Ivan Mitšurin

**Ivan Vladimirovitš Mitšurin** (27. oktoober 1855 Rjazani kubermang, Pronski maakond, Dolgoje küla – 7. juuni 1935) oli vene sordiaretaja. 

## Elulugu

Mitšurini isa Vladimir, isaisa Ivan ja isaisaisa Ivan olid kõik pühendunud aiapidamisele. Vladimir oli seotud Vaba Majandusühinguga, mis oli Venemaa üks esimesi teadusühinguid. See oli liberaalne organisatsioon, mille paljud liikmed levitasid Venemaal Lääne-Euroopa teadmisi ja oskusi. Suuresti pühendus organisatsioon põllumajandusele ning Vladimir sai sealtkaudu seemneid ja erialakirjandust. Sügiseti ja talviti õpetas Vladimir oma kodus külalapsi lugema.

Vladimiril ja tema abikaasal Marijal oli 7 last ja Ivan oli neist noorim. Ülejäänud lapsed surid pisikesena ja Ivan kasvas ainsa lapsena. Ema oli nõrga tervisega ja suri 33-aastaselt, kui Ivan oli 4-aastane.

Ivan lõpetas 1872 Pronski maakonnakooli. Samal aastal isa haigestus ja suri. Majapidamine oli panditud ja müüdi võlgade katteks. Onu Lev aitas Ivanil astuda Rjazani kubermangugümnaasiumisse, kuid sama aasta lõpus heideti poiss sealt välja lugupidamatuse eest kooli juhtkonna vastu. Väidetavalt sai ettekäändeks asjaolu, et Ivan ei võtnud külmal talvel koolidirektor Oranski ees läkiläkit peast, aga tegelikuks põhjuseks see, et onu Lev keeldus direktorile altkäemaksu andmast.

1872. aasta viimastel päevadel asus Mitšurin iseseisvalt elama naaberkubermangu Tambovi kubermangu Kozlovi linna, kus ta elas surmani. 1932 nimetati Kozlov tema järgi ümber Mitšurinskiks.

Augustis 1874 abiellus 19-aastane Mitšurin 16-aastase Aleksandra Petrušinaga, kelle isa töötas viinavabrikus. Neil sündis kaks last: poeg Nikolai Mitšurin, kellest sai teatri- ja filminäitleja (1876), ning tütar Marija (1877). Naine suri 1915 kooleraepideemia ajal, Mitšurin rohkem ei abiellunud.

Esialgu avas Mitšurin Kozlovis (sealhulgas oma korteris) kellassepatöökoja. 1875 ostis ta 500 m² suuruse maalapi äärelinnas ja rajas sinna esimese aia. See täitus mõne aasta jooksul taimedega sedavõrd, et rohkem polnud seda võimalik arendada. 1888 õnnestus tal osta 13,5 ha suurune maatükk lähikonnas, mis paremini vastas tema vajadustele, kuid tõi esialgu kaasa suured võlad, mistõttu ta pidi veel aasta aega kellassepana edasi töötama.

Mitšurinit autasustati 1912 Püha Anna ordeni 3. järguga ning 7. juunil 1931 Lenini ordeni ja Tööpunalipu ordeniga. 1934 sai ta bioloogiadoktori kraadi. Samal aastal sai ta Vene NFSV teeneliseks teaduse- ja tehnikategelaseks, 1935 NSV Liidu Teaduste Akadeemia auliikmeks ja Üleliidulise Põllumajandusteaduste Akadeemia akadeemikuks.

Vaimulikud kritiseerisid Mitšurinit selle eest, et uute taimesortide aretamine olevat jumalavastane ja kõlvatu. Jumala loomingut ei tohtivat püüda parandada. Mitšurin vastas sellele kriitikale korduvalt nii kõnes kui kirjas: "Meie ei pea ootama looduselt armuande, meie ülesanne on neid ise võtta." Pealiskaudsed inimesed on hakanud seda lauset tõlgendama tarbijaliku suhtumisena loodusesse.

## Mälestuse jäädvustamine
Ivan Mitšurini järgi oli Eestis nimetatud:
*Ivan Mitšurini tänav Elvas kuni 1989 (praegune Käo tee)
*Ivan Mitšurini tänav Otepääl 1950–1989 (praegune Kolga tee)
*Ivan Mitšurini tänav Rakveres kuni 1989 (praegune Seminari tänav)
*Ivan Mitšurini tänav Tallinnas 1950–1989 (praegune Wismari tänav)
*Ivan Mitšurini tänav Tartus 1950–1989 (praegune Lai tänav)
*tänav Jõgeval (1990 Sõnajala).

Raplamaal oli I. V. Mitšurini nimeline sovhoos keskusega Valtus.