Wagneri juhtum

**"Wagneri juhtum. Muusikuprobleem"** (*Der Fall Wagner – Ein Musikanten-Problem*, 1888) on Friedrich Nietzsche teos, mis ilmus 5 aastat varem surnud Richard Wagneri 75. sünniaastapäeva puhul.

Nietzsche "Wagneri juhtumi" kohta: *"Lõppude-lõpuks tingib minu ülesande siht ja mõte kallaletungi ühele palju peenemale "tundmatule", keda kõrvalseisja nii kergesti ära ei arva – oo, avastada on mul veel hoopis teistsuguseidki "tundmatuid" kui üks [[muusika]]line [[Alessandro Cagliostro|Cagliostro]] –, veelgi enam aga muidugi kallaletungi vaimsetes asjades üha loiumaks ja [[instinkt]]ivaesemaks, üha *ausamaks* muutuvale saksa rahvale, kes kadestamisväärse isuga laseb end jätkuvalt toita vastuoludest ja kugistab seedimisraskusteta kõrist alla niihästi "usu" kui ka [[teadus]]likkuse, niihästi "kristliku [[armastus]]e" kui ka [[antisemitism]]i, niihästi võimu- ("Riigi-") tahte kui ka *évangile des humbles*’i [alandlike evangeeliumi]… /---/ Mitte ainult sellest, et saksa ajaloolased on täielikult minetanud *avara pilgu* [[kultuur]]i käigule ja väärtustele, et nad kõik üheskoos on poliitilised (või [[kirik]]likud) tolad: see avar pilk on nende poolt koguni *põlu alla pandud*. /---/ On olemas riigisaksa ajalookirjutus, ma kardan, et on olemas isegi antisemiitlik, – on olemas õue-ajalookirjutus ja härra von Treitschke ei tunne häbi… /---/ *Nende südametunnistusel on kõik nelja sajandi suured kultuuriroimad!* /---/ [[Sakslased]] röövisid [[Euroopa]]lt tema viimase *suure* ajastu, renessansiajastu mõtte ja lõikuse just sel silmapilgul, mil väärtuste kõrgem järgukava, mil õilsad, elujaatavad, tulevikkutagavad väärtused neile vastupidiste, *allakäigu-väärtuste* pesas võidu olid saavutanud – *ning koguni seal pesitsejate instinktides endis! * /---/ ja ühes sellega on nende südametunnistusel kõik, mis pärast seda tuli, mis täna päral on, too üleüldse kultuurivaenulikem haigus ja mõistusepuudus, [[natsionalism]], too *névrose nationale* [[[rahvus]]neuroos], mida Euroopa põeb, too Euroopa väikeriikluse, väikese [[poliitika]] igavikustamine: nad on võtnud Euroopalt isegi ta mõtte, ta *mõistuse* – nad on ta umbtänavasse ajanud. – Kas tunneb keegi peale minu teed sellest [[tänav]]ast välja?… Ülesannet, mis piisavalt suur, kuidas taas *liita* rahvaid?… /---/ Minu loomuomased lugejad ja kuulajad on juba nüüdki [[venelased]], skandinaavlased ja [[prantslased]] – kas saavad nad seda üha enam olema? /---/ "Saksa vaim" on *mulle* kui rikutud õhk: minu hingamine läheb raskeks, kui läheduses on seda instinktiks muutunud ebapuhtust *in psychologicis* [psühholoogilises mõttes (ladina keeles)], mida sakslase iga sõna, iga ilme reedab. /---/ See kuulub isegi minu auahnuse juurde, kui mind peetakse saksapõlgajaks *par excellence*. Oma *umbusku* saksa karakteri suhtes olen ma väljendanud juba kahekümne kuue aastaselt (kolmandad Ajakohatud, ptk 6) – sakslased on mulle talumatud. Kui ma manan oma silme ette inimese, kes kogu minu instinktielule on vastunäidustatud, siis saab tulemuseks olla ikka vaid sakslane. /---/ Kui maha arvata läbikäimine mõnede [[kunst]]nike, esmajoones Richard Wagneriga, siis ei ole ma sakslaste seltsis veetnud mitte ainsatki meeldivat tundi… /---/ Sakslastel pole pisimatki arusaamist sellest, kui labased nad on, kuid see on labasus ülivõrdes – nad isegi ei *häbene* seda, et nad vaid sakslased on… /---/ Asjatult otsin ma sellest minu suhtes üles näidatud taktitunde, *délicatesse*’i märki. [[juudid|Juutidelt]], seda küll, aga ei iial sakslastelt."*