Sally-Anne'i test

**Sally–Anne'i test** on psühholoogiline test, mida kasutatakse arengupsühholoogias teistele inimestele valeuskumuste omistamise sotsiaal-kognitiivse võime mõõtmiseks. Sally-Anne'i testi rakendamise tuntuim näide on Simon Baron-Coheni, Alan M. Leslie ja Uta Frithi 1985. aasta uurimus. 1988. aastal kordasid Leslie ja Frith seda eksperimenti nukkude asemel inimnäitlejatega ja said sarnased tulemused.

## Katse kirjeldus
Et test oleks efektiivsem, kasutasid Baron-Cohen jt oma katses Heinz Wimmeri ja Josef Perneri 1983. aastal tehtud sarnase eksperimendi eeskujul nukke, mis muudavad loo hüpoteetilised tegelased käegakatsutavaks. Baron-Coheni, Leslie ja Frithi vaimuteooria ja autismi uuringus testiti 61 last (20 autismiga, 14 Downi sündroomiga ja 27 autismihäireta last) Sally ja Anne'i testiga.

Testi käigus küsitakse pärast nukkude tutvustamist lastelt kontrollküsimus, kus palutakse nukkude nimesid meenutada (nimetamisküsimus). Pärast seda esitatakse lühike lugu. Sally võtab klaaskuuli ja peidab selle oma korvi. Seejärel "lahkub" ta ruumist ja läheb jalutama. Tema äraolekul võtab Anne kuuli Sally korvist välja ja paneb selle oma karpi. Sally tuleb tagasi ja lapselt küsitakse võtmeküsimus, täpsemalt uskumuseküsimus: "Kust Sally oma kuuli otsib?".

## Tulemused
Selleks, et katseisik testi läbiks, peab ta vastama uskumuseküsimusele korrektselt, viidates, et Sally usub, et klaaskuul on tema enda korvis. See vastus on järjepidev Sally perspektiiviga, kuid mitte osaleja omaga. Kui katseisik ei suuda asjaolusid alternatiivsest perspektiivist näha, väljendab ta arvamust, et ka Sallyl on põhjust arvata, et klaaskuul on liikunud. Test loetakse läbituks, kui osaline mõistab, et Sallyl on omad uskumused, mis ei pruugi reaalsusega kooskõlas olla; see on vaimuteooria põhiline eeldus.

Baron-Coheni jt uuringus vastasid 27-st kliinilise häireta lapsest 23 (86%) uskumuseküsimusele korrektselt. Kahekümnest autismiga lapsest vastas korrektselt ainult neli (20%). Kokkuvõttes andis enamik alla nelja-aastaseid lapsi ja autistlikke katseisikuid (ka vanemad kui nelja-aastased) uskumuseküsimusele vastuseks "Anne'i karbist", millest nähtub, et nende arvates ei saa Sally mitte teada, et tema klaaskuuli on liigutatud.

Katse ei ole mingil juhul põhjapanev, kuid see aitab mõista sotsiaalse arengu käiku autismis. 

## Kriitika
On arvatud, et Baron-Coheni jt andmed viitavad vaimuteooria puudumisele autismiga lastel, kuid on ka teisi võimalikke tegureid, mis tulemust mõjutada võivad. Näiteks võivad autismiga inimesed hakkama saada kognitiivselt lihtsama nimetamisülesandega, kuid keeleprobleemid nii autismiga lastel kui ka kurtidel kontrollrühma inimestel annavad segaseid tulemusi.

Ruffman, Garnham, ja Rideout (2001) uurisid seoseid Sally-Anne'i testi ja autismi vahel tingimuses, kus pilgul oli sotsiaal-kommunikatiivne funktsioon. Nad panid kuuli kolmandasse potentsiaalsesse kohta: uurija taskusse. Autismi ja kerge õppimispuudega lapsed, keda sellistes tingimustes testiti, vastasid mõlemad uskumusküsimusele sama hästi. Mõõduka õppimispuudega lapsed vaatasid kuuli õige asukoha poole, kuid autismiga osalised ei teinud seda isegi siis, kui nad küsimusele õigesti vastasid. Need tulemused võivad kõneleda autismiga seotud sotsiaalsetest puudujääkidest.

Tager-Flusberg (2007) ütleb, et hoolimata Sally-Anne'i ülesandega saadud empiirilistest tõenditest on teadlaste hulgas üha rohkem küsimusi seoses autismi puudutava vaimuteooria hüpoteesiga. Kõigis tehtud uuringutes saavad mõned autistlikud lapsed Sally-Anne'i sarnaste valeuskumuste testidega hakkama.

## Teised inimlased
Šimpansite, bonobote ja orangutanide silmaliigutuste jälgimine annab aimu, et kõik kolm eeldavad King Kongi kostüümis osaleja valeuskumusi ning nad läbivad edukalt Sally-Anne'i testi.

## Viited