open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ukraina kolmepoolne kontaktrühm

**Ukraina kolmepoolne kontaktrühm** (tuntud ka kui *kolmepoolne kontaktrühm Ida-Ukraina olukorra rahumeelseks lahendamiseks*) oli aastatel 2014–2022 eksisteerinud Ukraina, Venemaa Föderatsiooni ja Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni esindajate töörühm, mis oli loodud Ukraina Donbassi piirkonna sõja diplomaatilise lahendamise hõlbustamiseks.

Kontaktrühm loodi pärast 2014. aasta mais toimunud Ukraina presidendi Petro Porošenko valimisi. Enne tema valimist valitsesid rahutused Ukraina lõuna- ja idaosades pärast Euromaidani liikumist ja 2014. aasta Ukraina revolutsiooni. Pärast riigipeade mitteametlikku kohtumist Normandia dessandi 70. aastapäeva tähistamisel Normandias 6. juunil 2014 leiti, et Ukraina valitsuse ja Venemaa valitsuse vahelise dialoogi hõlbustamiseks tuleks luua kontaktrühm.

Kontaktrühma tegevus lõppes 2022. aasta veebruaris, kui Venemaa tungis Ukrainasse.

## Viited
Püha Aquino Thomase Usuteaduste Instituut

**Püha Aquino Thomase Usuteaduste Instituut** (ukraina keeles Інститут релігійних наук святого Томи Аквінського) on Roomas asuva Püha Aquino Thomase Paavstliku Ülikooli filiaal Kiievis.

Instituut loeb enda asutamisaastaks 1992. aastat, kui tegevust alustas teoloogiakolledž. Paavstliku ülikooli filiaalina tegutseb alates 2000. aastast.   

Instituut on katoliiklik õppeasutus ilmikutele, mis on avatud nii teiste konfessioonide kristlastele kui ka neile, kes tunnevad huvi filosoofiliste ja teoloogiliste küsimuste vastu ning soovivad levitada oma teadmisi Euroopa kultuuri kristlikest juurtest.

Õppejõude on instituudis umbes 40. Lisaks dominikaanidele õpetavad instituudis silmapaistvad spetsialistid Ukraina, aga ka Poola, Lääne-Euroopa (Itaalia, Šveits, Prantsusmaa, Suurbritannia) ja Ameerika Ühendriikide erinevatest õppeasutustest.

Õpilaste usutunnistuslik koosseis 2008. aasta seisuga:
*roomakatoliiklased  – 51%
*kreekakatoliiklased  – 11%
*õigeusklikud – 17%
*protestandid – 3%
*teised – 18%
Robert Oppenheimeri mälestusauhind

**J. Robert Oppenheimeri mälestusauhind** (inglise keeles *J. Robert Oppenheimer Memorial Prize*) oli teadusauhind, mida aastatel 1969–1984 andis välja Miami Ülikooli teoreetiliste uuringute keskus. 

Auhind asutati füüsik Robert Oppenheimeri mälestuseks ja koosnes medalist, tunnistusest ja 1000 dollari suurusest auhinnarahast. Auhind oli mõeldud tunnustamaks eelmisel aastakümnendil silmapaistva panuse eest teoreetilistesse loodusteadustesse.

## Laureaate
*1969 – Paul Dirac
*1970 – Freeman Dyson
*1971 – Abdus Salam
*1973 – Steven Weinberg
*1976 – Yōichirō Nambu
*1977 – Feza Gürsey ja Sheldon Lee Glashow
*1978 – Jocelyn Bell Burnell
*1981 – Frederick Reines
*1983 – Victor Weisskopf
*1984 – John Archibald Wheeler
Oerstedi medal

**Oerstedi medal** on auhind, millega Ameerika Füüsikaõpetajate Assotsiatsioon tunnustab märkimisväärset panust füüsika õpetamisse. See on assotsiatsiooni prestiižseim auhind.

Auhind asutati 1936. aastal ja on nimetatud taani füüsiku ja keemiku Hans Christian Ørstedi järgi. 

## Laureaate
*1940 – Robert Andrews Millikan
*1949 – Arnold Sommerfeld
*1972 – Richard Feynman
*1976 – Victor F. Weisskopf 
*1982 – Isidor Isaac Rabi
*1983 – John A. Wheeler
*1988 – Norman F. Ramsey
*1990 – Carl Sagan 
*1991 – Freeman Dyson
*1993 – Hans Bethe 
*2004 – Lawrence Krauss 
*2007 – Carl Wieman 
*2008 – Mildred Dresselhaus 
*2009 – George Smoot

## Vaata ka
*Richtmyeri mälestusauhind
Richtmyeri mälestusauhind

**Richtmyeri mälestusauhind** (inglise keeles *Richtmyer Memorial Award*) on füüsikahariduse auhind, mida annab igal aastal välja Ameerika Füüsikaõpetajate Assotsiatsioon.

Auhind on nimetatud ameerika füüsiku ja pedagoogi Floyd Richtmyeri järgi. 

## Laureaate
*1941 – Arthur Holly Compton
*1945 – Isidor Isaac Rabi
*1947 – Robert Oppenheimer
*1950 – John Hasbrouck Van Vleck
*1952 – Enrico Fermi
*1953 – Edward Mills Purcell
*1954 – John Archibald Wheeler
*1955 – Eugene Paul Wigner
*1956 – Walter Houser Brattain
*1957 – Emilio Gino Segrè
*1959 – Charles Hard Townes
*1960 – James Van Allen
*1961 – William Alfred Fowler
*1962 – Thomas Gold 
*1964 – Fred Hoyle 
*1966 – Murray Gell-Mann
*1967 – Robert Henry Dicke 
*1969 – Subrahmanyan Chandrasekhar
*1974 – Steven Weinberg 
*1975 – Riccardo Giacconi 
*1986 – Leon Max Lederman 
*1990 – Steven Chu 
*1992 – Kip Thorne 
*1994 – Sheldon Lee Glashow 
*1996 – Carl Wieman
*1998 – Douglas Dean Osheroff
*2000 – William Daniel Phillips 
*2007 – Alexei Filippenko
*2009 – Vera Rubin 
*2012 – Brian Greene

## Vaata ka
*Oerstedi medal
Ajalooline pragmaatika

**Ajalooline pragmaatika** on uurimisvaldkond, mis uurib pragmaatilisi aspekte konkreetsete keelte ajaloos. See uurib keelekasutuse erinevaid aspekte keele arengu varasemates etappides, keelekasutuse diakroonilist arengut ja uurib keele muutumise pragmaatilisi motiive. Selle eesmärk on mõista, kuidas suhtlusnormid, keele funktsioonid ja tähendused on erinevates ajaloolistes ja sotsiaalsetes kontekstides arenenud. 

Ajalooline pragmaatika lähtub pragmaatika üldpõhimõtetest, uurides keele tähenduse ja kasutuse sõltuvust kontekstist, kuid lisab sellele ajalise mõõtme, et analüüsida keelekasutuse dünaamikat minevikus. Uuringud ajaloolise pragmaatika valdkonnas on enamasti põhinenud kirjalike keelekorpuste uurimisel.

## Kujunemine ja areng
Ajalooline pragmaatika kui teadusharu sai alguse 20. sajandi lõpus. 1980.–1990. aastatel hakkasid pragmaatilised uuringud pöörama tähelepanu ajaloolistele tekstidele ning 2000. aastatel avaldasid uurijad nagu Jucker ja Taavitsainen ulatuslikke teoseid, mis süstematiseerid ajaloolise pragmaatika kui teadusharu. Ajalooline pragmaatika tugineb pragmaatikale ning uurib keelekasutuse kontekstuaalseid aspekte ja ühendab selle ajaloolise keeleteaduse meetoditega, et analüüsida keele arengut ajalises kontekstis. Ajalooline pragmaatika on eriti tihedalt seotud inglise keele ajaloolise arengu uurimisega, kuid seda on rakendatud ka teiste keelte analüüsis, nimelt saksa ja romaani keelte analüüsis.

## Peamised uurimisküsimused ja teemad
Ajalooline pragmaatika uurib, kuidas viisakusstrateegiad ja -normid on arenenud ning milline on nende seos sotsiaalsete muutustega. Näiteks keskenduvad mitmed uuringud inglise keele viisakusnormidele keskajal ja varauusajal, kasutades tekstinäiteid kirjavahetusest, kirjandusest ja kohtudokumentidest. 

Samuti on oluline uurimisala kõneaktide analüüs, mis võimaldab mõista, kuidas eri ajastutel on kasutatud lubadusi, keelde, küsimusi ja teisi kõneakte vastavalt sotsiaalsele ja kultuurilisele kontekstile.

## Olulised teadlased
Andreas H. Jucker ja Irma Taavitsainen: nende toimetatud teosed, näiteks "Historical Pragmatics", on ühed teadusharu põhiallikad.

Richard J. Watts: tema uuringud viisakuse ja selle ajaloo kohta on aidanud mõista, kuidas sotsiaalne hierarhia on mõjutanud suhtlusnorme.

Jonathan Culpeper: tuntud oma tööde poolest, mis seostavad pragmaatikat ja kirjandusuuringuid.

## Viited
Pollham

**Pollham** on vald (*Gemeinde*) Austrias Ülem-Austria liidumaal Grieskircheni ringkonnas.

Pollham asub Ülem-Polsenzis. U. 16 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 71 % on haritav maa.

## Viited
Helmholtzi medal

**Helmholtzi medal** (saksa keeles *Helmholtz-Medaille*) on teadusauhind, mis asutati 1891. aastal kui autasu teadlastele silmapaistvate saavutuste eest algselt loodus- ja tehnikateaduste ning meditsiini ja epistemoloogia valdkonnas; tänapäeval ka humanitaar- ja sotsiaalteaduste valdkonnas.

Auhind on nimetatud saksa teadlase ja filosoofi Hermann von Helmholtzi järgi. Esimesed neli medalisaajat 1892. aastal pakkus välja Helmholtz ise.

Helmholtzi medalit annab välja iga kahe aasta tagant 1992. aastast Berliini-Brandenburgi Teaduste Akadeemia. Varem korraldasid auhinna määramist Preisi Teaduste Akadeemia, Saksa Teaduste Akadeemia Berliinis (1946. aastast) ja Saksa DV Teaduste Akadeemia.

## Laureaate
### 1892–1945
*1892 – Robert Wilhelm Bunsen, William Thomson 
*1898 – Rudolf Virchow
*1904 – Santiago Ramón y Cajal
*1906 – Antoine Henri Becquerel
*1914 – Max Planck
*1918 – Wilhelm Conrad Röntgen


### 1946–1990
*1959 – Otto Hahn, Gustav Hertz, Max von Laue
*1961 – Niels Bohr
*1964 – Paul Dirac
*1971 – Vladimir Fock
*1975 – Louis de Broglie, Andrei Kolmogorov
*1981 – Pjotr Kapitsa
*1987 – Aleksandr Prohhorov 


### alates 1994
*1994 – Manfred Eigen
*1996 – Noam Chomsky 
*1998 – Roger Penrose 
*2000 – Jürgen Habermas 
*2014 – Murray Gell-Mann 
*2022 – Katalin Karikó

## Viited
Niels Bohri medal

**Niels Bohri medal** (ka *Niels Bohri rahvusvaheline kuldmedal*; taani keeles *Niels Bohr-medaljen*, inglise keeles *Niels Bohr International Gold Medal*) on rahvusvaheline inseneriteaduse auhind, mida antakse alates 1955. aastast "inseneri või füüsiku silmapaistva töö eest aatomienergia rahumeelsel kasutamisel". 

Medalit haldab Taani Inseneride Selts koostöös Niels Bohri Instituudi ja Taani kuningliku teaduste akadeemiaga. Aastatel 1955–1982 jagati seda kümnel korral ja 2013. aastal hakati taas välja andma.

Auhind on nimetatud taani füüsiku Niels Bohri järgi. Esimene auhinnasaaja oli Niels Bohr ise, kes sai medali seoses oma 70. sünnipäevaga.

## Laureaate
*Niels Bohr, 1955
*John Cockcroft, 1958
*Pjotr Kapitsa, 1965
*Isidor Isaac Rabi, 1967
*Werner Karl Heisenberg, 1970
*Richard Feynman, 1973
*Hans Bethe, 1976
*Charles H. Townes, 1979
*John Archibald Wheeler, 1982
*Alain Aspect, 2013
*Jens Nørskov, 2018
*Ewine van Dishoeck, 2022
Soome seente punane nimestik

Alljärgnevates nimekirjades on seened 2019. aasta seisuga .

## Soome punase nimestiku ohustatuse kategooriad
*Piirkonnas välja surnud (*Regionally extinct, RE*)
*Kriitilises seisundis (*Critically endangered, CR*)
*Väljasuremisohus (*Endangered, EN*)
*Ohualtid (*Vulnerable, VU*)
*Ohulähedased (*Near threatened, NT*)
*Soodsas seisundis (*Least concern, LC*)
*Puuduliku andmestikuga (*Data deficient, DD*)
*Mittehinnatavad (*Not applicable, NA*)
*Hindamata (*Not evaluated, NE*)

## Piirkonnas välja surnud liigid (''RE'')
**	[[Amaurodon viridis]]	*
**	[[Hohenbuehelia mustialensis]]	*
**	[[Hygrophorus calophyllus]]	*
**	Lindtneria trachyspora	* – ogaeoseline ebapoorik
**	Poronia punctata	* – täpiline jalgnööbik

## Kriitilises seisundis liigid (''CR'')

## Väljasuremisohus liigid (''EN'')

## Ohualtid liigid (''VU'')

## Ohulähedased liigid (''NT'')

## Soodsas seisundis liigid (''LC'')
Siia kuulub 2864 liiki.

## Puuduliku andmestikuga liigid (''DD'')
Siia kuulub 661 liiki.

## Mittehinnatavad liigid (''NA'')
Siia kuulub 77 liiki.

## Hindamata liigid (''NE'')
Siia kuulub 1285 liiki.

## Viited
Pram

**Pram** on vald (*Marktgemeinde*) Austrias Ülem-Austria liidumaal Grieskircheni ringkonnas.

Pram asub Hausruckviertelis. U. 9 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 82 % on haritav maa.

## Viited
Sclerogastraceae

***Sclerogastraceae*** on kandseente sugukond.

## Perekondi
**[[Sclerogaster]]*

## Välislingid
* ''Sclerogastraceae'' andmebaasis eElurikkus
Myriostoma

***Myriostoma*** on kandseente hulka kuuluv seente perekond.

## Liike
**Myriostoma coliforme* – pipratopsiseen, pipratopsik

## Välislingid
* ''Myriostoma'' andmebaasis eElurikkus
23. suurtükiväepolk

**23. suurtükiväepolk** oli Teise maailmasõja ajal NSV Liidu Punaarmee koosseisus formeeritud suurtükiväeosa, mis kuulus 7. Eesti Laskurdiviisi koosseisu.

23. suurtükiväepolgu (vene k. *23-й артиллерийский полк, 23-й артиллерийский ордена Суворова II степени полк*) (s/o 16610) relvastuses oli 1945. aastal 12 x 122-mm haubitsat ja 20 x 76-mm polgukahurit.

## Juhid ja koosseis
### Juhtkond
;Polgukomandörid:
*kapten Aleksander Pais (−20. november 1942)
*alampolkovnik Karl Aru (20. november 1942 –)
*alampolkovnik Arnold Poolus 
*alampolkovnik Kaarel Uibo (1943/1944)  (*Карл Уйбо*)  (1900–1958)
*alampolkovnik  Eduard-August Lemming (1944) (1906–1989)
*major Rihard Linnas (1945)
;staabiülem 
* vanemleitnant Harri Lessel
*alampolkovnik  Valter Jaek (1901–1970)
* major Julius Kott
* major Eduard Lemming (1944)
;polgukomissar
* komissar, pataljonikomissar Aleksander Teetsov
*komandöri asetäitja poliitalal alampolkovnik Aleksander Teetsov

### 23. suurtükiväepolgu koosseis
*1. divisjon, kapten Valdur Hannula (1942. aasta märtsist – 1943)
*2. divisjon, kapten Arnold Poolus
*3. divisjon, kapten Aleksander Lenk, major Eduard Mürk

Punaarmee jalaväediviisi suurtükipolku kuulusid suurtükidivisjonid, igas:
* kaks suurtükipatareid, milles 4 × 76 mm polgukahurit
* üks suurtükipatarei, milles 4 × 122 mm haubitsat

## Vaata ka
*Teises maailmasõjas osalenud eesti väeosade loend

## Viited

## Välislingid
*23-й артиллерийский полк 249 ЭСД, pribfront.ru
*Журналы боевых действий 23 ап, pamyat-naroda.ru
Sclerogaster

***Sclerogaster*** on kandseente perekond.

## Liike
**[[Sclerogaster hysterangioides]]*

## Välislingid
* ''Sclerogaster'' andmebaasis eElurikkus
Mäesuusatamine olümpiamängudel

**[[Mäesuusatamine|Mäesuusatamises]] [[taliolümpiamängud]]el** on võisteltud kõikidel taliolümpiamängudel alates 1936. aastast, mil Saksamaal Garmisch-Partenkirchenis võisteldi Alpi kahevõistluses.

1948. aastal Chamonixs võeti kiirlaskumine ja slaalom olümpiakavva eraldi aladena. Suurslaalom sai olümpiaalaks Oslo taliolümpiamängudel 1952. aastal (nii meestele, kui naistele) ja ülisuurslaalom esmakordselt 1988. aastal Calgarys

Aastatel 1948–1980 olid taliolümpiamängud ka olümpia-aastate maailmameistrivõistlused, kusjuures paarisarvulistel mitteolümpiaaastatel peeti eraldi võistlusi. Selle aja jooksul said olümpiamedalistid Rahvusvaheliselt Suusaliidult (FIS) sama metalli lisamedali.

## Medalitabel

Allolevas tabelis on toodud taliolümpiamängude mäesuusatamise medalite arv riikide lõikes aastatel 1936–2022. Paremusjärjestuse saamiseks loetakse kokku kuldmedalid, siis hõbemedalid ja seejärel pronksmedalid.

## Vanuse rekordid

* Noorim võitja:
** Naised: Mikaela Shiffrin (18) Sotši 2014; kuld slaalomis.
** Mehed: Toni Sailer (20) Cortina d'Ampezzo 1956; kuld slaalomis, suurslaalomis ja kiirlaskumises.
* Vanim kuldmedalist:
** Naised: Michaela Dorfmeister (32-) Torino 2006; kuld super-G.
** Mehed: Bode Miller (36) Sotši 2014; pronks super-G.
* Noorim medaliomanik:
** Naised: Traudl Hecher (16) Squaw Valley 1960; pronks kiirlaskumises.
** Mehed: * Henrik Kristoffersen (19) Sotši 2014; pronks slaalomis.
* Vanim medaliomanik:
** Mehed: Johan Clarey (41) Peking 2022; hõbe kiirlaskumises

## Välislingid

*Mäesuusatamise tulemused Sports Reference veebilehel
*Mäesuusatamise tulemused Ski-db.com veebilehel
Bad (album)

**"Bad"** on Michael Jacksoni seitsmes stuudioalbum. See ilmus 1987. aasta augustis.

Album kirjutati ja salvestati aastatel 1985–1987.  "Bad" oli Jacksoni kolmas ja ühtlasi viimane koostöö produtsent Quincy Jonesiga. Peamiselt sisaldab album popmuusika, tantsumuusika ja R&B elemente. Lisaks ka funki, souli, džässi, roki ja hard rocki elemente.

Albumit müüdi esimesel nädalal USA-s üle 2 miljoni eksemplari. Album saavutas Billboardi parimate popalbumite edetabelis esikoha ja üheteistkümne kordse plaatinaplaadi staatuse. Samuti jõudis see esikohale kahekümne neljas teises riigis ja oli 1987. ja 1988. aastal enimmüüdud album kogu maailmas. Album sai kriitikutelt väga positiivseid hinnanguid; eriti kiideti Jacksoni vokaali ning rikkalikku ja lihvitud produktsiooni. Albumilt ilmus üheksa singlit.

## Lood
#"Bad" – 4:07
#"The Way You Make Me Feel" – 4:57
#"Speed Demon" – 4:01
#"Liberian Girl" – 3:53
#"Just Good Friends" – 4:06
#"Another Part of Me" – 3:54
#"Man in the Mirror" – 5:20
#"I Just Can’t Stop Loving You" – 4:11
#"Dirty Diana" – 4:41
#"Smooth Criminal" – 4:17
#"Leave Me Alone" (CD, digitaalne ja 2001. aasta kasseti lisalugu) – 4:40
Rhodotarzetta

***Rhodotarzetta*** on liudikulaadsete perekond.

## Liike
**[[Rhodotarzetta rosea]]*

## Välislingid
* ''Rhodotarzetta'' andmebaasis eElurikkus.
Xenasmataceae

***Xenasmataceae*** on pilvikulaadsete seltsi kuuluv sugukond seeni.

## Perekondi
**[[Xenasma]]*
**[[Xenasmatella]]*

## Välislingid
* ''Xenasmataceae'' andmebaasis eElurikkus
Xenasma

***Xenasma*** on pilvikulaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.

## Liike
**[[Xenasma pruinosum]]*
**[[Xenasma pulverulentum]]*
**[[Xenasma rimicola]]*
**[[Xenasma tulasnelloideum]]*

## Välislingid
* ''Xenasmataceae'' andmebaasis eElurikkus
Kübaranõel

**Kübaranõel** on pikk ehtenõel kübara vm peakatte kinnitamiseks soengu külge, enamasti 15–20 cm pikk ja kaunistatud peaga. Lääne-Euroopa kultuuris on see olnud ainult naiste ehe ja aksessuaar.

## Pildid

Charles Dana Gibso hatpin girl.jpg|Charles Dana Gibson. Kübarat kinnitav tüdruk.
Brooklyn Museum - Pinning the Hat (Le Chapeau épinglé) - Pierre-Auguste Renoir.jpg|Pierre-Auguste Renoir. Kübaranõel (Le Chapeau épinglé). Värviline lito 1898. Brooklyn Museum
Colleen Moore.jpg|Colleen Moore. Klaasnegatiiv. 1920


## Viited
Juha Lappalainen

**Juha Lappalainen** (sündinud 3. veebruaril 1973 Vantaas) on endine soome maadleja ning praegune maadlustreener. Ta võistles nii Kreeka-Rooma- kui ka vabamaadluses. Ta esindas Ylä-Tikkurilan Kipinää klubi ja treener oli Esa Murtoaro.

2000. aastal võistles ta Sidney olümpiamängudel, kus osales Kreeka-Rooma maadluse kehakaalus -69 kg.

Aastatel 2013–2016 ja 2022–2024 töötas Lappalainen Soome maadluskoondise peatreenerina. Aastast 2025 alustas tööd Eesti Kreeka-Rooma maadluse täiskasvanute koondise peatreenerina.
Xenasmatella

***Xenasmatella*** on pilvikulaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.

## Liike
**[[Xenasmatella alnicola]]*
**[[Xenasmatella ardosiaca]]*
**[[Xenasmatella christiansenii]]*
**[[Xenasmatella tulasnelloidea]]*
**[[Xenasmatella vaga]]*
**[[Xenasmatella wuliangshanensis]]*

## Välislingid
* ''Xenasmatella'' andmebaasis eElurikkus
Mythicomyces

***Mythicomyces*** on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.

## Liike
**[[Mythicomyces corneipes]]*

## Välislingid
* ''Mythicomyces'' andmebaasis eElurikkus.
Deviodontia

***Deviodontia*** on klassi *[[Agaricomycetes]]* kuuluv kandseente perekond.

## Liike
**[[Deviodontia pilaecystidiata]]*

## Välislingid
* ''Deviodontia'' andmebaasis eElurikkus.
Mystinarius

***Mystinarius*** on šampinjonilaadsete seltsi vöödikuliste sugukonda kuuluv seente perekond.

## Liike
**[[Mystinarius lustrabilis]]*

## Välislingid
* ''Mystinarius'' andmebaasis eElurikkus
Boliniales

***Boliniales*** on kottseente selts. 

## Sugukondi
**[[Boliniaceae]]*

## Välislingid
* ''Boliniales'' andmebaasis eElurikkus
Boliniaceae

***Boliniaceae*** on kottseente sugukond. 

## Perekondi
* *[[Camarops]]*
* *[[Endoxyla]]*

## Välislingid
* ''Boliniaceae'' andmebaasis eElurikkus
Camarops

***Camarops*** on kottseente perekond. 

## Liigid
* *[[Camarops alborugosa]]*
* *[[Camarops amorpha]]*
* *[[Camarops antillana]]*
* *[[Camarops biporosa]]*
* *[[Camarops flava]]*
* *[[Camarops goossensiae]]*
* *[[Camarops hypoxyloides]]*
* *[[Camarops macrocenangium]]*
* *[[Camarops microspora]]*
* *[[Camarops nigricans]]*
* *[[Camarops ohiensis]]*
* *[[Camarops petersii]]*
* *[[Camarops podocarpi]]*
* *[[Camarops polysperma]]*
* *[[Camarops rickii]]*
* *[[Camarops rogersii]]*
* *[[Camarops rostratus]]*
* *[[Camarops sacciformis]]*
* *[[Camarops scleroderma]]*
* *[[Camarops spathulata]]*
* *[[Camarops tubulina]]*
* *[[Camarops ustulinoides]]*

## Välislingid
* ''Camarops'' andmebaasis eElurikkus
Mythicomycetaceae

***Mythicomycetaceae*** on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv sugukond seeni.

## Perekondi
**[[Mythicomyces]]*

## Välislingid
* ''Mythicomycetaceae'' andmebaasis eElurikkus.
QSZ-92

**QSZ-92** on Hiina poolautomaatpüstol. Relv konstrueeriti Norinco tehases ning seda on eksporditud mitmesse riiki. Lisaks on mitmel pool valmistatud selle koopiaid.

## Kasutajad
* 
* 
* 
** 
* 
*
MP-443 Gratš

**MP-443 Gratš** (vene keeles MП-443 Грач ('künnivares')) on Vene poolautomaatpüstol. See on alates 2003. aastast Vene sõjaväe ja politsei standardne käsirelv (muud variandid on Makarov, GŠ-18 ja SR-1 Vektor). Püstolit hakati katsetama 1993. aastal.

## Kasutajad
* 
* 

## Vaata ka
* Beretta M9
* Zastava CZ99
* Udav

## Allikad
* Оружие, которое нам выбирают. // журнал "Мастер-ружьё", № 54, 2001. стр.54-58
* Ireneusz Chloupek. Następca Makarowa. // „Komandos”. nr 11 (109), 2001. str. 71-75.
* Ю. Пономарёв. Новобранец «Ярыгин» // журнал «Калашников. Оружие, боеприпасы, снаряжение» № 6, 2003. стр.6-14
Heckler & Koch HK45

**Heckler &#38; Koch HK45** on Saksa poolautomaatpüstol. Seda toodab 2006. aastast Heckler & Koch moonale .45 ACP.

## Kasutajad
* 
* 
* 
* 

## Vaata ka
* Heckler & Koch P30

## Välislingid
*Koduleht
Chemi-Pharm

**AS Chemi-Pharm** on Ruth Oltjeri asutatud Eesti ettevõte, mis tegeleb desinfektantide, isikliku hügieeni vahendite, puhastus- ja erihooldustoodete väljatöötamise, tootmise ja turustamisega. 

Rohkem kui 90% Eesti haiglatest kasutab ettevõtte tooteid. Ettevõte on tuntud ka oma nahahooldusbrändi D'DIFFERENCE ning tervise- ja farmaatsiatoodete brändi Medihex poolest. 

## Ajalugu ja tegevus
AS Chemi-Pharm on Äriregistris registreeritud 16. aprillil 1997. 

2019. aastal koliti 5000 m2 Saku tootmiskompleksi, kus eriline rõhk on pandud targa tootmise edendamisele. 

2020. aastal koroonapandeemia ajal varustas Chemi-Pharm Eesti haiglaid ja muid asutusi hädavajalike desinfektsioonivahendite ja antiseptikumidega. 

2021. aastal pälvis ettevõte auhinnad "Aasta ettevõte 2021" ning "Aasta innovaator 2021". 

Ettevõttel on oma tootearenduslabor.

Chemi-Pharmi tooteid kasutatakse laialdaselt nii meditsiini- kui ka toiduainetööstuses, puhastusteenuseid pakkuvates ettevõtetes, haridusasutustes ja muudes valdkondades. Ettevõtte tooted on müügil enam kui 27 riigis, eksport moodustab üle 80% toodangust.

Chemi-Pharm on esimene Eesti Põhjamaade keskkonnamärgisega Luik (Nordic Swan) käte- ja kehakreemide tootja. 

Ettevõtte tegevus vastab standarditele ISO 9001 (kvaliteedijuhtimine), ISO 14001 (keskkonnajuhtimine) ja ISO 13485 (meditsiiniseadmete kvaliteedijuhtimine).
Lisaks on mitmele meditsiiniseadmete puhastamiseks ja desinfitseerimiseks ette nähtud tootele antud CE-märgis.

Koostöös Tartu Ülikooli, Eesti Maaülikooli, Icosageni ning ettevõttega Teadus & Tegu valmis 2021. aastal innovaatiline ninasprei Bioblock®, mis pakub kaitset koroonaviiruse vastu.

Ettevõtte juhatusse kuuluvad Ruth Oltjer ja Reza Yeganeh Khonsari. 2023. aasta oktoobrist on AS Chemi-Pharmi tegevjuht Joonas Lahe. 

## Tooteportfell
Chemi-Pharmi tootevalikus on üle 100 toote kuues põhikategoorias:
* Käte- ja nahaantiseptikumid
* Pesemisvahendid
* Nahahooldustooted
* Pindade puhastus- ja desinfitseerimisvahendid
* Meditsiiniinstrumentide puhastus- ja desinfitseerimisvahendid
* Kosmeetikatooted

Ettevõtte tooteid kasutatakse laialdaselt haiglates, hooldekodudes ja teistes meditsiinivaldkonna asutustes.

### Brändid
* D'DIFFERENCE – luksuslik kodumaine nahahooldussari, mis on valmistatud looduslikest koostisosadest
* Medihex – tervise- ja farmaatsiatoodete bränd

## Viited
Rottenbach

**Rottenbach** on vald (*Gemeinde*) Austrias Ülem-Austria liidumaal Grieskircheni ringkonnas.

Rottenbach asub Hausruckviertelis. U. 10 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 82 % on haritav maa.

## Viited
G.I. Joe (tuvi)

**G.I. Joe** (24. märts 1943 Alžiir – 3. juuni 1961 Detroiti loomaaed) oli kodutuvi, kes sai tuntuks oma kangelaslikkuse eest Ameerika Ühendriikide maaväe tuviteenistuses. New Jersey osariigis asunud väljaõppelaagris Fort Monmouthis treenitud lind oli üks sõjatuvidest, keda kasutati Teise maailmasõjas luuramise ja sidepidamise eesmärkidel. G.I. Joe kandis rõngastusel nimetust *Pigeon&nbsp;USA-43-SC&nbsp;6390*.

## Itaalias sõjategevuses
Itaalia kampaania ajal päästis G.I. Joe kohalike elanike ja 56. (London) jalaväediviisi elud Itaalia külakeses Calvi Vecchia. Suurbritannia maavägi oli pidanud rünnakuid ning võtnud küla enne kokkulepitud tähtaega sakslastelt tagasi. Neil ei olnud siiski võimalik raadioside teel õnnestumisest kuidagi teavet edastada. Ameerika Ühendriikide õhurünnak sakslaste positsioonide vastu pidi toimuma 18. oktoobril 1943.

### Täppislend sõnumiviijana
169. (London) jalaväebrigaad saatis viimase abinõuna sõnumi sõjatuvi külge kinnitatult lennubaasi. G.I. Joe jõudis täpselt õigel ajal kohale, olles lennanud 32 kilomeetrit muljetavaldavalt 20 minutiga. Pommituslennukid olid valmistumas sihtmärgi poole õhku tõusma, kuid ruleerimised katkestati, et välistada liitlaste hukkumist. Eluga pääses tänu sellele üle saja Briti sõjaväelase.

## Tunnustus
4. novembril 1946 andis Charles Keightley kindralmajorina Toweris tuvile vapruse eest üle Dickini medali, mis on loomariigis võrdväärne Aumedali või Victoria ristiga. Londonis pälvis lind tunnustuse tsitaadiga: "*Kõige silmapaistvama lennu eest, mille tegi Ameerika Ühendriikide maaväe [[kirjatuvi]] Teises maailmasõjas*". G.I. Joe oli loomariigi esindajana kahekümne üheksas medali pälvinu, esimene väljastpoolt Ühendkuningriiki.

2019. aastal pälvis ta postuumselt ka medali "Animals in War & Peace Medal of Bravery".

## Dickini medali pälvinud tuvid Teisest maailmasõjast

*All Alone
*Beach Comber
*Billy
*Broad Arrow
*Commando
*Colonge
*DD.43.Q.879
*DD.43.T.139
*Duke of Normandy
*Dutch Coast

*Flying Dutchman
*Gustav
*Kenley Lass
*Maquis
*Mary of Exeter
*Mercury
*Navy Blue
*NPS.42.NS.2780
*NPS.42.NS.7524
*NURP.38.BPC.6
*NURP.43.CC.1418

*Paddy
*Princess
*Royal Blue
*Ruhr Express
*Scotch Lass
*Tommy
*Tyke
*White Vision
*William of Orange
*Winkie

## Vaata ka
*Sõjatuvid
*Kirjatuvi
*G.I.

## Viited
Iluuisutamine olümpiamängudel

**[[Iluuisutamine|Iluuisutamises]] [[olümpiamängud]]el** võisteldi esimest korda 1908. aasta suveolümpiamängudel. Alates 1924. aastast on see spordiala olnud osa taliolümpiamängudest.

Kõige sagedamini on peetud meeste üksik-, naiste üksik- ja paarisuisutamist. Jäätants liitus 1976. aastal ja võistkonnavõistlus debüteeris 2014. aasta olümpiamängudel. Spetsiaalharjutustes meestele võisteldi vaid ühel olümpial, 1908. aastal. Spetsiaalkujundite täitmisest osavõtjad pidid üks päev enne võistlust esitama kohtunikekogule oma kujundite joonised. Sünkroonuisutamist pole olümpiamängudel kunagi esinenud, kuid selle eesmärk on olla kaasatud.

Esimest korda võisteldi iluuisutamisega olümpiaalana 1908. aasta suveolümpiamängudel Londonis Ühendkuningriigis. Kuna seda traditsioonilist talispordiala sai harrastada siseruumides, kiitis Rahvusvaheline Olümpiakomitee (ROK) heaks selle lisamise suveolümpiamängude programmi. Seda esitati teist korda Antwerpeni mängudel, misjärel kanti see jäädavalt üle taliolümpiamängude programmi, mis peeti esmakordselt 1924. aastal Prantsusmaal Chamonix’s.

Londonis esitleti iluuisutamist neljal alal: meeste üksiksõidus, naiste üksiksõidus, meeste erikujudes ja paarissõidus. Erikujude võistluse võitis Nikolai Panin Venemaalt, kes kinkis oma riigile läbi aegade esimese olümpiakulla. Ta jääb selle võistluse ainsaks võitjaks, kuna see jäeti hiljem programmist välja.

Jäätants liitus ametlikult medalialana 1976. aastal Innsbruckis, pärast Grenoble'is 1968. aastal peetud näidisala. 

Võistkondlik võistlus oli esimest korda olümpiakavas 2014. aasta olümpiamängudel Sotšis. See koosneb kahest osast: kvalifikatsioon ja finaal. Kvalifikatsiooni ajal uisutab igas võistkonnas oma lühikava/tantsu üks meeste üksikuisutaja, üks naiste üksikuisutaja, üks paar ja üks jäätantsupaar. Enne finaalvõistlusi on igal võistkonnal lubatud välja vahetada kuni kaks uisutajat/paari. Finaal koosneb sellest, et iga uisutaja/paar uisutab oma vabakava/tantsu. Tulemused määratakse paigutuspunktide järgi.

## Olümpiamängude kokkuvõte

## Medalitabel

## Varia

Aastatel 1964–1988 võitsid Nõukogude Liitu esindanud uisutajad paarisuisutamises seitse järjestikust kuldmedalit, mis oli ühe riigi pikim võiduseeria olümpia iluuisutamise ajaloos. 
2022. aasta seisuga omab USA iluuisutamises enim olümpiamedaleid, 54 (sh 16 kulda, 17 hõbedat ja 21 pronksi). 

## Edukaimad sportlased

* Naistest: Sonja Henie, kes võitis naiste üksiksõidus kolm korda järjest olümpiakulla (1928, 1932 ja 1936).
*    Irina Rodnina, kes võitis paarissõidus kolm korda järjest olümpiakulla (1972, 1976 ja 1980).
* Meestest: Gillis Grafström, kes võitis meeste üksiksõidus kolm korda järjest olümpiakulla (1920, 1924 ja 1928).

## Välislingid

*Iluuisutamise tulemused Sports Reference veebilehel
Mk 48

**Mark 48,** lühendatult **Mk 48**, on Ameerika Ühendriikide sõjaväe eriüksuste (SOCOM) kasutatav täiskuulipilduja.

2000. aastate alguses kasutasid Ameerika Ühendriikide eriüksused M60 baasil toodetud kuulipildujat M60E4/Mk 43. M60 kuulipildujatel esines aga tõsiseid töökindlusprobleeme; seevastu relvajõudude standardkuulipilduja M240 on oma töökindluse poolest hinnatud, kuid eriüksuste jaoks liiga raske ja kohmakas (12.5 kg, pikkus ligi 1.25 m). Belgia relvatootja FN Herstali kergekuulipilduja Minimi, mis on kasutusel relvajõudude kergekuulipildujana M249, oli algselt disainitud 7.62x51mm padrunile, kuid läks tootmisse 5.56x45mm padrunitega. SOCOMi soovide peale otsis FN vanad joonised uuesti välja ja arendas välja ka Minimist 7.62mm versiooni, kaaluga 8.2 kg ja pikkusega ligi 1 m. Mk 48 võeti kasutusele 2003. aastal paljude eriüksuste relvastuses (Navy SEALs, Rangers, Green Berets).

## Viited
Ürgaatom

**Ürgaatomi hüpotees** on Belgia astrofüüsiku ja katoliku preestri Georges Lemaître'i 1931. aastal välja pakutud kosmoloogiline mudel, et kirjeldada Universumi evolutsiooni algfaasi ja sellele järgnenud paisumist.

Lemaître esitas oma idee teadusajakirjas Nature mais 1931 avaldatud artiklis "The beginning of the world from the point of view of quantum theory" ("Maailma algus kvantteooria vaatenurgast"). Järgnevatel aastatel avaldas ta samal teemal veel mitu artiklit ja 1949. aastal ilmus tal raamat "L'Hypothèse de l'Atome Primitif" ("Ürgaatomi hüpotees").

Ürgaatomi hüpoteesi idee oli ajendatud asjaolust, et universumi paisumine, mille avastas 1929. aastal Edwin Hubble pärast seda, kui seda ennustas Georges Lemaître, viitas sellele, et universum oli minevikus tihedam ja soojem. Ta oletas, et Universum võis pärineda mingist hiiglaslikust aatomituumast, mis oli oma ebastabiilsuse tõttu lagunenud. Seda ideed toetas tähelepanek, et tänapäeval pole olemas suvaliselt rasket aatomituuma, sest kõige raskemad stabiilsed elemendid sisaldavad veidi rohkem kui 200 nukleoni. Ürgaatom oli selles kontekstis omamoodi aatomituum, mis sisaldas kõiki universumi nukleone, mille lõhustumisel vabanenud energia algatas universumi paisumise.

Ürgaatomi teooriat peetakse sageli hiljem populariseeritud "Suure Paugu" idee eelkäijaks. Ürgaatomi "plahvatus" on analoogne sellega, mida tänapäeval nimetatakse Suureks Pauguks. Kuid Lemaître kaitses seda esialgset plahvatust ilma "religioossete varjatud motiivideta".

## Viited
Singulaarsusteoreem

**Singulaarsusteoreem** (ka **Penrose'i-Hawkingi singulaarsuse teoreemid**) on üldrelatiivsusteoorias teoreem matemaatiliste väidete rühmast, mis tuletab singulaarsuste olemasolu aegruumis mitme globaalse eelduse põhjal. Tingimusteks on ühelt poolt energiatingimused massi- ja energiajaotumiseks ruumis ning teiselt poolt aegruumi topoloogia põhjuslikud tingimused.

Sellised teoreemid tõestasid esimestena 1960. aastate teisel poolel Stephen Hawking ja Roger Penrose. Eelkõige selle panuse eest sai Penrose 2020. aastal Nobeli füüsikaauhinna, kuna teoreem toetab mustade aukude olemasolu üldrelatiivsusteoorias (olgu öeldud, et Hawking suri 2018. aastal).

1965. aastal kasutas Penrose globaalse analüüsi meetodeid, et näidata, et singulaarsused on üldised nähtused, mis tekivad gravitatsioonilise kollapsi korral sõltumata sümmeetriast. Seejärel kasutas Hawking neid ideid kosmoloogiliste singulaarsuste, nagu Suure Paugu olemasolu kindlakstegemiseks ning Penrose'i, Hawkingi ja Robert Gerochi uurimistöö tulemusena esitati mitu singulaarsusteoreemi, mis näitasid, et gravitatsioonilist singulaarsust tekib väga paljudes olukordades.

Uus-Meremaa matemaatik ja astrofüüsik Roy Kerr väitis 2023. aastal oma uurimuses, et füüsiliselt singulaarsusi ei eksisteeri.

## Viited
BHL-i singulaarsus

**Belinski-Halatnikovi-Lifšitsi singulaarsus** ehk **BHL-i singulaarsus** on Einsteini gravitatsioonivõrrandi mittetriviaalne, kaootiline ja dünaamiline lahend homogeense, suletud, kuid anisotroopse universumi jaoks, millel on kolmemõõtmeline sfääriline topoloogia. 

Lahendi töötasid välja 1982. aastal Issaak Halatnikov, Jevgeni Lifšits ja Vladimir Belinski.

## Kirjandus
*Belinskii, V. A.; Khalatnikov, I. M.; Lifshitz, E. M. (1982). "A general solution of the Einstein equations with a time singularity". Adv. Phys. 31 (3): 639–667. doi:10.1080/00018738200101428.
Mihhail Škurenkov

**Mihhail Škurenkov** (vene keeles Михаил Васильевич Шкуренков; 1. detsember 1902 Tveri kubermang – surmaaeg ja -koht teadmata) oli NSV Liidu sõjaväelane ja riikliku julgeoleku ohvitser, Eesti NSV RJ RK ja Eesti NSV RJMi 1. osakonna ülem.

Mihhail Škurenkov sündis 1902. aastal Tveri kubermangus Novotorženskis taluniku perekonnas, astus VK(b)P-sse 1927.  ja 1928. aastao OGPU-sse, lõpetas 1931. aastal OGPU transpordikooli.

Teenis töötas Leningradi ja Leningradi oblasti julgeolekuorganites, peamiselt vee- ja vastuluureosakonnas operatiivtöötaja ning uurijana, 1940. aastani.

1940. aastal suunati Mihhail Škurenkov NSV Liidu SARKi operatiivgrupi koosseisus Eestisse ja määrati Eesti NSV SARKi Narva linnaosakonna ülema asetäitjaks, riikliku julgeoleku liinis.
 
Teise maailmasõja  alguses evakueerus Nõukogude tagalasse, kus tegutses paar kuud NSV Liidu SARKi Leningradi oblasti valitsuse vastuluureosakonnas jaoülema asetäitjana, aastail 1942–1944 aga SARKi  Kuibõševi oblasti valitsuse uurimisosakonna ülema asetäitjana. 

1944. aasta kevadel suunai M. Škurenkov uuesti tööle Eesti NSV julgeolekuorganitesse, kus ta oli lühiajaliselt Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi  4. osakonna ülema asetäitja, siis aga määrati Eesti NSV RJ RK  välisluure (1.) osakonna ülema asetäitjaks ning alampolkovnikuna Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi 1. osakonna ülemaks kuni 1947. aastani. Teenistuse eest autasustati riikliku julgeoleku major M. Škurenkovi 1945. aastal ordeniga Austuse märk.

1947. aasta suvel viidi M. Škurenkov Eesti NSV RJM välisluureosakonnast üle julgeoleku Harjumaa osakonna ülemaks, seejärel arreteeriti - teda süüdistati muu hulgas riigivara riisumises, moraalses laostumises, selles, et tööülesannete täitmise asemel ta joob ja lõbutseb koos oma agentide ja armukestega Tallinna restoranides, dešifreerides nii Nõukogude välisluure agentuuri kui ka julgeoleku salajasi töömeetodeid.  

M. Škurenkov mõisteti süüdi,  kandis oma karistusaega Komi ANSV Sevželdorlagis ja vabanes 1958. aastal.

## Viited

## Välislingid
*Jaak Pihlau, Lehekülgi Eesti lähiajalost: kuidas ENSV MGB välisluureülem GULAG-i arhipelaagi sattus, Tuna, 2007 nr. 3
*Шкуренков, Михаил Васильевич, Кадровый состав органов государственной безопасности СССР
Silmuskvantgravitatsiooni teadlaste loend

*See on nimekiri silmapaistvatest teadlastest [[silmuskvantgravitatsioon]]i valdkonnas*

* Abhay Ashtekar, Pennsylvania Osariigi Ülikool, Ameerika Ühendriigid
* John Baez, California Ülikool Riverside'is, Ameerika Ühendriigid
* Aurélien Barrau, Université Grenoble Alpes, Prantsusmaa
* John W. Barrett, Nottinghami Ülikool, Suurbritannia
* Eugenio Bianchi, Pennsylvania Osariigi Ülikool, Ameerika Ühendriigid
* Martin Bojowald, Pennsylvania Osariigi Ülikool, Ameerika Ühendriigid
* Alejandro Corichi, Mehhiko Rahvuslik Ülikool, Mehhiko
* Bianca Dittrich, Perimeter Institute for Theoretical Physics, Kanada
* Laurent Freidel, Perimeter Institute for Theoretical Physics, Kanada
* Rodolfo Gambini, Universidad de la República, Uruguay
* Jerzy Lewandowski, Varssavi ülikool, Poola
* Jorge Pullin, Louisiana Osariigi Ülikool, Ameerika Ühendriigid
* Carlo Rovelli, Riiklik Teadusuuringute Keskus, Aix-Marseille Ülikool ja Touloni Ülikool, Prantsusmaa
* Lee Smolin, Perimeter Institute for Theoretical Physics, Kanada
* Francesca Vidotto, Lääne-Ontario Ülikool, Kanada
Leo Kreinin

**Leo Kreinin** (22. märts 1938 Leningrad – 30. aprill 2000 Pärnu) oli Eesti maadleja ja maadlustreener.

Ta on lõpetanud 1958. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 

Sportima hakkas ta keskkoolis, harrastas maadlust, poksi ja tõstmist.

Sai Kreeka-Rooma maadluses raskekaalus (kuni 97 kg) 1965. aastal Eesti NSV meistrivõistlustel 3. koha. 

Tuli 1970. aastal raskekaalus (kuni 97 kg) Tööjõureservide üleliiduliseks meistriks.

Töötas aastatel 1963–1975 Tartu Tööjõureservides, 1975–1981 Tihemetsa Sovhoostehnikumis ja alates 1981. aastast Pärnus maadlustreenerina. 

## Mälestuse jäädvustamine
Alates 2002. aastast on Paikusel korraldatud tema mälestusvõistlust.

## Isiklikku
Tema vend oli suusataja Anatoli Kreinin.

## Viited

## Välislingid
*
*Leo Kreinini sporditulemused
*Haud Sindi vanal kalmistul
Vaabiku-üleniidik

**Vaabiku-üleniidik** (*Sporophagomyces chrysostomus*) on seente liik, mis kuulub seltsi helekottseenelaadsed (*Hypocreales*). 

## Välislingid
* Vaabiku-üleniidik andmebaasis eElurikkus
Country Joe and the Fish

**Country Joe and the Fish** oli Ameerika Ühendriikide ansambel, mis viljeles psühhedeelset rokki.

Ansambel asutati 1965. aastal California osariigis Berkeleys. Country Joe and the Fish oli 1960. aastate keskel ja lõpus üks tähtsamaid *[[San Francisco Sound]]*i ansambleid. Suurema osa ansambli muusikast kirjutasid ansambli asutajaliikmed Country Joe McDonald ja Barry "The Fish" Melton. Ansambli laulud käsitlevad vastandkultuuri teemasid, milleks on sõjavastasus, vaba armastus ja psühhedeelikumide tarbimine. Läbi psühhedeelia ja elektroonilise muusika iseloomustas ansambli heli innovaatilised kitarrimeloodiad ja moonutatud elektriorelipõhine instrumentaalmuusika. Ansambli muusika oli oluline *[[acid rock]]*i arengus.

Ansambel andis esmalt välja kaks EP-d, mis pälvisid tähelepanu *underground*i tasandil. 1966. aastal sõlmis ansambel lepingu plaadifirmaga Vanguard Records. 1967. aastal andis ansambel välja debüütalbumi "Electric Music for the Mind and Body". Album sisaldas ansambli ainsat Billboardi edetabelisse jõudnud singlit "Not So Sweet Martha Lorraine" ja nende kõige eksperimentaalsemat loomingut. 1967. aasta juunis esines ansambel Monterey popfestivalil. 1967. aasta lõpus ilmus ansambli teine album "I-Feel-Like-I'm-Fixin'-to-Die". Albumi musta huumoriga satiiriline nimilaul sai nende tunnuslauluks ja on selle ajastu kõige äratuntavamaid protestilaule. 1969. aastal astus ansambel üles Woodstocki festivalil.

Ansambel lõpetas tegevuse 1970. aastal, kuid pärast seda on ansambel siiski mitmeks esinemiseks uuesti kokku tulnud ja osalenud kõikidel Woodstocki aastapäevadele pühendatud festivalidel.

## Diskograafia
;EP-d
* "Talking Issue #1: Songs of Opposition, Rag Baby" (1965)
* "Country Joe and the Fish, Rag Baby" (1966)

;Stuudioalbumid
* "Electric Music for the Mind and Body" (1967)
* "I-Feel-Like-I'm-Fixin'-to-Die" (1967) 
* "Together" (1968)
* "Here We Are Again" (1969)
* "CJ Fish" (1970)
* "Reunion" (1977)

;Kontsertalbumid
* "Live! Fillmore West 1969" (1994)
* "Flyin' Back Home Again (San Francisco '68)" (2020)

## Viited
Schlüßlberg

**Schlüßlberg** on vald (*Marktgemeinde*) Austrias Ülem-Austria liidumaal Grieskircheni ringkonnas.

Schlüßlberg asub Hausruckviertelis. U. 15 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 74 % on haritav maa.

## Viited
Mountain

**Mountain** oli USA *[[hard rock]]*i ansambel, mis alustas tegevust 1969. aastal New Yorgi osariigis Long Islandil.

Ansambli põhikoosseisu moodustasid laulja ja kitarrist Leslie West, basskitarrist, klahvpillimängija ja laulja Felix Pappalardi, klahvpillimängija Steve Knight ning trummar, löökpillimängija ja laulja Corky Laing.

1969. aasta 16. augustil esines alles paar kuud varem loodud ansambel Woodstocki festivali teisel päeval; see oli ansambli kolmas kontsert. Ansambli etteaste jäeti välja 1970. aastal linastunud Woodstocki dokumentaalfilmist, kuid kaks nende esitatud laulu oli 1971. aasta märtsis ilmunud Woodstocki festivali teisel kontsertalbumil.

Ansambli tuntumad laulud on ansambli kõige edukam singel "Mississippi Queen" (1970), mis jõudis USA singlite edetabelis 21. kohale, ja Westi esimeselt sooloalbumilt pärit lugu "Long Red", mida ta esitas Mountainiga Woodstocki festivalil ja mille trummisoolo on üks enim sämplitud trummisoolosid hiphopi muusikas; laulu "Long Red" *live*-esitus oli 1972. aastal ilmunud Mountaini kontsertalbumil "Live: The Road Goes Ever On". Mountain on üks paljudest ansamblitest, mis mõjutas 1970. aastatel *[[heavy metal]]*i arengut.

Ansambel läks esimest korda laiali 1972. aastal. Hiljem tuli see mitu korda uuesti kokku. Kõikidesse koosseisudesse kuulusid West ja Laing. West suri 2020. aastal 75-aastaselt. 2015. aastast on Laing tegutsenud oma Mountaini koosseisuga.

## Stuudioalbumid
* "Climbing!" (1970)
* "Nantucket Sleighride" (1971)
* "Flowers of Evil" (1971)
* "Avalanche" (1974)
* "Go for Your Life" (1985)
* "Man's World" (1996)
* "Mystic Fire" (2002)
* "Masters of War" (2007)
## Viited
Homophron

***Homophron*** on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.

## Liike
**[[Homophron camptopodum]]*
**[[Homophron cernuum]]*
**[[Homophron spadiceum]]*

## Välislingid
* ''Homophron'' andmebaasis eElurikkus.
Honor Blackman

**Honor Blackman** (22. august 1925 London – 5. aprill 2020 Lewes, Ida-Sussex) oli inglise näitleja.

Ta sai tuntuks 1960. aastatel rolliga spioonisarjas "The Avengers". 1964. aastal kehastas ta kolmandas James Bondi filmis "Kuldsõrm" ("Goldfinger") Bondi-tüdrukut Pussy Galore'it, kes pani aluse üha iseseisvamatele ja intelligentsematele Bondi-tüdrukutele. Filmi võtete ajal oli Blackman 39-aastane ja toona James Bondi kehastanud Sean Conneryst viis aastat vanem; Blackman jäi kõige vanemaks Bondi-tüdrukuks kuni filmini "007 Spectre" (2015), kus Bondi-tüdrukut kehastanud Monica Bellucci oli 50-aastane.

Koos Conneryga mängis Blackman ka vesternis "Shalako" (1967), mille naispeaosas mängis Brigitte Bardot. Blackmani üks tuntumaid filmirolle oli veel mütoloogial põhineval filmis "Jason ja argonaudid" ("Jason and the Argonauts"; 1963). Tema tuntumate telerollide hulka kuuluvad külalisrollid telesarjades "Columbo" (1972) ja "Doctor Who" (1986) ning kandev roll Briti situatsioonikomöödias "The Upper Hand" (1990–1996). Lisaks tegi Blackman näitlejakarjääri jooksul mitu teatrirolli, näiteks muusikalides "Helisev muusika", "Minu veetlev leedi" ja "Kabaree". Elu lõpu poole tuuritas ta ringi ühenaisešõuga "Honor Blackman As Herself".

2002. aastal loobus ta Briti impeeriumi ordu komandöri tunnustuse vastu võtmisest, kuna kirgliku vabariiklasena pidas ta selle vastu võtmist silmakirjalikuks.

## Viited

## Välislingid
*
Kiiruisutamine olümpiamängudel

**[[Kiiruisutamine]] [[taliolümpiamängud]]el** on alates esimestest talimängudest 1924. aastal Chamonixs kuulund olümpiaprogrammi. Naised osalesid esimest korda 1960. aasta taliolümpiamängudel Squaw Valleys.

Chamonix’s toimunud 1924. aasta taliolümpiamängudel hõlmas kiiruisutamine viit võistlust. Selle aja kohta oli ebatavaline, et see ei sisaldanud ainult mitmevõistlust, vaid medaleid jagati ka individuaaldistantsidel: 500 m, 1500 m, 5000 m ja 10 000 m. 1928. aasta mängude eel loobuti mitmevõistlusest.

1932. aasta kiiruisutamise võistlused toimusid Põhja-Ameerika reeglite järgi, mis tähendab, et uisutajad võistlesid tavalise formaadi asemel kasutusele võetud ühisstartides (formaat sillutas teed lühiraja kiiruisutamise arengule). Samuti tekitas segadust ajamõõtmine, kus võitja aeg fikseeriti kella abil, kuid ülejäänud paremusjärjestus pandi paika vaatluse järgi. Nendel mängudel Lake Placidis, New Yorgis, osalesid olümpiamängudel ka esimesed naissoost kiiruisutajad näidisürituste sarjas, kusjuures kõik võidud saavutasid Põhja-Ameerika sportlased. Naiste võistlused pidid toimuma ka 1940. aasta taliolümpiamängudel, mis jäid ära Teise maailmasõja tõttu. Pärast sõda võeti nad Rahvusvahelise Olümpiakomitee (ROK) otsusega uuesti tagasi 1960. aasta olümpiamängudel Squaw Valleys, mil naised uisutasid 500 m, 1000 m, 1500 m ja 3000 m.

Pärast sprindi maailmameistrivõistluste kasutuselevõttu 1970. aastate alguses lisati 1976. aastal Innsbrucki olümpiamängude kavva meeste 1000 m distants, samas kui naiste 5000 m, mille Rahvusvaheline Uisuliit (ISU) taastas 1981. aastal ametliku distantsina, tegi oma olümpiadebüüdi 1988. aastal Calgarys. Olümpiamängude kiiruisutamise programmis on meeskondlik jälitussõit, mis lisati 2006. aasta mängudele Torinos. Selle kaasamine oli tähelepanuväärne, kuna kaasamise ajal ei olnud seda enne olümpiamänge maailmameistrivõistlustel veel uisutatud. Siiski võisteldi maailmameistrivõistlustel vahetult enne olümpiat, mil Hollandi koondis võitis 2005. aasta Inzellis tiitli, kuid sellisel kujul tuli neil uisutada vaid korra ja olla kiireim, samas kui olümpiavormiks tuli kolm starti.

2010. aasta taliolümpiamängudel sai Haralds Silovsist esimene sportlane olümpiaajaloos, kes osales nii lühirajal (1500 m) kui ka pikal rajal (5000 m) kiiruisutamises ning esimene, kes võistles samal päeval kahel erineval alal.

## Olümpiamängude kokkuvõte

## Edukamad sportlased

### Naised

### Mehed

## Medalitabel

Allolev tabel näitab taliolümpiamängude kiiruisutamise medalite arvestust riikide lõikes aastatel 1924–2022. Paremusjärjestus saadakse kuldmedalite, seejärel hõbe- ja pronksmedalite jagamisel.

## Välislingid

*Kiiruisutamise tulemused Sports Reference veebilehel
Chicago suur tulekahju

**Chicago suur tulekahju** (inglise keeles *Great Chicago Fire*) oli Chicago kesklinnas aset leidnud suurpõleng, mis kestis 8. kuni 10. oktoobrini aastal 1871. Linna asustusest hävis laastavas tulekahjus ligikaudu 9 km², sealhulgas varises põrmu üle 17 500 ehitise. Hukkus umbes 300 inimest, rohkem kui 100 000 linnaelanikku jäi ilma oma kodudest.

## Ülevaade
### Tulekahju tekkimise põhjus

Leegi süttimise täpne asukoht on välja selgitamata ning kindel põhjus ei ole leidnud tõendust. Pärimustes omistati sageli tuleläidet heinaküünile DeKoveni tänavas, mis kuulus iirlastest ümberasutajate perekonnale. Catherine O'Learyt ehk perenaist süüdistati hooletus lehmalüpsis, mil kodulooma jalahoobist olevat ümber kukkunud latern, mis süüdanud küüni varutud heina. Iiri-vastased meeleolud süvenesid veelgi enam, need iseloomustasid tolleaegset ühiskonda Ameerika Ühendriikides.

### Tulekahju levik üle linna keskuse
Tuli sai paikapidavalt alguse südalinnast edelakaares asuvast naabruskonnast. Pikemat aega kestnud kuivad ja soojad sügisesed ilmaolud ning üsna tuuline aastaperiood soodustasid tulekahju kiiret levikut, laialdaselt üle linna. Eelkõige kandus tuli asumitesse, mille hooned olid valdavalt ehitatud puitkonstruktsioonidega. Tulekahju levikul üle Chicago jõe lõunapoolse lookme kirdesse, hävines suurem osa kesklinnast. Lõõm ületas seejärel tuulest kantult jõe peamise haru suudmega Michigani järve, haarates suuresti endasse asustust niisamuti linna põhjaküljel.

## Järelmõjud

1871. aasta suured tulekahjud olid koos Chicagos toimunud suurpõlenguga üheks märkimisväärseimaks elukorraldust ümber kujundavaks suurõnnetuseks Põhja-Ameerikas. Katastroofi järgselt täiustati linnaplaneerimist, ehitusstandardeid, tuleohutusmeetmeid ja tulekustutustehnikaid. Linn ehitati erinevaist allikaist pärinenud finantsiliste toetustega üles suurlinnana, tulekahju järgseteks taastamistöödeks saabus abikäsi nii lähedalt kui kaugemalt. Ühendkuningriigi annetuste toel asutati näiteks Chicago Rahvaraamatukogu.

## Vaata ka
*Michigani suur maastikupõleng (1871)
*Peshtigo metsatulekahju (1871)
*Huroni sadama tulekahju (1871)

## Viited

## Välislingid
*
Aleksander Kikas

**Aleksander Kikas** (24. veebruar 1914 – 9. detsember 1992) Tallinn) oli NSV Liidu julgeoleku, Eesti NSV Siseministeeriumi   ja EKP juhtivtöötaja, EKP Keskkomitee liige.

Aleksander Kikas sündis 1914. aastal,  1935. aastal lõpetas NSV Liidus Leningradi Pedagoogilise tehnikumi ja töötas aastatel 1935–1941 Kirovi oblastis.

Teise maailmasõja ajal teenis Punaarmees, eriosakonnas 1941–1946 ja oli mh 7. eesti laskurdiviisi eriosakonna uurija.

Teise maailmasõja järel töötas Eesti NSV kontrolliministeeriumi vanemkontrolörina (1946–1950) ja EKP Keila rajoonikomitee 1. sekretärina ning aastatel  1951–1959 EKP Keskkomitee aparaadis.

Aastatel 1959–1967 oli 3. järgu miilitsakomissar (4.12.1964)/polkovnik  Aleksander Kikas, Eesti NSV Siseministeeriumi ja Eesti NSV Ühiskondliku Korra Kaitse Ministeeriumi Miilitsavalitsuse ülem ning 1967–1973 Eesti NSV Ühiskondliku Korra Kaitse Ministeeriumi ja Eesti NSV Siseministeeriumis ministri asetäitja.

Aleksander Kikas oli EKP Keskkomitee liige aastatel 1951–1960, EKP Keskkomitee liikmekandidaat 1960–1961 ja EKP Keskkomitee liige 1961–1966.

## Viited

## Välislingid
*Кикас, Александр Августович, Кадровый состав органов государственной безопасности СССР
*Tallinna Liiva kalmistu, M, G, 51-11, 4-kohaline kirstuplats