Mihhail Kutuzov

**Mihhail Illarionovitš Goleništšev-Kutuzov Smolenski** (vene keeles *Михаил Илларионович Голенищев-Кутузов Смоленский*; 16. september (5. september vkj) 1745 Peterburi – 28. aprill (16. aprill vkj) 1813 Bunzlau (tänapäeval Bolesławiec, Poola)) oli Vene väejuht, kindralfeldmarssal ja krahv.

## Elulugu
Kutuzov on pärit Moskoovia tatari juurtega (Kutuz) bojaarisuguvõsast. 

Ta astus 1759. aasta juulis Suurtükiväe- ja Insenerikooli, mille lõpetas 1. jaanuaril 1761 insener-praporštšiku auastmes. Ta suunati 28. veebruaril 1761 teenistusse Insenerikorpusse. Tal oli üle 6000 pärisorja (meesterahvast), Vene kindralite memuaaride (Aleksei Jermolov "Borodino lahingust" jt) põhjal oli ta põhihobiks 13–14-aastased pärisorjadest tütarlapsed. 

### Seosed Eestimaaga
Kutuzov oli 1. märtsist 1761 kuni 1762. aastani Eestimaa ja Peterburi kubermangu kindralkuberner Peter August Friedrichi tiibadjutant ja kantselei juhataja.

### Sõjaväekarjäär
21. augustil 1762 määrati Kutuzov kapteni auastmes Aleksandr Suvorovi juhitava Astrahani jalaväepolgu roodukomandöriks. 1764. aastast teenis ta Venemaa vägedes Poolas ja osales sõjategevuses Rzeczpospolitaga.

1767. aastal määrati ta Senati seaduste ettevalmistamisega tegeleva juriidilise alamkomisjoni juriidiliseks sekretäriks, kindralprokurör A. Vjazemski käsutusse ja 17. augustist 1767 uue seadustiku loomise komisjoni.

Kutuzov alustas sõjaväekarjääri Katariina II favoriidi juures poolteenrina, kus sai kõrgseltskonnas hüüdnimeks "kofeinik" (vene keeles "kohvitooja"). Teda peeti kavalaks intrigandiks, kuid andetuks väejuhiks.

Kutuzov osales sõjategevuses aastatel 1768–1774: 1769. aastal toimunud sõjas Rzeczpospolitaga, 1770. aastal määrati ta Pjotr Rumjantsevi armee juures oberkindralkortermeistriks. Vene-Türgi sõdades teenis Aleksandr Suvorovi alluvuses ning ilmutas julgust Türgi kindluse Izmaili ründamisel 1790. aastal (oli 1. ründekolonni ülem). Esimeses Türgi sõjas sai Kutuzovi parem silm vigastada, mille varjamiseks kasutas ta vahel silmasidet.

Kutuzov osales 1806.–1812. aasta Vene-Türgi sõjas. Keisrile tehtud ettekannetes heideti talle ette loidust sõjategevuse juhtimisel ja sõjaväekassa omastamist. Arvesse võttes ka Türgiga sõlmitud halba rahulepingut, vallandas keiser Kutuzovi sõjaväest.

Kutuzov oli Rumeenias asuva Vene väe juhatajana Venemaa-Türgi rahu sõlmija Osmani Impeeriumi pealinnas Konstantinoopolis (1812. aastal), mille tulemusena sai Venemaa Türgilt endale Bessaraabia. Kahtlustati, et ta võis Türgile kasuliku rahusõlmimise järel saada isiklikku kasu. 

20. augustil 1812 määras Aleksander I Kutuzovi Barclay de Tolly asemel Napoleoni eest taganevate Vene armeede ülemjuhatajaks. Määramise põhjused on vaid oletatavad. Kutuzovi juhtimisel kaotati Borodino lahing (1812), mille tagajärjel loovutati Moskva Napoleoni vägedele.

Kohe Borodino lahingu lõppedes teatas Kutuzov Aleksander I-le (kes põgenes sõja alguses koos vend Konstantiniga Peterburi) Vene vägede suurest võidust, mille järel keiser autasustas teda. Kui selgus, et Kutuzov oli selle kohta valetanud, ei võtnud keiser antud autasu ja kindralfeldmarssali aukraadi tagasi. Põhjuseks on Vene ajaloorevisjonistide arvates 1812. aasta sügistalvel 12 kubermangus (ka Liivimaal) toimunud talurahvarahutuste verine ja julm mahasurumine ning Aleksander I eneseuhkus, et tema võitis Borodino lahingu.

Tema adjutandiks 1812. aastal oli Raasiku ja Kambi mõisnik oberstleitnant Woldemar von Löwenstern (1776–1858).

### Surm
Kutuzov sai surma Napoleon I vastase sõjakäigu ajal Sileesias 28. aprillil 1813. Tema põrm toimetati Peterburi ja maeti Peterburi Kaasani katedraali.

4. septembril 1933 avati VK(b)P Petrogradi linna Keskkomitee sekretäri Sergei Kirovi korraldusel Kutuzovi hauamemoriaal kuulujutu kontrolliks katedraalis, mis selleks ajaks oli muudetud Religiooniajaloo muuseumiks. Hauakambri avanud komisjon avastas kivist sarkofaagist kehast eraldi säilitatud arvatava südame jäänused, misjärel hauakamber suleti. Suure Isamaasõja ajal kasutati Kutuzovi patriotismi innustamiseks ja asutati Kutuzovi orden, mis oli üks NSV Liidu tähtsamaid sõjaväelisi autasusid.

Pärast teist maailmasõda loodi Poolas Nõukogude vägede (Nõukogude armee Põhjagrupi) kasutuses olnud territooriumil Mihhail Kutuzovi muuseum, mis aga evakueeriti 1991. aastal koos vägedega, muuseumieksponaadid anti üle Venemaa Föderatsiooni Kaitseministeeriumile. Esemed on nüüd eksponeeritud Peterburis asuvas Suurtükiväe, Inseneri- ja Sidevägede Muuseumi (*Музей артиллерии, инженерных войск и связи в Санкт-Петербурге*) Kutuzovi saalis.

Stalin korraldas teise maailmasõja ajal Kutuzovi kui geniaalse väejuhi kultuse, et õigustada Punaarmee lüüasaamist ja taganemist Moskvani 1941. aastal. Kutuzovi geniaalsuse ja väljamõeldud vapruse ülistamise eest on sadu nõukogude ja vene ajaloolasi saanud teaduskraade, kuna see on olnud kooskõlas riigi määratud poliitilise suunaga ajaloo tõlgendamisel.

## Perekond
Abiellus Jekaterina Ilinitšna Bibikovaga (1754–1824), kes oli Tuula relvatehase ülema, insener-kindral-porutšik Ilja Aleksandrovitš Bibikovi (1698–1784) tütar. Abielust sündisid:
*Nikolai (suri noorelt)
*Praskovja (1777–1844), abiellus salanõunik Matvei Fjodorovitš Tolstoiga (1772–1815), 11 lapse ema
*Anna (1782–1846), abiellus 1802. aastal kindralmajor Nikolai Zaharovitš Hitrovoga (1779–1826)
*Jelizaveta (1783–1839), abiellus 1802. aastal Vene armee tiibadjutandi krahv Berend Gregor Ferdinand von Tiesenhauseniga (1782–1805) ja 1811. aastal kindralmajor Nikolai Fjodorovitš Hitrovoga (surnud 1819)
*Jekaterina (1787–1826), abiellus ratsaväekindrali krahv Nikolai Danilovitš Kudaševiga (1784–1813) ja pärast tema surma kindralmajor Ilja Stepanovitš Sarotšinskiga (1788–1854)
*Darja (1788–1854), abiellus Peterburi asekuberneri Fjodor Petrovitš Opotšininiga (1779–1852), kes sai Püha Andrease ordeni (1850)

## Viited

## Kirjandus
* "Mihhail Illarionovitš Kutuzov" (1945)

## Välislingid
*Perekonnast (vene keeles)
*Хроника жизни Кутузова Михаила Илларионовича
*известный полководец Михаил Илларионович Голенищев-Кутузов