Gummigutt

**Gummigutt** (ladina keeles *gummi resina guttae*, inglise keeles *gamboge*) on naistepunaliste sugukonda kuuluvate gartsiiniate (*Garcinia*) piimmahlast saadav kummivaik, samuti sellest tehtud safran- kuni sinepkollane orgaaniline värvipigment. Gummigutt kannab värvainete indeksis tähist NY 24 (Natural Yellow 24).

### Sõnavara
Sõna *guta* pärineb algselt malai keelest, eesti keelde on sõna tulnud ladina keele või saksa keele vahendusel.

Vanemas eestikeelses kunsti- ja tehnikakirjanduses on kasutusel olnud vorm *gummigutti*. Praegustes leksikonides on eelistatud vormi *gummigutt.* Kunsti- ja harrastustarvete müüjad on tänapäeval oma tootenimekirjades sageli kasutanud värvi või värvuse nimena gummiguti ingliskeelset nimetust *gamboge.*

Eesti keeles pole pigmendi nimest tuletatud värvuse nimetust.

## Saamine
Värvainet saadakse Kambodžas, Lõuna-Indias, Sri Lankal ja Borneol kasvavate gartsiiniate, nagu Hanbury gartsiinia (*Garcinia hanburyi*), gummigutipuu (*Garcinia gummi-gutta*) ja gutagartsiinia (*Garcinia morella*) piimmahlast.

Gartsiiniate koorde tehakse sisselõiked ja väljavoolanud piimmahl, kui see on kummitaolise vaigu pisarateks tardunud, kogutakse kokku. Toorsaadus sisaldab 70–80% kollast värvainet ja 20–30% läbipaistvat vesilahustuvat kummit.

## Omadused

Värvivateks komponentideks on ksantoonide ja hüdroksantoonide hulka kuuluvad aromaatsed orgaanilised ühendid.

Guttilacton.svg|Beetaguttilaktoon
Gambogasaeure.svg|Beetaguttiferiin


Gummigutt annab küllastunud tumekollase värvitooni, kuid on läbipaistev pigment ja seega vaid laseeriva värvina kasutatav. Pigment pole valguskindel ja pleegib kergesti. Tänapäeval leiab rohkem kasutust akvarellides, kusjuures seda soovitatakse kasutada vaid raamatute koloreerimiseks ja muudel objektidel, mis pole valgusele pidevalt eksponeeritud.

Aluselises keskkonnas muutub gummigutt värvuselt oranžiks, seetõttu ei sobi ta kokku aluseliste pigmentide ega ka pliivalgega.

Värv on mürgine, üle 7 grammi värvi allaneelamine põhjustab mürgistuse. 1905. aasta Teataja lisalehe artiklis on tutvustatud uusi värvide kasutuse standardeid, kus koos arseeni, vaske, pliid jm sisaldavate värvidega keelatakse gummiguti kasutamine toiduga kokkupuutuvate esemete värvimiseks.

## Kasutamine
### Värvipigmendina
Hiinas ja Jaapanis on gummigutist tehtud värvi kasutatud juba alates 8. sajandist.

Alates 17. sajandist on Euroopas seda kasutatud õli- ja akvarellvärvides, kuid kasutus on vähe dokumenteeritud ja seega halvasti jälgitav. Uurija H. Kühn tuvastas gummiguti kasutamise õlivärvis Rembrandti 1641. aastal valminud maalil "Saskia van Uylenburgh Florana".

Gummigutist ja Preisi sinisest segatud rohelist värvi tuntakse *[[Hookeri roheline|Hookeri rohelise]]* nime all, selle leiutas 19. sajandi algul roheluse nüansside edasiandmiseks kunstnik William Hooker (1779–1832), kes illustreeris Kuningliku Aiandusseltsi väljaandeid. Tänapäeva on mõlemad komponendid asendatud stabiilsemate sünteetiliste pigmentidega.

Aluspinna ettevalmistamiseks kullalehega kuldamisel tisleritöös on soojatoonilise krundina kasutatud nii gummigutti kui ka draakoniverd mitmesuguste orgaaniliste lakkidega ja piiritusega segatult.

20. sajandil on gummigutti akvarellvärvina kasutatud näiteks topograafiliste kaartide koloreerimiseks.


Pilt:The theory and practice of landscape painting in water-colours. Illustrated by a series of twenty-six drawings and diagrams in colours, and numerous woodcuts (1871) (14597037980).jpg|1871. aasta maalimisõpiku värvinäidised, gummigutt puhta ja lahjendatuna nr 2
Pilt:Rembrandt Saskia as a Flora.jpg|Rembrandt. Saskia Florana
Pilt:The birds of Europe (1837) (14728948086).jpg|Kuldtsiitsitaja kõhusulestikku kirjeldab "The birds of Europe" gummigutti-kollasena


### Ravimina
Gummigutt on Ravimiameti poolt määratletud ravimina.

Kaalu langetada soovivad inimesed kasutavad gummigutti sisaldavaid preparaate ainevahetuse kiirendamiseks ja näljatunde vähendamiseks.

## Viited

## Välislingid
* Gummigutt portaalis colourex.com
* Gummigutt kunsti- ja konserveerimismaterjalide andmebaasis CAMEO
* J. Winter. Gamboge. - Artists’ Pigments. A Handbook of Their History and Characteristics, Vol. 3: FitzHugh, E.W. (Ed.) Oxford University Press 1997, lk 143–155