open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
2009.–2010. aasta maailma karikasari laskesuusatamises

**2009.–2010. aasta maailma karikasari laskesuusatamises** oli **33.** ametlik maailma karikasarja hooaeg, mis algas Östersundis 2. detsembril 2009 ja lõppes Hantõ-Mansiiskis 28. märtsil 2010.

## Tulemused

### Mehed

### MK-sarja lõplik paremusjärjestus

**Üldkarikas**

### Naised

### MK-sarja lõplik paremusjärjestus
**Üldkarikas**

## Välislingid

* Ametlikud tulemused IBU leheküljel
John Kristian Dahl

**John Kristian Dahl** (sündinud 27. märtsil 1981 Kirkenesis) on Norra murdmaasuusataja, kes on spetsialiseerinud sprindidistantsile.

Dahl sai hõbemedali juunioride MM-il sprindi vabasõidus 2001. aastal Poolas Karpacz. 2009.aasta MM-il Liberecis oli ta sprindi vabasõidus viieteistkümnes. Maailma karikasarjas jõudis Dahl poodiumile 16. detsembril 2003 Val di Fiemmes, kui saavutas sprindi vabasõidus teise koha. Esimese võidu sai ta 13. detsembril 2009 Davosi MK-etapil, kui oli esimene sprindi vabasõidus.

## Saavutused

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2001  Karpaczs
**  hõbemedal 1 km sprindi vabasõidus

### [[Murdmaasuusatamise maailmakarikavõistlused|Maailma karikasarjas]]

#### Maailma karikas

***Sprindikarikas**
** 3. koht: 2008

#### Maailma karikasarja etapivõidud

John Kristian Dahl on osalenud 137 maailma karikasarja etapil (seisuga 23. veebruar 2015) ja jõudnud poodiumile 11 korral, millest kahel korral kõige kõrgemale astmele.

## Välislingid

*
Soccernet.ee

**Soccernet.ee** on Eesti suurim jalgpalliportaal. 

## Foorum
14. detsembri 2009 seisuga oli Soccerneti foorumis 14 261 liiget, kellest 1390 on aktiivsed liikmed. Teemasid oli kokku 7525 ja postitusi 748595.

## Vaata ka
*FC Soccernet

## Viited

## Välislingid
* Soccernet.ee koduleht
Christian Fürchtegott Gellert

**Christian Fürchtegott Gellert** (4. juuli 1715 Hainichen – 13. detsember 1769 Leipzig) oli saksa luuletaja ja moraalifilosoof.

## Teosed eesti keeles
*"Wallelik pois ja temma issa", Tallinn, 1806.
Kiievi kotlet

**Kiievi [[kotlet]]** ehk **kanafileekotlet** on kulinaarias erilisel viisil kanalihast valmistatud liharoog ja toidukauplustes sageli müüdav pooltoode – maitsevõisüdamiku ümber rulli keeratud kanalihafilee, mis on paneeritud riivsaias. 

## Valmistamine
### Toorained ja nende töötlus

Kanafileekotlettide koostisained on kanafilee, või, maitseroheline ja sool. 

Toiduainete eeltöötluseks tuleb valmistada maitserohelise või ja vormida sellest kaks vorstikujulist kangi ning asetada need külmkappi. 

Kanafilee töötlemiseks tuleb fileetükid (nii suured kui väiksed) asetada toidukile vahele, lihahaamriga kergelt haamerdada ja seejärel maitsestada. 

#### Variatsioonid

Klassikalises retseptis on soovitatud maitsevõi valmistamisel lisada küüslauku – soovi korral lisada 1–4 küünt (läbi küüslaugupressi aetult). 

### Paneerimine

Enne paneerimist tuleb maitsevõi keerata väikese filee sisse, ja seejärel suure sisse ning vormida korrektsed piklik-ovaalse kujuga kotletid. 

Paneerimiseks kasutatakse lahtiklopitud muna, riivsaia ja saiakuubikuid. Esmalt paneerida kotlette munasegus ja riivsaias ja siis panna külmkappi. 

### Frittimine
 
Enne frittimist paneeritakse kotlette munasegus ja saiakuubikutes. Frittimiseks läheb vaja toiduõli. 

Frittida tuleks kuldpruuni värvuseni. Serveerida kuumaltpearoana.

## Pooltoode

Kauplusest ostetud Kiievi kotletid pannakse harilikult külmkappi. Enne kasutamist soojendatakse need üles, näiteks mikrolaineahjus keskmisel võimsusel 2 minutit. 

## Viited

## Kirjandus
* Felicity Cloake. , The Guardian, 7. juuni 2012
* Jamie Oliver. Chicken Kiev

## Videod
* Jesse Dunford Wood cooks Chicken Kiev at the Mall Tavern Notting Hill London YouTube'i video
* Katie Price Recipe Challenge - Results - Gordon Ramsay YouTube'i video
Norman Aas

**Norman Aas** (sündinud 9. novembril 1975) on Eesti jurist ja riigiametnik. 

Ta on töötanud riigi peaprokurörina.

## Haridus- ja töökäik
Aas lõpetas 1994. aastal Nõo Reaalgümnaasiumi ja 1998. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 2001. aastal sai ta magistrikraadi Greifswaldi ülikoolist. 

Aastatel 2005–2014 töötas ta riigi peaprokurörina. 2014. aasta juunis teatas ta, et lahkub ametist. 

Alates 1. septembrist 2014 kuni 2017. aastani töötas ta Justiitsministeeriumi kantslerina. 

2017. aastal ühines Norman Aas  advokaadibürooga Sorainen, kus temast sai majanduskuritegude ennetamise ja uurimise valdkonna juht ning aastast 2021 advokaadibüroo partner

## Alpinismiharrastus
1994. aastal võttis Aas osa eesti esimesest ekspeditsioonist Alpides asuvale Matterhornile (4477 m) (grupi juht Erika Ader), mille käigus 7 Eesti alpinisti tõusid mööda klassikalist Hörnli marsruuti selle kuulsa mäe tippu, teiste seas ka Norman Aas.

## Tunnustus
* 2003 – aasta prokurör 
* On saanud teenetemärke Keskkriminaalpolitseilt, Maksu- ja Tolliametilt, Kaitsepolitseiametilt, Kohtuekspertiisi instituudilt ning Politsei- ja Piirivalveametilt. 
" 2014. aastal autasustas siseminister teda graveeritud püstoliga Walther P99.

## Viited

## Välislingid
*Krister Kivi. Lennult haaraja, Eesti Ekspress, 10. veebruar 2005
*Norman Aas: Miks prokuratuur salatseb?, Postimees, 18. oktoober 2006
*Mikk Salu. Norman Aas: Majanduskeskkonna usaldusväärsus on muutunud oluliseks, Ärileht, 25. november 2009
*Norman Aas, Partner, vandeadvokaat, www.sorainen.com
Thomas Polus

Krahv **Thomas Polus** (1634 Tallinn – 24. märts 1708 Stockholm) oli  Rootsi riigitegelane, kantseleinõunik, Karl X Gustavi lese Hedvig Eleonora sekretär 1671–1676 ja Karl XII informaator (õpetaja).

Ta sündis, Bad Lauchstädt`ist Merseburg`i lähedalt pärit, Tallinna Gümnaasiumi poeesiaprofessori Timotheus Poluse (1599–1642) ja Elisabet von Werendesi (*Elschen von Wehren*) pojana. Tema vend Johann Polus (1635–1674) oli pastor Haapsalus ja Ranna-Lääne praostkonna praost.

Ta sai 8. detsembril 1673 Rootsi aadlikuks ja 3. jaanuaril 1698 krahvitiitli (Nr.44).

Alates 1676. aastast vastutas Polus kuninga kantseleis nn Soome ekspeditsiooni abisekretärina Eesti- ja Liivimaa asjade eest, 1682–1684 juhtis ta ühtlasi Liivimaa reduktsioonikomisjoni
Stockholmis.

Ta abiellus 1673 (t.a.1693) Margaretha Elisabeth Mölleriga, kes oli Rootsi Hamburgi residendi (*Resident Schwedens in Hamburg*) Johan Vincent Mölleri (1615–1668) ja Katarina Crusiuse tütar.  Abikaasa emapoolseteks vanavanemateks olid Uppsala Ülikooli professor ja Svea õuekohtu assessor Benedictus Olai Crusius (suri 1633; sv) ja Margaretha Hartman.

Thomas Poluse poeg, krahv Jacob Polus, oli kaardiväe kapten, kellega krahvisuguvõsa meesliin katkes.

## Teosed
*Livonia perfide cruentata Sive De hostili subdolaque copiarum Saxonicarum in Livoniam irruptione Repraesentatio Aequis rerum aestimatoribus ad Censoriam trutinam proposita. [Stockholm : s.n., 1700] (Kirjeldus Poola kuninga ebaõiglasest kallaletungist Liivimaale (sisaldab mh Oliwa rahulepingu 35. ja 36. artiklit)). Teavik ; Digitaalselt

*Das mit höchstem Unfug angefochtene Liefland oder Rechts-Beständige Fürstellung Von Dem Feindlichem Tückischen Einbruch der Chur-Sächsischen Kriegs-Völcker in Lief-Land der unpartheischen Ehrbahren Welt zu Reiffer Beurtheilung Anheim gegeben. Im Jahr 1700 (Kirjeldus Poola kuninga ebaõiglasest kallaletungist Liivimaale (sisaldab mh Oliwa rahulepingu 35. ja 36. artiklit). Teavik ;  Digitaalselt

*Livonia summa iniuria impetita vel asserta in jure declaratio, de hostili & insidiosa impressione turmarum Saxo-Electoralium in Livoniam, orbis Christiani sincerum & dextrum examen profcens anno domini M.D.C.C. Oder Das mit höchstem Unfug Angefochtene Lief-Land, Das ist: Rechtsbeständige Fürstellung Von dem Feindlichen tückischen Einbruch Der Chur-Sächsischen Kriegs-Völcker In Lief-Land, Der Unpartheuschen Ehrbahren Welt zu reiffer Beurtheilung anheim gegeben. Im Jahr 1700. Teavik 

*Unio et communio leonina ad opprimendam serenissimam domum Slesvico-Holsaticam Gottorpiensem, a Dania superbe, inique et truculenter propugnata ad illustrandam totius negotii qualitatem historice delineata. Anno 1700.

## Vaata ka
*Heinrich Polus, audiitor Riias, kelle tütar Gerdruta Elisabeth Polus abiellus Poltaava lahingus vene vangistusse langenud Keskvere mõisniku ja rootsi rügemendi adjutandi Jacob Johann Ruckteschelliga (1687–1751).

## Viited
Kudina mõis

**Kudina mõis** (saksa keeles *Kudding*) oli rüütlimõis Tartumaal Maarja-Magdaleena kihelkonnas. See oli ajaloolise Kudina valla keskus.

## Ajalugu
Kudina mõisat on kirjalikes allikates esmamainitud 1447. aastal.   Liivi sõja järel oli mõis Poola Tartu vojevoodkonna Tartu staarostkonna folvark ehk riigimõis.

17. sajandil kuulus mõis perekond von Taubedele, 18. sajandil Rosenkampffidele, kuni 1793. aastal omandas Kudina ja Jõe mõisa Magnus Johann von Bock, 1823. aastal krahv Viktor von Manteuffel, 1830. aastal Ernst Gotthard von Manteuffel (1801–1880), 1880. aastal tema pärijate ja 1882. aastal pärandavara jagamise lepinguga Ernst von Manteuffeli ainuomandisse. Mõisa viimased omanikud enne riigistamist 1919. aastal olid Manteuffelid.

## Mõisaansambel
### Park
Pargi tagumises osas on Endel Taniloo 1959. aastal loodud suur skulptuurigrupp "Leinav rahvas". Monument on pühendatud Teise maailmasõja ohvritele (NSV Liidu poolel sõdinuile).

## Rahvapärimus
### Hõbeväravatega järv
Rahvasuu rääkivat, et hõbeväravatega järv Kudina mõisa Tuuleveski mäe all olla järv, millel hõbe- (teisend: raudväravad) väravad ees olla. Kui need lahti teha, siis uputaks järv terve Kudina mõisa ära. Korra tahtnud üks juut neid ära osta (teisend: ära varastada), aga Kudina mõisa omanik ei ole lubanud .

### Õnnetu armastus
Üks Kudina mõisaga seotud lugudest puudutab Saare mõisa. Saare mõisa aadlipreili Olga olevat Kudina mõisa aednikku armunud. Noored olevat tahtnud abielluda ja koos ühist elu alustada, kuid Olga perekond, eriti ema, oli sellele tugevalt vastu. Suures meeleheites jalutas Olgal ühel suvehommikul Saare järve äärde, sõitis paadiga järve keskele ning lõpetas oma elu. Olga isal krahv Mannteuffelil õnnestus tütre surnukeha järvest välja tuua. Krahv rajas järve kadale metsa sisse perekonna kalmistu, kuhu on peale Olga maetud ka krahv ise, tema abikaasa ja õde.

## Viited

## Kirjandus
*Praust, Valdo. *Tartumaa mõisad*. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 150-151.
**Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 277 https://www.digar.ee/viewer/et/nlib-digar:280193/251963/page/295.

## Välislingid

*Kudina  mõis (Maarja-Magdaleena khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
*Kudina mõis Eesti mõisaportaalis 
*Kudina mõis muinsuskaitseameti arhiivis
Soome lahe õed

**"Soome lahe õed"** on 2009. aasta Eesti ja Soome koostöös valminud ajaloolis-psühholoogiline dokumentaalfilm, mille on lavastanud Imbi Paju.

Film käsitleb Eesti ja Soome naiskodukaitsjate ja kodutütarde (soome keeles *lotta*'d ja *pikkulotta*'d) koostööd. 1920. aastatel alguse saanud ühistegevuse katkestas Teise maailmasõja algus ja Eesti okupeerimine. 

## Välislingid
*Andres Laasik "Arvustus: Isamaa ilu peitub vana naise kortsudes". Eesti Päevaleht, 5. november 2009
*Iivi Anna Masso "Ajalooõpikuis ei ole pannkooke moosiga". Eesti Ekspress, 6. november 2009
*Riina Mägi "Ajalugu läbi inimsaatuste". Vooremaa, 10. november 2009
*Maimu Berg "Kahe mõõga vahel". Sirp, 13. november 2009
John Nance Garner

**John Nance Garner IV** (22. november 1868 Texas Detroit – 7. november 1967 Texas Uvalde) oli Ameerika Ühendriikide poliitik, asepresident aastail 1933–1941.

Ta on kõige vanemaks elanud USA asepresident.

Garner sündis Ida-Texases Red Riveri ääres olevas Detroiti külas. Tema vanemad olid John Nance Garner III ja Sarah Jane Garner, sündinud Guest.

Garner õppis ühe semestri Tennessees Nashville'is Vanderbilti ülikoolis, aga langes ülikoolist välja ja tuli koju tagasi. Ta õppis õigusteadust ja sai 1890 advokaadiks.

1893–1896 oli Garner Texases Uvalde maakonna maakonnakohtunik. Sel ajal polnud naistel veel valimisõigust, küll tohtisid nad ametisse kandideerida. 1893 kandideeris Garneri vastu Mariette Rheiner. 1895 nad abiellusid omavahel. Abielust sündis üks laps, poeg Tully Charles Garner.

1898–1902 oli Garner Demokraatliku Partei kandidaadina Texase Esindajatekoja liige. Sel ajal pidi Texas valima endale tunnuslille. Garner kaitses ägedalt opuntsiat, aga lõpuks valiti tunnuslilleks siniste õitega lupiin. Sellest ajast jäi Garnerile hüüdnimi Cactus Jack.

1902 valiti Garner USA Esindajatekotta. Ta valiti Esindajatekoja liikmeks 14 korda järjest, kuni 1933. aastani. Tema abikaasa tegutses sel ajal tema erasekretärina.

Garner valiti 1929 Esindajatekoja demokraatide saadikuterühma juhiks. Demokraadid olid sel ajal vähemuses. 1931 valiti ta Esindajatekoja spiikriks. 1932. aasta presidendivalimistel osales ta Franklin Roosevelti asepresidendikandidaadina ja nad võitsid valimised. 1936 valiti nad tagasi. Garner kandideeris 1940 presidendiks, aga tema võimalused nurjas asjaolu, et Roosevelt kandideeris ka ise kolmandaks ametiajaks ja võitis.

Valimiskaotuse järel lõpetas Garner oma poliitikukarjääri. Ta tõmbus koos abikaasaga tagasi oma Uvaldes olevasse maakoju, kus elas oma viimased 26 eluaastat. Ent kuigi ta oli ametlikult erus, konsulteeris ta sageli demokraatidest poliitikutega ja oli iseäranis lähedane Harry Trumaniga.
Levi P. Morton

**Levi Parsons Morton** (16. mai 1824 – 16. mai 1920) oli USA poliitik, asepresident Benjamin Harrisoni ametiajal aastail 1889–1893.

Ta suri oma 96. sünnipäeval ja on John Nance Garneri järel kõige vanemaks elanud USA asepresident.
Elin Sütiste

**Elin Sütiste** (sündinud 6. veebruaril 1975 Tallinnas) on eesti tõlkeuurija ja semiootik.

Ta lõpetas 1998. aastal Tartu Ülikooli semiootika ja kulturoloogia eriala bakalaureuseõppe ning sai samal erialal 2002. aastal teadusmagistri kraadi (*[[cum laude]]*). Ta kaitses doktoritöö "Tõlke mõiste dünaamikast tõlketeaduses ja eesti tõlkeloos" semiootika ja kulturoloogia erialal Tartu Ülikooli filosoofia ja semiootika instituudis 2009. aastal.

Sütiste on Eesti Semiootika Seltsi, Eesti Kirjanduse Seltsi ja Euroopa Tõlkeuuringute Seltsi (European Society for Translation Studies) liige. Aastatel 2004–2013 oli ta väljaande Acta Semiotica Estica toimetaja.

## Tunnustus
*2003 Juri Lotmani stipendium
*2015 Tartu Ülikooli aumärk

## Viited


## Välislingid

*
* Elin Sütiste, "Tõlke mõiste dünaamikast tõlketeaduses ja eesti tõlkeloos" Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2009
* Elin Sütiste, ""Tõlkija peab...": nõudmised ilukirjandusliku proosa tõlkijale" ERR, 20. november 2018
* Elin Sütiste, "Märksõnu Eesti tõlkeloost 1906–1940: Tõlkediskursust organiseerivad kujundid" Keel ja Kirjandus 2009, lk 908–924
* Elin Sütiste, "Translating the seventeen syllables" Sign Systems Studies, Volume 29, Issue 2, 2001, lk 563–586
* Elin Sütiste, XV semiootika sügiskool 2014, 29. oktoober 2014
* Elin Sütiste, luuletused, Vikerkaar 9/2016 (Digar)
* Elin Sütiste, luuletused, Looming 11/2016 (Digar)
Fernand Meyssonnier

**Fernand Meyssonnier** (1931 – 8. august 2008) oli Alžeeria timukas aastail 1947–1961.

Ta päris ametikoha oma isalt pärast koolikohustuse lõppu 1947. aastal. Meyssonnieri kaugemad esivanemad olid samuti olnud timukad. Ta giljotineeris vähemalt 200 inimest. Kui Alžeeria 1961. aastal iseseisvus, asendati giljotiin hukkamisega tulirelvast.

Meyssonnier pöördus Tahitile, kus tutvus oma tulevase abikaasaga, kellega tal sündis tütar. Pärast pensionile jäämist siirdus ta Prantsusmaale, kus lõpuks suri.
Sihtasutus Innove

**Sihtasutus Innove** oli hariduse kompetentsikeskus, mis tegutses aastatel 2003–2020 ning koordineeris ja edendas Eestis üld- ja kutsehariduse valdkonda ning pakkus üle-eestilise Rajaleidja võrgustiku kaudu õppenõustamist. 

Innove töö põhieesmärk oli luua ja rakendada Eestis paljude võimalustega pidevat õpet toetavat õppekeskkonda ning iga õppija arengut toetavat õpikäsitust.

Innove peakontor asus Tallinnas Ülemiste Citys aadressil Lõõtsa tänav 4. Innove Rajaleidja keskused asusid kõigis Eesti maakondades. Varem tegeles Innove ka hariduse ja tööelu vallas Euroopa Liidu toetuste vahendamisega.

## Ajalugu
Innove loodi Vabariigi Valitsuse korraldusega 8. juulil 2003 ning registreeriti 3. novembril 2003 mittetulundusühingute ja sihtasutuste registris. Kuni 27. detsembrini 2011 kandis asutus nime **Elukestva Õppe Arendamise Sihtasutus Innove**. 

Osaliselt 1. jaanuarist 2012 ja täielikult 1. augustist 2012 anti senise Riikliku Eksami- ja Kvalifikatsioonikeskuse ülesanded üle Innovele. 

1. jaanuarist 2013 anti Innovele ka Integratsiooni ja Migratsiooni Sihtasutuse Meie Inimesed ülesanded.

Kuni 2018. aasta lõpuni pakkus Innove ka karjääriteenuseid (karjääriinfot ja -nõustamist) lastele ja noortele. Alates 2019. aastast pakub karjääriteenuseid Eesti Töötukassa.

### Tegevuse lõpetamine
1. augustil 2020 loodi SA Innove, Hariduse Infotehnoloogia Sihtasutuse, Sihtasutus Archimedese ja Eesti Noorsootöö Keskuse teenuste baasil uus Haridus- ja Teadusministeeriumi haldusalas olev ühtne valitsusasutus Haridus- ja Noorteamet, mille ülesanne on Eesti riigi haridus- ja noortepoliitika elluviimine. Varasemad neli asutust on likvideerimisel.

## Innove teenused

* eesti keele tasemeeksamite koostamine, korraldamine ja arendus;
* HEV-õppevara müük;
* kodakondsuseksamite koostamine, korraldus ja arendus;
* lõpudokumentide tellimine;
* põhikooli lõpueksamite koostamine ja läbiviimise koordineerimine koolides;
* riiklike ja rahvusvaheliste (PISA, TALIS, IELS) haridusuuringute ettevalmistamine ja läbiviimise koordineerimine;
* rahvusvaheline koostöö, sh projektid Eesti hariduse edulugude tutvustamiseks ja kogemuste jagamiseks;
* riigieksamite koostamine, läbiviimine ja hindamine;
* tasemetööde koostamine ja läbiviimise koordineerimine koolides;
* tellimuspõhine e-testi korraldamine;
* täienduskoolitused õpetajatele ja koolijuhtidele;
* õppekavanõustamine;
* õppemetoodikate arendus, sh keelekümblus jt;
* õppenõustamine.

## Juhtimine ja struktuur

Innove viimane juhataja oli Birgit Lao. Lisaks oli asutusel kuueliikmeline nõukogu. Innoves töötas umbes 275 inimest. 

## Viited

## Välislingid
*Innove koduleht
*Eksamid ja testid
*Digiõppevara
*Keelekümblus
*Kutsemeistrivõistlused
*Täienduskoolitused
*Eurotoetused
*Innove Rajaleidja
*Kutseharidus.ee
*Õppekavaveeb
Sebastián Piñera

**Miguel Juan Sebastián Piñera Echenique** (1. detsember 1949 Santiago – 6. veebruar 2024 Lago Ranco) oli Tšiili ärimees ja poliitik. Ta oli kahel ametiajal Tšiili president (2010–2014 ja 2018–2022).

Ta lõpetas Tšiili Katoliikliku Ülikooli majandusteaduskonna ilma teaduskraadita. Seejärel jätkas ta õpinguid Harvardi Ülikoolis, kaitstes seal algul magistrikraadi ja siis doktorikraadi majandusteaduses.

Talle kuulus muu hulgas telekanal Chilevisión, lennuettevõte Lan Airlines ja jalgpallimeeskond Colo-Colo. 2009. aasta märtsi seisuga küündis tema varanduse miljardi USA dollarini. Oma varanduse teenis ta peamiselt krediitkaartide juurutamisega Tšiilis 1970. aastatel ja järgnevate investeeringutega LANi aktsiatesse. 1994 oli ta üks LANi suurerastajatest. 2024. aastal hindas Forbes tema vara väärtuseks 2,7 miljardit USA dollarit, mis tegi temast kolmanda rikkaima inimese Tšiilis.

Piñera kuulus kuni 2010. aastani konservatiivsesse Rahvusliku Uuenemise Parteisse, aastatel 2001–2004 oli ta selle esimees. Aastatel 1990–1998 oli ta Tšiili Senati liige. Oma maailmavaateks nimetab ta kristlikku humanismi.

2005. aasta presidendivalimistel jõudis ta teise vooru, kuid kaotas seal Michelle Bachelet'le (47% 53% vastu). Detsembris 2009 peetud presidendivalimiste esimeses voorus sai ta umbes 45 protsenti häältest. Jaanuaris 2010 peetud teises voorus oli ta vastamisi endise presidendi Eduardo Frei Ruiz-Taglega ning võitis valimised. Valimiskampaanias lubas ta võidelda kuritegevusega ja parandada rahva haridust. Tema esimene ametiaeg kestis 11. märtsist 2010 kuni 11. märtsini 2014.

Tema teine ametiaeg presidendina kestis 11. märtsist 2018 kuni 11. märtsini 2022.

Ta oli abielus Cecilia Morel Montesega. Peres oli neli last: Magdalena, Cecilia, Sebastián ja Cristóbal.

Piñera hukkus 2024. aasta veebruaris helikopteriõnnetuses Los Ríose piirkonnas.

## Viited

## Välislingid
*
Jooksev metssiga

**Jooksev metssiga** on jahilaskmisel kasutatav liikuv märkleht.

Märki lastakse 50 meetri kauguselt.

Ristkülikukujulisel märklehel on ühevärviline jooksva metssea kujutis, millel abaluu juures asuvad gabariitrõngad. 10–punktise ringi keskpunkt peab asuma metssea koonutipust horisontaalselt mõõdetuna 500 mm kaugusel. Vööndite numbrid 1 kuni 9 peavad olema selgelt vööndite sisse trükitud. Kasutada võib vahetatavaid märklehtede südamikke või poolikuid märklehti. Metssea pea võib olla suunatud nii paremale kui vasakule. Metssea kujutist ei tohi paberist välja lõigata.

## Gabariitrõngaste läbimõõdud
*10 ring 60 mm (± 0,2 mm)
*9 ring 94 mm (± 0,4 mm)
*8 ring 128 mm (± 0,6 mm)
*7 ring 162 mm (± 0,8 mm)
*6 ring 196 mm (± 1,0 mm)
*5 ring 230 mm (± 1,0 mm)
*4 ring 264 mm (± 1,0 mm)
*3 ring 298 mm (± 1,0 mm)
*2 ring 332 mm (± 1,0 mm)
*1 ring 366 mm (± 1,0 mm)
*Sisekümme = 30 mm ( ± 0,2 mm ).

Gabariitjoonte paksus: 1 mm ( ± 0,1 mm)
Agoitz

**Agoitz** on linn ja vald Hispaanias Navarra autonoomses piirkonnas. Asub Pamplonast 28 km ida pool ja on ümbritsetud Longida vallast.

Elanike arv on 2354 (2008). 2001. aastal rääkis 15,18% elanikest baski keelt. Vald on ametlikult kakskeelne.

## Viited

## Välislingid

*Agoitzi koduleht
Kildin

**Kildin** on saar Barentsi meres Koola lahe suudmes.

Mandrist eraldab saart 700 meetri laiune Kildini väin.

Kildin on 17,6 km pikk, 7 km lai ja kuni 281 m kõrge. Kildin koosneb peamiselt kiltkivist ja liivakivist. Saare kõrgeimad paigad on põhjas ja läänes, lõuna ja ida suunas langeb maapind laiade terrassidena. Saarel valitseb tundra.

Saarel on mitu järve, sealhulgas Pridarožnoje ja Mogilnõi järv. Viimane on selles mõttes unikaalne, et temas on mitu eri omadustega veekihti ja seetõttu saavad seal elada niihästi mere- kui ka mageveeorganismid.

Saar on täielikult Venemaa Föderatsiooni sõjaväe valduses. Ajapikku on salastatuse astet vähendatud. Saarel on kaks asulat, mida on nimetatud Verhni Kildiniks ja Vostotšnõi Kildiniks, aga salastatuse tõttu kasutatakse ka teistsuguseid nimesid.

Saare idaosas oli vanasti kildinisaami asula. Säilinud on umbes 2000 aasta vanune kalmistu, kust on leitud luust ja pronksist nooleotsi.

## Vaata ka
*Kildini saami keel
Häälikkiri

**Häälikkiri** ehk **tähestikkiri** ehk **fonograafia** ehk **foneetiline kiri** ehk **alfabeetiline kirjaviis** on kiri, milles tähed ja häälikud või foneemid on omavahel ligikaudses vastavuses.

## Vaata ka
*Foneetiline transkriptsioon
*Rahvusvaheline foneetiline tähestik
Velise vasallilinnus

**Velise vasallilinnus** (saksa keeles *Schloß Felx* või *Schloß Felks*) oli keskaegne linnus Vigala kihelkonnas Velisel. Linnus kuulus Saare-Lääne piiskopi vasallidele Uexküllidele. Tänapäeval Rapla maakonna, Märjamaa valla, Velisemõisa külas.

Velise vasallilinnus rajati tõenäoliselt 14. sajandil. Velise mõisat on esmamainitud 1264. aastal.

Linnus rajati Aravere oja ääres paiknevale kõrgendikule. Vallikraavide rajamisega ümbritseti kõrgendik igast küljes veetõketega. Velise vasallilinnus kujutas endast tornlinnust, mille küljepikkus oli üle 20 meetri. Pealinnust ümbritses ilmselt ka kivist eeslinnus ning puittara.

Wacke ja hiljem Uexkülli perekonnale kuulunud linnus püsis 1560. aastani. Liivi sõja ajal 1560. aasta septembris põletasid venelased linnuse maha.

Linnust hiljem ei taastatud ja see jäi varemeisse. 19. sajandil, kui Velise mõis kuulus Gustav Heinrich von Wetter-Rosenthalile, ehitati lossi varemete kohale uus kivist Velise mõisa härrastemaja. Selle ehitamisel kasutati ära linnuse tervemaid müüriosi.

## Vaata ka
*Eesti linnuste loend

## Viited

## Kirjandus
*Ants Hein. *Stenhus'id, arx'id, torne'd... Eesti mõisaarhitektuuri vanim kihistus*. Õpetatud Eesti Seltsi kirjad XI. Tartu: ÕES, 2016, lk 100–101.

## Välislingid
*Velise linnusest ja mõisast Velise kodulehel
*Velise linnus ja mõis Mõisaportaalis
*
Laskesuusatamine 2010. aasta taliolümpiamängudel

**[[Laskesuusatamine]] [[2010. aasta taliolümpiamängud]]el** Vancouveris toimus 13.- 26. veebruarini. Võistlused peeti Whistler Olympic Parkis ja välja jagati 10 komplekti medaleid.

## Medalitabel
Laskesuusatamises jagatud medalid riigiti.

## Tulemused
### Mehed
#### 10 km sprint



Finaal: 14. veebruar
Osavõtjaid: 88
Olümpiavõitja 2006: Sven Fischer, Saksamaa

Ametlikud tulemused


#### 12,5 km jälitussõit




Finaal: 16. veebruar
Osavõtjaid: 60
Olümpiavõitja 2006: Vincent Defrasne, Prantsusmaa

Ametlikud tulemused


#### 15 km ühisstart




Finaal: 21. veebruar
Osavõtjaid: 30
Olümpiavõitja 2006: Michael Greis, Saksamaa

Ametlikud tulemused


#### 20 km eraldistart




Finaal: 18. veebruar
Osavõtjaid: 88
Olümpiavõitja 2006: Michael Greis, Saksamaa

Ametlikud tulemused


#### 4×7,5 km teatesõit




Finaal: 26. veebruar
Osavõtjaid: 19 võistkonda
Olümpiavõitja 2006: Saksamaa Ricco Gross, Michael Rösch, Sven Fischer, Michael Greis

Ametlikud tulemused


### Naised
#### 7,5 km sprint



Finaal: 13. veebruar
Osavõtjaid: 89
Olümpiavõitja 2006: Florence Baverel-Robert, Prantsusmaa

Ametlikud tulemused


#### 10 km jälitussõit




Finaal: 16. veebruar
Osavõtjaid: 60
Olümpiavõitja 2006: Kati Wilhelm, Saksamaa

Ametlikud tulemused


#### 12,5 km ühisstart




Finaal: 21. veebruar
Osavõtjaid: 30
Olümpiavõitja 2006: Anna Carin Olofsson, Rootsi

Ametlikud tulemused


#### 15 km eraldistart




Finaal: 18. veebruar
Osavõtjaid: 87
Olümpiavõitja 2006: Svetlana Išmuratova, Venemaa

Ametlikud tulemused


#### 4x6 km teatesõit




Finaal: 23. veebruar
Osavõtjaid: 19 võistkonda
Olümpiavõitja 2006: Venemaa Anna Bogali, Svetlana Išmuratova, Olga Zaitseva, Albina Ahhatova

Ametlikud tulemused


## Välislingid

* OM-i ametlikud tulemused
Aardla raudteepeatus

**Aardla raudteepeatus** on raudteepeatus Tartumaal Tartus. 
Tartu–Valga raudteeliini äärde jääva Aardla raudteepeatuse kõrval asub ka Kirsi raudteepeatus (Tartu–Koidula raudteeliin). Peatuses asub üks pikk perroon.

Piletihinnalt kuulub peatus Tartu piirkonda. 

Aastani 2008 järgnes sellele Variku raudteepeatus.

## Viited

## Välislingid
* FOTO: Aardla peatus aastal 1971; Baltic Trains Picture Gallery
* Infot peatuse kohta; fotod (*[[vene keel]]es*)
Ropka raudteejaam

**Ropka raudteejaam** on raudteejaam Tartumaal Kambja vallas Külitse ja Laane küla piiril.

Läbi Ropka kulgeb alates 1887. aastast laiarööpmeline Tartu–Valga raudtee. Raudteejaam avati 1923. aastal, toona kuulus see Ropka valda. Piletihinnalt kuulub jaam Tartu piirkonda, peatusest edasi Valga suunas kehtivad peatusepõhised piletihinnad.

2008. aastani eelnes Ropkale Variku raudteepeatus ja järgnes Aiamaa raudteepeatus. 2010. aastal avati Ropkal uus 550 mm kõrgune pikk teedevaheline perroon.

## Pilte

Ropka jaama perroon.jpg|Ropka jaama perroon
Ropka jaamahoone.jpg|Ropka jaamahoone
Endiste raudteelaste aiamaakrundid Ropka jaama servas.jpg|Endiste raudteelaste aiamaakrundid Ropkal


## Viited

## Välislingid

* Tartu Postimees: "Raudteepensionärid ei sõida aiamaale rongiga"; 25.06.2002
* Reisirong D1 Ropka jaamas (aasta 1998); YouTube-i video
* Infot jaama kohta; fotod (*[[vene keel]]es*)
Nõo raudteejaam

**Nõo raudteejaam** (saksa keeles *Niggen*) on raudteejaam Tartumaal Nõo vallas Nõo alevikus.

Jaamas peatuvad Elroni reisirongid liinil Tartu–Valga. Nõo jaamas asub üks 100 m pikkune raudteedevaheline perroon.

## Ajalugu

Raudteejaam avati 1898. aastal. Toona jäi see Nõo kihelkonda Vastse-Nõo mõisa ja Nõo kirikumõisa maade piirile. 
Läbi Nõo kulgeb 1887. aastal valminud laiarööpmeline Tartu–Valga raudtee. 

Raudteejaama aadress on Aleksander Lätte tänav 2.

Juhan Laas on Nõo raudteejaama kohta rääkinud:

Kuni aastani 2008 eelnes Nõole Tartu suunalt Aiamaa raudteepeatus ja oli eraldi käigus ka Tartu–Elva rongiliin.

## Pilte

Nõo jaam, 1918.jpg|Nõo jaam aastal 1918
Operaili kaubarong läbisõidul Nõost.jpg|AS Operaili kaubarong Nõo jaamast läbisõidul
Nõo ooteplatvorm.jpg|Perroon 
Nõo jaama endised abihooned.jpg|Nõo jaama endised abihooned
Nõo jaamahoone.jpg|Nõo jaamahoone (ET-post)


## Viited

## Välislingid

* FOTO: Nõo jaam ja reisirongid aastal 1999; Baltic Trains Picture Gallery
* Infot jaama kohta; fotod (*[[vene keel]]es*)
* Fotosid
Mertvovod

**Mertvovod** (ukraina keeles Мертвовод) on jõgi Ukrainas. 

Jõgi algab Kirovogradi oblastist Dnepri kõrgustikult, voolab valdavalt edelasse, läbib Bratske alevi ja suubub Mõkolajivi oblastis Voznessenskis vasakult Lõuna-Bugi. Mertvovod on 114 km pikk ja tema valgla pindala on 1820 km².

Mertvovodi suubub 148 pisikest vooluveekogu, mille kogupikkus on 565 km. Neist suurim lisajõgi on paremalt suubuv Arbuzinka.

Kesk- ja alamjooksul voolab Mertvovod kitsas maalilises kanjonis, mis on kärestikuline ja kuni 40–50 m kõrguste seintega. Selle kaitseks on moodustatud maastikukaitseala Granitno-Stepnoje Pobužje.

Mertvovodi vesi on väga kare, karedus on 19,1 milligramm-ekvivalenti liitri kohta, soolsus on 2,5‰. Jõe pinnakihid on saastunud metalliioonide (magneesium, mangaan, naatrium, raud) ja orgaaniliste ühenditega. Kareda ja soolase vee järgi ongi jõgi saanud nime Mertvovod (ukraina keeles 'surnud vesi').

Mertvovod voolab Euraasia ühes geoloogilises mõttes vanimal kohas, Ukraina kilbil. See paik ei ole viimase 60 miljoni aasta jooksul merega kaetud olnud. Mertvovodi kanjonis paljanduvad arhaikumi ja proterosoikumi graniidid.

Vanakreeka ajaloolane Herodotos kirjeldas oma "Historia" 4. köites Hypanise (Lõuna-Bugi) kanti – see jõgi asus sküütide ja  maa piiril. Herodotose sõnul voolab Hypanisesse vasakult allikas kibeda veega. Allikat ja kogu seda kanti olevat nimetatud sküüdi keeles sõnaga, mis kõlab umbes nagu Eksampeios. Ajaloolaste hinnangul peetakse Eksampeiose all silmas just nimelt Mertvovodi.
Tõravere raudteepeatus

**Tõravere raudteepeatus** on raudteepeatus Tartumaal Nõo vallas Tõraveres.

Peatuses asub üks täispikk perroon, kus peatuvad Elroni reisirongid liinil Tartu–Valga.


Tõravere raudteepeatus 01.jpg
Tõravere raudteepeatus 02.jpg

## Välislingid
* FOTO: Tõravere peatus ja reisirong aastal 1974; Baltic Trains Picture Gallery
* Infot peatuse kohta; fotod (*[[vene keel]]es*)
Föhr

**Föhr** (põhjafriisi keeles *Feer*, taani keeles *Før*) on Saksamaale kuuluv saar Põhjameres, üks Põhja-Friisi saartest.

Föhr asub Saksamaa suurimast Põhjameres olevast saarest Syltist kagus ja Amrumist kirdes. Need kaks saart kaitsevad Föhri tormide eest ja Föhri kutsutakse sellepärast roheliseks saareks.

Saare pikkus idast läände on 12 km, põhjast lõunasse 6,8 km ja pindala on 83 ruutkilomeetrit. Ta on pindalalt Saksamaa 5. saar. Friisi saartest on ta pindalalt Hollandile kuuluva Texeli, Taanile kuuluva Rømø ja Saksamaale kuuluva Sylti järel neljandal kohal. Rannajoon on liigestumata.

Saar on madal, kõrgus kuni 13 meetrit. Saarest rõhuv enamik on vähem kui 2 meetrit kõrgel merepinnast ja osa saarest on merepinnast allpool, kõrgemad kohad on lõunarannikul. Piki rannikut asuvad umbes 2 meetri kõrgused düünid, mis kaitsevad saare keskosa mere eest.

## Ajalugu

Föhri ala oli asustatud juba neoliitikumis. Siis ta polnud veel saar. 7. sajandil saabusid sinna friisid ja rajasid oma asulad. Millal see kant Taani võimu alla läks, pole teada, kuid Valdemar II ajal oli ta Taani osa ja jäi selleks kuni 1864. aastani, mil Saksamaa selle vallutas ja annekteeris.

Kuni 16. jaanuarini 1362 oli Föhr isegi mitte poolsaar, vaid osa mandrist, mille piir jooksis tänapäeva Sylti ja Amrumi lääneservast. Tänapäeva Föhri ala ühendas merega jõesuu, mis meretõusu ajal muutus laheks. Kuid sel päeval tabas Põhjamere lõunarannikut tohutu torm, mis ujutas üle palju maad, uhtus pinnase koos sellel olevate majadega ära ning muutis Föhri, Amrumi, Sylti, Strandi ja teisi endisi kõrgemaid kohti saarteks.

1526 jõudis saarele luterlus. Reformatsioon toimus 1530.

Kuni 11. oktoobrini 1634 asus Föhrist edelas Strandi saar, siis ujutas torm selle üle ja uhtus pinnase merre, nii et saarest on tänapäeval alles üksnes kõrgeimad kohad Pellwormi ja Nordstrandi saar.

1842 valis Taani kuningas Christian VIII Föhri oma suveresidentsiks. Sellest ajast peale muutus turism Föhri jaoks tähtsaks.

1920 korraldati Saksamaa ja Taani piirialadel rahvahääletus selle kohta, kust peaks kulgema piir. Föhri saare elanikud hääletasid Taanisse kuulumise poolt, aga et Taanile lähemal olevad piirkonnad hääletasid Saksamaale kuulumise poolt, ei hakatud Föhrist Taani enklaavi tegema, vaid saar jäeti Saksamaale.
Peedu raudteepeatus

**Peedu raudteepeatus** (saksa keeles *Peedi*) on raudteepeatus Tartu–Valga raudteeliinil Tartumaal Elvas Peedu linnaosas.

Peedul peatub mõlemas suunas päevas neli reisirongi liinil Tartu–Valga.

## Ajalugu
Peedu raudteepeatus avati koos raudteeliiniga 1887. aastal. Avamisel jäi peatus Nõo kihelkonda Vana-Nõo mõisa maadele. Puidust ootepaviljon (jaamahoone) valmis peatusega ühel ajal. Hoone on hävinud. 1940. aastal asus Peedu raudteepeatus Elva vallas, raudteepolitsei Valga komissari jaoskonnas Elva konstaabli rajoonis Tallinnast 213,7 km kaugusel. Raudteepeatuses oli oma templiga postiagentuur (Peedu-Tartumaal, alates 1. juulist 1934 Peedu Vaksal).

Ehitatud on uus ootepaviljon. Aastani 2008 eelnes Peedule Vapramäe raudteepeatus.

2010. aasta lõpul valmis Peedul uus 550 mm kõrgune pikk perroon.

## Viited

## Välislingid
* Asta Põldmäe: "Peedu jaamaülem"; Elva linnaosa Peedu kodulehel
* FOTO: Peedu peatus aastal 1966; Baltic Trains Picture Gallery
* Infot peatuse kohta; fotod (*[[vene keel]]es*)
Palupera raudteejaam

**Palupera raudteejaam** (varem ka **Pritsu**; saksa keeles *Palloper*) on raudteejaam Tartu–Valga raudteelõigul Tartu maakonnas Elva vallas Paluperas. 

Palupera naaberjaam Tartu suunal on Elva ja Valga suunal Puka raudteejaam. 

Jaamas peatuvad Elroni reisirongid liinil Tartu–Valga. Paluperas asub üks lühike (30 m) osalise katusealusega raudteedevaheline perroon, mille tõttu toimub rongist väljumine ainult läbi C-ala.

Enne 2010. aastat eelnes Paluperale Tartu suunalt Uderna raudteepeatus ja järgnes Aakre raudteepeatus. Algselt oli seal *Middendorffi* peatus, mis asus Otepää kihelkonnas Palupera mõisa maadel.

## Jaamahoone
Puidust jaamahoone valmis 1926. aastal Leon Johansoni tüüpprojekti järgi sarnaselt Kaarepere ja Vaeküla jaamahoonetega. Kahekorruseline puitehitis esindas tollast Eesti arhitektuuri. Hooneid iseloomustas ühe- ja kahekorruselisest plokist koosnev kelpkatus ning püstlaudis. 
Jaamahoone alumisel korrusel asusid ametiruumid jaamaülemale ja jaamakorraldajatele, samuti piletikassa, pagasi vastuvõtulett, ruumikas ootesaal ja puhvetiruum. Hoone teisel korrusel oli jaamaülema ametikorter.
Jaamahoone lammutati 2000. aastal. 

Tänapäeval täidab jaamahoone funktsiooni silikaattellistest ja kelpkatusega elektritsentralisatsiooni post, mis püstitati 1990. aastate algul.

## Galerii

Palupera jaamahoone.jpg|Elektritsentralisatsiooni post-jaamahoone
Palupera jaama kaubaait.jpg|Kaubaait
Palupera; Puka suund.JPG|Vaatega Palupera jaamast Tartu suunas
"Middendorfi" (Palupera) ootepaviljon - The "Middendorf" (Palupera) train shelter (12810385254).jpg|Esialgne Middendorfi peatus ja ootepaviljon
Palupera Raudteejaam.jpg|Palupera jaam, 1930. aastad
Palupera raudteejaam aastal 1935.jpg|Palupera raudteejaam ja jaamahoone aastal 1935


## Vaata ka
* Raudteetransport Eestis
* Tartu–Valga raudtee

## Viited

## Välislingid

* VIDEO: Paluperas töötab Eesti staazikaim raudteelane, tartlanna Naima Kikas; Tartu Postimees, 02.11.2020
* Eesti Raudtee paigaldab uut teed; Lõuna-Eesti Postimees, 11.08.2007
* Palupera uue jaamahoone ehitustööd; Postimees (1886-1944), nr. 161, 19 juuni 1926 (DIGAR)
* FOTO: Palupera jaamahoone aastal 2000; Baltic Trains Picture Gallery
* Infot jaama kohta; fotod (*[[vene keel]]es*)
* Palupera piirkonna ajaloost
Mägiste raudteepeatus

**Mägiste raudteepeatus** on raudteepeatus Valgamaal Otepää vallas Ädul.

Peatuskoht on varustatud 30 m pikkuse ja 55 cm kõrguse ooteplatvormiga, mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine rongi ainult läbi C-ala. 
Mägistel peatuvad Elroni reisirongid liinil Tartu–Valga.

Mägiste pooljaam avati 1919. aasta sügisel samanimelise küla juurde. Avamisel jäi jaam Kuigatsi valda. 
Varem asus Mägistel ka ühekorruseline puidust jaamahoone, mis lammutati 2004. aastal. 

Enne 2010. aastat järgnes Mägistele Valga suunal Pikaantsu raudteepeatus.

## Pilte

Mägiste peatuskoht.jpg|Mägiste (2012)
Mägiste raudteepeatus.JPG|Mägiste raudteepeatus (2010)
Mägiste raudteepeatus 2010.JPG|Edelaraudtee reisirong DR1B lahkumas Mägistelt Tallinna suunas (2010)


## Viited

## Välislingid
* FOTO: Mägiste peatus aastal 2003; Baltic Trains Picture Gallery
* Infot peatuse kohta; fotod (*[[vene keel]]es*)
Puka raudteejaam

**Puka raudteejaam** (saksa keeles *Bockenhof*) on raudteejaam Valgamaal Otepää vallas Pukal.

Raudteejaam asub laiarööpmelise Tartu–Valga raudtee ääres. Avamisel jäi see Sangaste kihelkonda Vana-Puka mõisa aladele.

2010. aasta lõpul avati Puka jaamas uus 55&nbsp;cm kõrgune ja 100&nbsp;m pikkune teedevaheline reisijate perroon. Enne aastat 2010 eelnes jaamale Tartu suunalt Aakre raudteepeatus.

Puka raudteejaam oli üks punkte, kust viidi märtsiküüditamise käigus eestlasi Siberisse.

## Jaamahoone
Puka jaamahoone valmis 1889. aastal, kaks aastat pärast raudtee valmimist.
Puidust kroonuhistoritsistlikus stiilis ühekorruseline jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt nt Antsla, Karula jt jaamade hoonetega. Valdavalt rõhtlaudvoodrile sekundeerib hoone sokliosas kuni aknalaudadeni püstlaudvooder, mis on eraldatud ülemisest osast kitsa liseeniga. Poolkelpkatusega hoone keskosas asus ootesaal, millele lisandusid ametiruumid maja mõlemas otsas. Jaamahoone asetseb raudtee lääneküljel, moodustades ühes abihoonetega tervikliku jaamaansambli. 
Alates 1999. aastast on hoone arvel kultuurimälestisena (nr 23202). Puka jaamahoone kuulub AS Eesti Raudteele ja on vähesel määral kasutusel tänini.

## Pilte

Puka raudteejaama peahoone.jpg|Jaamahoone
Puka raudteejaama ladu.jpg|Ladu
Puka raudteejaama tööliste elamu.jpg|Tööliste elamu
Puka raudteejaama käimla.jpg|Käimla
Edelaraudtee reisirong Puka jaamas..JPG|Diiselrong DR1B-3716 Puka jaamas


## Välislingid

* Kultuurimälestiste riiklik register; peahoone
* Kultuurimälestiste riiklik register; abihoone
* Kultuurimälestiste riiklik register; tööliste elamu
* Kultuurimälestiste riiklik register; käimla
* Kultuurimälestiste riiklik register; ladu 
* Infot jaama kohta; fotod (*[[vene keel]]es*)
Keeni raudteejaam

**Keeni raudteejaam** on raudteejaam Valgamaal Otepää vallas Keeni külas, umbes 3 km kaugusel Keeni keskusest.
Läbi Keeni raudteejaama sõidavad Elroni reisirongid liinil Tartu–Valga. Keenil asub üks lühike perroon (30 m), mille tõttu toimub rongist väljumine ainult läbi C-ala.

Keeni raudteejaam rajati 1894. aastal senise Lota raudteepeatuse asemele seoses oluliselt tihenenud rongiliiklusega Tartu–Valga raudteel. Avamisajal asus jaam Sangaste kihelkonnas Keeni mõisa maadel.

Alates 25. märtsist 1949 küüditati läbi Keeni raudteejaama Siberisse Valgamaa elanikke.

Enne aastat 2008 eelnes Keenile Pikaantsu raudteepeatus ja järgnes Mõneku raudteepeatus.

## Jaamahoone
1953. aastal valmis Keenil stalinistlikus stiilis kivist jaamahoone. Hoone on ehitatud tüüpprojekti järgi analoogselt näiteks Abja, Orava jmt jaamahoonetega ning asub Tartu–Valga raudtee lääneküljel. Jaamahoone kuulub Eesti Raudteele ja on kasutusel tänini.

## Pilte

Keeni raudteejaam.JPG|Keeni raudteejaam
Keeni railway station.JPG|Keeni jaamahoone ja jaamakorraldaja
Keeni jaamahoone.jpg|Keeni jaamahoone
Küüditatute mälestuskivi (Keeni).JPG|1949. aasta küüditatute mälestuskivi Keeni jaamas
Keeni jaam.jpg|Saksa sõjaväelased Keeni raudteejaamas (1918)


## Välislingid

* "Küüditatud mälestasid Keeni raudteejaamas Siberi-kaaslasi", Valgamaalane 28.03.2006
* Keeni raudteejaam, XX sajandi arhitektuur; Kultuurimälestiste register
* Infot jaama kohta; fotod (*[[vene keel]]es*)
Sangaste raudteejaam

**Sangaste raudteejaam** (saksa keeles *Sagnitz*) on raudteejaam Valgamaal Valga vallas Tsirguliinas (nime saanud Sangaste mõisa järgi). Jaamas peatuvad Elroni reisirongid liinil Tartu–Valga ja paikneb üks täispikk teedevaheline perroon.

Raudteejaam asub 1887. aastal valminud laiarööpmelise Tartu–Valga raudtee ääres. 
Sangaste jaam avati 1889. aastal. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine ja paikneb neli rööpapaari.

Avamisel jäi jaam Sangaste kihelkonda Laatre mõisa maadele. Enne aastat 2008 eelnes Sangastele Mõneku raudteepeatus ja järgnes Raavitse raudteepeatus.
## Jaamahoone
Sangaste esimene, nikerdatud puitornamentidega jaamahoone ehitati 1889. aastal tüüpprojekti järgi sarnaselt Elva ja Lepassaare jaamahoonetega. 1922. aastal ehitati hoone põhjalikult ümber, mille tulemusel sai uue kuju katuseosa ja lihtsustus fassaad. 1944. aastal põles jaamahoone maha ja uue jaama peahoonena hakati kasutama kõrvalhoonet, mis oli algselt ehitatud jaamatöötajate elamuks. Hoone kuulub nüüdseks AS Eesti Raudteele ja on kasutusel tänaseni.

## Pilte

Sangaste raudteejaam.JPG|Sangaste raudteejaam
Sangaste jaamahoone.jpg|Sangaste elamu-jaamahoone
Sangaste jaama veetorn1.jpg|Jaama veetorn
Sangaste jaamast vaatega Tartu suunal.jpg|Sangaste jaamast vaatega Tartu suunal
Pumbajaam Sangaste raudteejaamas - Pumping station at the Sangaste train station (12810375534).jpg|Pumbajaam Sangaste raudteejaamas aastal 1889
Rootsi kuninga rong läbisõidul Sangaste jaamast.jpg|Rootsi kuninga rong läbisõidul Sangaste jaamast


## Välislingid

* Sangaste
* GALERII: Wabaduse rong jõudis Tsirguliina Sangaste raudteejaama; Lõunaeestlane, 28.01.2019
* Mehe armastus raudtee vastu püsib edasi; Lõuna-Eesti Postimees, 15.01.2005
* Infot jaama kohta; fotod (*[[vene keel]]es*)
Kuno Areng

**Kuno Areng** (23. juuli 1929 Järvamaa, praegune Virumaa Järsi küla – 8. detsember 2017) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

## Elulugu
Ta lõpetas 1952. aastal Suhhumi muusikakooli klaveri erialal, 1959. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhina Gustav Ernesaksa klassis ning 1965. aastal Leningradi Konservatooriumi aspirantuuri.

Alates 1962. aastast oli Kuno Areng Tallinna Riikliku Konservatooriumi õppejõud, professor aastast 1983. Ta oli paljude kooride dirigent, sh RAMi ja Tallinna Kammerkoori dirigent, ning alates 1965. aastast üks laulupidude üldjuhte.

Tema õpilased on dirigendid Eeva Tammemägi, Aino Eesvald (Johannson), Marta Jakobson, Arda Elson, Sirje Kiik (Lillepõld), Lemmi Laja, Helju Rood, Maie Tamra, Aili Unt, Anne Dorbek, Heli-Maria Kahu, Paul Ruudi, Ene-Merike Elm, Linda Kardna, Aime Rahula, Viiu Maior, Hedda Tamkõrv, Olga Tungal, Ole Valgma, Marika Kahar, Liivi Lepik (Lukas), Aita Tammpere, Karin Rööp (Aun), Bella Ebre, Valerie Boiko, Sirje Ennik (Nõmm), Kalev Keeroja, Vladimir Tšaussov,  Toomas Kapten, Ene Soots, Andres Vahisalu, Katrin Šein (Leete), Ene Kapten, Guido Ausmaa, Piret Kukk, Veljo Reier, Margit Sarri, Tiina Taremaa (Savisaar), Elo Üleoja, Sirje Kaasik, Jan Roosaar, Annelii Traks, Anne-Liis Poll-Treimann, Laine Randjärv, Indrek Vijard, Ranno-Eduard Linde, Kristel Raud (Aer), Olari Elts, Sven Peterson, Lauri Sirp, Veikko Lehto, Kristiina Harjak, Hain Hõlpus, Peeter Perens, Margit Võsa, Raivo Vainula, Kristi Kiilu, Maria Usk, Triin Koch, Imbi Pärtelpoeg, Risto Joost, Veronika Portsmuth, Marika Kibena.

## Tunnustus

* 1969 – Eesti NSV teeneline kunstitegelane 
* 1974 – Eesti NSV rahvakunstnik
* 1994 – Gustav Ernesaksa koorimuusika preemia
* 1999 – Arvo Ratassepa mälestusauhind
* 1999 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri aastapreemia (jätkuv loominguline kõrgvorm ja sisukas panus koorikultuuri arendamisse)
* 2000 – Valgetähe III klassi teenetemärk 
* 2008 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (festivali "Gustav Ernesaks 100" korraldamine)
* 2003 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia elutöö eest 
* 2009 – Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind 
* 2015 – Tallinna vapimärk

## Viited

## Välislingid
* Kersti Inno, Kaie Tanner. „Kuno Areng: „Virinat võiks vähem olla””. – Sirp, 21.01.2010
* Monika Topman. Ülevaade Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lõpetanuist ja nende erialaõppejõududest, alates Tallinna Konservatooriumi 1. lennust 1925. aastal ja lõpetades Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia 84. lennuga 2009. aastal.
* Erika Klaats. Kuno Areng: Dirigendi redel on väga pikk, Maaleht, 22. juuli 2004
* Peeter Perens. Eesti oma Ericson. Sirp, 8.10.1999
* Tiia Järg. „Hea kui raamatusse” [raamatututvustus: Kersti Inno „Kuno Areng” (Avita, 1999)]. – Sirp, 05.11.1999
*
* Kersti Inno. Kuno Areng. Tallinn, Avita, 1999
Henry Stuart

**Henry Stuart, esimene [[Albany hertsog]] ja [[Rossi krahv]]** (oma lapsepõlvetiitli järgi ka **Lord Darnley**; 7. detsember 1545 Temple Newsam, Leeds – 10. veebruar 1567 Kirk o' Field, Edinburgh) oli Šotimaa konsortkuningas 1565–1567, Šotimaa kuninganna Mary I abikaasa.

Henry Stuart sündis Inglismaal neljanda Lennoxi krahvi Matthew Stewarti ja Margaret Douglase pojana. Tema isa oli Inglismaal pagenduses ning naasis Šotimaale alles 1564. aastal.

Henry Stuart abiellus 29. juulil 1565. aastal Holyroodhouse'i palees oma sugulase Mary I-ga. 30. juulil sai ta Šotimaa kuninga tiitli, kuid sellega ei kaasnenud mingit kuninglikku võimu.

Henry ja Mary abielu oli õnnetu. Henry oli kuningannast kolm aastat noorem ning võrdlemisi ebaküpse käitumisega. Henry olevat olnud õela iseloomuga, lisaks liialdas ta alkoholiga. Kõige selle tõttu oli ta Šotimaa kõrgaadli hulgas ebapopulaarne.

Peatselt pärast abiellumist jäi Mary rasedaks. Henry, kes oli kade Mary erasekretäri David Rizzio peale, süüdistas teda kuninganna rasestamises ning lasi ta mõrvata. Pärast poeg Jamesi sündi paari omavahelised suhted paranesid. Henry oli endiselt aadli hulgas ebapopulaarne ning ka tema suhted Maryga halvenesid taas pärast seda, kui too nõudis endale abikaasaga võrdseid õigusi.

10. veebruaril 1567 leiti Henry ja tema teenri surnukehad Hamiltonide maja aiast Edinburghis Kirk o' Fieldis, kus nad olid peatunud. Henry kandis vaid öösärki, mis lubab oletada, et ta põgenes kiiruga oma magamistoast. Samal ööl oli majas toimunud plahvatus, millest Henry oli eluga pääsenud ning õue põgenenud, kus ta mõrvati. On oletatud ka, et Henry ja tema teener kägistati majas ning plahvatus korraldati mõrvade varjamiseks. Peamisteks kahtlusalusteks mõrvas olid James Hepburn, neljas Bothwelli krahv (kellest sai Mary järgmine abikaasa) ja tema toetajad, eelkõige Archibald Douglas, kelle kingad leiti mõrvapaigalt. Mõrvas kahtlustati ka kuninganna Maryt.

Henry mõrv oli üheks võtmesündmuseks Šotimaa allakäigul ning liitmisel Inglismaaga.

## Sugupuu

## Vaata ka
*Stewarti klann
*Stuartid