open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Eduard Schabak

**Eduard Schabak** (8. juuli 1866 – 17. mai 1942) oli Eesti metsandustegelane.

Schabak sündis Tartumaal Konguta vallas Kobilu karjamõisa rentniku peres, tema vanemad olid pärit Lätist Valmiera maakonnast. 1885. aastal lõpetas Schabak Tartu gümnaasiumi ja 1887. aastal Tartu Ülikooli II järgu agronoomina. Seejärel õppis ta Peterburi metsainstituudis, mille ta lõpetas 1890. aastal.

Instituudi lõpetamise järel töötas Schabak abimetsaülema, noorem- ja vanemtaksaatori ning metsaülemana nii Eestis, Lätis kui ka Venemaal. 1904–1905 osales ta aga kahurväe lipnikuna Vene-Jaapani sõjas. 1907–1909 oli ta metsakorralduse revident Arhangelski kubermangus, 1909–1919 Lääne-Venemaa kubermangudes, tema töökohaks oli Minsk. 1916. aastal osales ta lühikest aega lipnikuna Esimeses maailmasõjas.

1919. aasta lõpus tuli Schabak Eestisse ning 16. detsembril määrati ta Põllutööministeeriumi Metsade Peavalitsuse vanemnõuniku ehk metsainspektori kohusetäitjaks ning 1920. aasta 1. märtsil nimetati ta metsakorralduse osakonna (hiljem Metsakorralduse Büroo) juhatajaks. Selles ametis juhtis Schabak Eesti Vabariigi metsanduskorralduse ülesehitamist, muuhulgas õpetas ta 1920–1922 Tartu Ülikooli juures metsanduskorralduse aluseid, kuid loobus korralise õppejõu ametikohale asumisest. Metsakorralduse Büroo juhiks oli Schabak 1934. aastani, mil ta jäi pensionile.

Schabak oli viljakas kirjamees, kes avaldas 1921–1939 62 artiklit ajakirjas Eesti Mets, ülevaateid Eesti metskondadest ajalehes Postimees ja metsandusteemalisi brošüüre. 1913. aastal ilmus Venemaal tema kirjutis "Taksaatori märkmed", mille esimene osa avaldati eesti keeles eraldi raamatuna 2010. aastal.

## Teoseid
**Lennukilt pildistamisest metsakorralduses*. Tartu, 1932.
**Metsa hooldamisraietest = Über Pflegehiebe*. Tartu: Akadeemiline Metsaselts, 1937.
**Paljas-, valik- ja turberaide-süsteemi poolt ja vastu = Einiges für und gegen das Kahlschlag-, Plenterschlag- und Schirmschlagsystem : (Zussammenfassung)*. Tartu, 1929.
**Taksaatori märkmed. I raamat*. Tõlkinud Ivar Veldre ja Jaanus Paal, toimetaja ja eessõna Lembit Maamets. Tallinn: Metsakorralduse Büroo, 2010.

## Välislingid
*Heino Kasesalu, 140 aastat Eduard Schabaki sünnist, Eesti Mets, 2006.
*Toivo Meikar, Eesti Vabariigi metsakorralduse keeruline algus, Eesti Mets, 2010.
Täpiline sõrmkäpp

**Täpiline sõrmkäpp** (*Dactylorhiza incarnata cruenta*) on käpaliste sugukonda kuuluv taim. Varem on teda käsitletud ka omaette liigina (*Dactylorhiza cruenta*).

Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).

## Välislingid
*
Väike käopõll

**Väike käopõll** (*Listera cordata*) on käpaliste sugukonda käopõlle perekonda kuuluv rohttaim.

Väike käpõll on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012). Eesti Orhideekaitse Klubi valis väikese käopõlle 2021. aastal Eesti aasta orhideeks.

## Kasvukoht ja levila
Väike käopõll kasvab põhjapoolkera parasvöötmes, Euraasias ja Gröönimaal ka tundras. Väike käopõll on metsataim, tema peamisteks kasvukohtadeks on soostuvad või rabastuvad kuuse- või männi-segametsad, vahel võib teda leiduda ka kuivemates okasmetsades*.* Väikest käopõlle leidub üle Eesti. Tema arvukus väheneb ja teda loetakse Eestis ohustatud liigiks. Teda kahjustavad metsa majandamine, soode kuivendamine ja turba kaevandamine.

## Kirjeldus
Kõrgus jääb taimedel enamasti vahemikku 10-15 sentimeetrit, harva võib see ulatuda ka 25 sentimeetrini. Lehed on vastastikused ja südajad. Risoom on roomav. Varre tippu kasvab õisik, mis moodustub paljudest väikestest kollakasrohelistest õitest. Vili on kupar.

## Pildid

Listera cordata in Estonia.JPG|Väike käopõll Elva-Vitipalu maastikukaitsealal
Listera cordata 030905.jpg|Väikese käopõlle lehed
Listera cordata 0310.JPG|Õitsenud väike käopõll


## Viited

## Välislingid
*
Vööthuul-sõrmkäpp

**Vööthuul-sõrmkäpp** (*Dactylorhiza fuchsii*), ka **vööthuul-käpp**, on käpaliste sugukonda sõrmkäpa perekonda kuuluv taimeliik.

Eestis on vööthuul-sõrmkäpp III kaitsekategooria kaitsealune liik. Eesti Orhideekaitse Klubi valis vööthuul-sõrmkäpa 2024. aastal Eesti aasta orhideeks.

## Kirjeldus
Vööthuul-sõrmkäpp on 30–65 cm pikkune tugeva varrega orhidee. Lehed on kuni 17 cm pikad ja 2–3 cm laiad tumelillade laikudega lehe pealmisel poolel, harva ilma. Lehed on alusel märgatavalt ahenenud, alt hallikasrohelised. Õitseb juunis-juulis. Õied on värvuselt lillad kuni roosad, harva valged, selge joonisega ja koondunud koonusjasse õisikusse varre tipus. Huule hõlmad on allapoole suunatud, keskmine hõlm on kitsaskolmnurkne ja ulatub külgmiste hõlmade vahelt välja.
## Kasvukoht ja levila
Kasvab segametsades ja puisniitudel, ka teeservades. Hajusalt levinud üle Eesti, rohkemaarvuliselt läänesaartel ja Põhja-Eestis.
## Sarnased liigid
* Balti sõrmkäpp, kelle huule keskmised hõlmad on külgedele suunatud ning lehed ei ole alt hallikad; 
* kuradi-sõrmkäpp, kelle huule keskmine hõlm on laikolmnurkne ning huul lõhestunud allapoole.

## Galerii

Dactylorhiza fuchsii alba - valgeõieline vööthuul sõrmkäpp.jpg|Valgeõieline vööthuul-sõrmkäpp Käesalus
Melitaea sp. and Dactylorhiza fuchsii.jpg|Tähnikvõrkliblikas (*Melitaea* sp.) vööthuul-sõrmkäpal


## Viited

## Välislingid
* 

*Kirjeldus - Orhidee.ee
Stockem (Arlon)

**Stockem** [stok'emm] () on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas Heinschi osavallas. Ta jääb valla keskusest loodesse.

Enne valdade liitmist 1977. aastal kuulus Stockem endisse Heinschi valda.

Stockemis on Stockemi raudteepeatus ning Belgia Raudteede Riikliku Seltsi depoo, Stockemi Sainte-Walpurge'i kirik ning sõjaväeosa Camp Général Bastin.

Küla läbib maantee N83.

Stockemist oli pärit arhitekt René Greisch.

## Välislingid

* Fotod depoost
* Royale Harmonie La Stockemoise (*prantsuse keeles*)
* Aerofotod (*prantsuse keeles*)
Schoppach

**Schoppach** [šop'akk] (, letseburgi *Schappech*) on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas Heinschi osavallas. See jääb valla keskusest loodesse, asudes valla keskuse ja Stockemi vahel.

Enne valdade liitmist 1977. aastal kuulus Schoppach toonasesse Heinschi valda.

## Välislingid
*Aerofotod
Kollakas sõrmkäpp

**Kollakas sõrmkäpp** (*Dactylorhiza incarnata ochroleuca*) on käpaliste sugukonda kuuluv taim, kahkjaspunase sõrmkäpa (*Dactylorhiza incarnata*) kollakate õitega alamliik.

## Välislingid
*
Bonnert

**Bonnert** [bon'ert] () on asula Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas. Ta jääb valla keskuse ja Oberpalleni vahele.

Bonnertist saab alguse Atterti lisajõgi Palli oja.

Enne valdade liitmist 1977. aastal oli Bonnert omaette vald.

Külas on Bonnerti Saint-Luci kirik. Kiriku ümbrus ja keskväljak on hiljuti ümber kujundatud. Ka ülejäänud osa ajaloolisest keskusest on kavas renoveerida.

Bonnertis liikus kunagi Société nationale des chemins de fer vicinaux' kitsarööpmeline tramm; trammiteest on säilinud jälgi. Küla ümbritsevad läänes maantee N4 ja idas N882.

Küla ümber ehitatakse nii palju, et küla on valla keskusega kokku kasvamas.


Tontelange-Metzert - Monument Gestapo 1944 au lieu dit La Cote-rouge - Bernard Piette.jpg|1. septembril 1944 Gestapo poolt maha lastud kangelaste monument Bonnerti ja Metzerti piiril La Côte Rouge'is


## Vaata ka
*Platinerie

## Välislingid

* Aerofotod
* Platinerie (*prantsuse keeles*)
Tumepunane neiuvaip

**Tumepunane neiuvaip** (*Epipactis atrorubens*) on käpaliste sugukonda neiuvaiba perekonda kuuluv taimeliik. 

Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012). Eesti Orhideekaitse Klubi valis tumepunase neiuvaiba 2016. aastal Eesti aasta orhideeks.

## Nimetus
Rahvapäraseid nimetusi on tumepunasel neiuvaibal vähe, vanemas kirjanduses on seda liiki nimetatud hurmeliseks neiuvaibaks ja liiva-neiuvaibaks. Teaduslik liigiepiteet *atrorubens* tähendab ladina keeles tumepunast.

## Botaaniline kirjeldus
Saledad, tihti veidi punakate lehtedega võsud on mõnikümmend sentimeetrit – vahel ka pool meetrit – pikad. Tumepunase neiuvaiba õitel on vanilli lõhn ja neis on nektarit, mis meelitab ligi õisi tolmeldavaid putukaid. Tolmeldajateks on peamiselt kimalased, ent ka meemesilased. Pikas ühekülgses õisikus võib olla paarkümmend õit, millest enamus ka õitsemise järel vilja moodustab. Neiuvaip on risoomne liik, mistõttu ta paljuneb hästi vegetatiivselt. Risoomiharudel olevaist pungadest kasvavad aina uued võsud, moodustades mitmevarrelisi puhmikuid. Nii võib üks ja sama taim samas paigas kasvada koguni aastakümneid.

## Kasvukoht ja levila
Taime kohata on suurem lootus Lääne- ja Põhja-Eestis, sest ta eelistab lubjarikkamat pinnast. Lisaks lubjakivistele kliburandadele ja alvaritele kasvab ta ometi ka liivastel luidetel mererannas või männimetsas, näiteks Pärnumaal ja Hiiumaal, aga sobivad kasvutingimused on ta leidnud isegi Ida-Viru tuhamägedel. Meie kolmest neiuvaiba liigist on tumepunane neiuvaip kõige vähearvukam. Kuigi ta levila ulatub ka meist põhja poole, on ta juba Soomes väga haruldane liik.

## Pildid

Tumepunane neiuvaip.jpg|Õisik
Epipactis atrorubens (f. pallens) - Männiku.jpg|Harvaesinev kollakasroheline vorm
Epipactis atrorubens kz1.jpg|Noor taim


## Viited

## Välislingid

*
Freylange

**Freylange** [frel'aanž] () on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas Heinschi osavallas. Ta jääb valla keskusest loodesse, valla keskuse ja osavalla keskuse vahele.

## Loodus
Küla on rajatud 433 m üle merepinna ulatuva metsase liivakünka Loeserbergi lõunanõlvale.

Külas on kalju Hollfrasteen. Küla lähedal on Beynerti mets.

## Haldusajalugu
Enne valdade liitmist 1977. aastal kuulus  Freylange endisesse Heinschi valda.

## Ajalugu
Küla on esmamainitud nimega Vrilingen aastal 1237.

## Vaatamisväärsused
Küla keskel on Freylange'i Saint-Paulini kirik, mis 1708 ümber ehitati. Selle ümber on tähekujuliselt Lorraine'i stiilis vanad majad. Kiriku lähedal on Notre-Dame des Foyers' kuju (1961) ja Teises maailmasõjas langenute mälestusmärk (1947).

Loeserbergilt avaneb vaade Arlonile ja Stockemile.

## Välislingid
* Freylange koduleht
* Aerofotod
Heckbous

**Heckbous** [ekb'uss] () on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas Guirschi osavallas. Ta jääb osavalla keskusest kagusse.

Naaberkülad on loodes Tontelange, põhjas Guirschi keskus, kirdes Beckerich, Läitrengerhaff, kagus Hobscheid, lõunas Gaichel ning edelas Frassem.

Küla kõrval on Vallée des Trois Moulins (Kolme Veski org).

Enne valdade liitmist 1977. aastal kuulus Heckbous endisesse Guirschi valda.

Külas on Heckbousi Saint-Aubini kabel (1732) ja kivirist 1604. aastast.


Intérieur de la chapele Saint Aubin d'Heckbous.jpg|Kabeli sisemus


## Välislingid
*Sissekanne Arloni valla turismisaidil
*Asukoht Arloni vallas
Tangerang

**Tangerang** on linn Indoneesias Banteni provintsis. Linn asub umbes 25 kilomeetrit Jakartast läänes. See on suuruselt kolmas linn Jabodetabeki regioonis pärast Jakartat ja Bekasi. Soekarno-Hatta Rahvusvaheline Lennujaam, mis asub Tangerangis, on üks Indoneesia tähtsamaid lennujaamu, mis teenindab Jakarta metropoli.
Seymerich

**Seymerich** (letseburgi keeles *Seimerech*) on asula Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas Bonnerti osavallas. Ta jääb valla keskusest vahetult põhja.

Seymerich on Arloni valla keskusega kokku kasvanud. Piir läheb rue du Xème de Ligne'i ja endise Callemeyni kasarmu juurest. Põhja poole jääb Frassem, kagu poole Waltzing. 

Seymerich paikneb künkal, millelt avaneb vaade maapiirkondadele põhja pool.

Enne valdade liitmist 1977 kuulus Seymerich endisesse Bonnerti valda.
Viville (Belgia)

**Viville** on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas Bonnerti osavallas. Ta jääb valla keskusest 2 km loodesse.

Küla algne nimi oli *Altenhoven* ('vana villa'). Prantsuskeelne nimi pärineb selle nime tõlkest.

Viville kuulus enne valdade liitmist 1977. aastal tollasesse Bonnerti valda.

Külas asub Viville'i Notre-Dame de la Paix' kirik, Viville'i raudteepeatus ja ratsabaas. Tee ääres on vana pesula. Viville'i ja Freylange'i piiril on kalju nimega Hollfrasteen.

## Välislingid
*Aerofotod
Heli Veskus

**Heli Veskus** (sündinud 2. veebruaril 1969) on eesti ooperilaulja (sopran). 

Ta lõpetas 1997. aastal Eesti Muusikaakadeemia Ludmilla Dombrovskaja-Keisi juures ning jätkas õpinguid Sibeliuse Akadeemias Anita Välkki-Aro lauluklassis. 

1998. aastal oli ta Con Brio finalist. Rahvusooperis Estonias debüteeris Heli Veskus 1999. aastal.

## Tunnustus
* 2003 Harjumaa teatripreemia
*2005 Eesti Teatriliidu muusikaauhind
* 2008 Georg Otsa nimeline auhind 
* 2008 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (Birgitta festivalil etendunud Benjamin Britteni ooperi "Kruvipööre" solistid ja dirigent Aile Asszonyi, Heli Veskus, Oliver Kuusik, Liisi Kasenõmm, Heldur Harry Põlda, Hanna-Liisa Kappel ja Lauri Sirp – kõrgete kunstiliste saavutuste eest) 
* 2017 Eesti Teatriliidu muusikaauhind

## Välislingid
*Tiina Õun, Persona grata. Heli Veskus, TeMuKi, märts 2005
Vasa muuseum

**Vasa muuseum** (rootsi: *Vasamuseet*) on meremuuseum Rootsis Stockholmis. Muuseum asub Djurgårdeni saarel.

Muuseumi põhieksponaat on 1628. aastal esmareisil uppunud lahingulaev Vasa. 

Muuseum avati 1990. aastal ja kodulehe andmetel on see kõige suurema külastatavusega muuseum Skandinaavias.

## Välislingid
* Muuseumi koduleht
Mihhail Gerts

**Mihhail Gerts** (sündinud 25. veebruaril 1984 Tartus) on Eesti dirigent. 

## Haridus
Mihhail Gerts on lõpetanud 2001. aastal Tallinna Muusikakeskkooli klaveri ja koorijuhtimise erialal ning 2006. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia klaveri erialal professor Ivari Ilja klassis ja orkestridirigeerimise erialal (Kuno Arengu, Toomas Kapteni ja Paul Mägi klassis). 2007. aastal sai samas magistrikraadi orkestridirigeerimise erialal (juhendaja Paul Mägi) ja 2011. aastal doktorikraadi (juhendaja Toomas Siitan). 

Aastatel 2011–2013 täiendas ta end Berliinis Hanns Eisleri muusikakõrgkoolis (*Hochschule für Musik Hanns Eisler Berlin*, professorid Christian Ehwald ja Hans-Dieter Baum). Ta on osalenud Neeme Järvi, Paavo Järvi, Eri Klasi, Jorma Panula, Leif Segerstami, John Carewe, Gabriel Feltzi ja Aleksandr Polištšuki meistrikursustel.

## Töö ja looming
Aastatel 2001–2003 juhatas ta Tallinna 21. Kooli kammerkoori, 2003–2005 Tallinna Muusikakeskkooli sümfooniaorkestrit, 2004–2005 Tallinna Kammerkoori. Aastatel 2005–2007 oli ta Eesti Rahvusmeeskoori dirigent ja peadirigendi assistent ning 2007–2014 rahvusooperi Estonia dirigent. 

2011. aastast elab ta peamiselt Berliinis, kus on töötanud alates 2014. aastast ka Berliini Saksa Orkestri (Deutsches Symphonie-Orchester Berlin) ja Hageni ooperiteatri dirigendina. 

2016. aastast on ta olnud vabakutseline dirigent. Lisaks maailma kutseliste orkestrite külalisdirigendiks olemisele õpetab ta dirigeerimist ja solfedžot Berliini Hanns Eisleri muusikakõrgkoolis ja Barenboim-Saidi akadeemias ning omaenda veebipõhises dirigeerimiskoolis Gerts Academy.

2021. aasta sügisest on ta festivali "TubIN" kunstiline juht (korraldaja Eesti Kontsert). 2021. aasta sügisest kuni 2022. aasta veebruarini töötas ta Tallinna Muusika- ja Balletikooli klassikalise muusika loovjuhina. 

2025. aastal annab ta kontserte nelja riigi noortest muusikutest koosneva Young International Orchestraga.

2025. aasta seisuga on ta dirigendina töötanud kokku rohkem kui 70 orkestriga.

## Tunnustus
* 2003 – Budapesti rahvusvahelise konkursi kulddiplom (Tallinna 21. Kooli kammerkooriga) ja noore dirigendi eripreemia
* 2005 – Lindenholzhauseni (Saksamaa) rahvusvahelise konkursi hõbediplom (Tallinna Kammerkooriga)
* 2006 – Gustav Ernesaksa Fondi õppestipendium
* 2013 – Saksa Muusikanõukogu dirigentide foorumi stipendium
* 2014 – Eesti Teatriliidu aasta lavastuse auhind (lavastuse "Tannhäuser" lavastusmeeskonna liige)
* 2014 – Leipzigi Ooperiteatri ja Saksa Muusikanõukogu väljaantav Saksa Operetipreemia noore dirigendi kategoorias
* 2024 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (väljapaistva rahvusvahelise kontserttegevuse ja festivali TubIN kunstilise juhtimise eest)

## Isiklikku
Tema ema on pianist Zoja Hertz ja kasuisa on laulja Jassi Zahharov. 

Mihhail Gertsi abikaasa on hariduselt pianist, neil on üks tütar.

## Viited

## Välislingid
* Mihhail Gertsi koduleht
* Mihhail Gertsi elulugu Eesti Muusika Infokeskuse kodulehel
* Kai Tamm. Persona grata Mihhail Gerts Teater. Muusika. Kino, juuni 2008
Nothomb (Belgia)

**Nothomb** () on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Atterti vallas.

Aastast 1923 kuni valdade ühendamiseni 1977. aastal oli Nothomb omaette vald.

## Välislingid
Sarkanās klintis

**Sarkanās klintis** ('punased kaljud') ehk **Pietrags** ehk **Pietragsi kaljud** (*Pietraga klintis*) ehk *Mačperu klintis* on liivakivipaljandid Lätis Limbaži piirkonnas Heinaste vallas Salatsi jõe alamjooksu vasakul kaldal raudsilla ja endise raudteetammi lähedal. Paljandid asuvad Salatsi oru looduspargis.

Seal paljandub Burtnieki lademe (Balti keskdevon) liivakivi. Paljandi kogupikkus on 400 m. Kalda kõrgus on umbes 10 m. Kalda sees on väikesi koopaid ja grotte, kuhu pääseb ainult jõe poolt. Jõkke ulatub suur terav kiil.

Punased kaljud on maalilised, eriti loojuva päikese kiirtes.

Vastaskaldal Ziedoni käärus on turistide puhkekoht.

Salatsi jõe mõlemal kaldal umbes 3 km Punastest kaljudest allavoolu on veel liivakivipaljandeid. Paremal kaldal on rändkivid ja Upeskalnsi kaljud (*Upeskalna klintis*), pisut kaugemal Zvīguli kaljud (*Zvīguļu klintis*).  2,8 km edasi on 150 m pikkuselt 4–5 m kõrgused Junču klintis, edasi Rostu klintis mõne väikese koopa ja paljandiga.

## Välislingid
*Sissekanne saidil opengreenmap.org (foto)
Rihhard Iher

**Rihhard Iher** (1. aprillil 1910 Osula alevik Sõmerpalu vald, Võrumaa – 31. august 1980 Rannu) oli Võrumaalt Osulast pärit kirjanik ja kooliõpetaja.

## Elukäik

Rihhard Iher omandas kooliõpetajakutse Tallinna Pedagoogiumis 1937. aastal. Ta töötas Võrumaal algul Peetri koolis ja aastatel 1939–1944 Osula koolis. Veebruaris 1944 sai temast ajalehe Võrumaa Teataja tegevtoimetaja. 

Nõukogude ajal töötas ta alates 1944. aasta sügisest Harjumaal masina-traktorijaamas, seejärel paar aastakümmet põllumajanduses, alates kolhoseerimisest kolhoosnikuna kuni 1967, mil südamerikke tõttu jäi pensionile. 

Rihhard Iher suri 31. augustil 1980 ja on maetud Osula kalmistule.

## Looming

Loomingulised katsetused algasid gümnaasiumiaastail. Suurema üldise huvi pälvis tema romaanivõistluse auhinnatöö „Kaheksa kellalööki” Nõukogude esimesest okupatsioonist, mis ilmus ajalehes Eesti Sõna 1943. aasta lõpukuudel. Esimese küüditamisteemalise romaani „Tagasi ellu” avaldas ajaleht Võrumaa Teataja detsembrist 1943 kuni veebruarini 1944. 

Romaanid ja ajakirjanduslik tegevus olidki põhjus, miks Rihhard Iher jäi teise Nõukogude okupatsiooni ajal tööle põllumajandusse, samal ajal jätkates kirjutamist n-ö sahtlisse (luuletused, lastelood, hiljem poliitilis-ajaloolised kirjutised ettelugemiseks koolinoortele, käsikirjas kogutud pealkirjade „Jassi juurviljaaed” ja „Mu isamaa” alla). 

Invaliidsuspensionärina oli Rihhard Iheril kirjandusloomeks rohkem aega, sellal ta peamiselt luuletas. Tema luuletuste hulgas on peaaegu võrdselt eesti kirjakeelseid ja võrukeelseid, samuti olulises mahus vaimulikku ainet. 

1980. aastal ilmus tema võrukeelne luulekogu „Kassimärss”. Postuumselt on ilmunud veel võrukeelset luulet valikkogus „Havva kivi. Ikupilli ja loriluku" (1998) ja jutustus „Kaheksa kellalööki" autori 90. sünniaastapäeva tähistavalt Osula kooli eestvõttel.

## Isiklikku
Tema tütred on füüsik Hilja Iher ja kirjandusteadlane Leili Iher.
Raivo Põldmaa

**Raivo Põldmaa** (sündinud 20. aprillil 1962 Tallinnas) on eesti teatrijuht. 

Ta on lõpetanud Tallinna 8. Keskkooli. 

Raivo Põldmaa on töötanud Tallinna Linnateatris alates 1984. aastast. 1985. aastani tegutses ta seal lavamonteerijana, 1985–1991 administraatorina. 1992–2021 oli Põldmaa Tallinna Linnateatri direktor. 

Alates 9. jaanuarist 2023 kuni 29. jaanuarini 2025 töötas Põldmaa Salme kultuurikeskuse direktori ametikohal.

## Tunnustus
* 2003 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2018 Tallinna teenetemärk
* 2019 Eesti Teatriliidu teatrikunsti eriauhind
* 2021 Eesti Kultuurkapitali näitekunsti sihtkapitali elutööpreemia (näitekunsti sihtkapitali elutööpreemia Teatrijuhile suure tähega. Ta on algataja, eestvedaja, Tallinna Linnateatri kompromissitu patrioot ja kogu valdkonna edendaja. Mees, kelle vankumatul toetusel sai võimalikuks ühe teatri kordumatu kuldaeg!)

## Viited

## Välislingid
*Jaanus Kulli, Raivo Põldmaa: "Teatrimajas on nii palju probleeme. Alates koristaja hambavalust ja lõpetades peanäitejuhi peremuredega." Õhtuleht, 14. aprill 2012
Aare Saal

**Aare Saal** (sündinud 15. jaanuaril 1964) on eesti ooperilaulja (bariton).

Aare Saal lõpetas Eesti Muusikaakadeemia lauluerialal, õpetajateks Ivo Kuusk, Virgilijus Noreika ja Jaakko Ryhänen. 

## Tunnustus
*1997 Georg Otsa nimeline auhind

## Välislingid
*Heili Vaus-Tamm, Aare Saal võitis Itaalias Rigoletto rolli, Eesti Päevaleht, 16. mai 2000
*Urmas Vahe, Aare Saal: lava taga näitas ka Pavarotti end lihtsa inimesena, Õhtuleht, 7. september 2007
Karyn Kupcinet

**Karyn Kupcinet** (sünninimi **Roberta Lynn Kupcinet**; 6. märts 1941 Chicago – 28. november 1963 West Hollywood) oli ameerika näitleja.

Näitlemist õppis ta New Yorgis Actors Studios. Aastatel 1957–1963 mängis ta 19 filmis ja seriaalis.

28. novembril 1963 tapeti Karyn Kupcinet oma korteris West Hollywoodis. Kupcinet' alasti surnukeha leidsid 30. novembril näitleja Mark Goddard ja tema naine Marcia Rogers Goddard. Esialgu usuti, et ta suri narkootikumide üledoosi tagajärjel, kuid tehti kindlaks, et ta oli tegelikult surnuks kägistatud. Mõrvarit ei tabatud kunagi.

Alates 1960. aastate lõpust on mõned uurijad seostanud Karyn Kupcinet' mõrva president John F. Kennedy mõrvaga. On oletatud, et just nimelt Karyn Kupcinet oli see naine, kes helistas 22. novembril 1963 Oxnardist Californiast 20 minutit enne Kennedy tapmist Associated Pressi ja teatas, et president lastakse maha. Oletatakse, et Karyn Kupcinet'le rääkis Kennedy plaanitsetavast tapmisest tema isa, ajakirjanik Irv Kupcinet (1912–2003). Irv Kupcinet on aga eitas seda kõike ning ütles, et tema tütre surma seostamine presidendi mõrvaga on jõle häbematus ja laim.

## Viited

## Välislingid
*
Ghost Rider – põrguline

**"Ghost Rider – põrguline"** (originaalpealkiri "Ghost Rider") on 2007. aastal valminud USA õudusfilm. Filmi režissöör ja stsenarist on Mark Steven Johnson. Filmi peategelane põhineb Marvel Comicsi samanimelisel koomiksikangelasel. 

Filmi peategelast, trikimootorrattur Johnny Blaze'i, kes müüb oma hinge saatanale, kehastab Nicolas Cage. Hoolimata sellest, et kriitikud pidasid filmi kehvaks, oli film ärilises mõttes edukas.

2012. aastal valmis filmile järg "Ghost Rider: Spirit of Vengeance" ("Põrguline: Kättemaksu hing").
Ghost Rider

**[[Ghost Rider (koomiks)|Ghost Rider]]** on Marvel Comicsi koomiksikangelane. Temast on tehtud ka mitu filmi:

*"Ghost Rider - põrguline" (originaalpealkiri "Ghost Rider"), 2007. aasta film
*"Põrguline: Kättemaksu hing" (originaalpealkiri "Ghost Rider: Spirit of Vengeance"), 2012. aasta film
Mart Mikk

**Mart Mikk** (sündinud 20. veebruaril 1964) on eesti ooperilaulja (bass). 

Mikk on mitme muusikalise heategevusprojekti algataja. Ta on lõpetanud 1982. aastal Tallinna 2. Keskkooli, konservatooriumi Raimond Alango õpilasena ning Sibeliuse Akadeemia Jaakko Ryhäneni ja Matti Tuloisela lauluklassis. 

Ta on töötanud reklaamikirjutajana reklaamiagentuuris Kontuur Leo Burnett ja loovjuhina üritusturundusagentuuris Royal Service.

Aastatel 2008–2017 korraldas ta Kultuurse Motobandega heategevusmatku mootorrattal.

Aastatel 2010–2016 oli ta Estonia teatri ooperijuht. Alates märtsist 2016 töötab ta Estonia Seltsi juhatajana.

## Isiklikku
Tema isa on Arne Mikk. Mart Miku abikaasa on Raili Mikk. 

Ta on mootorrattal matkates külastanud (2024. aasta novembri seisuga) 40 riiki.

## Viited

## Välislingid
*
* Anneli Remme. Persona Grata Mart Mikk. Teater. Muusika. Kino, november 2000
* Teeli Remmelg. Mart Mikk eelistab vaimukale ideele toimivat lahendust. Äripäev, 22. detsember 2005
Uus-Hollandi tänav

**Uus-Hollandi tänav** oli ajalooline tänav Tallinna sadama piirkonnas. Osa sellest kannab tänapäeval Tuukri tänava nime. 

## Ajalugu

Hoonestus Tallinna kesklinnas Tallinna lahe äärses, madalas ja vesises piirkonnas, mis veel üsna hiljuti oli merepõhi, tekkis Venemaa keisri Peeter I korraldusel, pärast 1714. aastal Admiraliteedi töökodade asutamist, mis paiknesid praeguse Vanasadama naabruses, nende järgi on nime saanud ka Vanasadama Admiraliteedi bassein. Vesiste tingimuste tõttu sai piirkond hüüdnimeks “Uus Holland”. Sellel ajal ehitati praegusele Tuukri tänavale majad vaid tänapäeva Narva maantee poole, tänava sadamapoolne tee oli märgala, kust voolas läbi arvukalt kraave ja ka Härjapea jõgi.  

Sealsete kanalite ja ojade tõttu meenutaski see Hollandit. 1854. aastast pärinev Tallinna linna kaart kirjeldab tänapäeva Tuukri tänavat kui *Strasse genant Neu-Holland*.
 
1882. aastal muudeti tänava nimi Hollandi tänavaks, Uus-Hollandi tänava nimi säilis tänavaosale, mis viis sadamani (Jõe tänava ja Uus-Sadama tänava vahel). Hollandi tänavat ühendas Narva maanteega tänavaosa praeguse Tuukri põigu kohal.

Hollandi tänaval majas (Lootsi tänav 4), asus Tallinna sadama lootsi kontor, mille järgi nimetati tänav Lootsi tänavaks.  Uus-Hollandi tänav 4 tegutses enne teist maailmasõda Rahaministeeriumi alluvuses olnud Tollipeavalitsus.

## Tänava hoonestus
  
Piirkonna majandustegevus koondus sadamaga seotud ettevõtmistele ning piirkonnas asusid eelkõige hooned sadamast lähtuva kauba ladustamiseks ja kaubanduse toetamiseks. Piirkonnas asusid 19. sajandi teisel poolel Uus-Hollandi tänaval Andreas Christian Kochi (Kochi Aidad), Bahlenbacki ja Arthur Girard de Soucantoni firma Thomas Clayhills and Son laohooned.

## Viited
Vedelikukromatograafia

**Vedelikukromatograafia** (inglise *liquid chromatography*, lühendatult LC) all mõeldakse ainete lahutamise kromatograafilisi meetodeid, milles ainete segu kantakse läbi liikumatu faasi eluendi (solvendi) vooluga. 

Tavaliselt eristatakse kolme põhimeetodit: 
*planaarkromatograafia (nagu õhukese kihi kromatograafia, TLC), kus eluent liigub kapillaarjõudude mõjul alt üles, 
*kolonnkromatograafia, kus eluent liigub vedelikusamba raskusjõul läbi kolonni täidise; see on klassikaline kolonnkromatograafia,  
*surve-vedelikukromatograafia meetodid, millest levinumad on kõrgsurve vedelikukromatograafia ning viimase spetsiifilised modifikatsioonid, kus eluendi surumiseks läbi peeneteralise täidise rakendatakse märkimisväärset rõhku.

Enamasti on liikumatuks faasiks kolonni täidisele kantud vedelik ja seega on tegu **vedelik-vedelikukromatograafiaga** (see on olemuselt jaotuskromatograafia), mille tänapäevane laialtkasutatav meetod on kõrgsurve vedelikukromatograafia (HPLC).

Kui mobiilne faas on vähem polaarne võrreldes statsionaarse faasiga, siis vähem polaarne aine liigub kiiremini ja polaarsem aine aeglasemalt (jääb tahapoole).

Täidiskolonnide korral on selle parameetritel oluline tähtsus kolonni lahutusvõimele: pikema ja peenema täidisega kolonni lahutusvõime on palju suurem, kuid, teiseltpoolt, nõuab see vedeliku täidisest läbisurumiseks (suurt) rõhku. Selleks on välja töötatud efektiivsemad (kiiremad) surve-vedelikukromatograafia meetodid.

## Survevedelikkromatograafia
Tänapäeval on aparatuuri tootvad firmad välja töötanud automatiseeritud süsteemid vastavalt vajadustele. Need seadmed on varustatud rõhu tõstmise pumbaga, pakitud kolonni(de)ga, detektoriga ja automaatse fraktsioneerimisseadmega.
*madalsurve vedelikukromatograafia (LPLC, nn *flash*, kuni 525 kPa ehk kuni 5 atm)
*kesksurve vedelikukromatograafia (MPLC, üle 1MPa ehk üle 10 atm)
*kõrgsurve vedelikukromatograafia (HPLC, kuni 40 MPa ehk 400 atm)
*ultrakõrgsurve vedelikukromatograafia (UPLC ehk U-HPLC, kuni 100 MPa ehk kuni 1000 atm)

Uritava segu komponentide lahutusvõime on LPLC süsteemidel alati madalam kui HPLC korral, kuid esimesed on lihtsamad ja odavamad.

## Vaata ka
*Kromatograafia
*Kõrgsurve vedelikukromatograafia
*Afiinsuskromatograafia
Balthasar Raschky

**Balthasar Raschky** oli 17. sajandil Kuressaares tegutsenud puunikerdaja.

Tõenäoliselt Sileesia päritolu Raschkyt on 1646. aastal mainitud Kuressaare käsitööliste gildi oldermannina.
## Töid
*Muhu kiriku kantsel (1629)
*Puuskulptuurid "Johannes" ja "Maria" (1630; asuvad praegu Saaremaa muuseumis)
*Valjala kiriku kantsel (1634; vahetati välja 1820)
*Karja kiriku kantsel (1638)

## Galerii

Pilt:Katariina kirik Muhul5.jpg|Muhu kiriku kantsel (1629)
File:Karja kiriku kantsel.jpg|Karja kiriku kantsel (1638)


## Viited
Tartu Maarja kogudusemaja

**Tartu Maarja kogudusemaja** (ehk **Tartu Maarja leerimaja**) on EELK Tartu Maarja kiriku kogudusele kuuluv hoone Tartus, Õpetaja tänav 5.

Maja valmis 1936. aastal, selle kõrval paiknenud koguduse õpetaja maja hävis 1941. aasta juulis Teises maailmasõjas. Nõukogude ajal kogudusemaja riigistati, kuid tagastati kogudusele 1997. aastal. Maja taastamises osales ka Narva Aleksandri koguduse õpetaja Villu Jürjo. Piiskop Einar Soone pühitses saali sisse 10. detsembril 1997. Hoones asuvad Maarja koguduse 70 kohaga kirikusaal, kantselei, õpetaja ametikorter jms. Maja on projekteeritud arhitekt Nikolai Kusmini poolt.

## Viited

## Välislingid
* Kogudusemaja Tartu Maarja koguduse kodulehel
* Tartu Maarja kogudusemaja Tartu kultuuriinfo andmebaasis Kultuuriaken
Heldur Laretei

**Heldur Laretei** (13. jaanuar 1933 Tallinn – 20. juuni 1994) oli eesti graafik ja raamatuillustraator.

Heldur Laretei õppis Paul Luhtheina ja Evald Okase käe all Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis graafikaosakonnas, mille lõpetas koos Peeter Ulase, Herald Eelma, Silvia Liibergi ja Olav Maraniga 1959. aastal. Laretei diplomitööks oli puugravüüride sari Shakespeare'i "Hamletile". 1960.–1970. aastatel viljeles vabagraafikat.

Heldur Laretei oli tuntud raamatugraafikuna, peamiselt poolesaja lasteraamatu illustraatorina.  Heldur Laretei on illustreerinud näiteks sarjas "Saja rahva lood" ilmunud raamatud "Poola muinasjutte" (1976) ja "Vene muinasjutte" (1978), E. Kolosvár Grandpierre "Imeflööt" (1981), Eno Raua "Padakonna vada" (1985) jpt. Ta on teinud koostööd ajakirjadega Täheke (alates 1968) ja Põhjanael (varem Pioneer).

Heldur Laretei suri 20. juunil 1994 ja maeti 27. juunil 1994 Pärnamäe kalmistule.

## Viited
Tartu maarjalaat

**Tartu maarjalaat** on Tartus alates 1999. aastast igal aastal septembris toimuv laat, mis on saanud nime ussimaarjapäeva järgi. 

Maarjalaata peetakse Raekoja platsil, Küüni tänaval ja Kaubahoovi pargis. Eelkõige kaubeldakse sellel laadal talusaadustega, nagu aed- ja puuviljad, mesi, seened-marjad, kuid ka liha- ja pagaritooted, istikud, käsitöö ja kunst. Esinevad mitmesugused orkestrid, näiteks on maarjalaadal üles astunud Tartu Brass, puhkpilliorkester Tartu jts kollektiivid. Viimastel aastatel osaleb maarjalaadal üle 300 kaupleja. Laata korraldab Tartu linn koostöös Tartu Turu ja Eesti Rahva Muuseumiga.

## Välislingid
* "Laupäeval toimub Tartus Maarjalaat" Delfi, 8. september 2011
* Kristiina Kruuse "Kes sai endale sulase, kes purgitäie mett " Postimees, 13. september 2010
* "Maarjalaadal löövad kauba letti vähemalt 300 kauplejat" Postimees, 9. september 2010
* "Maarja laat hõivas kesklinna" Postimees, 15. september 2009
* Marju Himma "Kassipoeg hea sõna vastu" Postimees, 14. september 2009
* Marju Himma "Kaltsuvaip ja sokid leidsid omaniku" Postimees, 14. september 2009
* Tartu maarjalaat portaalis Kultuuriaken, 2004
* Jüri Saar "Laupäev toob laadapalagani südalinna" Postimees, 14. september 2000
Eduard Magnus Jakobson

**Eduard Magnus Jakobson** (**Jacobson** 24. jaanuar 1847 Torma, Tartumaa – 21. juuli 1903 Tallinn) oli eesti graafik ja baptisti jutlustaja.

Sündis kösterkooliõpetaja Adam Jakobsoni pojana. Tema õde oli Natalie Auguste Johanson-Pärna ja vend Carl Robert Jakobson. Alghariduse omandas Eduard Magnus kodus. 1864. aastal läksid vennad Jakobsonid Peterburi, kus Eduard Magnusest sai August Daugelli puugravüüritöökoja õpilane. Tema esimesed iseseisvad teosed ilmusid 1866. aastal Eesti Postimehes ehk Näddalalehes J. R. Berendhoffi kavandite järgi. 

1867 illustreeris ta Carl Robert Jakobsoni "Kooli Lugemise Raamatu", 1868 "Weikese Geograafia", 1869 lauliku "Wanemuise Kandle Healed" ning esimese eestikeelse agrotehnilise käsiraamatu "Teadust ja Seadust Põllul". Peterburis sai Jakobson suure tellimuse soome arheoloogi Johan Reinhold Aspelini teose "Muinaisjäännöksiä Suomen suvun asumus-alailta" illustreerimiseks. Kunstnik valmistas aastatel 1877–1889 neljast vihust koosneva teose tarbeks 1745 puulõiget.

1869. aastal laskis Eduard Magnus Jakobson ristida end baptisti usulahku ning hakkas vaimulikku kirjandust välja andma ja levitama. Aastail 1877–1889 andis ta välja Siioni sõnumetooja lehte, mida ise illustreeris. Veidi enne venna surma 1882. aastal loobus ta oma töökojast Peterburis Vassili saarel ning siirdus rändraamatukaubitsejana Venemaale. 

1884. aastal asus Jakobson elama Riiga, kus avas "Kunstpildi leikamise koja", abiellus ning graveeris ja jutlustas oma loomingulise elu kaksteist kõige viljakamat aastat. 1896. läks puugravüüritöökoda koos raamatukauplusega üle tema pojale Adolphile. 

Elu lõpu veetis Jakobson Tallinnas, kus pühendas end valdavalt jutlustamisele, kuid oli tegev ka graveerijana Suur-Roosikrantsi tänava töökojas ning andis välja 1898. aastal ka vene- ja saksakeelse loomaatlase lastele (kaanetiitel: *Атлас для детей. Thier-Atlas für Kinder. Prof. Dr. Schinz, Cuvier, Reinsch und Ed. Brandt. 240 Abbildungen. Verlag und Herausgabe von E. M. Jacobson. Xvlograph. Ревель, 1898*). Ta suri 1903. aastal ning on maetud Kalamaja kalmistule. 

## Mälestuse jäädvustamine
Eduard Magnus Jakobsoni 100. sünniaastapäeva 1947. aastal tähistasid raamatukunstnik ning samast aastast Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi (hilisema ERKI) tüpograafiaeriala õppejõud Hans Treumann ja kunstnik Märt Laarman Jakobsoni originaalklotsidelt trükitud puugravüüridest koostatud mapiga "Eduard Magnus Jakobson: puulõikeid esimese eesti kunstpildilõikaja säilinud loomingust tema sajandal sünniaastal".

## Viited
Käskjuhitavus

**Käskjuhitavus** (inglise *command-driven*) on informaatikas selline arvutiprogrammide ja opsüsteemide juhtimisviis, kui neid juhitakse spetsiaalsetest sõnadest või tähtedest koosnevate käskude abil. 

Üldiselt on käskjuhitavad süsteemid (nt käskjuhitav tarkvara) paindlikum kui menüüjuhitav tarkvara, kuid käskude kasutamist on raskem ära õppida.

## Vaata ka
*Graafiline kasutajaliides
*Menüüjuhitav kasutajaliides

## Viited
Igors Graps

**Igors Gunārs Graps-Grāfs** (3. september 1925 Liepāja – 18. märts 2013 Cēsis) oli Läti dirigent, tšellist ja muusikapedagoog, kes 1940. aastate lõpust kuni 1963. aastani elas Eestis. 

Ta teenis Teise maailmasõja aja Saksa sõjaväes muusikuna ja seetõttu oli tal pärast sõda keelatud elada Riias. Seepärast asus ta millalgi 1940. aastate lõpus elama Eestisse, tuli 1950. aastal Tartusse ja õppis Tartu Muusikakoolis. 

Ta oli 1950. aastatel Tartu Riikliku Ülikooli sümfooniaorkestri dirigent ja hiljem Vanemuise orkestri tšellist. 

Ta kolis 1956. aastal Tallinna ning mängis 1957–1961 Eesti Raadio Estraadiorkestris tšellot ja trompetit. Džässansamblis Elektron mängis ta trompetit koos Eri Klasi (trummid), Ants Toominga (bass), Gennadi Tanieli (altviiul), Tiit Vartsi (tenor- ja altsaksofon) ja Hans Hindperega.

1963. aastal oli poliitiline olukord juba muutunud ning Graps kutsuti Riia ooperiteatrisse teise kontsertmeistri kohale. Hiljem töötas ta Cēsises, mängis mitmes ansamblis ja sümfooniaorkestris ning andis 40 aasta vältel tšellotunde kohalikus muusikakoolis. 1981. aastal asutas ta Vidzeme Kammerorkestri.

Tartu Uue Teatri rokkmuusikalis "Raudmees. Odysseuse eksirännakud" kehastas Igors Grapsi Evald Aavik.

## Isiklikku
Ta abiellus 1951. aastal Tartus Salme Pluumiga (1925–2008). Nende poeg oli rokkmuusik Gunnar Graps ja tütar Gaida Mägi (sündinud Graps; 1954–2008). Abielu lahutati 1967. aastal, kui Graps elas juba Riias ja abikaasa elas Tallinnas. 

Ta elas hiljem Vecpiebalga piirkonnas Ineši vallas. 

## Viited

## Välislingid
*Roald Johannson. "Rokikuningas Grapsi isa elab tänini Läti laante vahel". ERR, 16. november 2011
*Elulugu. Läti keeles
Kārlis Sebris

**Kārlis Sebris** (18. veebruar 1914 Sinole, Lejasciemsi vald – 12. jaanuar 2009 Riia) oli läti näitleja.

1938. aastast töötas ta Läti Rahvusteatris. Filmides mängis Sebris alates 1940. aastast; ta on mänginud ka Tallinnfilmi filmis "Hukkunud Alpinisti hotell" härra Mosesti.

Kārlis Sebris on maetud Riia metsakalmistule.

## Välislingid
* Kārlis Sebris andmebaasis IMDb
* Kārlis Sebris kino–teatr.ru lehel
Ida-Flandria provints

**Ida-Flandria provints** on provints Belgia lääneosas Flandria piirkonnas.

Ida-Flandria piirneb põhjas Hollandiga ning idas Antwerpeni, kagus Flaami Brabandi, lõunas Hainaut' ja läänes Lääne-Flandria provintsiga.

Ida-Flandria keskus on Gent. See on ühtlasi provintsi suurim linn ja kogu Flandria suuruselt teine linn. Provints jaguneb kuueks ringkonnaks ja 65 vallaks.

Ida-Flandria pindala on 2991 km². Provintsis elas 2011. aastal 1 445 831 inimest, mis teeb rahvastiku keskmiseks tiheduseks 483 in/km².

## Loodus
Ida-Flandria kõrgeim punkt on 157 m kõrgune Pottelbergi mägi. Peamised jõed on Schelde ning selle lisajõed Leie, Dender ja Durme.

## Sümboolika
Provintsi lipul on kujutatud punase keele ja punaste küüntega must lõvi rohelisel taustal valgete rõhttriipudega. Lipp on suhteliselt hiljuti vastu võetud. Varem kasutati Ida-Flandria lipuna Flandria lippu, millel on must lõvi kollasel taustal. Vana lippu kasutatakse tänapäevani, näiteks liiklusmärkidel.

## Haldusjaotus
### Vallad
Numbrid vastavad parempoolsel kaardil tooduile.

### Ringkonnad

## Poliitika
Ida-Flandria provintsinõukogus oli varem 84 liiget, aga 2012. aasta kohalikel valimistel valiti uus, 72-liikmeline nõukogu. Sellesse pääses 6 erakonda. Paremtsentristlik flaami rahvuslaste Uus Flaami Allianss võitis valimised 21 kohaga. Kristlikud Demokraadid ja Flaamid ning Avatud Flaami Liberaalid ja Demokraadid kogusid kumbki 15 kohta. Sotsiaaldemokraatlik erakond Sotsialistlik Partei Teisiti kogus 9 kohta ning paremäärmuslike rahvuslaste Flaami Huvi ja Rohelised! kumbki 6 kohta. Provintsivalitsuse moodustamisel jäeti aga rahvuslased valitsusest välja ning kristlikud demokraadid, liberaalid ja sotsiaaldemokraadid moodustasid vähemusvalitsuse.

## Viited

## Välislingid

* Koduleht (hollandi keeles)
Mikrofüüsika

**Mikrofüüsika** ehk **mikroskoopiline füüsika** on füüsika valdkond, milles käsitletakse aatomeid, molekule, aatomituumi ja elementaarosakesi ning ühtlasi uurib mikromaailmas valitsevaid seadusi ja seaduspärasusi.

Mikrofüüsika teoreetiliseks aluseks on kvantfüüsika ja kvantväljateooria. 

## Vaata ka
*Makrofüüsika
*Megafüüsika

## Viited
Ka gängster on inimene

"**Ka gängster on inimene**" (inglise keeles "Analyze This") on 1999. aastal esilinastunud Ameerika Ühendriikide krimikomöödia depressiooni põdevast maffiabossist, kes on lõpuks sunnitud pöörduma psühhiaatri poole. 

Filmi režissöör on Harold Ramis, kes kirjutas ka stsenaariumi koos Kenneth Lonergani ja Peter Tolaniga. 

Filmi peaosi mängivad Robert De Niro mafiooso ja Billy Crystal psühhiaatri rollis. Teistes olulisemates rollides teevad kaasa Lisa Kudrow, Chazz Palminteri ja Joe Viterelli.

2002. aastal valmis filmile ka järg "Analyze That" ("Gängster on ikka veel inimene").
Mary Shelley Frankenstein

"**Frankenstein**"; täieliku pealkirjaga "**Mary Shelley Frankenstein**" (ingliskeelse täieliku pealkirjaga "**Mary Shelley's Frankenstein**") on 1994. aastal esilinastunud õudusfilm. Filmi režissöör on Kenneth Branagh.  

Filmi peaosi mängivad Robert De Niro ja Branagh. Filmi stsenaarium on Mary Shelley romaani "Frankenstein ehk Moodne Prometheus" adaptatsioon.
Kaarel Kiidron

**Kaarel Kiidron** (sündinud 30. aprillil 1990 Urvastes) on endine Eesti jalgpallur (kaitsja).

2018. aasta jaanuaris teatas Kiidron mängijakarjääri lõpetamisest.

Ta on aastast 2025 Tartu Tammeka president.

## Klubikarjäär
Kaarel Kiidron alustas jalgpalluri teed Põlva FC Lootoses. 2007. aastal siirdus mängima Tartu Tammekasse. Meistriliiga debüüdi tegi 14. aprillil 2009.

2012. aastal anti Kiidron laenule Tšehhi klubisse Žižkovi FK Viktoria. Hooaja lõppedes sõlmis Kiidron sama klubiga kaheaastase lepingu. 2014. aasta veebruaris suundus ta tagasi Tammekasse.

## Koondisekarjäär
Alo Bärengrubi vigastus andis Kiidronile võimaluse debüüdiks Eesti koondises. 25. mail 2012 toimunud sõprusmängus Horvaatia vastu pani treener Tarmo Rüütli Kiidroni üllatuslikult kohe algkoosseisus platsile. Samas mängus tegi oma A-koondise debüüdi ka Henrik Ojamaa.

## Karjääri statistika
### Klubi
*Uuendatud seisuga 22. november 2017*

### Koondis

## Vaata ka
*Eesti jalgpallikoondislaste loend

## Viited

## Välislingid
*Eesti Jalgpalli Liidu profiil
*Transfermarkti profiil
*Koondise mängud
Avatud ülikool

**Avatud ülikool** ülikooli osa (institutsioon või programm(id)), kus õppimine toimub põhiliselt töö kõrvalt, osakoormusega ja suuremas osas iseseisvalt ning formaalselt ülikooli vastuvõtmist läbimata . Avatud ülikooli kaudu võib saada omandada ka kõrgharidust (sel juhul võib seda nimetada ka **[[kaugõpe|kaugõppeks]]**).

Mõiste "avatud ülikool" võeti kasutusele 1969. aastal, kui asutati Briti Avatud Ülikool.

## Avatud ülikool Eestis
Eestis on avatud ülikool enamasti tasuline. 

Avatud ülikool on näiteks Tartu ülikoolil, Eesti Maaülikoolil ja Eesti Kunstiakadeemial (avatud akadeemia nime all).

## Vaata ka
*Avatud õpe
*e-õpe
*Kaugõpe

## Viited
Avatud õpe

**Avatud õpe** on paindlik õppimisviis, mille puhul ei kehti geograafilised, sotsiaalsed, aja- vm piirangud.

## Vaata ka
*Avatud ülikool
*E-õpe
*Kaugõpe
*Avatud õppematerjalid

## Viited
Sulev Mäeväli

**Sulev Mäeväli** (perekonnanimi kuni 20. juuli 1938 **Eintrei**; 28. veebruar 1936 Kasispea, Kõnnu vald, Kuusalu kihelkond, Harjumaa – 21. mai 2021 Tallinn) oli eesti arhitektuuriajaloolane.

Ta lõpetas 1969. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kunstiajaloolasena.

Ta töötas alates 1989. aastast Tallinna Linnamuuseumis, ta on toimetanud ka muuseumi aastaraamatuid.

Mäeväli oli 1985–2008 Tallinnas tegutseva seto leelokoori Sõsarõ kunstiline juht.

## Teoseid
*"Ajaloo- ja ehitusmälestisi Tallinnas". Perioodika 1981
**teine, parandatud ja täiendatud trükk 1986
*"Mihkli kloostri kujunemine Tallinna I Keskkooli hooneks". Perioodika. Tallinn 1981
*"Toomkirik". Grenader 2012 (ISBN 9789949448951)

## Isiklikku
Tema äi Eduard Salumäe oli eesti luterlik vaimulik, poeg Toomas Mäeväli on orelimeister.

## Välislingid
*Mirjam Nutov. Sulev Mäeväli: "Kui makstakse, siis oleme setod". Setomaa.ee, 28. veebruar 2011
*Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Ääsi tänav

**Ääsi tänav** on tänav Tartus Ropka linnaosas.

See ühendab Alasi tänavat Sepikoja tänavaga ja on 150 meetri pikkune. Nime sai 30.mail 1958.
Viimistlusmaterjalid

**Viimistlusmaterjalid** on ehitiste kasutamise ja dekoratiivse kvaliteedi parandamiseks kasutatavad (ehitus)materjalid. 

Viimistusmaterjalid on näiteks looduskivi, klaas, keraamika, plast, puit, betoon, mört, asbesttsement jms ning lakid ja värvid.

Eristatakse siseviimistlus- ja välisviimistlusmaterjale.

## Vaata ka
*Viimistlustööd

## Viited
Luigelahe tänav

**Luigelahe tänav** on tänav Tartus Ihastes.

Ta algab Hipodroomi tänavalt ja lõpeb Raeremmelga tänaval ning ta pikkus on 400 meetrit.
Güraator

**Güraator** on elektroonikalülitus, mis muundab mahtuvusliku reaktiivtakistuse induktiivseks reaktiivtakistuseks või ka vastupidi. Niisugune lülitus, mis koosneb kondensaatorist ja operatsioonvõimendist, asendab induktiivpooli (ka integraalkomponentides), kusjuures induktiivsus võib olla suure väärtusega ja hüvetegur hea. 

Eeldusel, et R  on palju suurem kui R_L, avaldub reaktiivtakistus kujul

Z_\mathrm{in} = R_L + j \omega R_L R C.

Niisiis saame järjestikku ühendatud takistuse R_L ja induktiivsuse L =  R_L R C \,\!.

Stabiilsed güraatorid teostatakse kahe pingetüüritava püsivooluallika kujul, mis koosnevad kahest vooluväljundiga operatsioonvõimendist.

## Kirjandus
* Tellegen B.D.H. : The Gyrator a new electric network element. Philips Research Reports , 3 April 1948 , p.81 p.101
Akustilised pinnalained

**Akustilised pinnalained** on tahke aine õhukeses, umbes lainepikkusepaksuses pinnakihis kulgevad elastsuslained. Akustilisteks nimetatakse neid seepärast, et mingis keskkonnas leviv mehaaniline võnkumine on heli (sealhulgas ultraheli alates sagedusest 20&nbsp;kHz kuni sageduseni 1&nbsp;GHz), mis kuulub akustika valdkonda.

Akustilisi pinnalaineid rakendatakse elektroonikas peamiselt pinnalainefiltrites.

Akustiliste võnkumistega on tegemist ka näiteks kvartsresonaatoreis ja teistes elektromehaanilistes filtrites, ent neis levivad lained heli juhtiva materjali sees, seega akustiliste ruumilainetena.

## Vaata ka
*Pinnalainefilter
*Rayleigh' lained

## Kirjandus
*Lembit Abo. Elektroonikakomponendid. Tallinn, 1997, lk 189
Pinnalainefilter

**Pinnalainefilter** ehk **SAW-filter** (lühend inglise keele sõnadest *surface acoustic wave*) on elektriline ribapääsfilter, mille talitlus põhineb akustilistel pinnalainetel. 

Pinnalainefiltri põhiosad on piesoelektriline sisend- ja väljundmuundur, millest esimene muundab elektrivõnkumised akustilisteks pinnalaineteks ja teine need tagasi elektrisignaaliks, ning helijuht ‒ piesoelektrilisest materjalist õhuke plaat, mida mööda levivad akustilised pinnalained ja mis on ühtlasi piesomuundurite koostisosa. Helijuht on välja lõigatud piesokvartsi, liitiumniobaadi või muu piesomaterjali kristallist. Piesomuundurid koosnevad kahest kammelektroodist, mille piid paiknevad vaheliti. Metallelektroodid moodustatakse integraaltehnoloogiast tuntud planaarmenetlusel.

Akustilise pinnalaine seadiste elektrilised omadused on määratud muunduri elektroodide vahekauguse, pikkuse ja arvuga. Et pinnalaine levikiirus on 1,5‒4&nbsp;km/s, seega keskmiselt 5 suurusjärku väiksem kui elektromagnetlainel, siis vastavalt on väiksem ka võnkumise lainepikkus. Näiteks kui sagedusel 300&nbsp;MHz on elektromagnetlaine pikkus vaakumis 1&nbsp;m, siis akustilise pinnalaine pikkus ja ühtlasi elektroodisamm kõigest umbes 0,01&nbsp;mm. Pinnalainefiltri töösagedus ulatub 3 gigahertsini, seega palju kõrgemale kui kvartsresonaatoril.

Vaadeldav piesomuundur on selektiivne nende võnkumiste suhtes, mille lainepikkus võrdub elektroodisammuga. Sellele vastaval sagedusel muundub elektriline signaal akustiliseks kõige efektiivsemalt. Filtri pääsuriba kujuneb seda kitsam, mida suurem on muunduri elektroodide arv. 
Nõutava kujuga sagedustunnusjoone saamiseks kasutatakse muutuvat elektroodisammu ja elektroodipiide haardeulatust vastavalt matemaatilistele seaduspärasustele.

Akustilist filtrit kasutatakse näiteks teleri vahesagedusvõimendis, kus asendab keskmiselt kümnest *LC*-võnkeringist koosnevat koondselektiivfiltrit. Akustoelektroonilisi filtreid on ka teleri sisendlülituse jaoks.

## Vaata ka
*Pinnalained

## Kirjandus
*Surface Acoustic Wave Filters. Ausgabe 2. Verlag: Elsevier Oxford, London, Burlington, 2007
*Lembit Abo. Elektroonikakomponendid. Tallinn, 1997, lk 189
Telefonside

**Telefonside** (ka **telefoniside**) on elekterside, mille puhul teade edastatakse inimkõnena juhtmete kaudu või raadio teel (raadiotelefon, sh mobiiltelefon). 

Telefonside korral toimub ühenduste loomine telefonijaamade kaudu, mis koos telefoniaparaatide ja sideliinidega moodustavad telefonivõrgu.

## Vaata ka
*Mobiilside
*Telefonivõrk

## Viited
Wolgast

**Wolgast** on linn Saksamaal Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal.

## Asend
Wolgast asub valdavalt Peenestromi väina läänekaldal Läänemere ääres. Peenestromi väin lahutab Usedomi saart mandrist. Vaid Mahlzowi linnaosa asub Peenestromi idakaldal Usedomi saarel. Kuna saarele viib Wolgastist kaks silda, nimetatakse linna sageli *Usedomi saare väravaks*. 

## Ajalugu
### Nimi
Nimi Wolgast võib pärineda lääneslaavi eesnimest *Voligost*. Nime esimene pool *woly* tähendab head või suurt ja teine pool *gość* külalist või sõpra. On ka arvatud, et nime teine pool *gast* võis tähendada tihnikut või hiit. 

Kohanime Wolgast on kirjapilt on ajas muutunud: *Hologosta* (1165), *Woligost*, *Wologost* (1140), *Wolegast* (1229), *Wolgust* (1250), *Wolgast* (1250, 1331).

## Viited
Mandri-Eesti

**Mandri-Eesti** on Eesti mandriosa, st kogu Eesti peale meresaarte lääne- ja põhjarannikul. Mandri-Eesti keskpunkt asub Adaveres.

Eesti väiksusele vaatamata on Mandri-Eestil Eesti saartega võrreldes mõningane eripära, näiteks on saarte kliima veidi merelisem. Eraldatus on mõjutanud ka Mandri-Eesti ja saarte mõnevõrra erinevat ajalugu. Nii on Mandri-Eesti tavaliselt langenud võõrvallutajate kätte enne saari.