open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mai Kangro

**Mai Kangro** (sünninimi **Leemet**; vahepeal **Palling**; sündinud 10. jaanuaril 1987) on eesti laulja, ajakirjanik ja teleprodutsent.

Ta on olnud Eesti Televisiooni saate "Ringvaade" reporter ning juhtinud 2019. aastal ETV2 noortesaadet "Nova".

Tema artikleid on ilmunud ajalehes Sakala.

On osalenud ETV "Laulukarussellis" 2002. aastal ja laulnud solistina ansamblis Külalised.

2007. aastal osales ta TV3 saatesarjas "Eesti otsib superstaari", kus ta finaali ei pääsenud.

Alates 2023. aastast töötab Eesti Rahvusringhäälingus teleprodutsendina ning tema saadete hulka kuuluvad ETV saated: "Mis värvi on majandus?", Impulss, "Pardiralli" jpm.

## Isiklikku
Abiellus 7. juulil 2012 poliitik Kalle Pallinguga. Neil on 2011. aastal sündinud poeg Paul.  
31. juulil 2019 andis Palling sotsiaalmeedia vahendusel teada, et abielu Maiga on lõppenud. 

2020. aasta suvel abiellus Mai õlitöösturist multimiljonäri Margus Kangroga ja neil on 2020. aastal sündinud tütar. Nende kooselu kestis vaid aasta ning lahutus jõustus 7. septembril 2021.

## Viited
Sile toompihlakas

**Sile toompihlakas** (*Amelanchier laevis*) on toompihlaka perekonda kuuluv taimeliik.

## Kirjeldus
See liik kasvab oma kodumaal kuni 12 m kõrguseks puuks või puukujuliseks põõsaks. Lehed on ilma karvadeta, kujult elliptilised, munajad või piklikmunajad, serv on saagjas ning tipp teritunud. Valged õied asetsevad rippuvates paljuõielistes kobarates, õitseb mais. Viljad on purpurset kuni musta tooni, söödavad, magusad ja lihakad. Suureviljaline ja saagikas liik. Sügisel muudab sileda toompihlaka dekoratiivseks oranž kuni punane lehevärvus. 

## Levik
On levinud Põhja-Ameerika idaosas. Leviala sarnaneb tähk-toompihlaka omaga. Kuigi liik on Eestis talvekindel, on see siin vähe levinud.

## Viited
Põhja-Ruhja kihelkond

**Põhja-Ruhja kihelkond** ehk **Ziemeļrūjiena kihelkond** (saksa keeles *Kirchspiel Nord-Rujen*, läti keeles *Ziemeļrūjienas draudzes novads*) oli haldusüksus Liivimaal Volmari kreisis.

## Ajalugu
Põhja-Ruhja kihelkond moodustati 1889. aastal Ruhja kihelkonna jagunemisel Põhja-Ruhja ja Lõuna-Ruhja kihelkonnaks. Mõlema haldusüksuse keskuseks oli Ruhja kirik, kuid kogudustel olid erinevad pastorid. Patronaadiõigus kuulus riigile, pastori valis ametisse kirikukonvent ja kindralkuberner kinnitas selle.

## Põhja-Ruhja kihelkonna mõisad
* Araksti (*Arras*, varem *Herimoise*) rüütlimõis
* Dīķeri (*Puderküll*) rüütlimõis
* Jaunmuiža (*Radenhof-Neuhof*, varem *Neuhof*) riigimõis
* Ķoņi (*Königshof*, varem *Nauküll*) rüütlimõis
* Kürble ehk Ķirbeņi (*Kürbelshof*, ka *Kirbel*) rüütlimõis, hiljem Laatre kõrvalmõis
* Laatre ehk Plātere (*Moiseküll*) rüütlimõis
* Lode (*Metzküll*) rüütlimõis
* Põhja-Ruhja ehk Ziemeļrūjiena (*Pastorat Nord-Rujen*) kirikumõis
* Ternēja (*Rujen-Torney*) riigimõis
* Ööbiku ehk Ipiķi (*Ippik*) rüütlimõis

## Vaata ka
* Ruhja kihelkond
* Lõuna-Ruhja kihelkond

## Viited

## Kirjandus
* *Baltisches historisches Ortslexikon*. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990. Lk 528.
* Richter, Adolf. *Baltische Verkehrs- und Adressbücher*. Bd I. Livland. Riga, 1909. Veerg 367-372.
Georg Liiv

**Georg Liiv** (9. mai 1933 – 9. detsember 1982) oli eesti keeleteadlane, foneetik.

Ta oli eksperimentaalse foneetika rajajaid Eestis. 

## Viited

## Välislingid
*Teadustööde nimekiri
Ööbiku mõis

**Ööbiku mõis** ehk **Ipiķi mõis** (saksa keeles *Ippik*, läti keeles *Ipiķu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Põhja-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Ipiku vallas Ipikul.

Aastal 1816 oli see Uue-Kariste mõisa kõrvalmõis. 

Maareformi ajal kuulus mõisale 603 hektarit maad. Häärber jäi vallale ja sinna rajati vallamaja.

## Viited
Lode mõis (Põhja-Ruhja kihelkond)

**Lode mõis** (saksa keeles *Metzküll*, läti keeles *Lodes muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Põhja-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Lode vallas Lodes.

Mõisa puidust peahoone on hävinud, säilinud on park ja mitu kõrvalhoonet.

## Ajalugu
Aastal 1562 läänistas Mikołaj Radziwiłł Must sealsed maad vendadele Breitenbachidele. Vennad jagasid saadud maad omavahel ära: Albrechtile kuulunud aladest moodustus hiljem Araksti mõis, Johannile kuuluvatest aladest aga Lode mõis. Johannil oli kavatsus jätta mõis oma kasupoja Thiess Schmöllingi tütrele, et see aga varakult suri, päris mõisa hoopis tolle ema, kes abiellus seejärel Otto Lodega. Seejärel omandas mõisa poolakas Sollenbowsky, ent aastal 1601 andis Karl IX mõisa Otto Lodele. Lodede valdusse jäi mõis aastani 1753, mil Gustav Reinhold Lode selle oma õetütrele paruness Mannteuffelile andis. Aastal 1878 müüs tolle poeg mõisa 35 000 taalri eest Hans Fersenile. Edasi pärisid mõisa tolle tütar Eleonora Margaretha ja selle abikaasa Otto Johann von Anrep. Aastal 1817 pantisid nad mõisa 55 000 rubla eest Wilhelm von Engelhardtile. 

Aastaks 1849 oli Wilhelmist saanud mõisa omanik. Sel aastal pantis ta mõisa Eduard Krüdenerile, aastal 1853 müüs ta selle aga talle maha, teenides kokku 76 000 rubla.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 6 ja 5/8 adramaad, sellele allus 229 mees- ja 250 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus 3 ja 1/2 adramaad, aastal 1688 aga kuus adramaad. Aastal 1734 oli adramaid (koos Araksti mõisaga) 10 ja 5/8, aastal 1757 aga 6 ja 5/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 8 ja 3/6 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 9 ja 19/20, aastal 1881 aga 4 ja 74/80, lisaks allus mõisale 12 ja 26/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.

## Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: *Annenhof* ja *Julenhof*.

## Viited

## Kirjandus
*Hagemeister, Heinrich von. *Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 127-128 https://reader.digitale-sammlungen.de/de/fs1/object/display/bsb10782487_00139.html.

## Välislingid
*Vana foto mõisa peahoonest
Jurata mõis

**Jurata mõis** (saksa keeles *Rujen-Radenhof*, läti keeles *Juratas muiža*) oli riigimõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Ķoņi vallas.

## Ajalugu
Jürgen Rade ostis Peter Torneylt 600 marga eest 3/4 adramaad ja kõrtsi, eraldades need Ternēja mõisast. Aastal 1623 omandas ta ka ülejäänud Ternēja mõisa maad, hiljem läksid need valdused aga reduktsiooni käigus riigile.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel allus mõisale 1816. aastal  koos Ternēja mõisaga 454 mees- ja 529 naishinge, nende mõisade suurus koos Ruhja mõisaga oli 40 ja 3/4 adramaad. Aastal 1641 oli nende mõisade suurus (koos Ķoņi mõisaga) 50 ja 3/8 adramaad. Aastal 1688 oli mõisa suurus koos Ruhja ja Ternēja mõisaga 38 ja 1/4 adramaad, aastal 1734 aga adramaid 31 ja 1/4. Aastal 1757 oli mõisa suurus 13 ja 7/12 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 22 ja 13/20, aastal 1881 aga  allus mõisale neliteist adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.

## Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis:  Jaunmuiža (*Neuhof*), millest hiljem kujunes Jaunmuiža mõis.

## Viited

## Kirjandus
*Hagemeister, Heinrich von. *Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 123 https://reader.digitale-sammlungen.de/de/fs1/object/display/bsb10782487_00135.html.
Kiidjärve metskond

**Kiidjärve metskond** asutati Elva metsamajandi koosseisus 1. jaanuaril 1948. 

Kiidjärve metskonnas oli 7 vahtkonda. Esimene metsamajanduskava koostati 1950. aastal, edasi iga kümne aasta järel. Metskonna kontor asus endises metsnikumajas, kus esialgu polnud isegi elektrit.

1983. aastal viidi kontor üle endise Kiidjärve haigla hoonesse. Omandireformi käigus hoone tagastati ja metskond kolisAhja jõe kaldale Kassiorgu ehitatud hoonesse. Samal aastal liideti Kiidjärve metskonnaga Ahja metskond. 

2008. aastal korraldati metsade majandamine põhjalikult ümber.  Põlvamaal tegutseb Põlvamaa metskond. Endises Kiidjärve metskonna kontoris Kassiorus asub RMK Kiidjärve külastuskeskus . Metskonna alad ja metsad kuuluvad Kiidjärve metsandiku koosseisu.

## Metsaülemad
*Johannes Kaschan 1948–1950 
*Evald Järvis 1950–1978
*Rein Harju 1979–1981
*Ants Kalle 1981
*Ain Erik 1981–1997
*Tarmo Saar 1998–2005
*Kaarel Tiganik 2005–2006
*Tanel Häidkind 2006–2008

## Viited
Araksti mõis

**Araksti mõis** (saksa keeles *Arras*, varem *Herimoise*, läti keeles *Arakstes muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Põhja-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Lode vallas Arakstes.

Araksti mõisa tall ja Araksti mõisa ait on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all. Mõisasüdame juures kasvav Euroopa lehis on looduskaitse all.

## Ajalugu

Mõis moodustus aastal 1632, mil Gustav II Adolf selle Carl Stakelbergile (~1590–~1671) läänistas. Aastal 1676 müüs Otto Stackelberg (1624–1689) mõisa 5200 taalri eest Reinhold von Lodele, ent maanõunik seda tehingut ei kinnitanud ja Araksti läks aastal 1682 tagasi Stackelbergide valdusse. Aastal 1753 said mõisa omanikeks Gustav Reinhold Lode ja tema kasupoeg Johann von Rosenkampf, kes selle aastal 1755 müüsid 1200 taalri eest Eduard Gustav Possele. Aastal 1797 kuulus mõis Anrepitele. Toona panditi see 37 250 hõberubla eest Bernhard Heinrich von Strykile. Tema valdusse läks mõis aastal 1802. 

Aastal 1822 omandas mõisa 25 000 hõberubla eest tema poeg Georg Constantin von Stryk, kes selle aastal 1830 oma vennale Heinrich Franz Wilhelmile 27 500 rubla eest pantis. Aastal 1835 läks mõis ametlikult venna valdusse. Tema ja ta lese surma järel aastal 1864 oli mõisal hulgaliselt pärijaid; aastal 1866 ostis Heinrich von Stryk kselle 50 000 rubla eest ülejäänud pärijatelt välja.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 8 ja 1/8 adramaad ning sellele allus 245 mees- ja 253 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus 4 ja 1/4 adramaad, aastal 1688 aga 6 ja 3/8 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid (koos Lode mõisaga) 10 ja 5/8, aastal 1757 aga 8 ja 1/4. Aastal 1823 oli mõisa suurus 8 ja 3/5 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 8 ja 2/3, aastal 1881 aga 4 ja 73/80, lisaks allus mõisale 9 ja 71/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.

## Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: *Dutze*.

## Viited

## Kirjandus
*Hagemeister, Heinrich von. *Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 128 https://reader.digitale-sammlungen.de/de/fs1/object/display/bsb10782487_00140.html.
Dīķeri mõis

**Dīķeri mõis** (saksa keeles *Puderküll*, läti keeles *Dīķeru muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Põhja-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Ķoņi vallas Dīķeris.

Mõisa peahoones asub Ķoņi kool (Naukšēni keskkooli filiaal).

Looduskaitse all Dīķeri mõisa park ja seal kasvav saar ümbermõõduga 4,7 meetrit.

## Ajalugu
Mõis moodustus Wilhelm Dückeri poolt kokku ostetud maatükkidest, mis talle aastal 1585 Stefan Batorylt ka ametlikullt läänistati. Dückerite valdusse jäi mõis aastani 1758, mil selle ostis 14 000 taalri eest Carl Ewold von Patkull. Tema lesk müüs aastal 1776 mõisa 18 0000 taalri eest Adam Heinrich von Grotele. Seejärel sai mõisa omanikuks Franz Georg von Oettingen, kes mõisa aastal 1821 müüs mõisa 27 000 hõberubla eest Johann Christian von Zimmermannile. Aastal 1825 ostis mõisa sama summa eest Anton Johann von Engelhardt. 

Aastal 1835 omandas mõisa 34 000 hõberubla eest Carl Petersenn. Aastal 1840 müüs ta mõisa 40 000 hõberubla eest Carl Justus von Mensenkampffile. Aastal 1879 omandas mõisa ülejäänud Carl Justuse pärijatelt 49 000 rubla eest Ernst von Mensenkampff.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7 ja 7/8 adramaad, sellele allus 110 mees- ning 161 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus 5 ja 1/8 adramaad, aastal 1688 aga 6 ja 1/2 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid 4 ja 1/4, aastal 1757 aga 7 ja 7/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 5 ja 13/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 5 ja 19/20, aastal 1881 aga 3 ja 22/80, lisaks allus mõisale 7 ja 37/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

## Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: *Ewald* ja *Renge*.

## Viited

## Kirjandus
*Hagemeister, Heinrich von. *Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 126-127 https://reader.digitale-sammlungen.de/de/fs1/object/display/bsb10782487_00138.html.
Kürble mõis

**Kürble mõis** ehk **Ķirbeņi mõis** (saksa keeles *Kürbelshof*, ka *Kirbel*, läti keeles *Ķirbeņu muiža*, ka *Ķirbeļu muiža*) oli rüütlimõis, hiljem Laatre kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Põhja-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Ipiku vallas Ķirbēnis.

## Ajalugu
Mõis moodustus poole adramaa suurusest maatükist ja selle juurde kuulunud Ķirbēni külast, mille Albrecht Plater aastal 1639 Ruhja jutlustajale Kleinschmidtile müüs, ning Virķēne mõisale kuulunud maatükist, mille Kleinscmidt järgmisel aastal Michael Engelhardtilt ostis. Aastal 1724 müüs leitnant Paul Christoph von Ceumern selle mõisa kapten Löwensternile. Hiljem kuulus see õukonnakohtu assessorile Fischerile, Eberhard Gustav Possele ja Christian Gränbergile. Viimase lesk Eva Hedwig Gränberg müüs mõisa 16 000 hõberubla eest aastal 1793 Wilhelmine Dorothea Alderlingile. Too pantis mõisa Anna Elisabeth Weißmannile, kes aastal 1789 oma pandiõigused 20 0000 hõberubla eest Carl Reinhold Ludwig von Ungern-Sternbergile (1779–1826) loovutas. Temalt läks mõis aastal 1800 Reinhold Axel von Oettingeni valdusse, hinnaks 23 500 hõberubla. Too pantis mõisa aastal 1822 Anton Johann von Engelhardtile, hinnaks 13 071 hõberubla. 

Aastal 1824 omandas mõisa 13 071 hõberubla eest Richard Bruno von Samson-Himmelstiern. Aastal 1834 läks mõis tema nimele ja siis pantis ta selle ise 18 000 rubla eest Alexander von Rennenkampffile. Kui mõis tolle omandisse läks, müüs ta selle 26 500 rubla eest aastal 1859 Georg Constantin von Strykile.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5/8 adramaad, sellele allus 49 mees- ja 52 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus 1 ja 3/8 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid 3/8, aastal 1757 aga 5/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 1 ja 7/10 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 1 ja 7/10, aastal 1881 aga 1 ja 33/80, lisaks allus mõisale 2 ja 18/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Maareformi ajal kuulus mõisale 234 hektarit maad.

## Viited

## Kirjandus
*Hagemeister, Heinrich von. *Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 131-132 https://reader.digitale-sammlungen.de/de/fs1/object/display/bsb10782487_00143.html.
Lõuna-Ruhja kihelkond

**Lõuna-Ruhja kihelkond** ehk **Dienvidrūjiena kihelkond** (saksa keeles *Kirchspiel Süd-Rujen*, läti keeles *Dienvidrūjienas draudzes novads*) oli haldusüksus Liivimaal Volmari kreisis.

## Ajalugu
Lõuna-Ruhja kihelkond moodustati 1889. aastal Ruhja kihelkonna jagunemisel Lõuna-Ruhja kihelkonnaks ja Põhja-Ruhja kihelkonnaks. Mõlema haldusüksuse keskuseks oli Ruhja kirik, kuid kogudustel olid erinevad pastorid. Patronaadiõigus kuulus riigile, pastori valis ametisse kirikukonvent ja kindralkuberner kinnitas selle.

## Lõuna-Ruhja kihelkonna mõisad
* Endzele (*Henselshof*) rüütlimõis
* Eriņi (*Heringshof*) rüütlimõis
* Jeri (*Seyershof*) rüütlimõis
* Jurata (*Rujen-Radenhof*) riigimõis
* Lõuna-Ruhja ehk Dienvidrūjiena, varem Ruhja ehk Rūjiena (*Pastorat Süd-Rujen*, varem *Pastorat Rujen*) kirikumõis
* Mišleri (*Schadenhof*) endine rüütlimõis
* Naukšēni (*Naukschen*) rüütlimõis
* Nurmi (*Nurmis*) rüütlimõis
* Oleri (*Ohlershof*) rüütlimõis
* Paipe (*Paibs*) rüütlimõis
* Ruhja ehk Rūjiena (*Rujen-Großhof*) rüütlimõis
* Streidas (*Hessenhof*) endine rüütlimõis
* Tēdiņi (*Rujenbach*) rüütlimõis, hiljem Naukšēni kõrvalmõis
* Virķēne, ka Virķēni (*Wirken*) rüütlimõis, fideikomiss

## Vaata ka
* Ruhja kihelkond
* Põhja-Ruhja kihelkond

## Viited

## Kirjandus
* *Baltisches historisches Ortslexikon*. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990. Lk 528.
* Richter, Adolf. *Baltische Verkehrs- und Adressbücher*. Bd I. Livland. Riga, 1909. Veerg 371-378.
Maanõukogu (haldus- ja kohtuorgan)

**Maanõukogu** (saksa keeles *Landesrat*) oli Põhja-Eestis umbes aastast 1282 kuni 17. sajandini tegutsenud haldus- ja kohtuorgan.

Maanõukogu moodustasid 12 maanõunikku, kelle nimetas vasallide hulgast algul Taani kuningas, aastatel 1346−1561 Saksa Ordu Tallinna komtuur ja seejärel Rootsi kuningas. 

Alates 16. sajandi 2. poolest kuni 1617. aastani, Rootsi ajal  oli maanõukogu esimese astme kohus, mille pädevusse kuulus aadlike tsiviil- ja kriminaalasjade lahendamine. Maanõukogu õigusjärglane oli Eestimaa rüütelkonna Maanõunike kolleegium.

## Vaata ka
*Harju-Viru rüütelkond
*Eestimaa rüütelkond
*Maanõunike kolleegium

## Viited

## Välislingid
*
Ryū Murakami

**Ryū Murakami** (jaapani 村上 龍 *Murakami Ryū*, sündinud 19. veebruaril 1952) on Jaapani kirjanik, stesenarist ja filmilavastaja.

Tema vanemad olid kirjandusõpetajad. Ta õppis Musashino kunstiülikoolis, kuid katkestas õpingud, et pühenduda kirjutamisele.

Murakami esikromaan "Kagirinaku tōmei ni chikai burū" ilmus 1976. aastal ja ta sai selle eest Akutagawa auhinna.

Ta on oma romaanide põhjal filme lavastanud.

## Tunnustus
* 1976 – Akutagawa auhind
* 1997 – Yomiuri auhind

## Eesti keeles ilmunud teosed
* "Misosupis", Eesti Päevaleht 2009. Tõlkinud Kalju Kruusa.
Ķoņi mõis

**Ķoņi mõis** (saksa keeles *Königshof*, varem *Nauküll*, läti keeles *Ķoņu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Põhja-Ruhja kihelkonnas. 

Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Ķoņi vallas Ķoņis.

Kööna mõisa paju ümbermõõduga 7,15 meetrit on looduskaitse all.

## Ajalugu
Mõis rajati aastal 1561 küla juurde, mis kandis nime *Nouwenkull*. Aastal 1599 läks mõis Hans Köningi valdusse, kelle järgi sai ka praeguse nime. Hiljem oli see Ruhja mõisa kõrvalmõis.

Paul I kinkis mõisa kindral Germannile. See pantis aastal 1818 mõisa 30 000 hõberubla  ja 52500 paberrubla eest  Jacob von Mensenkampfile. 

Aastal 1826 päris mõisa tema poeg Carl Justus von Mensenkampff. Aastal 1879 omandas mõisa ülejäänud Carl Justuse pärijatelt Ernst von Mensenkampff.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 11 ja 3/4 adramaad ning sellele allus 280 mees- ja 333 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Ternēja, Ruhja ja Jurata mõisaga) 50 ja 3/8 adramaad, aastal 1688 aga 11 ja 1/4 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid 8 ja 1/8, aastal 1757 aga 11 ja 3/4. Aastal 1823 oli mõisa suurus 12 ja 1/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 12 ja 1/9, aastal 1881 aga 4 ja 20/80, lisaks allus mõisale 15 ja 6/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

## Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: *Ungurin* ja *Pesikk*.

## Viited

## Kirjandus
*Hagemeister, Heinrich von. *Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 124 https://reader.digitale-sammlungen.de/de/fs1/object/display/bsb10782487_00136.html.
Kiidjärve haigla

**Kiidjärve haigla** asutati 1944. aastal, kui moodustati Kiidjärve maa-arstijaoskond.

Kiidjärve sobis arstipunkti avamiseks, sest külas oli elekter tänuAhja jõe veejõule ja veskile ning püsiv raudteeühendus Tartuga. Hooneks valiti põline Kiidjärve talu Rihma-Jakobi, mis oli juba suvitajate tarbeks kohandatud, nagu paljud Kiidjärve ja Taevaskoja ümbruse talud.
Maja oli kahekorruseline (toad, kaks kööki ja saal). Kohalikud toetasid haigla avamist ja korraldasid korjanduse. Anti ka sisustuseks vajalikku.

Uue haigla juhatajaks ja arstiks sai Kiidjärvel sündinud doktor Gustav Kroll. 1918–1942 oli Gustav Kroll Tartu linna arst. 1945. aastal arreteeriti ta nõukogude võimude poolt.

1947. aastal muudeti Kiidjärve üldhaigla tuberkuloosihaiglaks, mis töötas Kiidjärvel 1978. aastani. 1982. aastal valmis Põlva Keskhaigla ning Kiidjärve haigla suleti.

Pärast Kiidjärve haigla sulgemist kolis 1983. aastal hoonesse Kiidjärve metskond. Omandireformiga hoone tagastati.

## Viited
Muuseumlaev

**Muuseumlaev** on muuseumis või muus külastamiseks sobivas asukohas alaliselt eksponeeritav laev. 

## Kirjeldus
Muuseumlaev on eksponaat, mille eesmärk on anda külastajatele vahetu ülevaade laeva ehitusest ja sageli ka juurde kuuluvast ajaloost.

Muuseumlaev on merepärandi osa. Maailmas on mitusada muuseumlaeva.

## Eesti muuseumlaevu
*Suur Tõll
*Lembit
*Maru

## Vaata ka
*laevamudel
* (inglise *ship replica*)

## Välislingid
Filmoteek

**Filmoteek** on filmide süstematiseeritud kogu; ka filmide hoidla. Filmoteek võib olla ka iseseisev asutus. Filmoteegid kui kogud võivad olla näiteks raamatukogudel, muuseumitel. 

## Filmoteeke
*Cinémathèque Française, Pariisis
*Cinemateket, Stockholmis
*British Film Institute
*Venemaa riiklik filmifond (vene keeles Государственный фонд кинофильмов Российской Федерации)

## Viited
Elof Holstenius

**Elof Holstenius** (eesnime kirjaviisina kasutatud ka Elaus, Elavus, Olaus; 2. oktoober 1677 Västerås – 18. juuli 1736 Husby) oli teoreetilise filosoofia professor ja Academia Gustavo-Carolina viimane rektor (aastail 1709–1710) Pärnus.

## Viited
Lamarcki toompihlakas

**Lamarcki toompihlakas** ehk vask-toompihlakas (*Amelanchier lamarckii*) on toompihlaka perekonda kuuluv taimeliik.

## Kirjeldus
Kasvab 3–4 m kõrguseks põõsaks või kuni 10 m nõtkete ja longus okstega mitmetüveliseks puuks. Võrsed on algul siidkarvased, hiljem ilma karvadeta punakaspruuni või oliivrohelist värvi. Lehekuju on elliptiline kuni äraspidimunajas, serv on saagjas. Puhkemisel on lehed vaskpunast värvi ning nende alumine pind on karvane, hiljem ilma karvadeta. Valged õied asetsevad hõredates kobarates. Veidi enne lehtimist või lehtimise ajal maikuus toimub ka õitsemine. Viljad on sinikasmusta värvi, läbimõõduga 1 cm, söödavad ning magusa ja mahlaka maitsega. Sügisel värvuvad lehed oranžiks kuni karmiinpunaseks.

## Levik
Pärineb Ida-Kanadast. Põhja poole on levinud pärast kultuuristamist 19. sajandi II poolel Prantsusmaal.

## Kasutamine
Kasutatakse iluaianduses, sest lehtede punakas värvus puhkemisel ja rohked õied õitsemise ajal om väga dekoratiivsed. Lisaks on lehtedel ilus sügisvärvus.

## Viited

## Välislingid
*
Aasia toompihlakas

**Aasia toompihlakas** (*Amelanchier asiatica*) on toompihlaka perekonda kuuluv taimeliik.

## Kirjeldus
Oma kodumaal võib kasvada kuni 12 m kõrguseks põõsaks või puuks. Võrseid katavad esialgu karvad, kuid hiljem on need ilma karvadeta hallpruuni värvi. Lehekuju on kitasmunajas kuni piklikelliptiline, tipp on teritunud ning serv peensaagjas. Lehe alumine külg on puhkemisel viltjas. Õitsemine toimub maikuus. Vilja läbimõõt on 1 cm, värvus sinikasmust.

## Levik
Levialadeks on Hiina, Jaapan ja Korea, kasvab sealsetel kuivadel kaljustel nõlvadel. On Eestis külmakindel.

## Viited
Haspel (kalandus)

**Haspel** on vahend õngerakenduse või õngenööri kokku kerimiseks ja kokkukerituna hoidmiseks. Haspel aitab vältida õngenööri sassiminekut. Haspliks ehk haspelrulliks kutsutakse ka teatavat tüüpi (nn loogaga) õngerulli.
Negavatt

**Negavatt** on Keskkonnainvesteeringute Keskuse korraldatud 18–30-aastastele noortele mõeldud ressursisäästu konkurss. Konkurssi korraldatakse alates 2014. aastast.

Aastatel 2014–2017 oli konkurss suunatud üliõpilastele. Alates aastast 2018 on oodatud kõigi 18–30-aastaste noorte ressursisäästu ideed, olenemata hõive staatusest.

Konkurss koosneb neljast etapist, mis hõlmab idee esitamist, koolitusprogrammi ning finaalüritust ja ideede realiseerimist.

Konkursi esikoha auhind on 10 000 eurot, teise koha auhind 5000 eurot ning kolmanda koha auhind 3000 eurot oma idee elluviimiseks.

## Võitjad
*2014 – võistkond "Kanalisatsioonivees peidetud soojuse regenereerimine"
*2015 – Tartu Ülikooli võistkond "Võta kraanist"
*2016 – võistkonnad Karbiketrajad, Topsing ja Smartvent
*2017 – Tallinna Tehnikakõrgkooli ja Tallinna Tehnikaülikooli võistkond PõhuNõu.
*2018 – võistkond Circup, kes lõi korduvkasutatava joogitopsi või termose loputussüsteemi.
*2019 – võistkond Inway, kes arendab tööstustele laagrite jälgimissüsteemi.
*2020 – võistkond EIMU, kes valmistas Eestis esimesena taimset jooki kanepiseemneist või kaerahelbeist.
*2021 – võistkond Õõtsvolt, kes tootis eksperimentaalselt elektrienergiat puude tuules liikumisest. 
*2022 – võistkond Heatsync, kes tegeleb spaakeskuste energiakulu optimeerimisega.
*2023 – võistkond Mossy, kes asendas õhupuhastite filtri põdrasambliku jt looduslike materjalidega.
*2024 – võistkond PissIN arendab kääritusjaama komplekti talunikele, millega saab toota uriinist biostimulaatorit.

## Viited

## Välislingid
* Negavati koduleht
* Negavati Facebooki leht
Georg Friedrich Reichenbach

**Georg Friedrich von Reichenbach** (24. august 1771 Durlach – 21. mai 1826 München) oli Baieri leiutaja ja insener. 

Koos ettevõtja Josef von Utzschneideri ja peenmehaanik Joseph Liebherriga asutasid nad 1804 optika ja mehaanikatöökoja, mis valmistas aastakümneid väga häid astronoomilisi ja geodeetilisi instrumente. 

Reichenbach sündis lukksepa peres, õppis ametit Mannheimis ja täiendas end Inglismaal. Pärast naasmist konstrueeris ta masinaid relvatehases. 1802 ehitas ta Münchenis ringijaotusmasina ja alates 1809. aastast arendas koos Joseph von Fraunhoferiga optilisi täppisinstrumente. Koos Joseph Liebherri (1767–1840) ja Josef von Utzschneideriga (1763–1840) asutasid nad Münchenis optika ja mehaanika instituudi, mis valmistas oma aja parimaid astronoomilisi teleskoobiläätsi, mõõteriistu ja teodoliite. 

1814 lõi Reichenbach instituudist lahku, et asutada oma täppisinstrumentide töökoda koos Traugott Erteliga (1778–1858). Pärast Reichenbachi surma 1826. aastal jätkas Ertel instrumentide valmistamist koos oma pojaga.

1817 telliti Tartu Tähetornile Reichenbachi ja Erteli töökojast meridiaanring, mis jõudis kohale 1821, vaatlusi alustati 1822. See oli Reichenbachi esimesi suuri meridiaanringe: teleskoobi objektiivi läbimõõt on 10 cm ning fookuskaugus poolteist meetrit, vertikaalringi läbimõõt on 95 cm ja see on varustatud nelja nooniusega. Tartu tähetornil on ka üks Reichebachi universaalriist.
Königsbergi observatoorium

**Königsbergi observatoorium** oli Königsbergi ülikooli observatoorium. Hoone hävines teise maailmasõja ajal.

Aastail 1809/1810 otsustas Preisimaa valitsus Napoleoni sõdades tekkinud rahupausi kasutades Wilhelm von Humboldti haridusreformi kava kohaselt välja ehitada Königsbergi ülikooli, sealhulgas rajada observatooriumi.

1809. aastal kutsuti Königsbergi astronoom Friedrich Wilhelm Bessel (1784–1846) Lilienthali tähetornist, et ta võtaks üle astronoomia õpetamise ja tulevase tähetorni juhatamise. Bessel sai osaleda tähetorni rajamises alates asukoha valikust ja ehitusplaanide koostamisest. Asukohaks valiti linnast kirdesse jääv Butterberg linnamüüri läheduses. Kui 1811. aastal ehitust alustati, tehti kõik Besseli soovide kohaselt. 
Tähetorni varustusse kuulusid 1819. aastal muretsetud Reichenbachi meridiaanring ja 1829. aastal saadud Fraunhoferi heliomeeter.
Bessel oli Königsbergi tähetorni direktor 1810. aastast kuni surmani ning kujundas enda juhitava asutuse üheks juhtivaks tähetorniks Euroopas.

Königsbergi tähetorn oli kaasatud F. G. W. Struve kraadimõõtmisse. Struve ja tema partner Carl Tenner saatsid oma tulemused Besselile, et saada sõltumatult autoriteedilt vastused Maa täpse kuju ja suuruse kohta. 1833. aastal osales Königsbergi tähetorn koos teiste Läänemere-äärsete tähetornidega Vene kronomeetrilises ekspeditsioonis, mille eesmärk oli kronomeetrite ja astronoomiliselt määratud kohaliku aja võrdlemise abil teha kindlaks Läänemere-äärsete sadamalinnade täpsed geograafilised pikkuskraadid ja luua ühine koordinaatide võrgustik.
1838. aastal määrasid kolm meest enam-vähem ühel ja samal ajal tähe parallaksi ja selle abil kauguse Maast: Struve Tartus, Bessel Königsbergis ja Šoti kuninglik astronoom Thomas Henderson Lõuna-Aafrikas.

1851. aastal tehti Königsbergi tähetornis esimene täieliku päikesevarjutuse foto (dagerrotüüp).

Uuesti küündis Königsbergi tähetorni kuulsus peaaegu Besseli-aegsele tasemele F. G. W. Struve lapselapse Karl Hermann Struve (1854–1920) ajal, kes oli direktor aastail 1895–1904.

Observatoorium purustati 1944. aasta augustis, mil Königsbergi pommitasid Suurbritannia õhuväe lennukid.
Keigo Higashino

**Keigo Higashino** (jaapani keeles 東野 圭吾 *Higashino Keigo*; sündinud 4. veebruaril 1958) on Jaapani kirjanik.

Higashino sündis ja kasvas üles Ōsaka Ikuno linnaosas. Ta õppis Ōsaka prefektuuriülikoolis elektrotehnikat. Ülikooli ajal hakkas ta kriminaalromaane kirjutama. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta 1981. aastast autoelektroonikaettevõttes Denso. 1985. aastal pälvis ta Edogawa Rampo auhinna. Pärast seda kolis ta Tōkyōsse ning hakkas elukutseliseks kirjanikuks. 1999. aastal pälvis ta romaani "Himitsu" (秘密, 'Saladus') eest Jaapani Kriminaalkirjanike Seltsi auhinna.

Higashinod auhinnati 2005. aastal ilmunud romaani "Andunud kahtlusalune X" (容疑者Xの献身 *Yōgisha X no Kenshin*) eest 2006. aastal Naoki auhinna ja Honkaku põnevikuauhinnaga.

Tema romaanide põhjal on tehtud telesarju ja filme.

## Eesti keeles ilmunud teosed
* "Andunud kahtlusalune X", Tänapäev 2017. Tõlkinud Margit Juurikas.

## Välislingid
*http://www.booksfromjapan.jp/authors/item/648-keigo-higashino
*Jaapani menuraamat ilmus eestikeelsena, ERR, 20. detsember 2017
Yōko Ogawa

**Yōko Ogawa** (jaapani keeles 小川 洋子 *Ogawa Yōko*; sündinud 30. märtsil 1962 Okayamas) on jaapani naiskirjanik.

Ogawa lõpetas Waseda ülikooli. Ta alustas loomingulist kirjutamist 1986. aastal. Tema debüütteos, jutustus 揚羽蝶が壊れる時 *Agehachō ga kowareru toki*, pälvis Kaieni auhinna.

Ta elab Ashiyas koos abikaasa ja pojaga.

## Eesti keeles ilmunud teosed
*"Majapidaja ja professor" (博士の愛した数式 *Hakase no ai shita sūshiki*), Varrak, 2012.
*"Kustunud mälestuste saar" (密やかな結晶 *Hisoyaka no kesshō*, tõlkinud Alari Allik), Postimees, 2021.

## Tunnustus
* Akutagawa auhind (1990)
* Tanizaki auhind (2006)
* Izumi Kyōka auhind (2004)
* Yomiuri auhind (2004)
* Shirley Jacksoni auhind (2008)
Aleksander Laipman

**Aleksander Laipman** VR I/3 (ka Aleksander Laipmann; 2. detsember 1886 Araste küla, Vigala vald, Läänemaa – 12. veebruar 1920) oli Eesti sõjaväearst.

Ta õppis Tallinna gümnaasiumis, lõpetas Tartu Ülikooli, oli EÜS-i liige.  

Kui puhkes esimene maailmasõda, mobiliseeriti ta noore arstina Vene Põhjarindele. 1916. aastal kinkis ta Eesti Rahva Muuseumile tarvitamiseks kõlbmatu Austria kuulipilduja. Eesti väeosade organiseerimisest alates oli seal arst.  

Suri Eesti sõjaväearstina, Kopli Sõjaväehaiglas Vene valgekaartlaste seas puhkenud Kopli tüüfuseepideemia ohjeldamisel, nakatudes ka ise. 

## Tunnustus
*Vabadusristi I liigi 3. järk

## Isiklikku
Tema isa oli Bernhard Laipman.

## Viited

## Kirjandus
* Dr. Aleksander Laipmann. Tallinna Teataja, nr. 35, 12. veebruar 1920

## Välislingid
* Aleksander Laipman, EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940.
Täisterajahu

**Täisterajahu** on jämeda jahvatusega jahu, millesse on jäetud täies ulatuses kliid ja peaaegu kogu iduosa. See on tumedama värvuse ja halvemate küpsetusomadustega, kuid tervislikuks peetav jahu.
Artūrs Silgailis

**Artūrs Mihails Silgailis** (13. november 1895 Dobele kreis – 15. august 1997 Oshawa, Ontario provints) oli Läti sõjaväelane. Teise maailmasõja ajal oli ta Läti Leegioni kindralinspektori Rūdolfs Bangerskise staabiülem.

Ta lõpetas aastal 1912 Riia reaalkooli, seejärel töötas paar aastat raamatupidajana ja aastal 1915 lõpetas kiirendatud kursused Vilno sõjakooli juures. Esimesest maailmasõjast võttis ta osa 426. Panevėžysi jalaväepolgu koosseisus. Aastal 1916 viidi ta üle Balti laevastiku staapi Sveaborgis. Pärast Oktoobrirevolutsiooni jäi ta Soomesse, Soome kodusõja ajal kuulus ta põrandaalusesse organisatsiooni, mis võitles bolševike vastu.

Aastal 1918 asus ta Riiga, kus asus teenima Landesveeri, kus ta osales lahingutes Kuramaal, samuti osales ta bolševike väljaajamises Riiast. Samuti teenis ta Loodearmees Nikolai Judenitši alluvuses. Aastal 1919 asus ta teenima Läti armees.
Gorki-nimeline filmistuudio

**Gorki-nimeline filmistuudio** on Moskvas asuv filmistuudio. Stuudio on nimetatud vene kirjaniku Maksim Gorki järgi. Stuudio on üks Venemaa vanimaid ja suurimaid.

Stuudio asutati 1915 kinoateljeena Rus (vene keeles Киноателье «Русь»). Hiljem on stuudio kandnud eri nimetusi ja viimane nimevahetus oli 2003.

## Välislingid
*Stuudio koduleht
Algimantas Butnorius

**Algimantas Butnorius** (20. november 1946 Kaunas – 30. oktoober 2017) oli Leedu maletaja, rahvusvaheline meister ja suurmeister males.

1967–1973 õppis ta ajakirjandust Vilniuse ülikoolis. 1975–1989 töötas ta telekanalis Lietuvos TV. 1975–1989 oli ta ka Leedu NSV maleliidu esimees.

Butnorius tuli Leedu NSV ja Leedu meistriks aastatel 1967, 1970, 1973, 1975, 1976, 1980, 1982 ja 1993.

Ta osales maleolümpial Leedu meeskonnas aastatel 2000, 2004 ja 2006.

Butnorius oli ka Leedu ajakirjanike liidu liige.

Alates 2014. aastast mängis ta Monaco eest.

## Viited
Predazzo

**Predazzo** (itaalia keeles 'suur heinamaa') on 4562 elanikuga küla ja vald Põhja-Itaalias Trento provintsis, umbes 58 km Trentost kirdes Val di Fiemmes. See on üks peamisi Val di Fiemme keskusi (teine on Cavalese) ja on tänu eriti soodsale geograafiale ka kõige rahvarohkem ja kõige suurema territooriumiga Val di Fiemmes. See on tähtis maanteeühendus Fiemme ja Fassa oru ning Primiero piirkonna vahel. Predazzo on kõige rahvarohkem dell'Avisio orgudest, samuti rahvaarvult 17. vald Trento provintsis. Predazzo valla territoorium on suuruselt (109,84 km²) 9. vald Trento provintsis (kuigi idapiir ei järgi maismaa olusid: piir Primiero alaga ei paikne Passo Rolle veelahkmel, vaid rohkem kui 6 km allpool, just Paneveggio linna kohal). Kuid ajaloolistel põhjustel ei ole Predazzo Val di Fiemme keskus (ka mitte eemalolev keskus) ja elanikkond sõltub paljude teenuste osas teistest Val di Fiemme linnadest.

## Geograafia

Predazzo külgneb järgmiste valdadega: Moena, Tesero, Panchià, Ziano di Fiemme, Primiero San Martino di Castrozza, Canal San Bovo, Nova Levante ja Nova Ponente. Paiknedes Travignolo jõe (Pale di San Martino Dolomiitidest) ja Avisio jõe (Marmolada tipust) liitumiskohas, on see Val di Fiemme kõige kõrgemas osas. Maanteel linnast Passo Rolleni on Forte Dossaccio, Austria kindlus Esimesest maailmasõjast. Predazzo linn on osa järgmistest: looduspark, Parco Naturale Paneveggio - Pale di San Martino, Magnifica Comunità di Fiemme ja Comprensorio della Valle di Fiemme (C1).

Predazzo ilmaga tegeleb Stazione meteorologica di Predazzo.

## Asulad ja paigad

Predazzo jaguneb 8 linnaosaks ja 6 asulaks: Bellamonte, Paneveggio, Mezzavalle, Fol, Coste ja Zaluna. Pè de Pardac (Piè di Predazzo) on ajalooline keskus ja see paikneb Sommavilla ja Molini vahel. Molin asub Predazzo lääneosas, Pelenzana jalamil, ja on nime saanud 20. sajandi algul esinenud veskite ja kanalite järgi. Enne elektrivalguse tulekut kasutasid paljud tootjad tegelikult kanalite kaudu juhitud vee hüdraulilist jõudu. Somaìlat (Sommavilla), mis paikneb väljaku ääres, peetakse vanalinna osaks ja see tähistab Travignolo oru otsa. Predazzost põhjas asuv Iscia külgneb Poz'i ja Sommavillaga ning seal on mitu ajaloolist ehitist ja aita. Poz on üsna hiljutine linnaosa, munitsipaalveejuhtme lähedal Predazzost põhjas ja Mulati mäe jalamil. Selle kõrval on Birreria, mis on saanud nime pruulikoja järgi (praegu suletud) Predazzo põhjapoolse väljapääsu juures. Borgonuovo on uusim Predazzo osa. Uusi maju on ehitatud hipodroomi ja jalgpalliväljaku juurde. See asub Predazzost lõunas. Travignolo tähistab piiri linnaosa ja Molin Borgonuovo vahel.

## Sõpruslinnad

* Hallbergmoos, Saksamaal, aastast 1994
* Ferrere, Itaalias, aastast 2005

## Suusahüpped

Suusahüpped ja kahevõistluse suusahüpete osa peeti seal, kui peeti 1991. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused, 2003. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused ja 2013. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused.

## Tuntud inimesi

* Giovanni Battista Stucchi, alpinist ja partisan
* Ivo Pertile, suusahüppaja

## Välislingid

* Linna koduleht
Rabbi (Trento)

**Rabbi** (saksa keeles *Rabben*) on vald (*comune*) Põhja-Itaalias Trento provintsis, umbes 40 km Trentost loodes. Valla pindala on 132,4 km². 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1447 inimest.

Rabbi külgneb järgmiste valdadega: Ulten, Martello, Bresimo, Peio, Malé, Mezzana, Commezzadura ja Pellizzano.
Aloja kirikumõis

**Aloja kirikumõis** (saksa keeles *Pastorat Allendorf*, läti keeles *Alojas mācītājmuiža*) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Aloja kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Limbaži piirkonnas Alojas.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel ei kuulunud mõisale 1816. aastal ühtki adramaad maad, ka ei allunud sellele mitte ühtki hinge. Sama kehtib ka teiste aastate kohta, mille kohta andmed on olemas.

## Viited

## Kirjandus
* *Baltisches historisches Ortslexikon*. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990. Lk 16.
Hilma Granqvist

**Hilma Natalia Granqvist** (17. juuli 1890 Sipoo vald – 25. veebruar 1972 Helsingi) oli soomerootsi antropoloog, Edvard Westermarcki õpilane.

1932. aastal Åbo Akademis doktorikraadi kaitsnud Hilma Granqvist oli esimene sotsioloogias filosoofiadoktori kraadi omandanud soome naine.

## Publikatsioone
*
*1931: *Marriage conditions in a Palestinian village* I. Helsingfors: Societas Scientiarum Fennica
*1935: *Marriage conditions in a Palestinian village* II. Helsingfors: Societas Scientiarum Fennica
*1947: *Birth and childhood among the Arabs: studies in a Muhammadan village in Palestine.* Helsingfors; Söderström. (Reprinted 1975, New York: AMS Press. ISBN 0-404-57447-5)
*1950: *Child problems among the Arabs: Studies in a Muhammadan village in Palestine.* Helsingfors : Söderstrøm
*1965: *Muslim death and burial: Arab customs and traditions studies in a village in Jordan.* Helsingfors: Societas Scientiarum Fennica
*1981: *Portrait of a Palestinian village: The photographs of Hilma Granqvist.* Editor Karen Seger, with a foreword by Shelagh Weir. London: Third World Centre for Research and Publishing. ISBN 0-86199-006-4

## Viited

## Kirjandus
* 
* Naili, Falestin (2007): "L’oeuvre de Hilma Granqvist: L’Orient imaginaire confronté à la réalité d’un village palestinien." *Revue d’Etudes Palestiniennes*, 105, pp. 74–84.
* Naili, Falestin (2008): "Hilma Granqvist, Louise Baldensperger et la ‘tradition’ de rencontre au village palestinien d’Artas." *Civilisations* 57, pp. 126–138.
* Sirignano, Rosanna (2012): "Mother and Child in Palestine: the Artas material in Hilma Granqvist's Nachlass at the Palestine Exploration Fund." *Studi Interculturali* 3/2013, pp.&nbsp;159–181. Mediterránea, Centro di Studi Interculturali, Trieste. ISBN 978-1-291-59885-8
* Weir, Shelagh (1975): "Hilma Granqvist and Her Contribution to Palestine Studies." *Bulletin of the  British Society for Middle Eastern Studies*, 2, 1, pp. 6–13. 
* Weir, Shelagh (2012): "A pioneering anthropologist." *Palestine, The Middle East in London*, vol 8, No. 4, April–May 2012, pp. 16-17.
* Willman, Jarkko (1997): *Ideal och verklighet: Hilma Granqvists studier av "Kvinnorna i Gamla testamentet" åren 1921–1925*. Åbo: Åbo Akademi. ISBN 952-12-0033-2.

## Välislingid
* Elulugu Helsingi Ülikooli kodulehel
* Hilma Granqvist. 375 humanists 6.4.2015. Helsingi Ülikool
Ristiusu Arheoloogia Muuseum

**Ristiusu Arheoloogia Muuseum** oli Tartu Ülikooli usuteaduskonna juures tegutsenud muuseum, mis kogus ja säilitas kirikliku arheoloogia mälestusmärke.

Muuseum asutati 1921. aastal, seda juhatas Tartu Ülikooli ajaloolise usuteaduse õppetooli juhataja professor Olaf Sild. Muuseum kasvas välja 1870. aastatel usuteaduskonna juurde loodud piiblite ja kiriklike esemete kogust. 1928. aastal nimetati muuseum ümber **usuteadusliku arheoloogia kabinetiks**. 1939. aasta aprilli lõpust sai see ülikooli õppeasutuste nimede korrastamise käigus uueks nimeks ristiusu arheoloogia kabinet. Kabinet suleti 31. augustil 1940.

## Viited
Leho Ainsaar

**Leho Ainsaar** (sündinud 10. juunil 1963) on eesti geoloog. Alates 2008. aastast on ta Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudi direktor.

2001. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoriväitekirja "The Middle Caradoc facies and faunal turnover in the late Ordovician Baltoscandian Palaeobasin: sedimentological and carbon isotope aspects".

2002−2007 oli ta Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna prodekaan.

2018-2019 Tartu Ülikooli Ökoloogia ja maateaduste instituudi direktor

2020-         Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna dekaan

* 2006 Tartu Ülikooli aumärk
* 2013 Tartu Ülikooli medal

## Viited
Endzele mõis

**Endzele mõis** (saksa keeles *Henselshof*, läti keeles *Endzeles muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Jeri vallas Endzeles.

## Ajalugu
Hilisema Endzele ja Virķēne mõisa ala koosneb Orboteni nime kandnud ja Johann Ruischile ning hiljem Johann Bolkenile kuulunud 1 ja 1/2 adramaa suurustest aladest, mille läänistas Wolter von Plettenberg 1520. aastal Ruddelinile. Teise osa moodustas poole adramaa suurune Hermann Stenhusile ja hiljem Remmert von Rönnenile kuulunud valdus. Need alad läksid aastaks 1599 Nikolaus Ruddelini ja Margaretha Akeni valdusse. Rootsi ajal andis kuningas Gustav Adolf mõisa Michael Engelhardi valdusse. Aastal 1676 eraldus pärandi jaotamisel sellest valdusest Endzele mõis. Aastal 1802 pantis Marie Wilhelmine von Engelhard mõisa 41 600 hõberubla eest Friedrich Gottlieb Gernetile.

1818. aastal ostis mõisa 19 550 hõberubla eest Johann Wilhelm von Engelhardt. 1840. aastal läks see 29 000 eest Carl von Krüdeneri valdusse. 1864. aastal ostis Woldemar Gustav Krüdener Endzele ja Oleri mõisa 60 000 hõberubla eest ülejäänud pärijatelt välja.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 5/8 adramaad, sellele allus 88 mees- ja 101 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus 2 ja 3/8 adramaad, aastal 1688 aga 4 ja 1/2 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid 3 ja 1/2, aastal 1757 aga 4 ja 5/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus neli adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid neli, aastal 1881 aga 4 ja 8/80, lisaks allus mõisale 5 ja 13/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.

## Karjamõisad
1816. aastal kuulus mõisale üks karjamõis: Bāltamuiža (*Baltamuische*).

## Pildid

BM09034Am.jpg|Endzele mõis 1800. aastal. Johann Christoph Brotze kogu


## Viited

## Kirjandus
*Hagemeister, Heinrich von. *Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 130 https://reader.digitale-sammlungen.de/de/fs1/object/display/bsb10782487_00142.html.
Paipe mõis

**Paipe mõis** (saksa keeles *Paibs*, läti keeles *Paipes muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Jeri vallas.

## Ajalugu
Mõis oli koos Tēdiņi mõisaga Holstferide suguvõsa valduseks. Johann von Holstferi tütar, kes mõisa päris, abiellus Tödwenite suguvõsasse ja pärandas mõisa oma pojale Leonhard von Tödwenile. Aastal 1755 müüs Leonhardi järeltulija Barbara Sophie Schreiterfeld mõisa 8000 taalri eest Joachim Johann von Sieversile. Aastal 1781 kuulusid mõlemad mõisad Carl von Steinile. Aastal 1828 läksid mõisad 8525 hõberubla eest Friedrich von Grote valdusse, hiljem aga sama summa eest Carl Johann von Engelhardti omandisse. 1857. aastal omandas mõisa Reinhold von Engelhardt, ostes selle teistelt pärijatelt 20 000 hõberubla eest välja.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 3/8 adramaad, sellele allus 40 mees- ning 54 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Tēdiņi mõisaga) neli adramaad, aastal 1688 aga 5 ja 7/8 adramaad. Aastal 1734 oli mõisatel adramaid 4 ja 3/4, aastal 1757 aga 6 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisate suurus 4 ja 1/5 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 1/10, aastal 1881 aga 2 ja 30/80, lisaks allus mõisale 2 ja 40/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.

## Viited

## Kirjandus
*Hagemeister, Heinrich von. *Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 132 https://reader.digitale-sammlungen.de/de/fs1/object/display/bsb10782487_00144.html.
Mikk Mutso

***[[Mikk Mutsu|Mikk Mutso]]** (sündinud 1970) on arhitekt ja publitsist.
***[[Mikk Mutso (insener)|Mikk Mutso]]** (sündinud 1976) on teedeehitusinsener, purjetaja ja ujuja.
Oleri mõis

**Oleri mõis** (saksa keeles *Ohlershof*, läti keeles *Oleru muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Jeri vallas.

Nii Oleri mõisakompleks kui ka sealsed seinamaalingud on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all. Looduskaitse all on kaks Oleri mõisa tamme.

## Ajalugu

Wilhelm Fürstenberg andis 1558. aastal selle mõisa alad 1500 marga eest Johann Schungeli valdusse. Zygmunt III Waza doneeris mõisa 1598. aastal Andreas Concreorile ja selle kasupojale Theodor Buttlerile. Rootsi ajal andis kuningas Gustav Adolf mõisa Endzele mõisa lisana Michael Engelhardi valdusse. Edaspidi kuulus mõis valdavalt sellele suguvõsale. 

1805. aastal pantis Wilhelm von Engelhard mõisa 40 000 taalri eest Heinrich August von Bockile. See loovutas mõisa 1807. aastal Franz Georg von Oettingenile, kes tasus selle eest 40 000 taalrit ja 2040 paberrubla. Ent 1808. aastal sai Wilhelm mõisa tagasi. 1812. aastal müüs ta mõisa 40 000 taalri ja 6748 paberrubla eest Ludwig Eberhard von Neuendahlile. 1818. aastal müüs too mõisa 53 000 rubla eest oma naisele Johanna Barbara von Neuendahlile; see müüs aga mõisa selsamal aastal Anton Johann von Engelhardile, kes tasus selle eest 50 000 hõberubla ja 5539 paberrubla. Too pantis 1836. aastal mõisa 36 500 hõberubla eest Carl Theodor von Krüdenerile. 1864. aastal ostis Woldemar Gustav Krüdener Oleri ja Endzele mõisa 60 000 hõberubla eest ülejäänud pärijatelt välja. 1879. aastal ostis tema vend Woldemar Krüdener mõisa temalt 142 850 hõberubla eest ära.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal neli adramaad, sellele allus 156 mees- ja 132 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus 3 ja 3/4 adramaad, nõnda ka aastal 1734. Aastal 1757 oli mõisa suurus neli adramaad, aga aastal 1823 oli see 5 ja 3/10 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 5 ja 3/10, aastal 1881 aga 5 ja 43/80, lisaks allus mõisale 5 ja 24/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.

## Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: *Brenz* ja *Ehrmek*.

## Viited

## Kirjandus
*Hagemeister, Heinrich von. *Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 124-125 https://reader.digitale-sammlungen.de/de/fs1/object/display/bsb10782487_00136.html.