open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Andres Kiitam

**Andres Kiitam** (sündinud 2. jaanuaril 1952 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.

## Haridus
Lõpetas Tallinna 1. Keskkooli 1969, Tallinna Polütehnilise Instituudi automatiseeritud juhtimissüsteemide erialal süsteemiinseneri kutsega 1974 ja TPI aspirantuuri 1980. Tehnikateaduste kandidaat 1981.

## Töökäik
Töötab Tallinna Tehnikaülikoolis aastast 1974: automaatika kateedri tootmisprotsesside automatiseerimise laboris insener ja teadur 1974–1987, labori juhataja 1987–1992; mehhatroonikainstituudis (kuni 2000 aparaadiehituse instituut) kvaliteeditehnika aseprofessor 1992–1997, professor ja kvaliteeditehnika õppetooli juhataja 1997–2013, teadur 2013–2016. Alates 2017 TTÜ inseneriteaduskonna emeriitprofessor, kvaliteedijuhtimise ekspert elektroenergeetika ja mehhatroonika instituudis.

## Teadustöö
Põhilised uurimissuunad: tehnoloogiliste protsesside optimeerimine ja modelleerimine, süsteemitehnika meetodite kasutamine kvaliteeditehnikas, statistiline protsessiohje, optimeerimisülesanded kvaliteedisüsteemides, parameetrilise kvaliteedi ja süsteemide toimemõõtmise modelleerimise ja optimeerimise meetodid. Osales Eesti kvaliteedipoliitika ja -kontseptsiooni loomises.

On olnud külalisteadur Budapesti Tehnikaülikoolis 1982, Helsingi Tehnikaülikoolis 1988, Berliini Tehnikaülikoolis 1991, Linköpingi Ülikoolis ja Stockholmi Kuninglikus Tehnikainstituudis 1992 ning Bradfordi Ülikoolis 1994.

### Teaduskorralduslik tegevus
* Eesti Kvaliteediühingu liige 1991–..., juhatuse liige 1991–2004
* Eesti Süsteemiinseneride Seltsi liige 1992–...
* Eesti Teadlaste Liidu juhatuse liige 1995–1996, volikogu liige 1994–1998
* Eesti masina- ja aparaaditööstuse kvaliteeditagamise nõukogu liige 1995–...
* Ajakirja Business Process Management Journal toimetuskolleegiumi liige 1995–2006
* Eesti Juhtimiskvaliteedi Auhinna žürii esimees 2002–...
* Walter Masingu auhinna žürii liige 2006–...
* Kvaliteedispetsialisti ja kvaliteedijuhi kutsete kutsekomisjoni liige 2014–...

## Tunnustus
* ELKNÜ teadus- ja tehnikapreemia 1980
* Eesti Kvaliteediühingu auliige 2005

## Viited

## Välislingid
* Andres Kiitam Eesti Teadusinfosüsteemis
* Andres Kiitami publikatsioonid
Han Kang

**Han Kang** (korea 한강; sündinud 27. novembril 1970 Gwangjus) on korea (Lõuna-Korea) kirjanik. 2024. aastal pälvis ta Nobeli kirjandusauhinna.

Han Kang on õppinud Yonsei ülikoolis kirjandust. Ta alustas kirjanikuna viie luuletusega, mis avaldati 1993. aastal ajakirjas Munhak-kwa sahoe (Kirjandus ja Ühiskond). Järgmisel aastal ilmus tema esimene proosateos, jutustus "Bulgeun Dat" (붉은 닻, "Punane ankur"). Selle eest sai ta ajakirja Seoul Shinmun kirjandusauhinna. Tema tuntuim teos on 2007. aastal ilmunud  romaan "Taimetoitlane" (채식주의자), mis ilmus 2025. aastal Loomingu Raamatukogus eesti keeles. 2016. aastal pälvis Han Kang selle eest rahvusvahelise Bookeri auhinna.

Tema isa Han Seung-won ja vend Han Dong Rimon on samuti kirjanikud.

## Teoseid
*"Taimetoitlane" (채식주의자 Chaesikjuuija), 2007 (eesti keeles 2025, Loomingu Raamatukogu nr 7−9, tlk Anni Arukask)

## Tunnustus
*Yi-Sangi kirjandusauhind (2005)
*rahvusvaheline Bookeri auhind (2016)
*Malaparte auhind (2017)
*Ho-Ami auhind (2024)
*Nobeli kirjandusauhind (2024)

## Viited

## Välislingid
*http://www.han-kang.net/
Allikapublikatsioon

**Allikapublikatsioon** on ajalooteaduses fundamentaaluuring, mille käigus selgitatakse välja, koondatakse ja süstematiseeritakse mingi kindla teema või ajalooperioodi kohta eri arhiivides säilinu.

Allikapublikatsioonid on teiste allikate - monograafiate, artiklite ja mälestuste kõrval ajaloolasele oluline abivahend, sest võimaldavad kokku hoida palju aega, mis muidu kuluks arhiivitööle. Kogumikes on  dokumendid vajalikul määral korrastatud ja vajadusel tõlgitud. 

## Allikapublikatsioone Eesti ajaloost
*Liv-, est- und kurländisches Urkundenbuch
* Eesti ajaloo bibliograafia 1877-1917, koostanud Evald Blumfeldt ja Nigolas Loone, 1933–1939, Tartu: Kirjastus Loodus
*Nikolai Treumuth, Otto Liiv. Polonica Eesti Riigi Keskarhiivis, Eesti Riigi Keskarhiivi Toimetised nr 1, Tartu 1931
* Aino Valmet, "Käsu Hansu kaebelaul ja selle keelekasutus" – Akadeemia 1993, nr 1, lk 161–173
*Tõnu Tannberg, „Eestlased ilmasõjas“.  Rahvusarhiiv, 2015, 901 lk.
*Kalle Kroon. "Paide 16-18.sajandil. Linnakodanike võitlus Mäo mõisaga oma õiguste eest". Dokumente Paide linna ajaloost. Ühendus Weissenstein. Paide 2017
* Ülle Tarkiainen. Vald. Talurahva omavalitsus 1866–1918. Allikapublikatsioon, Rahvusarhiiv, Tartu 2021, ISBN: 9789949630097, 488 lk, Sari: Ex fontibus Archivi Historici Estoniae 6
*Koostaja Raimo Pullat. “Tallinna literaatide varandusinventarid 18. sajandil”

## Viited

## Välislingid
vt. Allikapublikatsioone Rahvusarhiivi veebilehel
Wilhelm I (Württemberg)

**Wilhelm I** (Friedrich Wilhelm Karl; 27. september 1781 – 25. juuni 1864) oli Württembergi kuningas 30. oktoobrist 1816 kuni oma surmani.

Lübenis (tänapäeval Lubin, Poola) sündinud Wilhelm oli valitseva hertsogi Friedrich Wilhelm Karli (hiljem kuningas Friedrich I; 1754–1816) ja Augusta von Brunswick-Wolfenbüttel (1764–1788) poeg.

## Abielud ja järglased
Wilhelm oli kolm korda abielus. Oma esimese abikaasaga, Baieri kuninga Maximilian I Josephi ja printsess Auguste Wilhelmine von Hessen-Darmstadti tütre Karoline Charlotte Auguste von Bayerniga (1765–1796), abiellus Wilhelm 8. juunil 1808 Münchenis. Paar lahutas 1814. aastal, lapsi nad ei saanud.

Uuesti abiellus ta 24. jaanuaril 1816 Peterburis oma esimese astme nõo Jekaterina Pavlovna Romanovaga (1788–1819), keiser Paul I ja tolle abikaasa Württembergi printsessi Sophie Dorothee tütrega, kellega tal oli kaks tütart. 
* Printsess Marie Friederike Charlotte (1816–1887), kes abiellus krahv Alfred von Neippergiga;
* Printsess Sophie Frederika Mathilde (1818–1877), kes abiellus Madalmaade kuninga Willem III-ga.

Kolmandat korda abiellus Wilhelm 15. aprillil 1820 hertsoginna Pauline Therese Luise von Württembergiga (1756–1817), kes oli samuti Wilhelmi esimese astme nõbu – hertsog Ludwig von Württembergi ja Henriette von Nassau-Weilburgi tütar. Nad said kolm last: poja ja kaks tütart.
* Printsess Katharina Friederike Charlotte von Württemberg (1821–1898), kes abiellus prints Friedrich von Württembergiga ja oli seekaudu viimase Württembergi kuninga Wilhelm II ema.
* Kuningas Karl I (1823–1891), kes asus isa surma järel Württembergi troonile. Teda on peetud homoseksuaalseks ning ehkki ta abiellus tsaar Nikolai I tütre suurvürstinna Olga Nikolajevna Romanovaga, siis ei saanud paar lapsi ning Karli järel asus valitsema tema õepoeg Wilhelm II.
* Printsess Auguste Wilhelmine Henriette von Württemberg (1825–1898), kes abiellus prints Herrmann von Sachsen-Weimar-Eisenach.

## Viited
Elve Tauts

**Elve Tauts** (sündinud 23. detsembril 1942 Tallinnas) on eesti klaasikunstnik.

1978. aastal lõpetas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi. 

Elve Tauts töötas aastatel 1978–1994 ettevõttes Tarbeklaas. 1981. aastal, pärast kauaaegse kunstniku Helga Kõrge lahkumist, sai Tautsist tehase peakunstnik. Ta töötas sellel ametikohal kuni tehase likvideerimiseni 1994. aastal.

Aastast 1994 kuni pensionile minekuni 2018 töötas ta kunstiringi õpetajana Tallinna huvikeskuses Kullo.

## Looming
Elve Tautsi juhtimisel kujunes välja Tarbeklaasi toodangu nägu ettevõtte tegevuse viimasel kümnel aastal, mil töötati välja palju uudistooteid ja tooni andsid eri värvivariatsioonides dekoratiivsed komplektid. Tema enda loodu on pehmevormne ja lihtne. Tema tuntumad sarjad on "Pesa" (1983), "Kassikakk" (1985) ning vaasikomplekt "Alla" (1987), komplekt "Võõrasema" (1987), vaas "Saialill" (1990), vaasid "Kera" (1990–1992), komplekt "Kaev" (1989–1990), kausid "Mari" (1985–1990), kausid "Lootos" (1984), kausid "Elve" (1988), eri kõrgusega jalaga klaaside komplekt "Ave" (1992–1993). 

## Tunnustus
* 1981 – Üleliiduline Izvestija-nimeline konkurss, Moskva – laureaat
* 1985 – Üleliiduline Rahvamajanduse Saavutuste Näitus, Moskva – pronksmedal

## Viited
Simone Melchior

**Simone Melchior Cousteau** (sünninimi **Simone Melchior**; 30. detsember 1919 Toulon – 1. detsember 1990 Monaco) oli prantsuse ookeaniuurija ja sukelduja.

Ta oli Cousteau ookeaniuurijate dünastia esimese põlvkonna esindaja. Ta abiellus 1937. aastal mereväeohvitseri Jacques-Yves Cousteauga. Neil sündis kaks poega: 1938. aastal Jean-Michel ja 1940. aastal Philippe. Mõlemad pojad sündisid kodus pere köögilaual.

Melchior oli esimene naine, kes sukeldumisel kasutas Émile Gagnani ja Jacques Cousteau 1943. aastal leiutatud sukeldumisseadet (akvalangi).

1950. aastal ostsid Cousteau'd uurimislaeva Calypso. 1952. aastal asus Calypso oma esimesele reisile Punasele merele. Melchior oli ainuke naine pardal.

1963. aastal sai Melchiorist maailma esimene naisakvanaut, kes veetis allveelaboris Starfish House neli päeva.

1979. aastal hukkus lennuõnnetuses tema noorem poeg Philippe.

Simone ise suri 1990. aastal vähki. Talle korraldati sõjaväelikud matused, mille käigus tema põrm hajutati üle Monaco mere.

## Kajastus filmis
*Prantsuse biograafiafilm "L’odyssée" (režissöör Jerome Salle, Simone Melchiori osas Audrey Tautou; 2016). Film räägib kogu Cousteau perekonna loo kuni Philippe'i surmani.

## Välislingid
*
*
Philippe Cousteau

**Philippe Cousteau** (30. detsember 1940 Toulon – 28. juuni 1979 Lissabon) oli prantsuse ookeaniuurija, sukelduja, piloot ja  dokumentalist.

Ta oli Cousteau ookeaniuurijate dünastia teise põlvkonna esindaja.
Ta oli lõpetanud filmikooli École nationale supérieure Louis-Lumière.

Philippe Cousteau alustas akvalangiga sukeldumist isa Jacques Cousteau juhendamisel nelja-aastaselt. Täiskasvanuna oli ta mitme riskantse mereekspeditsiooni juht. Ta osales ka oma isa ekspeditsioonidel ja oli Calypso fotograaf ja filmioperaator. Ta on viie dokumentaalfilmi autor (režissöör ja operaator). 

Cousteau hukkus 1979. aastal Portugalis Lissaboni lähedal tema enda juhitud vesilennukiga Consolidated PBY Catalina toimunud lennuõnnetuses. 

## Tunnustus
Cousteau dokumentaalfilme on kolmel korral nomineeritud Primetime Emmyle (1978, 1978, 1980) ja ühel korral International Emmy saamiseks (1978).

## Isiklikku
Philippe Cousteau ema oli Simone Melchior. Philippe oli abielus Ameerikast pärit Jan Cousteauga. Neil sündisid kaks last, tütar Alexandra (1976. aastal) ja poeg Philippe, kes sündis pärast isa surma 1980. aasta jaanuaris.


Philippe Cousteau filming during an expedition.jpg|Filmioperaator
Philippe Cousteau piloting PBY Lake Victoria Uganda July 1978.jpg|Piloot
Busto de Phillipe Cousteau en La Peñona. Playa de Salinas. Asturias. 04.jpg|Mälestusmärk


## Kajastus filmis
*Prantsuse biograafiafilm "L’odyssée" (režissöör Jerome Salle, Philippe Cousteau osas Pierre Niney; 2016). Film räägib kogu Cousteau perekonna loo kuni Philippe'i surmani.

## Filmograafia
;Režissöör ja operaator
**The Cousteau Odyssey* (1977)
**Oasis in Space* (1976)
**Voyage au bout du monde* (1976)
**The Undersea World of Jacques Cousteau* (1966–1975, 12 osa)
**National Geographic Specials* (1965)

## Välislingid
*
*
Veinpunane vöödik

**Veinpunane vöödik** (*Cortinarius rufo-olivaceus*), vanasti verev limaloorik (*Phlegmacium rufo-olivaceum*), on šampinjonilaadsete seltsi vöödikuliste sugukonda kuuluv liik seeni.

## Välislingid
* Veinpunane vöödik andmebaasis eElurikkus

## Viited
Cousteau Selts

**Cousteau Selts** (inglise keeles **The Cousteau Society**) on Ameerika Ühendriikide mittetulundusühing, mis tegeleb okeanograafilise uurimise ja looduskaitsega.

Seltsi asutas 1973. aastal ookeaniuurija ja endine meremees Jacques-Yves Cousteau. Seltsi tegevus on pühendatud planeedi ookeanide uurimisele, et tõsta inimkonna teadlikkust merede ja looduse kaitsmise vajadusest.

## Pärast Cousteau surma
Pärast Jacques Cousteau surma 1997. aastal asus seltsi juhtima tema lesk Francine Cousteau.

**Francine Cousteau** (sünninimi *Francine Triplet*; sündinud 1946) on endine stjuardess, kes abiellus Cousteauga pool aastat pärast Simone Melchiori surma juunis 1991. Pärast abikaasa surma 1997. aastal sai Francine Cousteaust tema ainuke legaat ja testamenditäitja. Pärast Jacques Cousteau surma osales Francine Cousteau pereliikmetega juriidilistes võitlustes oma mehe rahalise ja vaimse pärandi pärast.

Francine'i suhted  Jacques-Yves Cousteau ja Simone Melchiori esimese poja Jean-Michel Cousteau vahel, mis olid vastuolulised juba enne 1997. aastat, halvenesid veelgi pärast isa surma. Nendevahelised vaidlused viisid kohtuprotsessini Calypso vraki omamise üle, ühelt poolt Cousteau Seltsi ja teiselt poolt Jean-Michel Cousteau Prantsuse Ookeanikampaaniate Ühingu vahel. Lõpuks andis kohus laeva Cousteau Seltsile.

## Seltsi tegevus
Cousteau Seltsi harukontorid asuvad Hamptonis, Virginias ja Pariisis. Organisatsiooni eesmärk on dokumenteerida tehtud uuringuid ja mõjutada erinevate riikide keskkonnapoliitikat. Cousteau Selts teeb koostööd UNESCO-ga.

### Tegevussuundi
*Rannikumerekeskkonna, näiteks troopiliste korallriffide kaitse
*Mereimetajate kaitse
*Kalanduse säästev areng ja tööstusliku kalapüügi piiramine, et mitte kurnata varusid
*Inimkonna ökoloogiline haridus (konverentsid, raamatud, dokumentaalfilmid jms)
Jean-Michel Cousteau

**Jean-Michel Cousteau** (sündinud 6. mail 1938 Toulonis) on prantsuse ookeaniuurija, dokumentalist, sukelduja ja keskkonnakaitsja. 

Ta on Cousteau ookeaniuurijate dünastia teise põlvkonna esindaja.
Cousteau on 1964. aastal lõpetanud Pariisis asuva École nationale supérieure d'architecture de Paris-La Villette'i arhitektuuri erialal.

Oma esimese sukeldumise (äsja leiutatud SCUBA varustusega seljas) tegi ta Vahemeres isa Jacques Cousteau ja noorema venna Philippe Cousteau saatel, olles vaid seitsmeaastane. 

Ta veetis suurema osa oma elust meresid uurides koos perega uurimislaevade Calypso ja Alcyone'i pardal.

Pärast ema Simone Melchiori surma 1990. aastal ja õigusvaidlust, mis tegi lõpu tema koostööle isaga (kohtuotsus keelas tal tekitada segadust tema ja Jacques-Yves Cousteau tegevuse vahel), asutas ta 1999. aastal Ocean Futures Society, mille missioon on uurida planeedi ookeane ja tõsta inimkonna teadlikkust vajadusest kaitsta merd ja loodust.

2003. aastal linale tulnud Greg MacGillivray dokumentaalfilmis "Coral Reef Adventure" astub Jean-Michel Cousteau üles *cameo*’-rollis.

Cousteau tegi uue dokumentaalsarja "Ocean Adventures", mis ilmus 2006. aastal.  Selle tootmist jätkati 2007. ja 2008. aastal. 2006. aasta oktoobris Cousteau juhitud ekspeditsioonimeeskond, kuhu kuulusid ka tema poeg Fabien ja tütar Céline, alustas filmimist Amazonase jõe ääres.

2006. aastal inspireeris Cousteau dokumentaalfilm "Voyage to Kure" tollast USA presidenti George W. Bushi kaitsma Papahānaumokuākea riiklikku mereparki, muutes selle oma 360 000 ruutkilomeetrise ookeanivete, saarte ja atollidega üheks suurimaks merekaitsealaks maailmas.

Jean-Michel Cousteau on produtseerinud rohkem kui 70 filmi.

## Tunnustus
*2015 – Santa Barbara rahvusvahelise filmifestivali Attenborough Award (koos Fabien Cousteau ja Céline Cousteauga)

Cousteau dokumentaalfilme on kolmel korral nomineeritud Primetime Emmyle (1984, 1985, 1985), sealhulgas ühel korral ("Cousteau: Mississippi") osutus võitjaks (1985).

## Kajastus filmis
*Prantsuse biograafiafilm "L’odyssée" (režissöör Jerome Salle, Jean-Michel Cousteau osas Benjamin Lavernhe; 2016). 

## Välislingid
*
*
Jan Cousteau

**Jan Cousteau** (sünninimi **Janice Sullivan**; sündinud 5. aprillil 1939 Redondo Beachis Los Angelese maakonnas USA-s) on prantsuse ookeaniuurija Philippe Cousteau lesk.

Ta on ameerika päritolu endine moemodell, kes abiellus Philippe'iga Pariisis. Neil sündisid kaks last – Alexandra (1976. aastal) ja Philippe, kes sündis kuus kuud pärast isa hukkumist lennuõnnetuses. Mõlemad lapsed sündisid USA-s Los Angelese maakonnas. Abikaasa Philippe Cousteau hukkus 1979. aastal Portugalis Lissaboni lähedal tema enda juhitud vesilennukiga "Flying Calypso" toimunud lennuõnnetuses.

Jan Cousteau on osalenud Cousteau meeskonnaga 20 ekspeditsioonil 12 aasta jooksul. 1978. aastal alustas Jan oma kahekümnendat Cousteau ekspeditsiooni, seekord Aafrikas Niiluse jõe äärde, koos kaheaastase tütre Alexandraga.

2000. aastal asutas Jan Cousteau koos laste Philippe'i ja Alexandraga oma abikaasa mälestuseks keskkonnakaitsega tegeleva Philippe Cousteau fondi (2003. aastast EarthEcho International pärast vaidlust nime üle Cousteau Seltsiga).

Ta on olnud Alliance Française'i direktorite nõukogu liige.

## Viited

## Välislingid
*
*Jan Cousteau. earthecho.org
Alexandra Cousteau

**Alexandra Marguerite Clémentine Cousteau**, ka **Alexandra Cousteau** (sündinud 21. märtsil 1976 Los Angelese maakonnas USA-s) on prantsuse päritolu Ameerika Ühendriikide keskkonnaaktivist, sukelduja ja dokumentalist. 

Ta on Cousteau ookeaniuurijate dünastia kolmanda põlvkonna esindaja. Ta jätkab oma vanaisa Jacques-Yves Cousteau ja isa Philippe Cousteau tööd. Keskkonnaaktivistina Alexandra Cousteau rõhutab ookeani- ja veeressursside säilitamise, taastamise ja säästva majandamise tähtsust terve planeedi jaoks. 

Alexandra Cousteau on lõpetanud 1998. aastal Georgetowni kolledži bakalaureuse kraadiga rahvusvaheliste suhete erialal.

Olles vaid seitsmeaastane, tegi ta oma esimese sukeldumise vanaisa Jacques Cousteau juhendamisel. 

2000. aastal asutas ta koos venna Philippe'i ja ema Jan Cousteauga oma isa mälestuseks keskkonnakaitsega tegeleva Philippe Cousteau fondi (2003. aastast EarthEcho International pärast vaidlust nime üle Cousteau Seltsiga).

2010. aastal juhtis Alexandra Cousteau ekspeditsiooni Blue Planet: North America, mis kestis viis kuud. Uuriti kriitiliste veeprobleemide kohta USA-s, Kanadas ja Mehhikos. Cousteau ja tema meeskond filmisid Colorado jõel, USA lõunarannikul, Mehhiko lahe rannikul, Tennessee orus, Suure järvistu regioonis ja Chesapeake'i lahes.

## Tunnustus
*2016 – Georgetowni Ülikooli audoktor

## Filmograafia
;Režissöör
**Expedition Blue Planet* (2010–2011, telesari)
**1. osa *Anacostia River: In the Shadow of the Capitol* (2011)
*Expedition Blue Planet (2009, video)
;Produtsent
**Expedition Blue Planet* (2010–2011, telesari)
**sarja osa *Age of Limits: 21st Century Water Management* (2010)

## Välislingid
*
*
Philippe Cousteau juunior

**Philippe-Pierre Jacques-Yves Arnault Cousteau**, ka **Philippe Cousteau**, tuntud ka kui **Philippe Cousteau juunior** (sündinud 20. jaanuaril 1980 Santa Monicas USA-s) on prantsuse päritolu Ameerika Ühendriikide keskkonnaaktivist, sukelduja ning telesaatejuht ja -produtsent. 

Ta on Cousteau ookeaniuurijate dünastia kolmanda põlvkonna esindaja. Ta sündis kuus kuud pärast oma isa Philippe Cousteau hukkumist lennuõnnetuses.

Cousteau on lõpetanud Šotimaal Saint Andrewsi Ülikooli ajaloo erialal.

2000. aastal asutas ta koos õe Alexandra ja ema Jan Cousteauga oma isa mälestuseks keskkonnakaitsega tegeleva Philippe Cousteau fondi (2003. aastast EarthEcho International pärast vaidlust nime üle Cousteau Seltsiga). 2007. aastal asutas ta keskkonnaettevõtte Azure Worldwide. 

Aastatel 2008–2011 töötas ta telekanalis Animal Planet. 2010. aastal kulutas ta palju aega naftaplatvormi Deepwater Horizon uppumisest põhjustatud ulatusliku Mehhiko lahe keskkonnakatastroofi kajastamisele. Aastatel 2010–2014 sai Cousteaust CNN Internationali erikorrespondent ja ülemaailmseid looduskaitseprobleeme uuriva sarja Going Green saatejuht. Lisaks juhtis Cousteau 2013. aastal CNN-i saadet Expedition Sumatra, kaheksaosalist sarja, mis käsitles Indoneesia Sumatra metsade hävitamise kriisi.

Cousteau on pidanud keskkonnateemalisi loenguid ÜRO-s, Harvardi Ülikoolis ja teistes institutsioonides.

## Tunnustus
Cousteau telesaateid on kolmel korral nomineeritud Daytime Emmyle (2017, 2018, 2019).

## Filmograafia
;Produtsent
**Drop in the Ocean* (2019)
**Caribbean Pirate Treasure* (2018, 13-osaline telesari)
*X*ploration Awesome Planet* (2014–2018, 65-osaline telesari)
**Shark Week* (2016)

## Välislingid
*
*
Santa Barbara rahvusvaheline filmifestival

**Santa Barbara rahvusvaheline filmifestival** (inglise keeles *Santa Barbara International Film Festival*; akronüüm SBIFF) on Ameerika Ühendriikides Santa Barbaras toimuv iga-aastane filmifestival. 

Esimene festival toimus 1989. aastal. Festivalil linastub üle 200 mängufilmi ja lühifilmi erinevatest riikidest ja piirkondadest.
Festivalil jagatakse paarkümmend auhinda, sealhulgas Kirk Douglase auhinda panuse eest filmikunsti.

## Kirk Douglas Award
*2007 – Kirk Douglas
*2008 – John Travolta
*2009 – Ed Harris
*2010 – Quentin Tarantino
*2011 – Harrison Ford
*2012 – Michael Douglas
*2013 – Robert De Niro
*2014 – Forest Whitaker
*2015 – Jessica Lange
*2016 – Jane Fonda
*2017 – Warren Beatty
*2018 – Judi Dench
*2019 – Hugh Jackman
*2020 – Martin Scorsese
*2023 – Michelle Yeoh
*2024 – Ryan Gosling
Voldiline tindik

**Voldiline tindik** (*Coprinopsis atramentaria*), vanasti voltjas tindik, on psatürelliliste (*Psathyrellaceae*) sugukonda, šampinjonilaadsete (*[[Agaricales]]*) seltsi kuuluv liik seeni.

## Viited

## Välislingid
* Voldiline tindik andmebaasis eElurikkus.
Calypso (uurimislaev)

**Calypso** oli prantsuse ookeaniuurija Jacques-Yves Cousteau uurimislaev. 

Briti kuningliku mereväest 1947. aastal maha kantud miinijahtija sai Cousteau enda kasutusse 1950. aastal. Ta ehitas laeva ümber ekspeditsioonilaevaks, mis oli kohandatud toetama sukeldumist, allveefotograafiat ja okeanograafilisi uuringuid. See hõlmas helikopteri maandumisplatsi laeva pardal, teadusvarustust, veealust vaatluskambrit (kolm meetrit allpool veepiiri), ühe- ja kahemehelisi Cousteau projekteeritud miniallveesõidukeid (SP-350 Denise).

## Pärast Cousteau surma
11. jaanuaril 1996 põrkas Calypso Singapuri sadamas kokku praamiga ja uppus. Laev viibis vee all 17 päeva, misjärel see tõsteti veepinnale ja pukseeriti Prantsusmaale.

1998. aastal, pärast Cousteau surma, pukseeriti Calypso Marseille sadamast Prantsusmaa Atlandi ookeani rannikul asuvasse La Rochelle'i meremuuseumi. Samal ajal teatati plaanist teha laevast ujuvmuuseum. Sellele järgnes terve rida juriidilisi ja muid takistusi restaureerimis- ja konserveerimistööde alustamisel.
 
Francine Cousteau, kellest sai pärast abikaasa surma Cousteau Seltsi president, suhted Jacques Cousteau poja Jean-Michel Cousteauga, mis olid vastuolulised juba enne 1997. aastat, halvenesid veelgi pärast isa surma. Nendevahelised vaidlused viisid kohtuprotsessini Calypso vraki omamise üle, ühelt poolt Cousteau Seltsi ja teiselt poolt Jean-Michel Cousteau Prantsuse Ookeanikampaaniate Ühingu vahel. Lõpuks andis kohus laeva Cousteau Seltsile.
Fabien Cousteau

**Fabien Cousteau** (sündinud 2. oktoobril 1967 Pariisis) on prantsuse akvanaut, ookeanide looduskaitsja ja dokumentalist. 

Ta on Cousteau ookeaniuurijate dünastia kolmanda põlvkonna esindaja. Ta on lõpetanud Bostoni Ülikooli keskkonnaökonoomika erialal.

Jacques Cousteau esimese lapselapsena veetis ta oma varased aastad oma vanaisa uurimislaevadel Calypso ja Alcyone ning õppis oma neljandal sünnipäeval sukelduma.

Aastatel 2000–2002 oli ta National Geographicu kaastööline ja tegi koostööd telesaadetega, mille eesmärk oli muuta avalikkuse suhtumist haidesse. Aastatel 2003–2006 produtseeris ta CBS-i eetris olnud dokumentaalfilmi "Mind of a Demon".  Koostöös insener Eddie Pauliga loodi 4,3 m pikkune ja 540 kg kaaluv elutruu hai-allveelaev nimega "Troy", mis võimaldas tal sukelduda haide maailma.

Järgmised neli aastat (2006–2010) osales Cousteau koos oma isa Jean-Michel Cousteau ja õe Céline'iga PBS-i sarjas "Ocean Adventures", mis oli inspireeritud tema vanaisa 1978. aasta PBS-i sarjast "Ocean Adventures".

2014. aasta 1. juunil laskus Cousteau koos võttegrupiga veealuse ekspeditsiooni Mission 31 raames allveelaborisse Aquarius Reef Base. Nad veetsid 31 päeva vee all filmides ja teaduslikke andmeid kogudes.  

## Tunnustus
*2015 – Santa Barbara rahvusvahelise filmifestivali Attenborough Award (koos Jean-Michel Cousteau ja Céline Cousteauga)

## Välislingid
*
*
Céline Cousteau

**Céline Cousteau** (sündinud 6. juunil 1972 Los Angelese maakonnas USA-s) on prantsuse päritolu Ameerika Ühendriikide keskkonnaaktivist ja dokumentalist. 

Ta on Cousteau ookeaniuurijate dünastia kolmanda põlvkonna esindaja. Ta on lõpetanud 1994. aastal Skidmore'i kolledži, kus ta õppis psühholoogiat, ja saanud School for International Trainingist magistrikraadi kultuuridevahelises juhtimises.

Lapsena veetis Céline Cousteau koos perega palju aega vanaisa uurimislaeval Calypso. Üheksa-aastaselt võeti ta kaasa ekspeditsioonile Amazonasesse. Ekspeditsioon kestis 18 kuud, millest 2 nädalat retkeldi džunglivetes, mis olid välismaailmale veel suuresti tundmatud. Just sellel ekspeditsioonil kogetu kaudu hakkas Cousteau tundma õppima mitte ainult looduskeskkonnas, vaid ka inimkonnas toimivaid seoseid.

Aastatel 2006–2010 osales ta koos oma isa Jean-Michel Cousteau ja venna Fabien Cousteauga PBS-i sarjas "Ocean Adventures", mis oli inspireeritud tema vanaisa 1978. aasta PBS-i sarjast "Ocean Adventures".

## Tunnustus
*2015 – Santa Barbara rahvusvahelise filmifestivali Attenborough Award (koos Jean-Michel Cousteau ja Fabien Cousteauga)
*2023 – Aveiro Ülikooli audoktor

## Välislingid
*
*
Viiratsi kalmistu

**Viiratsi kalmistu** (ka **Viljandi Uus-Jaani kalmistu** või **Viljandi vaestekalmistu**) on kalmistu Viljandi kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Vana-Võidu külas Viljandi  vallas Viljandi maakonnas. 

Nimetusena kasutatakse küll 'Viiratsi kalmistut', aga kalmistu asub Tartu maanteest Vana-Võidu küla pool. Viiratsi alevik jääb täpselt üle maantee.

## Kirjeldus
Kalmistu peavärav asub Viljandi linna piirist umbes 0,5 km kaugusel Tartu maantee vasakus (loodepoolses) ääres. 

Kalmistu on piiratud madala (0,5–0,7 meetri kõrguse) kivikuhjatisega, mis esiküljel (maantee pool) on laotud kiviaiana. Väravaava piirasid kaks umbes 1 m kõrgust neljakandilist graniitposti, millest parempoolne on alles. Väravalehti pole säilinud. 

Kalmistu pindala on umbes 0,35 hektarit. 

Kalmistu põhjaosas on suurema (umbes 7*10 meetrit) hauakabeli vare. 

Kalmistu kaguosas on suurem hauaplats, mida ääristab 8 kettpiirde posti. Sinna on maetud Austria-Ungari sõjavange Esimese maailmasõja ajast. Kalme on 1938. aastal olnud üle kümne. 

Kalmistu ei ole kultuurimälestisena muinsuskaitse all.

## Ajalugu
Kalmistu on rajatud 19. sajandi lõpul või 20. sajandi algul Viljandi Jaani koguduse poolt. Kuna vana kalmistu Jaani osasse maeti järjest rohkem väljaspool Viljandi linna tollaseid piire pärinevaid lahkunuid, otsustati eelkõige Kivistiku linnaosa inimestele rajada uus kalmistu. Inimesed aga eelistasid endiselt vana kalmistut.

Alates 1920. aastatest maeti siia ka Viljandi linnale kuuluva Viiratsi vanadekodus lahkunuid, siit on pärit ka nimetus 'vaestekalmistu'.

## Vaata ka
*Viljandi Jaani kogudus
*Viljandi vana kalmistu

## Viited

## Kirjandus
*"Meil ei ole siin jäädawat linna... Pilk Viljandi kalmistuile ja nende ajaloole. Surnute linn ületab elanikkude arvult mitmekordselt elavate linna". Oma Maa nr 26, 28. veebruar 1938. Lk 4
*Maire Sala. "Viljandi Jaani (vaeste) kalmistu". // "Viljandimaa kalmistute lugu". Viljandi 2007. Lk 74
*Kaie Mölter. "Gümnasist korraldab vaeste kalmistul talgud". Sakala, 11. oktoober 2024
*"Viljandi Jaani koguduse kalmistu Viiratsi mäel". // Meil ei ole siin jäädavat linna. Viljandi linna ja kihelkonna kalmistute lugu. Koostaja Janis Tobereluts. Viljandi Muuseumi Toimetised 10. Viljandi 2024. Lk 34–36

## Välislingid

*"Viljandi vaestemaja surnuaia kabel Viiratsi mäe otsas". Foto: Valdo Pilvre. Eesti Rahva Muuseum, ERM Fk 2897:101
Eptesicus

***Eptesicus*** on perekond nahkhiirlaste sugukonnast.

## Liike
* *Eptesicus anatolicus*
* *Eptesicus andinus*
* *Eptesicus bobrinskoi*
* *Eptesicus bottae*
* *Eptesicus brasiliensis*
* *Eptesicus chiriquinus*
* *Eptesicus furinalis*
* *Eptesicus nilssoni* – põhja-nahkhiir
* *Eptesicus kobayashii*
* *Eptesicus orinocensis*
* *Eptesicus pachyomus*
* *Eptesicus japonensis*
* *Eptesicus isabellinus*
* *Eptesicus innoxius*
* *Eptesicus hottentotus*
* *Eptesicus ulapesensis*
Preures

**Preures** on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.

Preures asub Haute-Artois' piirkonnas. See koosneb mitmest külast, mis paiknevad üsna künklikul reljeefil. Seda läbib Canche'i jõe lisajõgi *Baillons*. See asub 15 km Montreuil-sur-Merist kirdes teede D150 ja D148 ristumiskoha ümbruses ning 25 km Boulogne-sur-Merist kagus, 33 km Saint-Omerist edelas, 70 km Arrasist loodes ja u. 200 km Pariisist pähja pool. Merovingide kalmude olemasolu, mis avastati küla keskuse lähedal asuvalt heinamaalt, annab tunnistust selle iidsusest.


Preures église3.jpg|Kirik
62670-Preures-Sols.png


## Ajalugu

Aastatel 1930–1933 uuriti läbi üle 75 haua: ohtralt on relvi, vaase ja juveele. Kõige tähelepanuväärsem avastus oli pronksist fiibula *Preures'i hobune*.

Rüütel Jean de Preures abiellus 14. sajandil Authuiles'i isanda Gilles'i tütre Marie de Maillyga; nende poeg, kes abiellus Jeanne de Brimeuga, jäi oma soo viimaseks. Tähtsa Preures'i isandkonna pärijanna abiellus järjestikku: Archambaud de Croÿ, kes tapeti 1415. aastal Azincourti lahingus; Jean de Fosseux, Burgundia hertsogi kammerhärra, ja lõpuks Comminesi isand. Sellest ajast peale ei lakanud Preures kuulumast kuulsatele Thiembronne'i parunitele: selle esimesed omanikud olid perekond Bournel, siis Rouault-Gamaches; seejärel tollane de Brune de Montlauet ja lõpuks Jacques de Bullion, Farvacques'i markii, kes andis valduse edasi Gontaut-Bironi, Biencourti ja Rohan-Chabot perekondadele.

Heategevuslik ühendus asutati 1627. aastal Preures'i kirikus ja taastati 1836. aastal.

Saint Adrieni palverännak on piirkonnas populaarne. Seda kasutatakse epideemiate eest kaitsmiseks; iga seitsme aasta tagant lähevad Samer' inimesed rongkäigus Preuresi kirikusse, et paluda tema võimsat eestpalvet.

Boulogne'i kanoonikud (Thérouanne'i kapiitli pärijad), kelle õigused kinnitas 1179. aastal paavst Aleksander III, jagasid kümnist Renty priori ja Ristija Johannese kabeli omanikuga.

1554. aastal hävitas linnuse pärast selle piiramist Norfolki hertsog. 1662. aastal asus *Sieur du Clivet* Bertrand Postel juhtima Lustucru mässus Boulonnais' mässulisi ja viis nad Hucqueliersässe, kus kindlus oli baasiks lõplikule lõpule. Kättemaksuks põletasid kuninga sõdurid tema mõisa. Vahistatud du Clivet tõmmati 19. augustil 1662 rattale. 1820. aastal püüdis Séheni alevik võidelda oma kihelkonna iseseisvuse eest. Selleks olid nad ehitanud kabeli, mis hiljem 1885. aastal keelustati.

## Huviväärsusi

* Merovingide kalmistu jäänused
* St. Martini kirik, pärineb 15. sajandist

## Viited
Quilen

**Quilen** on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.

Quilen asub 16 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D129E1 ääres. Külaplatsil on tiik.

## Huviväärsusi

* 18. sajandi loss (eravaldus)
* St. Pierre'i kirik, pärineb 17. sajandist


Quilen église.jpg|Kirik
62682-Quilen-Sols.png


## Viited
Rumilly (Pas-de-Calais)

**Rumilly** on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.

Rumilly asub 19 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D148 ääres, Aa jõe orus.

## Huviväärsusi

* Notre-Dame-de-l'Assomptioni kirik, pärineb 18. sajandist
* 17. sajandi prioor
* 16. sajandi kabel


Rumilly (Pas-de-Calais) église.jpg|Kirik
62729-Rumilly-Sols.png


## Viited
Saint-Michel-sous-Bois

**Saint-Michel-sous-Bois** on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.

Saint-Michel-sous-Bois asub 15,5 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D129 ääres.

## Huviväärsusi

* St. Micheli kirik, pärineb 17. sajandist


Saint-Michel-sous-Bois église.jpg|Kirik
62762-Saint-Michel-sous-Bois-Sols.png


## Viited
Verchocq

**Verchocq** on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.

Verchocq asub 24 km Montreuil-sur-Merist kirdes teede D129 ja D148 ristumiskoha ümbruses.

## Huviväärsusi

* Loss, pärineb 19. sajandist
* Varajase linnuse jäänused
* St. Martini kirik, pärineb 17. sajandist
* Kaks kabelit ja veel üks kirik Rollezi asulas


Verchocq - Eglise - 3.JPG|Kirik
62844-Verchocq-Sols.png


## Viited
Wicquinghem

**Wicquinghem** on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.

Wicquinghem asub 19 km Montreuil-sur-Merist kirdes, tee D156 ääres. Selle nimi on tuletatud flaamikeelsest Wikingemist, mis võib pärineda piirkonna viikingite okupatsioonist 9. sajandil.

## Huviväärsusi

* St. Sylvaini kirik, pärineb 16. sajandist
* Vana linnuse jäljed
* Notre-Dame-de-Bon-Secoursi kabel, pärineb 18. sajandist


Wicquinghem église3.jpg|Kirik
62886-Wicquinghem-Sols.png


## Viited
Zoteux

**Zoteux** on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.

Zoteux asub 26 km Montreuil-sur-Merist kirdes, tee D343 ääres.

## Huviväärsusi

* St. Pierre'i kirik, pärineb 15. sajandist
* Louis XVI loss


Zoteux église2.jpg|Kirik
62903-Zoteux-Sols.png


## Viited
2027. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

**2027. aasta [[laskesuusatamise maailmameistrivõistlused]]** toimuvad 2027. aastal Eestis Otepääl Tehvandi spordikeskuses.

Otepääl toimub esmakordselt laskesuusatamise MM.

Võistlus on 2026.-27. aasta laskesuusatamise maailmaarikavõistluste tipphetk, kuid ei kuulu selle edetabelisse (välja arvatud riikide edetabelis).

Otepää valiti MM-i korraldajaks Salzburgis 16. septembril 2022. aastal toimunud Rahvusvahelise Laskesuusatamise Liidu 15. kongressil. Otepää võitis konkurendi Kontiolahti ees.

## Välislingid

*Otepää MM IBU ametlikul veebilehel
Endel Põldsalu

**Endel Põldsalu** (sündinud 18. augustil 1955 Röa külas Väätsa külanõukogus) on Eesti tõstja ja jõutõstja.

Ta on võitnud tõstmises veteranide vanusekategoorias kaks maailmameistrivõistluste medalit aastatel 2021 ja 2024. Euroopa meistrivõistlustelt on ta võitnud pronks medali aastal 2019.

## Haridustee
Ta õppis Väätsa 8-klassilises koolis aastatel 1962–1968 ja Lähte keskkoolis 1969. aastal. Ta on lõpetanud Varal Kaarli 8-klassilise kooli 1971. aastal. Õppinud Kehtna Näidissovhoostehnikumis 1972 aastal. Tartu Kunstikoolis 1973–1979, kus omandas kunstilise kujunduse eriala. Tartu Avatud Ülikoolis sotsiaal- ja haridusteaduskonnas, kust sai 2015. aastal kutseõpetaja bakalaureusekraadi.

Läbinud Soomes abiõpetaja kursuse 2012. aastal ja massöörikursused 2019. aastal. 

## Treenerid

Tema treeneriteks on olnud Kalev Pensa, Rein Meister, Endel Kaasik, Taimu Viir, Arne Heinlaid ja Tarmo Mitt.

## Võistluste tulemused

### Tõstmine

### Jõutõstmine

## Rekordid

### Tõstmine
Soome rekordid M65 vanusekategoorias 96 kg kehakaalus: tõukamises 105 kg ja kogusummas 177 kg ( *2.6.2021* ).

### Jõutõstmine
Tema nimel on jõutõstmises 2024. aasta seisuga 8 Eesti rekordit veteranide vanusekategoorias. Aastal 2017 püstitas ta rekordi jõutõmbes saades tulemuseks 212,5 kg, kükis 187,5 kg ja kogusummas 515,0 kg. 2018. aastal püstitas ta rekordi kükis saades tulemuseks 200,0 kg M2 ning M3 vanusekategoorias, lamades surumises 108 kg ja kogusummas 518 kg. Aastal 2023 püstitas ta rekordi jõutõmbes tulemusega 210,5 kg. Aastal 2025 püstitas ta rekordi kükis 170,0 kg; jõutõmbes 191,0 kg ja kogusummas 451,0 kg M70 vanusekategoorias. 

## Viited


## Välislingid
* intervjuu Endel Põldsaluga ETV saade "Prillitoos", 15. detsember 2024
* Arvo Uustalu. "Tehke järele: kahekümneselt tõstis pea kohale 130 kilo, pool sajandit hiljem 108" Õhtuleht, 20. oktoober 2024
* Miska Miettinen. „Eläkeläinen MM-mitalisti Endel Pöldsalu voi hyvin nostamalla rautaa” Orimattilan Sanomat, 14.01.2026
Bœ̆ng Méaléa

**Bœ̆ng Méaléa** (khmeeri keeles ប្រាសាទបឹងមាលា) on liivakivist ehitatud tempel, mis asub Kambodžas asuvast Ângkôri peamisest templirühmast 40 km idasuunas. 

Bœ̆ng Méaléa oli algselt hinduistlik tempel, kuid mõned nikerdused hoone müüridel kujutavad budistlikke motiive. Arhitektuuristiili järgi, mis on identne Ângkôr Voătti omaga, eeldavad teadlased, et see ehitati kuningas Suryavarman II valitsemisajal 12. sajandi alguses.

Bœ̆ng Méaléa, mis on väiksem kui Ângkôr Voătt, kuulub sellegipoolest Angkori impeeriumi suuremate templite hulka: templi väliskesta moodustav galerii on 181 x 152 m suurune. See oli linna keskus, mida ümbritses 1025 m × 875 m suurune ja 45 m laiune vallikraav.

Bœ̆ng Méaléa lisati UNESCO maailmapärandi esialgsesse nimekirja 27. märtsil 2020.

## Filmivõtted
Bœ̆ng Méaléa on Jean-Jacques Annaud' seiklusdraama "Kaks venda" (2004) üks tegevuspaiku.


Beng Melea, Cambodia (2211506987).jpg|
Ancient Khmer Temple of Beng Mealea - b.jpg|
Ancient Khmer Temple of Beng Mealea - e.jpg|
Ancient Khmer Temple of Beng Mealea - q.jpg|

 
## Viited

## Välislingid
Rochefort (Charente-Maritime)

**Rochefort** on linn ja vald Prantsusmaal Charente-Maritime'i departemangus. 

Linn asub Charente'i jõe estuaari paremkaldal 16 km kaugusel Biskaia lahest.

## Ajalugu
Rocheforti lähedal, Île-d'Aixi saarel oli Napoleon Bonaparte lootusega põgeneda Ameerikasse veetnud mitu päeva, kuid alistus 17. juulil 1815 Bellerophoni kapten Frederic Lewis Maitlandile, lõpetades sellega "sada ajalooliselt kuulsat päeva".

## Filmivõtted
Rochefort on Jacques Demy muusikalfilmi "Rocheforti tüdrukud" (1967) tegevuspaik, mille peaosades mängisid Catherine Deneuve, Françoise Dorléac, Michel Piccoli ja Gene Kelly.

## Tuntud elanikke
*Pierre Loti 
*Maurice Merleau-Ponty

## Viited

## Välislingid
Katya Virshilas

**Katya Virshilas** (sündinud 10. septembril 1983 Klaipėdas Leedu NSV-s) on Leedust pärit Kanada tantsija ja filminäitleja.

Ta on sündinud Leedus juudi perekonnas. 1990 kolis perega Iisraeli. 1996. aastal läks elama Vancouverisse.  

2001. aastal võitis Virshilas koos elukaaslasega Kanada ladinatantsu meistrivõistlused; ta osales ka 2003. aasta MM-il. 

Alates 2004. aastast on ta osa võtnud erinevates teletantsuprojektides.

Virshilas on mänginud filmides kõrvalosi. Ta tantsis 2006. aastal tangot koos Antonio Banderasega filmis "Rütm kisub kaasa". Ta õpetas Richard Gere'i ja Jennifer Lopezi tantsima, kui ta mängis koos nendega filmis "Kas tantsime?".

## Välislingid
*
Möirgavad kahekümnendad

**Möirgavad kahekümnendad** (inglise keeles *roaring twenties*) hõlmab aastaid 1920–1929, perioodi ajaloos, kus toimusid suured sotsiaalsed, majanduslikud ja poliitilised muutused. See mõjutas Ameerika Ühendriike ja ka teisi lääneriike. Ameerika Ühendriikides elas esimest korda ajaloos inimesi rohkem linnas kui maal.

## Majandus

1920. aastatel tõusid aktsiahinnad kiiresti ja paljud investorid uskusid, et aktsiatesse investeerimine on kindel viis kasumi teenimiseks. Selleks laenati sageli raha, et veelgi rohkem aktsiaturule investeerida.

## Tehnoloogia
Majanduse kasv ja areng tõid kaasa inimeste soovi mugavuse ja vaba aja järele. Selle tulemusena keskendusid paljud 1920. aastate leiutised meelelahutuse pakkumisele ja koduse elu lihtsamaks tegemisele. Need leiutised ei mõjutanud üksnes 1920. aastaid, vaid kujundasid ka tulevasi põlvkondi ja maailma.

Oluliste leiutiste hulka kuuluvad näiteks raadio, pesumasin, külmkapp, tolmuimeja ja helifilmide tehnoloogia.

## Muusika
1920. aastad on tuntud ka kui džässiajastu (inglise keeles *jazz*). Džässmuusika sai kiiresti populaarseks tänu oma hoogsale rütmile. Muusikal oli võime panna kuulajad kaasa tantsima ning õppima uut tantsu, charlestoni.Fonograaf ja raadio tegid muusika kättesaadavamaks kui kunagi varem. Plaadimängijad said Ameerikas väga populaarseks.

## Mood
Roaring twenties kõige populaarsem naistemoe trend oli flapper-stiil. Kuid 1920. aastate moes toimus mitmeid stiilimuutusi. Pärast sõda kogesid paljud inimesed majanduslikku jõukust ja hakkasid eelistama valmiskleite, mis olid nii lihtsad kui ka mugavad.

## Viited
Oskar Lehemaa

**Oskar Lehemaa** (sündinud 14. aprillil 1988 Tallinnas) on eesti režissöör ja stsenarist.

## Filmograafia

### Režissööri ja stsenaristina

* "Vanamehe film" (2019)
* "Karv" (lühifilm, 2019)
* "Kadunud sokid" (lühifilm, 2023) animafilmide kogumikus "Kaka, kevad ja teised"

## Tunnustus

* Auhind, EFTA - Eesti filmi- ja teleauhind (Eesti), 2020, Parim monteerija

## Viited
Afganistani kunst

**Afganistani kunst** on välja kujunenud mitmete sajandite jooksul eri kultuuride ja usundite koosmõjul. Vastupidi oma iseseisvusele ja isolatsioonile viimastel sajanditel oli iidne ja keskaegne Afganistan pikka aega erinevate suurte impeeriumide osa, mis hõlmasid enamasti ka osa tänapäeva Pakistanist, Põhja-Indiast ja Iraanist. Suurem hulk Afganistani linnu kuulusid Kušaani riigi ja Suurmogulite riigi pealinnade või peamiste linnade hulka. Lisaks läbisid mõned Hiina Siiditee marsruudid Afganistani, tuues mõjutusi nii idast kui ka läänest.

Üks olulisemaid Afganistani kunstiperioode on 1.–7. sajandini viljeletud Gandhāra kunst, mis arenes välja kreeka-budistlikust kunstist. Islami saabudes kuulus Afganistan pikka aega Pärsia riikide hulka ning tema kunst oli sageli Pärsia kunsti ja üldse islami kunsti oluline osa.

Alates 1900. aastatest hakkas rahvas kunstis kasutama lääne tehnikaid. Algselt tegelesid kunstiga meediakanalites ainult mehed, kuigi naised olid suurel määral seotud muu meediaga. Hiljem see muutus, kui Kabuli Ülikooli kunstierialadele hakkasid kandideerima peamiselt naised. Pärast Ţālebāni võimuletulekut 2021. aasta augustis on naistel keelatud kunstiga tegeleda.

Afganistani kunsti on eksponeeritud Kabulis Afganistani rahvusmuuseumis, Afganistani rahvusgaleriis ja Afganistani rahvusarhiivis.

Riigis oli enne Ţālebāni võimuletulekut mitu kunstikooli. Kõige märkimisväärseim neist Kabulis asuv Afganistani Kaasaegse Kunsti Keskus (dari keeles:مرکز هنرهای معاصر افغانستان), mis andis noortele võimaluse õppida kaasaegset maalikunsti. Pärast riigikorra vahetumist tegelevad afgaanid oma kunsti loomega peamiselt paguluses.

Viimastel aastakümnetel on sõda ja äärmusrühmituste ikonoklasm ​​põhjustanud Afganistani kunstipärandi suuremahulist hävingut.

## Viited
Lucian Blaga

**Lucian Blaga** (9. mai 1895 – 6. mai 1961) oli rumeenia luuletaja, filosoof, luuletõlkija, näitekirjanik ja romaanikirjanik.

Ta sündis 9 mail 1895 Lancramis, mis oli rumeenia küla tol ajal Austria-Ungarile kuulunud Transilvaanias.

Tema Isa nimega Isidor Blaga oli külapreester, kes õppis õigeusu teoloogi kui ka saksa filosoofiat. Isidor sai preestriks kui tema enda isa suri kelle nimeks oli Simon Blaga ,kes oli tol ajal lancara külapreester. Simoni surma tõttu jäi preestri koht aga vabaks. Isidoril polnud finatsiniselt stabiilne, et oma haridusega jätkada ja pidi minema preestriks kuigi tal olid teised eesmärgid. Lucian ema nimi oli Ana moga.

Ta oli abielus Corneliaga ning  neil oli üks tütar nimega Dorli .

Ta oli koolidatud välja ida-õigeusu teoloogias kui ka klassika filosoofias. Temast sai Kultuurifilosoofia liige, kui ta õpetas Babeș-Bolyai Ülikoolis. Ta kõrgaegne karjääar langes II maailmasõja ajal, kui Nõukogude väed okupeerisid Rumeenia, kes seadsid sisse sotsialistliku valitsuse. Uus valitsus kõrvaldas Blaga ja paljudki teised professorid ülikooli ametikohtadelt. Kuigi Blagal oli keelatud õpetada ja avaldada teoseid, jätkas ta ikka õppimist ja kirjutamist, avaldades 34 teost.

Lucian suri 6. mail 1961 pärast seljaaju kasvaja diagnoosi.

## Viited
Tai omaladina

**Tai omaladina** (tai keeles: หลักเกณฑ์การถอดอักษรไทยเป็นอักษรโรมันแบบถ่ายเสียงของราชบัณฑิตยสถาน) on ametlik süsteem, mille abil esitatakse taikeelseid sõnu ladina tähtedega. Selle süsteemi avaldas Tai Kuninglik Selts 1917. aasta alguses, kui Tai kandis nime Siam.

Tai omaladina põhist transkribeerimist kasutatakse liiklusmärkidel ja valitsuse väljaannetes ning see on Tai transkriptsioonistandarditele kõige lähedasem meetod, kuid selle süsteemi kasutamine on isegi valitsuse poolt ebajärjekindel.

Tai omaladina on peaaegu identne ISO 11940-2 standardiga määratletud süsteemile.
Lühifilm

**Lühifilm** on lühikese kestusega film. Ameerika filmikunsti ja -teaduste akadeemia määratleb lühifilmi kui "originaalfilmi, mille kestus koos kõigi tiitritega ei ületa 40 minutit". 

Maailma vanimate lühifilmifestivalide hulgas on Clermont-Ferrandi rahvusvaheline lühifilmide festival Prantsusmaal (alates 1979), Tampere filmifestival Soomes (alates 1969) ja rahvusvaheline lühifilmide festival Oberhausen Saksamaal (alates 1954). Neid kõiki peetakse siiani kõige tähtsamateks lühifilmide festivalideks maailmas.

Eesti filmifestivalidest näitavad lühifilme võistlusprogrammides näiteks PÖFF Shorts, Valga Hot Shorts, Haapsalu õudus- ja fantaasiafilmide festival, Pärnu filmifestival.

Alates 2020. aastast korraldab Eesti Filmi Instituut ülilühikeste, vaid ühe minuti pikkuste filmide konkurssi. 

## Vaata ka

* PÖFF Shorts
* Tampere filmifestival
* Muusikavideo

## Viited

## Välislingid
* Estonian Shorts
Iraagi ja Levandi Islamiriik – Khorāsāni provints

**Iraagi ja Levandi Islamiriik – Khorāsāni provints** (araabia keeles: الدولة الاسلامية – ولاية خراسان, pärsia keeles: دولت اسلامی – ولایت خراسان, rahvusvaheliselt lühendatud kui ISIS–K, IS–K, IS–KP) on sunniitliku islamistliku terroriorganisatsiooni Islamiriik piirkondlik haru, mis tegutseb Kesk-Aasia lõunapoolel, peamiselt Afganistanis ja Pakistanis. Islamiriik püüab destabiliseerida ja asendada praeguseid valitsusi ajaloolises Khorāsāni piirkonnas eesmärgiga luua Lõuna- ja Kesk-Aasias kalifaat, mida juhitakse rangelt tõlgendatud islami šariaadiseaduse alusel, seda kavatsetakse võidu puhul laiendada ka antud piirkonnast väljapoole.

ISIS-K vastutab arvukate rünnakute eest tsiviilelanike vastu Afganistanis ja Pakistanis, peamiseks sihtmärgiks on olnud šiiidid, poliitikud ja valitsustöötajad.
Anton Karas

**Anton Karas** (7. juuli 1906 Viin, Austria-Ungari – 10. jaanuar 1985 Hietzing, Viin) oli Austria kandlemängija ja helilooja.

Ta on tuntud oma rahvusvaheliselt kuulsa heliriba poolest Carol Reedi 1949. aastal valminud mängufilmile "Kolmas mees". Filmi tiitrites on kirjas: "Tsitrimuusikat esitab Anton Karas". Karase seos filmiga tekkis juhusliku kohtumise tulemusena selle režissööriga. Filmi edu ja selle tunnusmuusika kestev populaarsus muutsid Karase elu.
## "Kolmanda mehe teema"
Filmivõtted toimusid teise maailmasõja järgse liitlasvägede okupeeritud Viinis. Režissöör Carol Reed rabatuna Viini ühes kõrtsis kuuldud lihtsatest kandlemeloodiatest küsis selle esitajalt, kas too oleks nõus looma tema filmile muusika. Nii sündis Anton Karase nimiteos "The Third Man Theme" ("Kolmanda mehe teema"), mis tõusis 1950. aastal (mõni kuu pärast filmi linale toomist) rahvusvahelistes muusikaedetabelites esikohale, tuues seni tundmatule esinejale rahvusvahelist kuulsust.

Film oli edukas ja Karase elu muutus drastiliselt. Seetõttu tuuritas ta ülemaailmselt ja esines paljudele kuulsustele, sealhulgas Briti ja Rootsi kuningliku perekonna liikmetele ning paavst Pius XII enda ees.

Anton Karas suri jaanuaris 1985 ja on maetud Viinis Sieveringeri kalmistule.


Anton Karas & Orson Welles.jpg|Anton Karas tsitriga ja Orson Welles
Anton Karas op huishoudbeurs te Utrecht Karas is de componist van het 'Harr…, Bestanddeelnr 904-4775.jpg|Anton Karas kanneldamas Amsterdami kontserdisaali laval (1951)
Sieveringer Friedhof - Anton Karas.jpg|Anton Karase haud|Anton Karase haud


## Välislingid
*
* 
*Anton Karas - Der Dritte Mann (The Third Man). YouTube, 7. detsember 2016 (video)
Bengalid

**Bengalid** (bengali keeles বাঙ্গালী, বাঙালি (*baŋgali*, *baŋali*)) on rahvas Bengali piirkonnas Lõuna-Aasias. Bengali elanikkond on jagunenud kaheks peamiseks piirkonnaks: iseseisev riik Bangladesh ning mõned India osad (Lääne-Bengal, Tripura, Baraki org, Goalpara, Andamanid ja Nicobarid ning osad Meghalaya, Manipuri ja Jharkhandi osariikidest. Enamik bengaleid räägib bengali keelt, mis kuulub India keelte hulka. Bangladeshi põhiseaduse artikli 6 lõike 2 kohaselt nimetatakse Bangladeshi elanikke rahvusena bengaliteks ja kodanikena bangladeshlasteks.

Bengalid on maailmas suuruselt kolmas rahvas pärast hiinlasi ja araablasi. Nad on suurim indoeuroopa keelt kõnelev rahvusrühm. Maailma bengali diasporaa on välja kujunenud ka Lähis-Idas, Pakistanis, Myanmaris, Suurbritannias, Ameerika Ühendriikides, Malaisias, Itaalias, Singapuris, Maldiividel, Kanadas, Austraalias, Jaapanis ja Lõuna-Koreas.

Bengalid on religioosselt mitmekesine rühm. Umbes 70% neist on moslemid, lisaks on suur hindude vähemus ning märkimisväärsed kristlaste ja budistide kogukonnad. Bengali moslemid, kes elavad peamiselt Bangladeshis, kuuluvad peamiselt sunni harusse. Bengali hindud, kes elavad peamiselt Lääne-Bengalis, Tripuras, Assamis Baraki orus, Jharkhandis ja Andamani ja Nicobari saartel, järgivad tavaliselt šaktismi või višnuismi, kummardades ka kohalikke jumalusi. Samuti on olemas väike arv bengali kristlasi, kellest paljud on portugallastest meresõitjate järeltulijad, ning bengali budiste, kellest enamik kuulub Chittagongi ja Arakani baruate gruppi.

## Vaata ka
* Bengali rahvuslus
* Bangladeshi inimeste loend
* Bengalite loend
* Lääne-Bengali inimeste loend
* India osariikide loend bengali keele kõnelejate järgi

## Viited

## Kirjandus
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*