wilhelm Karl von Aderkas** (30. juuni/11. juuli 1767 Breslau – 28. märts/9. aprill 1843 Herrnhut) oli Liivimaa aadlik, Preisi sõjaväelane (major), Tartu Ülikooli sõjanduse professor aastatel 1819–1830.

## Vaata ka
*Aderkas

## Välislingid
*Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
*Isikuarhiivid. Kirjad Karl Morgensternile
*Gedichte 1786-1798
Hermann Ernst Adolphi

**Hermann Ernst Adolphi** (4. juuni 1863 Cēsis – 14. mai 1919 Königsberg) oli baltisaksa meditsiiniteadlane.

Oli Tartu Ülikooli eradotsent aastatel 1908–1912 ning professor aastatel 1912–1918. Kitsam eriala anatoomia.
Sigulda komtuur

**Sigulda komtuur** (saksa keeles *Komtur von Segewold*) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Sigulda komtuurkonda.

Esimene Sigulda komtuur on teada aastast 1231 ehk veel Mõõgavendade ordu ajast. 1430. aastatel liideti komtuurkond Liivi ordu maamarssali valdustega, kuid 1560. aastal taastati komtuuri ametikoht ajutiselt pärast viimase maamarssali Philipp Schall von Belli surma.

Sigulda komtuuri ametikoht polnud kuigi oluline, sest jäi mõjukamate ordukeskuste Võnnu ja Volmari vahetusse lähedusse. See oli olulisem 13. sajandil, mil Sigulda lähistel kestis veel võitlus kohalike rahvaste alistamiseks.

## Sigulda komtuurid
### Mõõgavendade ordu
*1231–1232 Gerfried Wrideke
*1234–1235 Albert 
### Liivi ordu
*1237–1238 Gerfried Wrideke
*1239 Gottfried
*1252 Heinrich Block
*1252–1262 Georg
*1291 Wilkin
*1305 Florian
*1316 Johann Ungnade
*1347–1349 Ernst von Ilsede
*1361 Wilhelm von der Horst
*1385 Burkhard
*1429–1432 Goswin von Velmede
*1560–1562 Georg von Brabeck
## Kirjandus
*Otto Schnettler, Westfalen und Livland. Münster (Westf.), 1916, s. 76-81
Vjatšeslav Afanasjev

**Vjatšeslav Aleksejevitš Afanasjev** (vene keeles Вячеслав Алексеевич Афанасьев; 27. jaanuar 1859 Livnõ – 12. juuni 1942) oli vene meditsiiniteadlane, riiginõunik.

1882 lõpetas ta Peterburi sõjameditsiiniakadeemia ja jäeti sinna teadustööle. Ta uuris patoloogilist anatoomiat ja bakterioloogiat. 1885 kaitses ta väitekirja "Anatoomilis-patoloogilised muutused kudedes mürgistuse korral Bertholet' soolaga" ja sai doktorikraadi.

1887–1890 teenis ta sõjaväearstina Kiievis ja töötas professor V. Podvõssotski laboris. 1890 komandeeriti ta aastaks välismaale end täiendama patoloogia ja bakterioloogia alal. Pärast tagasitulekut määrati ta prosektoriks algul Peterburis Nikolai sõjaväehaiglas ja pärast sõjameditsiiniakadeemias patoloogilise anatoomia kateedris. Samal aastal valiti ta sõjameditsiiniakadeemias eradotsendiks.

1894 valiti ta Tartu ülikooli üldpatoloogia ja patoloogilise anatoomia korraliseks professoriks. 1896 hakkas ta esimesena Tartu ülikoolis lugema süstemaatilist bakterioloogiakursust. 1908–1909 oli ta Venemaa Keisririigi riiginõukogu liige. 1911 sai ta arstiteaduskonna dekaaniks.

1918 evakueeriti Tartu ülikool koos õppejõududega Voroneži, kuhu loodi ülikool. Afanasjev töötas 1918–1930 Voroneži ülikooli meditsiiniteaduskonna patoloogilise anatoomia kateedri juhatajana. 7. juunil 1932 valiti ta Tartu ülikooli audoktoriks.

Tartu Ülikooli Uues Anatoomikumis on talle paigaldatud mälestustahvel.

## Kirjandust
* Maie Toomsalu. Vyacheslav Afanasyev, honorary doctor of the University of Tartu // Papers on Anthropology, Tartu, 2003, 12

## Viited


## Välislingid
* Biograafiline artikkel (vene keeles)
Walter Anderson

**Walter Artur Aleksander Anderson** (10. oktoober 1885 Minsk – 23. august 1962 Kiel) oli baltisaksa folklorist. Ta oli Tartu Ülikooli eesti ja võrdleva rahvaluule õppetooli esimene professor (1920–1939).

Alates 1920. aastast oli ta Õpetatud Eesti Seltsi liige ja aastail 1928–1929 ka selle president. 1925. aastal oli ta Akadeemilise Rahvaluule Seltsi asutajaliige. 

1939. aastal emigreerus Anderson ümberasumise korras Saksamaale ja töötas aastatel 1940–1945 Königsbergi ülikoolis. Pärast Teist maailmasõda õpetas ta Kieli ülikoolis kuni pensionile jäämiseni 1953. aastal, kuid jäi ka hiljem emeriitprofessorina ülikooliga seotuks.

## Tunnustus
* 1930 – Õpetatud Eesti Seltsi auliige
* 1938 – Valgetähe III klassi teenetemärk

Auliikmena kuulus ta ka Ameerika Folkloori Seltsi ja Kreeka Folkloori Seltsi. 1936. aastal võeti Anderson Preisi Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks. Ta oli ka Kuningliku Gustav Adolfi Akadeemia, Soome Kirjanduse Seltsi, Soome-Ugri Seltsi ja Varssavi Teadusseltsi liige.

## Isiklikku
Tema isa Nikolai Anderson oli keeleteadlane, vend Wilhelm Anderson oli astrofüüsik ja vend Oskar Anderson oli matemaatik.

Tema vanavanaisa Gustav Emmanuel Stockenberg oli eesti vaimulik.

## Viited

## Kirjandus
* A. R. Cederberg, H. Koppel, J. Kõpp, A. Saareste, P. Treiberg, F. Tuglas. "Anderson, Walter Artur Aleksander". // Eesti biograafiline leksikon, 1926–1929, lk 25-26
*Eduard Laugaste. "Professor Walter Andersoni tööst Tartus". Keel ja Kirjandus 1985, nr 10, lk 605–613
*Paul Ariste. "Mälestuskilde kahest suurmehest". Kleio, 1991, nr 4, lk 70
*Elo Tuglas. Tartu päevik 1928–1941. Tallinn: Tänapäev, 1996. 2. tr 2008. Lk 100–102 toob mõned toredad lood W. Andersonist ja tema vennast, sealhulgas nende külaskäigust Konstantin Ramuli juurde Rutjal
* "Prof. W. Anderson Königsbergis; Dots. Wilh. Anderson ✝" – Postimees nr 122 1940, 8. mai, lk 5
Vissarion Aleksejev

**Vissarion Grigorjevitš Aleksejev** (vene keeles Виссарион Григорьевич Алексеев; 18. juuni 1866 Novotšerkassk – 1943 Poola) oli vene matemaatik.

Ta oli Tartu ülikooli professor 1895–1918 ja eradotsent 1921–1940 puhta matemaatika alal ning   prorektor 1908–1909 ja rektor 1909–1914 ja 1917–1918.

Tema kasupoeg Viktor Aleksejev (30. aprill 1902 – 15. juuni 1945) oli kunstnik.

## Viited

## Välislingid
*Bibliograafia
*Плоды воспитательного обучения в духе Коменского, Песталоцци и Гербарта
*
Elmar Lipping

**Elmar Lipping** (7. märts 1906 Ropaži kihelkond, Riia maakond, Liivimaa kubermang – 5. jaanuar 1994 New York) oli eesti õpetaja, ajakirjanik, poliitik ja sõjaväelane (nooremleitnant) ning ka Saksamaa (*[[Hauptsturmführer]]*) ja Ameerika Ühendriikide sõjaväelane.

Ta õppis aastatel 1914–1918 Valgjärve ministeeriumikoolis, 1918–1923 Otepää Reaalgümnaasiumis ja 1923–1926 Tartu Õpetajate Seminaris. 

Ta õppis aastatel 1926–1927 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ning 1930–1934 ja 1940 õigusteaduskonnas. Hiljem õppis USA-s Minnesota Ülikoolis ning lõpetas selle rahvusvaheliste suhete alal. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Tartuensise liige.

Teise maailmasõja ajal võitles Elmar Lipping 38. Kaitsepataljonis ja 20. Eesti Relvagrenaderide SS-diviisis, kus kokku teenis välja *[[hauptsturmführer]]*'i auastme. Ta oli aastatel 1945–1947 Saksamaal Ameerika Ühendriikide sõjavangis, kuid teenis hiljem USA sõjaväeüksustes, sealhulgas ka 4221. Eesti Vahikompaniis ohvitserina.

Märtsis 1957 kolis Lipping Ameerika Ühendriikidesse. Ta oli Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu liige.

Ta oli Eesti Vabariigi välisminister eksiilis 3. juunist 1982 kuni 20. juunini 1990.

## Tunnustus
* 1938 – Kotkaristi teenetemärgi kuldrist (oli sellal Kaitseliidu Otepää malevkonna propagandapealik ja kompaniipealiku abi)
* Raudristi II ja I klass

## Isiklikku
Tema poeg on Ameerika Ühendriikide ajaloolane, ajakirjanik, sõjaväelane ja diplomaat Imre Lipping.

## Viited

## Kirjandus
*President Nasseri kiri kapten Lippingule. Võitleja nr 3, märts 1959. Lk 3 
*Värske eksiilkolonel "Spiegeli" vaidluses. Eesti Päevaleht (Stockholm) nr 2, 12. jaanuar 1977. Lk 8

## Välislingid
*[Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944]
*Eesti ohvitserid 1918-1940
Aleksandr Aleksejev

**Aleksandr Aleksandrovitš Aleksejev** (1876–pärast 1924. aastat) oli vene jurist.

Lõpetas 1899 Harkovi ülikooli ja töötas samas. Eradotsent aastast 1903. Tartu Ülikooli professor aastatel 1914–1916 õiguse entsüklopeedia ja õiguse filosoofia ajaloo erialal. Siirdus seejärel Varssavisse ja sealt Põhja-Kaukaasiasse.
Johannes de Adricas

**Johannes de Adricas** oli Riia peapiiskopi vasall, kes esineb allikais 1277 ja 25. aprillil 1292, esimene teadaolev Aderkaside suguvõsa liige.

## Vaata ka
*Aderkas
Allen Ginsberg

**Irwin Allen Ginsberg** (3. juuni 1926 Newark – 5. aprill 1997 New York) oli Ameerika Ühendriikide luuletaja.

## Tunnustus
*1973 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks

## Teosed eesti keeles
* "Ameerika". Valik luuletusi 1947–1996. Koostanud ja toimetanud Hasso Krull; inglise keelest tõlkinud: Contra, Lauri Kitsnik, Hasso Krull, Andres Langemets, Margit Langemets, Jürgen Rooste, Tõnu Õnnepalu. Loomingu Raamatukogu 2003, nr 3–6, 152 lk

## Välislingid
* Ilmar Mikiver, "Puhka rahus, kontrakultuur!" – Luup 12. mai 1997, nr 10
Anastasius (Aleksandrov)

**Anastasius** (vene keeles Анастасий; kodanikunimega **Aleksandr Ivanovitš Aleksandrov**, vene keeles Александр Иванович Александров; 28. aprill (vkj 16. aprill) 1861 Baiterjakovo küla – 23. juuni 1918 Petrograd) oli vene keeleteadlane ja õigeusu kiriku piiskop.

Aleksandrov lõpetas 1879. aastal Kaasanis gümnaasiumi. Ta õppis Kaasani Ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonnas ning kaitses 1883. aastal ajaloo-filoloogiateaduste kandidaadi väitekirja "Детская речь". Ta jäeti ülikooli võrdleva keeleteaduse ja sanskriti keele kateedri juurde professoriametiks valmistuma.

1884. aastal sõitis ta pooleks aastaks Tartusse, et tegelda Tartu Ülikoolis sanskriti ja saksa keelega. 1886. aastal kaitses ta Tartus võrdleva keeleteaduse alal Kristijonas Donelaitise keelekasutust käsitleva töö "Sprachliches aus dem Nationaldichter Litauens Donalitius. Zur Semasiologie" ja sai magistrikraadi. Samal aastal sai ta Tartu Ülikooli eradotsendiks saksa keele ja võrdleva keeleteaduse alal. 1886–1888 oli ta Harkovi ülikooli võrdleva keeleteaduse ja sanskriti keele kateedri eradotsent.

1888. aastal kaitses Aleksandrov Tartus slaavi filoloogia alal väitekirja "Litauische Studien. Nominalzusammensetzungen" ja sai doktorikraadi.

Aastatel 1888–1889 oli ta Kaasani Ülikooli võrdleva keeleteaduse ja sanskriti keele kateedri erakorraline professor, 1889–1896 sama ülikooli slaavi filoloogia kateedri erakorraline professor, 1896–1911 korraline professor. 1897–1905 oli ta Kaasani Ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonna sekretär ja 1905–1911 dekaan.

7. juulil 1910 sai ta mungaks. 8. juulil pühitseti ta munkdiakoniks ja 10. juulil munkpreestriks. 6. augustil 1911 ülendati ta arhimandriidiks. Aastatel 1910–1911 oli ta ka Kaasani Vaimuliku Akadeemia slaavi ja Rumeenia kirikute ajaloo professor, 1911–1913 kirikuslaavi ja vene keele ning paleograafia õppetooli korraline professor. 15. veebruaril 1912 määrati ta Kaasani Vaimuliku Akadeemia rektoriks. Sama aasta 4. märtsil pühitseti ta piiskopiks ja määrati Kaasani piiskopkonna Tšistopoli vikaarpiiskopiks. 30. maist 1913 oli ta Peterburi (1914. aastast Petrogradi) piiskopkonna Jamburgi vikaarpiiskop, Peterburi (1914. aastast Petrogradi) vaimuliku akadeemia viimane rektor.

Ta suri 23. juunil 1918 kopsupõletikku ja maeti Aleksander Nevski suurkloostri Nikolai kalmistule.

## Viited

## Välislingid
*Александров Александр Иванович (elulugu Kaasani lingvistikakoolkonna lehel)
*Анастасий (Александров) (elulugu fondi "Русское Православие" lehel)
Sēlpilsi foogt

**Sēlpilsi foogt** (saksa keeles *Vogt von Selburg*) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Sēlpilsi foogtkonda.

Esimene teadaolev foogt astus ametisse 1422. aastal, viimane loovutas 1559. aastal oma koha Poola kastellaanile.

Sēlpilsi foogt polnud kuigi oluline käsknik ega kuulunud ordut juhtinud siseringi.

## Sēlpilsi foogtid
*1422–1423 Eberhard von Altena
*1433–1435 Johann Koning
*1451 Heinrich von Velmede
*1481–1482 ja 1490 Bernd von Hornhusen
*1487 Eckbert von dem Berge
*1496 Dietrich von Saldern
*1514 Philipp von dem Bottlenberg genannt Schirp
*1517–1527 Rutger von Schwansbell
*1531–1547 Detlev Plate
*1547–1559 Wilhelm Schilling

## Vaata ka
* Sēlpilsi foogtilinnus
## Kirjandus
*Otto Schnettler, Westfalen und Livland. Münster (Westf.), 1916, s. 76-81
Lihula komtuurkond

**Lihula komtuurkond** oli Liivi ordu valdus (saksa keeles *Gebiet*) Läänemaal 13.–15. sajandil.

Komtuurkond loodi pärast Läänemaa vallutamist ja jagamist, tõenäoliselt kujunes ta eraldi haldusüksuseks kas 1230. või 1240. aastatel. Selle keskuseks oli Lihula linnus, mida ordu haldas kahe peale Saare-Lääne piiskopiga. Komtuurkonna alad olid kõikjalt ümbritsetud piiskopkonna valdustest. Kuigi ordul Saare-Lääne piiskopiga väga tihti erimeelsusi polnud, oli komtuuri positsioon siiski küllaltki ebakindel ja komtuurkond osutus hilisemal ajal ilmselt ka põhjendamatult väikeseks. 13. sajandil oli selle peamiseks eesmärgiks ilmselt Lihula sadamakoha valvamine, kuid järgnevate sajandite jooksul kadus Lihulal maakerke tõttu ühendus merega ning komtuurkond kaotas seega ka oma mõtte. 1470. aastatel ühendati see Pärnu komtuurkonnaga. 

Kiriklikult kuulus Lihula komtuurkond Saare-Lääne piiskopkonda. Ka pärast selle liitmist Pärnu komtuurkonnaga, mis kuulus Tartu piiskopkonda, jäi Lihula ümbrus Saare-Lääne piiskopi diötseesi.

Lisaks komtuurile on Lihulast teada veel ainult üks ametnik: kassahoidja (*Kämmerer*) Johann aastast 1241.

## Vaata ka
*Lihula komtuur
*Lihula linnus
Minato

**Minato** (jaapani 港, 'sadam') on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tokyos. Asub Tokyo lahe ääres.

Minato ringkond loodi 1947 Akasaka, Azabu ja Shiba ringkondade liitmise teel.

Seal asuvad Tokyo Tower, Azabudai Hillsi pilvelõhkujad, Roppongi ja Odaiba meelelahutuspiirkond ja Tokyo Midtown. Minatos asuvad ka 49 riigi saatkonnad ja mitmete suurfirmade peakontorid ning Keiō ülikool.


Shiodome Skyscrapers.jpg|
Tokyo Tower 02.jpg|Tokyo Tower
Azabudai Hills from Skydeck, May 2023.jpg|Azabudai Hills


## Viited

## Välislingid

*Minato koduleht
Kanada kilp

**Kanada kilp** on ulatuslik kilp Kanadas. Ta ulatub Hudsoni lahest Suure järvistuni. 

Eelkambriumi kivimite peal on Kvaternaari jäätumiste kujundatud järverikas piirkond.
Adélaïde

**[[Adélaïde (eesnimi)|Adélaïde]]** on prantsuse naisenimi.

**Adélaïde** on olnud mitme kuninganna, printsessi ja krahvinna nimi:
***[[Marie Adélaïde (Prantsusmaa printsess)|Marie Adélaïde]]** (**Madame Adélaïde**), Prantsusmaa printsess, Louis XV tütar (1732–1800)
***[[Louise Marie Adélaïde Eugénie]]** (**Madame Adélaïde**), Orléansi printsess, Louis-Philippe'i õde (1777–1847)

**"[[Adélaïde (film)|Adélaïde]]"** on Jean-Daniel Simoni film. 

## Vaata ka
*Adelheid
Kōtō

**Kōtō** (jaapani 江東) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tokyos. Asub Tōkyō lahe ääres Chūō ja Edogawa vahel.

Kōtō ringkond loodi 1947 Fukagawa ja Jōtō ringkondade liitmise teel.

Seal asub Tōkyō messikeskus (*Tokyo Big Sight*), Tokyo Kaasaegse Kunsti Muuseum ja spordihall Ariake Coliseum.


Great Harumi Bridge.jpg|Suur Harumi sild Kōtōs
Tokyo-BigSight-01.jpg|Tokyo messikeskus
Museum of Contemporary Art Tokyo 2009.jpg|Tokyo Kaasaegse Kunsti Muuseum
Ariake Colosseum.jpg|Ariake Coliseum


## Viited

## Välislingid

*Kōtō koduleht
Toshima

**Toshima** (jaapani 豊島) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. 

Toshima loodi 1932. aastal neljast linnast (Sugamochō, Nishi-sugamochō, Takadachō ja Nagasakichō), mis liideti Tōkyōga.

Toshima on valdavalt elamurajoon. 6,16% elanikest on välismaalased, mis on linna üks kõrgemaid näitajaid. Suuremad vähemusrühmad on hiinlased, korealased ja filipiinlased.


Sunshine 60.JPG|Sunshine 60
Jiyu gakuen myonichikan.JPG
Ikebukuro_at_night_viwe_from_sunshine_60.JPG


## Viited

## Välislingid

*Toshima koduleht
Sumida

**Sumida** (jaapani 墨田) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Asub Sumida jõe vasakkaldal. Piirneb Adachi, Arakawa, Katsushika, Edogawa, Taitō, Chūō ja Kōtō ringkonnaga. 

Sumidas asub Ryōgoku Kokugikani sumo-areen. 

2011. aastal valmis uus televisioonitorn Tokyo Skytree kõrgusega 634 meetrit.

Asahi õlletehase (*Asahi Bīru*) peakorter asub Sumidas.


Asahi beer01s3872.jpg|Asahi õlletehase peakorter Sumidas
Ryogoku Great Sumo Hall.jpg|Ryōgoku Kokugikani sumo-areen
Tokyo Sky Tree 2012 Ⅵ.JPG|Tokyo Skytree


## Viited

## Välislingid

*Sumida koduleht
Taitō

**Taitō** (jaapani 台東) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. 

Ringkond loodi 1947. aastal Asakusa ja Shitaya ringkonna liitmise teel.

Taitōs asuvad Ueno park, Ueno loomaaed, Ueno raudteejaam, Sensō-ji pühamu ja Tōkyō Rahvusmuuseum. 

Taitō Asakusa linnaosa oli pikka aega populaarne meelelahutuskeskus.


Straatbeeld Tokyo juli 2004.jpg|Hoonestus
SensojiPagoda1468.jpg|Pagood Sensō-ji pühamus
Asakusa Hanayashiki -01.jpg|Lõbustuspark
Tokyo University of the Arts.JPG|Ueno park


## Viited

## Välislingid

*Taitō koduleht
Katsushika

**Katsushika** (jaapani 葛飾) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tokyos. 

Ringkond loodi 1932. aastal 7 linna ja küla liitmise teel.

Katsushika piirneb Adachi, Edogawa ja Sumida ringkondadega Tokyo prefektuuris ning Matsudo, Misato ja Yashio linnadega.


Ayase-river and Nakagawa-river 20190301 152653.jpg
Katsushika Nanzo-in Temple.JPG
Japanese national route 6 Yotsugi 2chome Katsushika city Tokyo 20190203 152504.jpg
Shin-Koiwa overpass west-side Katsushika Tokyo Japan 20161126 144842.jpg


## Viited

## Välislingid

*Katsushika koduleht
Kita (Tokyo)

**Kita** (jaapani 北区 *Kita-ku* 'põhjaringkond') on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tokyos. 

Ringkond loodi 1947. aastal Takinogawa ja Ōji ringkondade liitmise teel.

Kita ringkond on valdavalt elamurajoon. 

Ringkonnas asub Asukayama park, mis on Tōkyō vanim park.

Kitas on sündinud Kōbō Abe.


Asukayama Park.jpg|Asukayama park Kita ringkonnas
Nishigaoka Stadium 2.JPG|Nishigaoka rahvusstaadion
Oji Shrine 01.JPG|Ōji pühamu


## Viited

## Välislingid

*Kita koduleht
Nikolai Gumiljov

**Nikolai** Stepanovitš **Gumiljov** (vene keeles *Николай Степанович Гумилёв*; 3. aprill (vkj)/ 15. aprill 1886 Kroonlinn – 26. august 1921 Petrogradi lähistel, täpne asukoht on teadmata) oli vene luuletaja, akmeist, kirjanduskriitik ja tõlkija.

3. augustil 1920 vahistas Gumiljovi Petrogradi tšekaa. Teda süüdistati osavõtus endiste valgekaartlike ohvitseride organisatsioonist (Tagantsevi vandenõu) mitteteatamises. Ta hukati 1921. aastal Petrogradi lähedal ühe Irinovka–Schlüsselburgi kitsarööpmelise raudtee jaama juures. 

## Eesti keeles ilmunud
*"Tähepuu varjus". Valikkogu, mis sisaldab Anna Ahmatova, Nikolai Gumiljovi ja Ossip Mandelštami loomingut; Gumiljovi luuletused on tõlkinud Kalju Kangur. Tallinn: Eesti Raamat, 1990. ISBN 5-450-01293-4
*"Aafrika jaht: novellid, jutustused, olukirjeldused". Tõlkinud Kattri Ezzoubi. Tallinn: Eesti Raamat, 2011. ISBN 9789985658871
**arvustus: Vaapo Vaher. "Kuidas lugeda Gumiljovi?". Vikerkaar 2011, nr 12, lk 116–120; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis. Ilmunud ka V. Vaheri raamatus "Vampiiride tants: esseed ja ütlemised". Tallinn 2012, lk 277–282

## Isiklikku
Nikolai Gumiljovi esimene abikaasa oli poetess Anna Ahmatova. Nende poeg oli ajaloolane-etnoloog Lev Gumiljov.

## Viited

## Eestikeelne kirjandus
*Vladislav Hodassevitš. "Gumiljov ja Blok". // Mälestusteraamat "Nekropol", tõlkinud Maiga Varik. Loomingu Raamatukogu 2002, nr 39/40, lk 58–73
*Mihhail Lotman. "Nikolai Gumiljov: konkistadoori katkenud tee". Looming 2010, nr 7, lk 974–977. Loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis; samas lk 970–93 valik Gumiljovi luuletusi, tõlkinud Maria-Kristiina Lotman
Suginami

**Suginami** (jaapani 杉並) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. See piirneb Shibuya, Nakano, Nerima ja Setagaya ringkonna ning Mitaka ja Musashino linnaga.

Läbi Suginami voolavad Kanda, Zenpukuji ja Myōseiji jõgi.

Suginami liideti 1932. aastal Tōkyōga. Tänapäeval on see peamiselt elamurajoon.


Minamiasagaya-Station-2005-6-12 1.jpg|
Tokyo metro road 311-2006-01-28.jpg|
Zenpukuji-ike -5月 c.jpg|


## Viited

## Välislingid

*Suginami koduleht
Nerima

**Nerima** (jaapani 練馬) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tokyos.

Asub linna loodeosas, piirneb Itabashi, Toshima, Suginami ja Nakano ringkonnaga. 

Nerima on valdavalt elamurajoon.


Hikarigaoka.jpg|Elamud
Toshimaen Hydro-police.jpg|Toshimaeni lõbustuspark
Shakujii River and Sakura 2010.jpg|Shakujii jõgi


## Viited

## Välislingid

*Nerima koduleht
Aada

**[[Aada (eesnimi)|Aada]]** on naisenimi. 

Piiblis on kaks Aada-nimelist tegelast:
***[[Aada (Lemeki naine)|Aada]]**, Lemeki esimene naine
***[[Aada (Eesavi naine)|Aada]]**, Eesavi esimene naine

Hommikumaa Tähe Ordu järgi on **Aada** ka Jefta tütre nimi, kuigi Piibel seda ei maini.
Aada (Lemeki naine)

**Aada** (heebrea keeles עדה) oli 1. Moosese raamatu (4:19) järgi Lemeki esimene naine, kellel olid pojad Jaabal ja Juubal: 

"Ja Lemek võttis enesele kaks naist: ühe nimi oli Aada ja teise nimi oli Silla. Ja Aada tõi ilmale Jaabali, kes sai nende isaks, kes elasid telkides ja kasvatasid karja. Ja tema venna nimi oli Juubal, kes sai kõigi kandlelööjate ja vilepuhujate isaks." (4:19–21)

Aada heebreakeelne nimi on seotud verbiga, mis tähendab 'ehtima'. 

Aadale ja Sillale on adresseeritud Lemeki laul. 
## Sugupuu

## Vaata ka
*Aada (eesnimi)
ADA

**ADA** või **Ada** võib tähendada järgmist:
***[[Ada (eesnimi)|Ada]]** on naisenimi.
***[[Püha Ada]]** oli katoliku pühak. 
***[[Ada (programmeerimiskeel)|Ada]]** on programmeerimiskeel. 
****Ada*** on aadakäpa perekonna ladinakeelne nimi.
***[[Ada (Vojvodina)|Ada]]**, linn Serbias Vojvodinas
***[[Ada (Ghana)|Ada]]**, linn Ghanas
***[[Ada (purjelaev)|Ada]]** on purjelaev.
***[[ADA (Tartu Ülikooli digiarhiiv)|ADA]]** on Tartu Ülikooli akadeemiline digiarhiiv

## Vaata ka
*Aada
Ada (Vojvodina)

**Ada** on linn Serbias Vojvodinas Bácska idaosas Põhja-Banati ringkonnas Tisza jõe paremkaldal, Ada valla keskus. 

2002. aasta rahvaloenduse järgi on linna elanike arv 10 546. Ungarlased on enamuses. 

Linna nimi pärineb türgi sõnast *ada* ('(jõe-)saar'). 

Adas on sündinud Mátyás Rákosi.

## Ajalugu
Piirkonnas elati juba kiviajal. Seal leidub roomlaste, hunnide ja avaaride jälgi. Viimased tõid kaasa ka slaavlased. 

Ungarlased jõudsid piirkonda 895. Keskaja lõpus hõivas kogu piirkonna Türgi. Serblased rajasid **Petrina** küla arvatavasti 1694. Aastal 1702 sai ta nimeks **Ostrova** ('saar', 1723 **Ada-Hatta** (Timiși maakonnas). Alates 18. sajandist kuulus piirkond Habsburgide keisririigile. Serblased asutasid oma õigeusu kooli 1703, ungarlased katoliku kooli 1760. Ada sai linnaks 1836, serbia põllutöökool (üks vanemaid tänapäeva Serbias) asutati 1885, raudtee jõudis linna 1889. Linn kuulus Bács-Bodrogi komitaati. 

Aastal 1918 hõivasid piirkonna Serbia-Horvaatia-Sloveenia kuningriigi väed. Koos Pécsi ja teiste okupeeritud aladega kuulutati välja vabariik. Alates 1920. aastast kuuluti Serbia-Horvaatia-Sloveeniasse (1929. aastast Jugoslaaviasse). Aastal 1921 oli elanike arv 13 100 ning enamuses olid ungarlased. Aastatel 1941–1944 oli Ada Ungari okupatsiooni all.  

## Välislingid
Ada (Ghana)

**Ada** on linn Ghana idaosas Accrast ida pool Atlandi ookeani ääres Suur-Accra piirkonnas Volta jõe suudmealal. Geograafilised koordinaadid on 5°47' N, 0°38′ W.

Ada on tuntud oma supelrandade ja surfimisvõimaluste poolest. Peamised elatusallikad on soolatootmine ja turism.
Ada vald

**Ada vald** on vald Serbia autonoomse piirkonna Vojvodina Põhja-Banati ringkonnas.

Vallas on 2 linna, Ada ja Mol, ning 3 küla:     

* Utrine (Törökfalu)
* Obornjača (Völgypart-Nagyvölgy)
* Sterijino (Valkaisor/Sterijino)

2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli valla elanike seas ungarlasi 14 558 (76,6%), serblasi 3324 (17,5%) ja mustlasi 277 (1,45%).
Tarmo Tammiste

**Tarmo Tammiste** (sündinud 17. augustil 1962 Tartus) on Eesti poliitik, aastatel 2002–2013 ja  2015–2019 Narva linnapea.

Tammiste lõpetas 1989 Eesti Põllumajandusakadeemia. Ta on töötanud tootmisjuhina ning müügijuhina. 2000–2002 oli ta Narva munitsipaalaktsiaseltsi Heakorrastus juhatuse esimees.

Ta on alates 1999. aastast Eesti Keskerakonna liige.

Aastatel 2002–2013 oli Tammiste Narva linnapea. Pärast 2013. aasta kohalikke valimisi sai temast Narva linnavolikogu esimees. Novembris 2015 avaldas Narva linnavolikogu umbusaldust senisele linnapeale Eduard Eastile ning 3. detsembril 2015 valis volikogu häältega 17:12 linnapeaks uuesti Tarmo Tammiste.

2012. aasta jaanuaris saatis Viru ringkonnaprokuratuur  Tarmo Tammiste ametialases võltsimises süüdistatuna ja linnavalitsuse nõuniku Pyotr Nyaki kaasaaitajana kohtu alla. Süüdistuse kohaselt esitas Tarmo Tammiste vastuseks linnale võetud rahaliste kohustuste asjaolusid puudutavale rahandusministeeriumi päringule enda allkirjastatud lepingu lisa, mis sisaldas valeandmeid. 

## Viited

## Välislingid
* Sergei Stepanov, Narva uus linnapea on Tarmo Tammiste, Põhjarannik, 14. detsember 2002
Tammiku asum

**Tammiku asum** on Ahtme linnaosa asum, mida hakati ehitama 1990. aastatel, kuid mis jäi lõpuni ehitamata.

Tammiku asum paikneb Iidla asumist Jõhvi pool – planeeritava Pargitaguse ja Iidla asumi vahelisel maa-alal.

Tammiku asumisse on ehitatud 5–9-korruselisi maju.

## Pildid

Pilt:Tammiku asum 1 2008.jpg|Vaade Tammiku asumile lõunast
Pilt:Tammiku asum 2 2008.jpg|Vaade edelast. Keskel on Tammiku ja Iidla asumit eraldav Puru tee
Berenike Juuksed

**Berenike Juuksed** (varasem nimi *Bereniike Juuksed*; ladina keeles *Coma Berenices*, omastav *Comae Berenices*; lühend *Com*) on põhjataevas asuv tähtkuju. 

Berenike Juuksed on nime saanud Egiptuse kuninga Ptolemaios III naise Berenike II järgi. Seda on peetud eraldi tähtkujuks hellenismiajastust saadik, kuid sageli arvati see ka osaks Neitsi tähtkujust. Kindla koha tähtkujude seas saavutas ta alates Tycho Brahe 1602. aasta taevaatlasest.

Tähtkujus ei ole heledaid tähti, heledaim täht on Beta Comae Berenices (näiv suurus 4,26), mis asub 30 valgusaasta kaugusel.

Berenike Juustes asub palju galaktikaid, sinna jääb osa Neitsi galaktikaparvest ja kerasparv Messier 53. Samuti asub seal täheparv Melotte 111.

## Vaata ka
*M64
*NGC 4414

## Viited
Moli vald

**Mol** on vald Belgias Antwerpeni provintsi kirdeosas Turnhouti ringkonnas.

Valla pindala on 114,26 km², elanike arv 33 054 (1. jaanuar 2007).

Moli linnaosi nimetatakse   "küladeks" (*gehuchten*): need on kesklinn (*Centrum*),  Achterbos, Donk, Ezaart, Ginderbuiten, Gompel, Heidehuizen, Millegem, Postel, Rauw, Sluis ja Wezel.

Postel piirneb põhjas Hollandi küla Reuseliga; Rauw piirneb idas Limburgi provintsi linna Lommeliga. Teised naabervallad on Geeli vald, Meerhouti vald, Baleni vald, Arendonki vald, Retie vald ja Desseli vald. Mol on  Baleni, Meerhouti ja Desseli vallale kultuuri-, tuletõrje-, tervishoiu- ja hariduskeskus.   

Mol on kuurortlinn metsade vahel paiknevate järvedega. Zilvermeeri järve ääres on valge liivarand. 

Kohalikul toorainel põhinev tööstusliku ränidioksiidi valmistaja Sibelco on omal alal maailma juhtiv ettevõte. Gompelis on klaasivabrik. 

Molis on ka Belgia tuumauurimiskeskus SCK•CEN ja Flaami tehnikauurimisinstituut VITO.

Endises Sluisi pastoraadis on Jakob Smitsi muuseum, kus on eksponeeritud Jakob Smitsi jt Moli koolkonna kunstnike tööd. Nad maalisid Moli maastikke, kuhu kuulusid ka tuulikud, millest mõned on säilinud.  

Moli kirdenurgas Hollandi piiri lähedal Posteli külas on 900 aasta vanune Posteli klooster, kus pruulitakse õlut ja valmistatakse juustu. 

Peter Helseni ja tema kaastööliste rajatud 15 kabeliga ristitee Ezaarti külas on kaitsealune mälestis.

Kesklinnas on massiivne Peetruse ja Pauluse kirik 15. sajandist ning selle ees raekoda 18. kuni 19. sajandist. Muid ajaloolisi hooneid on kesklinnas vaid üksikuid.

## Viited

## Välislingid
*Valla koduleht (*hollandi keeles*)
Mol (Vojvodina)

**Mol** (serbia Мол/Mol, ungari Mohol) on linn Serbias Vojvodinas Põhja-Banati ringkonnas Ada vallas. Geograafilised koordinaadid on 45°46′ N, 20°08′ E. 

2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanike arv 5411. Ungarlased on enamuses. 

## Välislingid
Obornjača

**Obornjača** (serbia Оборњача/Obornjača, ungari Völgypart-Nagyvölgy) on küla Serbias Vojvodinas Põhja-Banati ringkonnas Ada vallas.

Elanike arv on 389 (2002. aasta rahvaloendus). Enamuses on ungarlased. 


Obornjača 08.jpg|Küla plaan
Sakarya provints

**Sakarya provints** on provints Türgis Marmara piirkonnas Musta mere ääres. Naaberprovintsid on Düzce provints idas, Bolu provints kagus, Bileciki provints lõunas, Kocaeli provints läänes ja Bursa provints.

Ta on saanud nime Sakarya jõe järgi. Varasem nimi oli *Adapazarı provints* provintsi keskuse Adapazarı järgi. 

Provintsi pindala on 4895 km², elanike arv oli 835 222 (2007. aasta rahvaloendus). 

Kliima on Musta mere läheduse tõttu vahemereline. Külm ei ole kunagi, talvel sajab piisavalt vihma. Suved on soojad.

Sakarya jõgi voolab läbi soode ning tema vetega on seotud palju järvi.

Maakonna lõunaosas on kuni 1600 m kõrgusi mägesid.  

Provintsil on hea maantee-, raudtee- ja lennuühendus. Ankara-İstanbuli maantee läheb sealt läbi. Lähim lennujaam on İstanbulis. Heade ühendusteede tõttu alustavad turistid sealt provintsi vaatamisväärsustega tutvumist. 

Provints on seismiliselt aktiivses piirkonnas. 1967. ja 1999. aastal olid rängad maavärinad. 

## Ajalugu
Esimesed elanikud olid früüglased, kimmerlased, lüüdlased ja pärslased. 

Üks provintsi mälestisi on Justinianus I 533. aastal rajatud Justinianuse sild (*Bes Köprü*).

## Ringkonnad

## Viited

## Välislingid
*Provintsi koduleht
Adapazarı

**Adapazarı** ('turusaar, saareturg') on linn Türgi edelaosas Marmara piirkonnas Sakarya jõest läänes ning Sapanca järvest mõni kilomeeter kirdes, Sakarya provintsi keskus. Geograafilised koordinaadid on 40°47' N, 30°24' E.

Elanike arv on 391 102 (2008). 1920. aastatel oli elanikke 20 000. 

Adapazarı on üks Türgi viiest suurest tööstuspiirkonnast. Linnas on Toyota Motor Corporationi autotehas, TGV vagunitehas ning siidi- ja linavabrikud ja Goodyeari kummitehas. Toodetakse ka põllumajandustehnikat ning linnas on suhkru-, klaasi- ja puidutöötlemisvabrikud. Tubakat, pähklipuitu, kookoneid ja juurvilja viiakse İstanbuli. Linna ümbritseb Ak Ova tasandiku tubakakasvatuspiirkond. Linn on olnud ka tähtis nahatöötlemiskeskus. On plaanis rajada Suzuki ning taasavada Otokar & Otoyoli tehas. 

Linn asub majanduslikul tõusuteel olevas piirkonnas ning lõikab kasu İstanbuli turust ja İzmiti sadamast.  

Linn on maanteesõlm. Läbi Adapazarı kulgevad tähtsad İstanbuli ja Ankara vahelised ühendusteed. 

## Ajalugu
Linn paikneb vanal İstanbulist ida poole viival sõjateel ning Siiditeel. 19. sajandi lõpust seob 5 km pikkune harutee teda Anatoolia raudteega. 

Suur osa elanikkonnast pärineb Musta mere äärest Trabzonist ja Rizest. Alates 1608. aastast oli linnas armeenlaste kogukond ning seal oli oluliselt esindatud *[[hayhurum]]*. Nad käisid 1923. aasta Kreeka ja Türgi elanikkonna vahetamise alla ning asusid elama mitmele poole Kreekasse. Nende kultuuri on eksponeeritud Benáki muuseumis. 

## Maavärin
17. augustil 1999 aset leidnud maavärina ajal oli Adapazarı Gölcüki ja İzmiti kõrval üks kõige enam kannatada saanud linnu. Hävis väga suur osa kesklinnast ja hukkus tuhandeid inimesi. Linn paikneb ühe suure Anatoolia maalõhe lähedal ning on rajatud suhteliselt ebakindlale aluspõhjale. Maavärina ohvreid ja tagajärgi meenutab püsiekspositsioon. Linn on kogu maailmast tulnud annetuste toel taastatud. 

## Välislingid

*Linna koduleht
Čoka vald

**Čoka vald** on vald Serbia autonoomse piirkonna Vojvodina Põhja-Banati ringkonnas.

Vallas on Čoka linn ja 7 küla:     

* Padej (Padé)
* Jazovo (Hódegyháza)
* Banatski Monoštor (Kanizsamonostor)
* Vrbica (Egyházaskér)
* Crna Bara (Feketetó)
* Sanad
* Ostojićevo

2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli valla elanike seas ungarlasi 7133 (51,6%), serblasi 5205 (37,6%) ja mustlasi 337 (2,4%).

## Välislingid

*Valla koduleht
Traktuur

**Traktuuriks** nimetatakse oreli mängumehhanismi.

Traktuuri järgi liigitatakse orelid mehaanilisteks, pneumaatilisteks ja elektrioreliteks.

## Mehaaniline orel
Kõla tekib kohe pärast klahvi vajutamist, ei hiline. Klahv on ühendatud abstrakti abil ventiiliga, mis asetseb tuulepõhjas. Kui ventiil avaneb, siis õhk pääseb vilesse ja tekib kõla. Mehaanilise traktuuriga orelitel on sobiv esitada erinevates stiilides orelimuusikat. Mehaanilised orelid on vastupidavad külmades ja niisketes kirikutes. Kuna kirikutes on temperatuur ja õhuniiskus muutlik, on vaja aeg ajalt oreli traktuuri reguleerida. Seda peab oskama teha organist või teeb oreliehitaja.
## Pneumaatiline orel
Kõla tekib hilinemisega pärast klahvi vajutamist. Õhk pääseb vilesse toonkanalite kaudu ja see võtab aega, sellepärast kõla hilineb. Kõla hilinemist pneumaatilisel orelil saab reguleerida väiksemaks. Pneumaatilised orelid olid levinud 19. sajandi lõpust kuni umbes 1940. aastani. Eestis on palju pneumaatilise traktuuriga oreleid. Pneumaatilise traktuuriga orelid ei ole nii vastupidavad ja seetõttu tänapäeval neid ei ehitata või kui ehitatakse, siis teatud stiili taotluse jaoks. Pneumaatilised orelid on parimad romantismi perioodi orelimuusika esitamiseks.

## Elektriorel ehk elektritraktuuriga orel
Kõik tööprintsiibid toimuvad elektri või elektroonika abil. Iga vile all on elektrimagnet, mis avab tuulele pääsu vilesse. Elektrioreli kõla erineb "elavast", st mehaanilise või pneumaatilise traktuuriga orelist. See meenutab süntesaatori oma, kuid mõned head elektriorelid suudavad jäljendada ka maailmakuulsate orelite kõla. Külmades ja niisketes kirikutes ei pea aga elektriorel vastu ja seepärast ei soovita sinna elektriorelit paigaldada. Kõige sobivam on muutliku temperatuuri ja õhuniiskusega kirikusse ehitada mehaaniline orel.