Lennusadam

**Lennusadam** on sadam Tallinna lahe ääres, aadressil Vesilennuki tänav 6 (algselt Küti tänav 17). 

Sadamas on tähelepanuväärne raudbetoonkoorikust vesilennukite angaar, mis on rahvusvaheliselt oluline arhitektuuri- ja ajaloomälestis. Ligi sajandipikkuse ajalooga sadamast ja angaarist on saanud Eesti Meremuuseumi filiaal.

## Ajalugu
### Sadama rajamine
Eestisse rajati Esimese maailmasõja jooksul 12 merelennusadamat. Kuus merelennusadamat olid saartel – Saaremaal Papisaare lennusadam, Kuressaare ja Sõrve poolsaare Sääre lõukas, Hiiumaal Kõrgessaare ja Tahkuna lennusadamas ning Ruhnu saarel. Eesti läänerannikul oli kaks merelennusadamat – Haapsalu ja Virtsu ning neli merelennusadamat põhjarannikul – Narva-Jõesuu, Kunda, Pirita ja Tallinnas.

Esimese maailmasõja alguses ja keskel oli Tallinnas reaalseks merelennusadamaks vaid Pirita Tallinna Merelennujaam, mis tollal kandis Brigitovka nime ja asus Pirita jõe suudmes, linnapoolsel jõekaldal. 

Uue Peeter Suure Sadama lennusadama ehitamist Peetri laevatehase (Noblessneri laevatehase) ja 19. sajandil ehitatud Patarei merekindluse vahele Tallinna lahe lõunakaldal alustati 1916. aasta 5. juulist. Ehitusjuhatajaks oli arhitekt alampolkovnik Aleksander Jaron. 

Lennukite vettelaskmiseks ja väljatõmbamiseks ehitati Lennusadama akvatooriumi idast ning põhjast piirav umbes 400 m pikkune muul, lai kaldtee ning 1. vesilennukite angaar. Lennusadama projekti järgi kavandati ehitada veel teinegi angaar esimesest lääne poole, kuid vundamendi ehitamisest kaugemale ei jõutud. 26. augustil 1917 tuli korraldus ehitustööd lõpetada.

### Vesilennukite angaar
Tallinna lennusadama vesilennukite angaar oli osa Tallinna uue sõjasadama väljaehitamise kavast ning Peeter Suure merekindluse hiiglaslikust sõjaväeehitiste süsteemist. Ehitis on ristkülikukujulise põhiplaaniga jaotudes kolmeks ruudukujuliseks 36,4 x 36,4 m kuppelkattega angaariks. Lisandusid nurgatornid välisgabariitidega 7,1 x 7,1 m ning nende kandepostide vahele paigutatud lühikesed silinderkoorikuga osad põhja-, lääne- ja idaküljel ning töökoda hoone lõunaküljel. Raudbetoonkooriku betoonkihi paksus oli vahemikus 5–8 cm.  

Kuplite alune angaar moodustas ühe suure tervikruumi, ainult töökoja osa ja tornialused olid eraldatud lennukite hoiuruumist vaheseinaga. Avar vahetugedeta ruum kasutatava pinnaga 35 x 110 m võimaldas liigutada ruumis hõlpsasti ka kõige suuremaid vesilennukeid tiivapikkusega kuni 30 m. 

Kuplite tipus paiknesid 12- tahulised valgusavad, kus avatäideteks olid tavalised puitraamiga aknad. Angaari läänepoolsel küljel oli kolm angaarilaiust väravat, lisaks üks värav merepoolsel põhjaküljel. Hoone kütmist ette ei nähtud, mistõttu ei ehitatud angaaridele ka korstnaid. Kuna raudbetoon- ega ka graniitkivipõrandat ei jõutud ehitada, piirduti lihtsa laudpõrandaga. Tõstetavate väravate paigaldamise asemel kaeti angaari väravaavad laudisega. Sõja ajal pooleli jäänud ehitustööd lõpetati pärast Eesti iseseisvumist 1920. aastate algul. 

Tõstetavate väravate asemele paigaldati angaarile lükandväravad. Lennukite angaari vedamiseks ja sealt veepiirini vedamiseks hakati ehitama vette ulatuvat puidust kaldteed – slipid, mis jäi aga paraku lõpuni ehitamata. Alustati ka angaari kõrvale kasarmu ehitamist, kuid ka selle ehitamine jäeti seoses alanud maailmasõjaga pooleli. 

### Vabadussõja ja Eesti Vabariigi ajal
Veebruaris 1918. a. võtsid angaari üle Saksa väed, kes ehitasid angaari ette ajutise puidust slipi. 1918. a. detsembris võttis angaari sakslastelt omakorda üle Eesti lendurite poolrood. Angaaridest leiti vaid neli lõhutud ja ilma mootoriteta lennukikeret. Aastatel 1918–1940 kasutas angaari Eesti lennuväe merelennu üksus. 

Lõpuni valmis ehitamata lennusadama angaaride ja muude rajatistega oli iseseisvusaja algusaastatel palju tööd. 1920. a. lõpetati pooleli jäänud lennukasarmu ehitamine. 1921. a. likvideeriti Sadamatehastes asunud lennuväe töökoda ning selle sisseseade jaotati maa- ja merelennusalkade töökodade vahel. Sama aasta sügisel tegutsesid töökojad juba uutes asukohtades, üks Lasnamäe lennuväljal ja teine lennusadama angaari ühes otsas. 

1921. a. oli sakslaste ehitatud ajutine slipp sedavõrd viletsas seisukorras, et lennukeid polnud võimalik enam vette lasta. 1922. a. valmis uus slipp  ning lennusadama territoorium ümbritseti aiaga. Angaari idapoolne sein vajas kindlustamist ja kuplite vahekohad sadevee läbijooksu sulgemiseks tihendamist ning katmist. Angaari väliskülgedele paigaldati sadeveetorustik ja kõik kuplite tipus olevate valgusavade klaasimata jäetud aknad kaeti klaasiga. 

1923. a. korrastati lennusadama territoorium, rajati drenaaž, kanalisatsioon, välisvalgustus ja kiviteed. 1925. a. lõpetati lennusadamas bensiini- ja pommikeldrite ehitamine. Angaarid varustati elektritoitega ning sisustati mootori-, metalli, lukksepa- ning tisleritöökojad. 

13. märtsil 1919 asutati Sõjaväe Peastaapi esimene õhuväe merelennuüksus – Merelennurühm, mis paiknes Lennusadamas ja selle esimeseks ülemaks määrati lipnik Arnold-Gustav Under. 15. veebruarist 1924 sai tollest Merelennusalgast Lennuväerügemendi merelennueskadrill Lennuväerügemendi koosseisus. 
### Nõukogude okupatsiooni ajal

Saksa okupatsiooni ajal aastatel 1943 –1944 olid angaarid eestlastega mehitatud Saksa merelennuüksuse kasutuses. 

1940. aasta järel kandis Lennusadam Hüdrosadama (*Гидрогавань*) ja Vesilennusadama (*Гидроавиационная гавань*) nime. Sadamas baseerusid NSV Liidu mereväe Punalipulise Balti laevastiku väiksemad miinitraalerid, abilaevad ja muud ujuvvahendid: puksiirid, ujuvkraanad, praamid jms. Angaar oli pikka aega kasutusel miini- ja torpeedorelvastuse 2754. baasi laona ja sadama territooriumil asusid PBL ehitusvalitsuse tootmisbaasid. Sadama muulil asus mõnda aega Tallinna reidi korrapidaja vaatluspunkt, mida hiljem kasutati 30. reidi miinitraalerite rühma kontorina.

Lennusadam 88 (01).jpg|Lennusadam 1988. aastal
Lennusadam 88 (02).jpg|Lennusadam 1988. aastal
Lennusadam 88 (03).jpg|Lennusadam 1988. aastal
Lennusadam 88 (04).jpg|Lennusadam 1988. aastal