open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sandla-Allirahu tulepaak

**Sandla-Allirahu tulepaak** on tulepaak Saaremaa vallas Allirahul.

Tulepaagi geograafilised koordinaadid on .

Allirahu tuulepaak ehitati 1887. aastal. Algselt oli tegemist kümne meetri kõrguse valgest palkidest ehitisega, mille tipus puidust sõõr. 1905. aastal ehitist renoveeriti, sellest sai kolmetahuline laudehitis kõrgusega 11 meetrit. 1912. aastal asendati tipus olev puidust sõõr neljatahulise terassõrestikuga, mille tippu, 13 meetri kõrgusele paigutati atsetüüllatern.

1984. aastal ehitati vana tulepaagi asemel uus, mis oli algul vaid viie meetri kõrgune, kuid 1988. aastal tehti kaheksameetriseks. 1994. aastal paigaldati päikese- ja tuuleenergial töötavad valgusseadmed, mis tõsteti 12 meetri kõrgusele – nähtavus oli 8 meremiili.

2007. aastal võeti maha Anseküla tuletorni metallsõrestik ja viidi Allirahule uueks tulepaagiks. See sõrestik on 10 meetri kõrgune ning tuli on tõstetud 14 meetri kõrgusele. Nähtavus on hinnanguliselt 7 meremiili.

## Viited

## Välislingid
*
Kasti mõis

**Kasti mõis** (saksa keeles *Kasty*) oli rüütlimõis Püha kihelkonnas, mis praeguse haldusjaotuse järgi kuulub Saaremaal Kaarma valla Kasti küla piiridesse.

Kasti mõis rajati 16. sajandil. Umbes kahe sajandi vältel olid seal peremeheks von Sassid.

### Mõisnikud

1594. aastal läks mõis Möllerite suguvõsale, 17. sajandil kuulus Kohlide perekonnale ning 18. sajandi alguses, 1720. aastatel ostis Kasti mõisa Peer Anton Knutzen (Güldenstubbede aadlisuguvõsast). 1734. aastal sai Kasti mõisa omanikuks tema kasupoeg Georg Friedrich von Sass. Georg Friedrich Von Sassile kuulusid ka Tõlluste mõis, Nurme mõis, Kaunivere mõis ja Anijala mõis ning ta oli rentnik ka Ilpla mõisas. Valdavalt elas ta siiski Kasti mõisas, seal on sündinud ka tema lapsed. Ta pärandas mõisa 1783. aastal enda pojale, kes kandis samuti nime Georg Friedrich von Sass ning kellel oli kahest abielust kokku 12 last. 1810. aastal päris mõisa Peer Anton von Sass, kes 1812. aastal abiellus Lahetaguselt pärit Juliane Frederike von Lucega. Abielust sündis 11 last. Peer Anton von Sass suri 1832. aastal. Kasti mõisa järgmiseks omanikuks sai Wilhelm von Sass, kes 1848. aastal abiellus oma onutütre Julie Auguste Beate von Sassiga. Neil oli üks poeg, Peter Anton Ferdinand, kes sai mõisa omanikuks 1893. aastal, aga pärandas selle samal aastal oma pojale Ludwig Ferdinand Eduard von Sassile. 1905. aastal ostis temalt Kasti mõisa Alexander Peter Eduard von Buxhoeveden, kes jäi mõisa viimaseks omanikuks.

### Mõisahoone
18. sajandil valmis praegune kivist peahoone. See on tehti algselt barokses stiilis, kuid ehitati 20. sajandil põhjalikult ümber. Muuhulgas lisati kahekorruseline romaani stiilis rõduveranda. Nüüd on nii peahoonest kui ka mõnest kõrvalhoonest alles vaid müürid.

## Vaata ka
* Kasti mõisa ülevaade 1970. aastate Eesti NSV mõisate ülevaadete kogus 
* Kasti mõisa ajalooline õiend: ajaloo ja arhitektuuri kirjeldus

## Viited

## Välislingid
*
Greifswaldi ülikooli fennistika osakond

**Greifswaldi ülikooli fennistikaosakond** on Greifswaldi ülikooli (saksa *Ernst-Moritz-Arndt-Universität Greifswald*) fennistika ja skandinavistika instituudi allüksus, kus õpib ligikaudu 90 üliõpilast. 

Osakonda juhatab Christer Lindqvist. Greifswaldi ülikooli fennistikaosakond on Erasmuse programmi partnerülikooliks Helsingi, Turu ü, Tampere, Jyväskylä, Tallinna ja Tartu ülikoolidele ja Ida-Soome ülikoolile.

Fennistikaosakonna üliõpilased ja õppejõud on kaasatud kultuurifestivali Nordischer Klang (suurim Skandinaavia-teemaline kultuurifestival väljaspool Skandinaaviat) korraldusse, kus osalevad ka nimekad muusikud ja autorid Soomest.

2011. aastal tähistas instituut soome keele õpetamise 90. aasta juubelit kahe erialase konverentsi ja mitmete näitustega.

## Ajalugu
Ülikooli suhted Soomega ulatuvad 1921. aastasse, mil asutati esimene soome keele õppetool. Teadusajalooliselt on Greifswaldi fennistika osakond Göttingeni ülikooli järel üks tähtsamaid linnu soome keele õpetamisel Saksamaal. Olulist rolli mängis siin ajaloolane Friedrich Rühs, kelle 1809. aastal avaldatud teos "Finnland und seine Bewohner" ('Soome ja tema elanikud') uuris esimesena sügavuti Soomet ning mõjutas pikka aega sakslaste maailmapilti soomlastest. 1827. aastal Adolf Iwar Arwidsoni välja antud teose ümberkirjutatud versioon oli pikemat aega konkurentsitu isegi Soomes.

## Õppimisvõimalused
Greifswaldi ülikoolis saab fennistikat õppida nii bakalaureuse- kui ka magistriõppes. Mõlemad õppevormid sisaldavad soome keele omandamise kõrval (magistriõpingutes ka Soome teise riigikeele rootsi keele omandamine) seminare ja loenguid ka keele-, kirjandus- ja kultuuriteadusest. Koostöös skandinavistika osakonnaga antakse edasi ka kirjandus- ja kultuuriteadusi Skandinaaviast.

Soome riik toetab osakonda igal aastal külalisõppejõududega, kes korraldavad seminare Soomega seotud teemadel. Samuti toimuvad pidevalt eri ülikoolidest pärit külalislektorite loengud.

Üliõpilastel on ka võimalus osaleda tõlkeseminaridel, mille tulemused igal aastal ürituse "Junge Literatur in Europa" raames teatavaks tehakse ja millest traditsiooniliselt ka mõni Soome autor osa võtab.

## Raamatukogu
Soome keele õpetamisel on erialase kirjandusega raamatukogu olnud alati olulisel kohal ja selle püsimine on siiani üks tähtsamaid eesmärke.

## Välislingid
* Greifswaldi ülikooli fennistika ja skandinavistika instituut
* Masterprogram Language Diversity
* Artikkel: Greifswaldin yliopistossa suomen kielen tutkimuksella on pitkät perinteet (soome)
Ruhja kirik

**Rūjiena kirik** ehk **Ruhja kirik** (Ruhja Püha Bartholomeuse ehk Püha Pärtli kirik) on luteri kirik Rūjiena (eestipäraselt *Ruhja*) linnas. See on endine kihelkonnakirik (Rūjiena kihelkond). Pärast seda, kui kihelkond jagunes Põhja-Ruhja kihelkonnaks ja Lõuna-Ruhja kihelkonnaks, jäi kirik mõlema kihelkonna keskuseks, kuigi sealsetel kogudustel olid erinevad pastorid.

 
Kirik on pühitsetud Bartolomeusele, kes oli üks Jeesus Kristuse 12 jüngrist.

Kirikul on kolm löövi.

Ruhja kiriku hoone ja selle piirdemüür on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.

## Ajalugu
Kirik rajati 1263. aastal koos Ruhja ordulinnusega.

Kirik sai tugevalt kannatada 1974. aasta tulekahjus, kuid on nüüd taastatud.

Altarimaali autor on Eesti päritolu baltisakslane Friedrich Ludwig von Maydell (1795–1846).

## Galerii

Ruhja kirik.JPG|Kiriku esikülg
Ruhja luteri kirik.JPG|Kiriku tagakülg
Ruhja kiriku esine.JPG|Väravahoone
Ruhja kiriku äär.JPG|Kiriku küljesein


## Viited
Sorokõne

**Sorokõne** (kuni 2016. aastani *Krasnodon*) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Luhanski oblastis,  Krasnodoni rajooni keskus. Linn paikneb Velõka Kamjanka jõe kallastel mõne kilomeetri kaugusel Ukraina-Vene piirist ja 50&nbsp;km kaugusel Luhanskist.

Krasnodon asutati 1914. aastal *Sorokõne* (*Сорокине*) nime all. 1938. aasta 28. oktoobri ülemnõukogu otsusega sai asula linna õigused ja oma tänapäevase nime, Krasnodon. 2016. aasta 12. mai Ülemraada otsusega taastati linna esialgne nimi, Sorokõne.

Teise maailmasõja aegset põrandaalust liikumist Krasnodonis on kirjeldanud Aleksandr Fadejev oma romaanis "Noor Kaardivägi".

2011. aasta 1. jaanuaril elas linnas 44 840 inimest.

2014. aasta aprillis, Donbassi sõja ajal, võtsid valitsusvastaste relvajõudude üksused linna oma kontrolli alla.


Bolshaya Kamenka.jpg|Velõka Kamjanka
Krasnodoncoal.jpg|
Krasnodon or Sorokyne night scene.jpg|


## Viited

## Välislingid

* 14. november 2014. *[[Ukrajinska Pravda]]*. Valitsus kinnitas riigi kontrolli all mitteolevate asulate nimekirja (*ukraina keeles*)
* Краснодонська міська рада
* Krasnodoni ajalugu (*vene keeles*) 
* Облікова карточка Краснодонської міської ради на сайті ВРУ
* Краснодон. Информаційний сайт міста
* 14. november 2014. *[[Ukrajinska Pravda]]*. Террористы не могут поделить между собой Луганск - СНБО (*vene keeles*)
Revolver

**Revolver** on käsitulirelv, mille padrunid paiknevad pöörlevas trumlis, mis mahutab enamasti 6–8 padrunit. Trummel liigub iga kuke vinnastamisega ühe padrunipesa võrra edasi, võimaldades teha mitu lasku ilma relva uuesti laadimata.

Revolvri idee tekkis 19. sajandi alguses, kui tulirelvade arendajad otsisid võimalusi püstoliks, mis laseb järjest mitu lasku. Esimesed praktiliselt toimivad revolvrid said tuntuks Ameerika leiutaja Samuel Colti kaudu, kes 1836. aastal patenteeris pöörleva trumliga püstoli. Tema esimene tootmismudel, Colt Paterson, oli esimene kommertslikult toodetud revolver, kus mitme padruni süsteem töötas usaldusväärselt.

Pärast Colt Patersoni võeti 1847. aastal kasutusele Colt Walker, mis töötati välja Samuel Colti ja Texas Rangersi kapteni Samuel Walkeri koostöös. See oli esimene revolver, mis oli spetsiaalselt mõeldud ratsaväe kasutusse, võimaldades hobuse seljast tulistada mitu lasku järjest ilma relva uuesti laadimata. Suure kaliibri ja tugeva konstruktsiooni tõttu oli Colt Walker väga võimsa tulejõuga, kuid ka raske, mistõttu kanti seda sageli mitte vööl vaid sadulakotis.

1851. aastaks arendas Colt välja Colt Navy revolvri, mis oli veidi suurema kaliibriga ja mõeldud nii sõjaväele kui ka tsiviilkasutajatele. 

Euroopas hakati revolvreid arendama ja tootma Ameerikaga paralleelselt, osaliselt isegi varem, kuid algul levisid need aeglaselt. Varaseks näiteks oli Elisha Collieri ränilukuga revolver, mis patenteeriti 1818. aastal Suurbritannias, kuid jäi keeruka ehituse tõttu vähelevinuks. 

19. sajandi keskpaigas hakati Euroopas kasutama juba praktilisemaid kapselrevolvreid, nagu Adamsi revolver Suurbritannias ja Lefaucheux' nõelpadruniga revolver Prantsusmaal. Neid relvi võtsid kasutusele nii sõjavägi kui ka politsei ning need aitasid kaasa revolvri laiemale levikule Euroopas.

## Vaata ka
* Revolvrite loend

## Viited

## Välislingid

* Single Action Army Revolver - Sheriff's & Storekeeper's Model Revolvers - New Frontier Single Action Army Revolver (MANUAL)
Kangurkalme

**Kangurkalme** on kivikalme tüüp, kus kivid on laotud kompaktse, selgepiirilise ja maapinnalt kõrgemale ulatuva kivivarena, mille läbimõõt jääb üldjuhul 10–20 m piiridesse. 

Kangurkalmeid hakati Eesti alal rajama eelrooma rauaajal, levinuks muutusid nad rahvasterännuajal ja nende kasutamist jätkati ka nooremal rauaajal. Väliselt sarnanevad kangurkalmed kivikirstkalmete ja tarandkalmetega, erinevuseks on sisemiste konstruktsioonide puudumine. Kangurkalmest võib välja olla arenenud kivivarekalme.

## Viited
Mikitamäe kalmistu

**Mikitamäe kalmistu** on endine kalmistu Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Mikitamäe külas Setomaa vallas.

Kalmistu rajamislugu pole teada, kuid arheoloogiliste kaevamiste põhjal on arvatud, et sinna on maetud juba 16. sajandil. Kunagisel külakalmistul lõpetati matmine umbes 1830/1840. aastatel. 

Tänapäevaks on kalmistu peale ehitatud hooned ja rajatud aiad, kalmistuala läbib Tartu–Petseri tee. Kalmistul olnud tsässon teisaldati 1960. aastatel sadakond meetrit lõuna poole.

## Vaata ka
*Mikitamäe vana tsässon

## Kirjandus
* Mikitamäe. Tuumapühäpäävä (Toomapühapäeva) tsässon. – Jaanus Plaat, Arne Maasik. Õigeusu kirikud, kabelid ja kloostrid Eestis. Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn 2011

## Välislingid
* 
* Mikitamäe küla
Ernst August (Hannover)

**Ernst August** (20. november 1629 – 23. jaanuar 1698) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Calenbergi vürst (pealinnaga Hannoveris). Aastal 1692 nimetas keiser ta kuurvürstiks; siiski jõustus see alles aastal 1708.

## Perekond
Ernst August abiellus aastal 1658 Heidelbergis Sophie von der Pfalziga. Täisikka jõudsid nende lastest järgmised:

* Georg Ludwig
* Friedrich August
* Maximilian Wilhelm
* Sophie Charlotte
* Karl Philipp
* Christian Heinrich
* Ernst August
Matti Jõe

**Matti Jõe** (29. juuli 1949 Rakvere – 10. juuli 2014) oli Eesti munitsipaalpoliitik.

Ta lõpetas 1967. aastal Rakvere 1. Keskkooli ja 1972. aastal teedeinsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi.

Ta on kuulunud aastatel 1996–2009 Rakvere linnavolikokku, aastatel 1996–1999 valimisliidus Wesenbergh, aastatel 1996–2002 valimisliidus Wesenbergh A&O, aastatel 2002–2009 Reformierakonna nimekirjas. Ta oli 27. juunist 2002 Reformierakonna liige.

Kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel 2009. aastal sai ta 41 häält ning ei osutunud valituks. Lisaks kandideeris ta aastatel 2003 ja 2007 Riigikogu valimistel; aastal 2003 sai ta 356 häält ja aastal 2007 sai ta 304 häält, kummalgi korral ei osutunud ta valituks. 

Ta on töötanud Rakvere abilinnapeana ja aastatel 1998–2002 linnapeana. Tänu tema algatusele seisab Rakveres skulptuur "Tarvas". Hiljem tegeles ta ehituse omanikujärelevalvega nii Rakvere ehitistel kui ka näiteks Narva bastionide rekonstrueerimisel.

## Tunnustus
*2009 Rakvere Kroonimärk

## Viited

## Välislingid
*Lahkus Rakvere ekslinnapea Matti Jõe
Ernst August I (Hannover)

**Ernst August I** (5. juuni 1771 – 18. november 1851) oli Hannoveri kuningas aastatel 1837–1851.

Kuna Hannoveri trooni pärija võis olla ainult meessoost, siis sai ta 1837. aastal kuningaks pärast senise kuninga, oma venna Wilhelmi surma. Sellega lõppes ka Hannoveri ja Suurbritannia personaalunioon, Suurbritannia kuningannaks sai ta vennatütar Victoria.

## Autasud
* Anhalti Albrecht Karu ordeni suurrist (13. jaanuar 1839)
Georg V (Hannover)

**Georg V** (27. mai 1819 Berliin – 12. juuni 1878 Pariis) oli viimane Hannoveri kuningas, kes valitses 18. novembrist 1851 kuni 20. septembrini 1866.

Ta oli kuningas Ernst August I ja kuninganna Friederike ainus laps. Ta abiellus 18. veebruaril 1843 Sachsen-Altenburgi hertsogi Jospehi ja tolle abikaasa hertsoginna Amelie von Württembergi tütre printsess Mariega.

Georg kukutati võimult Austria-Preisi sõja tulemusena, mil Preisimaa annekteeris Hannoveri kuningriigi ja muutis selle oma provintsiks.

## Autasud
*  Hannoveri kuningriik
** Kuningliku Gvelfi ordu juht ja suurristi rüütel (1825)
** Püha Jüri ordu juht ja rüütel (1839)
** Ernst Augusti ordu rajaja ja juht (15. detsember 1865)
*  Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriik: Sukapaela ordu rüütel (15. august 1835)
* Anhalt:  Albrecht Karu ordeni suurrist (16. juuni 1840)
*  Austria keisririik
** Püha Stefanuse ordu suurristi rüütel (1843)
** Maria Theresia ordu komandör (1866)
*  Badeni suurhertsogiriik
** Truuduse kojaordu rüütel (1855)
** Zähringeri lõvi ordu suurristi rüütel (1855)
*  Baieri kuningriik: Püha Hubertuse kuningliku Ordu (1852)
* : Heinrich Lõvi kojaordu suurristi rüütel (1866)
* : Leopoldi ordu suurkordon (25. mai 1853)
* : Elevandi ordu rüütel (23. november 1851)
*    Ernestiinide hertsogkonnad: Saksi-Ernestiini kojaordu suurristi rüütel (august 1839)
*  Prantsuse keisririik: Auleegioni ordu suurristi rüütel (28. juuni 1860)
* Mecklenburgi dünastia: Vendi krooni kojaordu suurristi rüütel (29. oktoober 1865)
* : Hertsog Peter Friedrich Ludwigi teenete- ja kojaordu suurristi rüütel kuldkrooniga (11. september 1841)
*  Preisi kuningriik: Musta Kotka ordu rüütel (14. juuni 1838) koos lindiga (1852)
*  Saksi-Weimar-Eisenach: Valge kulli ordu suurristi rüütel (27. mai 1857)
* : Rombkrooni kojaordu rüütel (1852)
*  Hispaania: Kuldvillaku ordu rüütel (5. mai 1865)
*   Rootsi-Norra: Serafimi kuningliku ordu rüütel (9. september 1852)
* : Württembergi krooni ordu (1852)
Liivi murre

**Liivi murre** (ka *tāmnieku murre*) on läti keele murre, mida iseloomustab eelkõige liivi keele substraat. Murre on levinud Kuramaa põhja- ja Vidzeme loodeosas ehk laias laastus piirkondades, kus ajaloolisel ajal (alates 12. sajandist) on olnud liivlaste asuala. Murre jaguneb kahte rühma: Kuramaa ja Vidzeme liivi murrakuteks. Kõige suuremate liivi keele mõjudega on Kuramaa põhjatipu murrakud. Kuramaa liivi murrakutes on märgatav ka kurši keele substraat. Liivi murde kõige iseloomulikumaks tunnuseks on rõhutute vokaalide lühenemine või kadu, eriti sõnalõppudes. Esineb näiteks ka meessoo kasutamist naissoo asemel ja liivi laensõnu.

## Viited
Aģe

**Aģe** on 41 km pikkune jõgi Lätis Lääne-Vidzemes. Jõgi algab Aģe järvest, voolab läbi Sigulda ja Limbaži piirkonna ning suubub Saulkrasti piirkonnas Zvejniekciemsi külas Liivi lahte. 

Aģe jõge on esmamainitud nimede *Adya* ja *Adia* all Henriku Liivimaa kroonikas.

## Viited
Kääbas

**Kääbas** ehk **kääbaskalme** (ka **tumulus**) on kalmevorm, kus surnud on maetud kividest (liivast) või mullast kuhjatiste alla või sisse (maapinnale või maasse kaevatud hauda). 

Kääbas on reeglina ümmargune (ümarkääbas), vallitaoline või piklik (pikk-kääpad). Kääpas võib olla laiba- või urnmatuseid, puust hauakambreid või kivitarindeid. Levinud on ka lahkunule kaasa pandud hauapanuseid.

Kääbaskalmed olid vanaaja levinuim monumentaalsete haudade vorm. Euroopas hakati kääpaid rajama hilisneoliitikumis, eriti levisid need pronksi- ja rauaajal. Kääbaskalmetesse on oma surnuid matnud näiteks etruskid, früüglased, lüüdlased, küproslased, iraanlased, iirlased, jaapanlased ja eestlased.

## Nimi
Kääbas on laensõna, mis on eesti keelde tulnud balti keelte kaudu. Läti ja leedu keeles tähistab sama tüvega sõna hauda. Igapäevases kasutuses tähendab kääbas haua- või kalmuküngast. Arheoloogias kasutatakse sõna tavapärasest erinevalt. Erialaliselt tähendab kääbas matmispaika, mille iseloomulikuks tunnuseks on ümmargune või vallitaoline pinnasest kuhjatis.

Eesti keeles on kasutuses ka ladina keelest tulnud sõna tumulus, mis otsetõlkes tähendab (kalmu-)küngast.

## Kääbaskalmeid maailmas

### Eestis
Ida- ja Kagu-Eestis levisid pikk-kääpad alates keskmisest rauaajast. Nende kõrgus on kuni 1 meeter, kuid pikkus ulatub mõnikümnest kuni sadakonna meetrini. Kirde-Eestist leitud kääpad, mille läbimõõt on 3–6 m ja kõrgus alla meetri, dateeritakse 11. ja 12. sajandi vahetusest kuni 14. sajandi alguseni ja neid seostatakse vadjalaste sisserändega. Kääbastesse matmine kadus 15. sajandil.


Rahumäe, kääbas (nr 11556).JPG|Kääbas Rahumäe külas
Sutte kääpad 13748-13751.JPG|Sutte kääpad
Jõuga kääbaskalmistu 2014.JPG|Jõuga kääbaskalmistu
Loosi ja Puutli küla kääpad nr 13713-13742..JPG|Loosi ja Puutli küla kääpad


### Itaalias

Itaalias rajasid tumulusi etruskid. Tumulus oli kivist või mullast kuhjatud künkaga tähistatud hauakamber, mis asus tavaliselt mõnes etruski nekropolis, mis olid ehitatud sarnanema etruski linna struktuuriga. Üleüldiselt olid etruski tumulused ümarkääpad, mis uuristati kivimassiivi.

Tumulused olid ehitatud nõnda, et surnu saaks elada oma elu nagu enne surma. Haudadesse tehti kivist “pehmeid asju", näiteks voodid, padjad. Mitmes tumuluses olid olemas näiteks köögiriistad ning hauamaalingud, mis selgitasid matmiskombeid, lahkunu mälestamiskombeid ja -mänge ning allilma jumalate austamisrituaale. Seetõttu väljendus tumulustes hästi etruskide sotsiaalne kihistumine. Rikastele ehitatud tumulused olid täis peamiselt kõrgklassile omaseid asju, lihtsamad hauakambrid andsid ülevaadet tavakodanike elust. 

Etruskide tumulused sümboliseerisid surnu elu pärast surma, viidates usku surmajärgsesse ellu. Hilisemad etruskid kartsid surma, mistõttu kujunesid matmisel rituaalsed tantsud ja mängud väga oluliseks. Etruskide mütoloogiasse ilmusid hellenistlike mõjutustega mitmed surmadeemonid, kellest tuntumad on Charun ja Vanth.

Seni on leitud üle 10&nbsp;000 haua, nendest üle 200 on maalingutega hauad.

## Vaata ka
*Kurgaan
*Nekropol

## Viited
Artur Toom

**Artur Eduard Johannes Toom** (aastani 1936 **Artur Eduard Johannes Thom**; 5. jaanuar 1884 Pihtla vald, Saaremaa – 29. märts 1942 Ussollagi vangilaager, Solikamsk, Venemaa) oli eesti ornitoloog ja looduskaitsja.

Kuna Toomi tegevus puudutas eelkõige Vilsandi linnustikku, on teda rahvasuus hakatud kutsuma Vilsandi linnukuningaks.

Artur Toom oli pärit Sagariste külast Pihtla vallas Saare maakonnas. Vilsandi tuletorni ülemaks sai toona 22-aastane Artur Toom 1906. aastal. Aktiivse linnukaitselise tegevuse raames rentis ta Kihelkonna pastoraadilt merelindude kaitseks Vaika saared, tegi saartel hooldustöid nii rendiperioodil kui ka pärast seda ning lõi lindudele soodsaid pesitsemistingimusi. Toom tegi aktiivset koostööd Kihelkonnale Rootsiküla mõisasse rajatud Riia Loodusuurijate Ühingu bioloogiajaamaga. 1921. aastal täiendas end Tartu Ülikoolis, õppides meteoroloogiat, ornitoloogiat ja ihtüoloogiat.

Artur Toom arreteeriti NKVD poolt 11. juunil 1941 Kuressaares. Surmaotsus. Suri eeluurimisel Ussollagi vangilaagris Solikamskis Venemaal.

## Töö
* 1906–1940 Vilsandi tuletorni ja päästejaama ülem ning meresidepunkti juhataja 
* 1921 – oli üks Tartu Ülikooli Kuusnõmme bioloogiajaama asutajatest, taastati ka Vaika looduskaitseala 
* 1922 või 1927 – rajas Vilsandile muuseumi 
* 1924 – Vaika saared liideti Kuusnõmme bioloogiajaamaga la kuulutati looduskaitsereservaadiks, Artur Toom nimetati reservaadi ülevaatajaks 
* 1930 – oli üks Saarte Looduskaitse Seltsi asutajaid 
* 1940 – kevadel võttis Nõukogude Liit tuletorni üle ja sügisel lahkus Artur Toom Vilsandilt

## Autasud
* 1916 Georgi risti 4. järk 
* 1936 Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärk 
* 1940 Looduskaitsemärgi III järk

## Viited
Eķengrāve

**Eķengrāve**  on küla (*mazciems*) Lätis Jēkabpilsi piirkonnas Viesīte vallas. Ta jääb Viesītest kolme kilomeetri kaugusel.

Eķengrāves oli endise Eķengrāve mõisa (*Eckengraf*) keskus.

## Välislingid
Eķengrāve mõis

**Eķengrāve mõis** (*Eķengrāves muiža*, saksa *Eckengraf*, *Eichengrabe*) oli mõis Lätis Nereta kihelkonnas. Tänapäeval asub endine mõisasüda Jēkabpilsi piirkonnas Viesīte vallas Eķengrāves.

Eķengrāve mõis rajati aastal 1477, mil Bernhard von der Borch rajas ümbruskonna maadest umbes 20 hektari suuruse maavalduse. Mõisa omanikeks olid Lafflerid, seejärel aastast 1565 Vietinghoffid ja aastast 1590 Grotthußid. Aastal 1622 kasutati mõisa kohta esimest korda nime *Eichengrabe*.

Aastal 1633 said mõisa omanikeks Zöge von Manteuffelid, 1698 aga Taubed. Omanike kiire vahetus jätkus aastal 1753 Wittenite ja aastal 1762 Howenitega. Aastal 1783 jõudis mõis taas Manteuffelite kätte tagasi, aga juba aastal 1798 läks see edasi Witte von Wittenheimidele. Nende valdusse jäi mõis kauemaks, vahetusid vaid rentnikud. Aastal 1861 ostis mõisa Heinrich Heinz, aga aastal 1872 Rechenbergid. Nende valdusse jäi mõis võõrandamiseni aastal 1920, tol ajal kuulus mõisa juurde juba 1333 hektarit maad. Rechenbergid rentisid mõisakompleksi Läti riigilt edasi aastani 1926, mil sinna asusid elama Lievenid.

Mõisa elumaja ja kõrvalhooned on kultuurimälestistena kaitse all.
PewDiePie

**Felix Arvid Ulf Kjellberg** (; sündinud 24. oktoobril 1989), tuntud ka kui PewDiePie, on rootslasest juutuuber, koomik ja videomängude kommentaator. Ta on tuntuim oma YouTube'i kanali poolest, mis koosneb videomängude mängimistest, blogidest ja koomilistest videotest.

Tema kanal YouTube'is oli suurima tellijate hulgaga kanal alates 2013. aastast augustist ning kaotas selle koha 2019. aasta märtsis India produktsioonifirmale T-series. PewDiePie kanal ületas 100 miljoni tellija piiri 24. augustil 2019.

Ta kutsus enne 2017. aastat oma fänne *bro*'deks, mis jäi talle külge, kui mängis mängu "Amnesia". Nüüd kutsub ta fänne *squad fam*'iks, mille ta kopeeris naljaga teiselt juutuuberilt Jacksfilmsilt.

2016. aastal nimetas ajakiri Time teda maailma 100 kõige mõjuvõimsama inimese seas.

## Enim tellitud kanal 2013‒2019

2012. aasta juulis jõudis PewDiePie kanal ühe miljoni tellijani. 2013. aasta augustis seljatas PewDiePie Smoshi ja tõusis sellega kõige tellitumaks kanaliks YouTube'is ning hoidis seda kohta segamatult kuni 2019 aastani.

Sotsiaalmeedia statistikaleht Social Blade avaldas 30. augustil 2018 tabeli, milles ennustati, et T-Series möödub PewDiePie'st sama aasta oktoobris. Rivaliteet kahe enim tellitud kanali vahel põhjustas debatte sõltumatute blogijate ning produktsioonifirmade konkurentsi teemal terve aasta vältel, PewDiePie fännid ning toetajad korraldasid aktsioone PewDiePie kanalile tellijate juurde saamiseks jmt. T-Series möödus PewDiePie kanalist esimest korda 9. märtsil 2019 ning saavutas lõpliku ülekaalu 14. aprillil 2019.

Tallinnas toimus 27. veebruaril 2019 PewDiePie tellijate mobiliseerimiseks toetusrongkäik, kus osales sadu noori.

## Viited

## Välislingid
*PewDiePie Youtube'i kanal
Rahvusvaheline Migratsiooniorganisatsioon

**Rahvusvaheline Migratsiooniorganisatsioon** (IOM, ka ÜRO rändeamet) on valitsustevaheline rahvusvaheline organisatsioon, mis asutati 1951. aastal algselt Euroopa migratsiooni valitsustevahelise komitee (ing *Intergovernmental Committee for European Migration*, ICEM) nime all, et aidata ümber asuda Teise maailmasõja tõttu kodust lahkuma pidanud inimestel. 2014. aasta seisuga oli organisatsioonil 156 liikmesriiki ja lisaks 10 vaatlejastaatusega riiki. Eesti ühines organisatsiooniga 2004. aastal. 2016. aastast kuulub IOM seotud organisatsioonina ÜRO süsteemi.

IOM on tähtsaim migratsioonialal tegutsev valitsustevaheline organisatsioon. IOMi eesmärk on edendada humaanset ja organiseeritud migratsiooni, suurendada migratsiooni küsimustes rahvusvahelist koostööd, leida migratsiooniprobleemidele praktilisi lahendusi ning pakkuda humanitaarabi seda vajavatele migrantidele.

IOM töötab järgmises neljas laiemas migratsiooni juhtimist puudutavas valdkonnas: migratsioon ja areng, migratsiooni lihtsustamine, migratsiooni reguleerimine ja sundmigratsiooni probleemi lahendamine. 

IOM teeb tihedat koostööd nii valitsuste, valitsustevaheliste kui ka valitsusväliste partneritega.

IOMil on Eestis esindus, mida juhib Kari Käsper.

## Ajalugu

Euroopa migrantide liikumise ajutine valitsustevaheline komitee (ing *Provisional Intergovernmental Committee for the Movement of Migrants from Europe*, PICMME), nagu IOMi algselt nimetati, asutati Lääne-Euroopas 1951. aastal Teise maailmasõja järgses ümberasumise kaoses. Komiteele anti volitus aidata Euroopa valitsustel leida sihtriike hinnanguliselt 11 miljoni kodust lahkuma sunnitud inimese ümberasumiseks. 1950. aastatel organiseeris see transpordivahendeid ligi miljonile migrandile.

Euroopa migratsiooni valitsustevahelise komitee põhikiri allkirjastati 1953. aasta 19. oktoobril Veneetsias. See jõustus 30. novembril 1954. Organisatsiooni nime muutmine poole sajandi jooksul kajastas selle arenemist logistikaagentuurist migratsiooniagentuuriks: 1952. aastal nimetati ajutine valitsustevaheline komitee Euroopa migratsiooni valitsustevaheliseks komiteeks, 1980. aastal migratsiooni valitsustevaheliseks komiteeks ning 1989. aastal Rahvusvaheliseks Migratsiooniorganisatsiooniks.

IOM on osalenud inimeste või looduse põhjustatud järgmiste katastroofide tagajärgede lahendamises: Ungari revolutsioon (1956), Praha kevad (1968), Tšiili riigipööre (1973), Vietnami paadipõgenikud (1975), Lahesõda (1990), sõjad Kosovos ja Ida-Timoris (1999), India ookeani maavärin (2004), Iraagi sõda (2003), Pakistani maavärin (2004/2005) ja Haiti maavärin (2010).

## Viited

## Välislingid

*IOMi Eesti esinduse koduleht
*IOMi koduleht (inglise keeles)
*Rahvusvahelise Migratsiooniorganisatsiooni põhikirja eestikeelne tõlge Riigi Teatajas
Ennu laht

**Ennu laht** (ka *Kase laht, Kasse laht*) on laht Saaremaa lõunarannikul Saaremaa vallas. See on lihtlaht, mida Kasti lahest eraldab Tirbi poolsaar.

Kasti lahe hoiualaga seotud dokumentides nimetatakse lahte Kase laheks. Ametlikuks nimeks on kohanimenõukogu kinnitanud nime "Ennu laht" lahe ääres asuva Ennu küla järgi. Kaartidel võib kohata mõlemat nime.

Ennu laht on madal, keskmine sügavus 2 meetrit. Rannajoon on liigendunud. Veepeegli pindala on 232 ha.

Ennu laht jääb Kasti lahe hoiualale, seal on liivased ja mudased pagurannad, mis on oluliseks elupaigaks nii veetaimedele, selgrootutele, kaladele, veelindudele kui ka kurvitsalistele. Eelkõige on tegemist lindude jaoks olulise peatus- ning toitumiskohaga. Olulise elupaigana esineb ka rannikulõukaid.

## Viited
Poka laht

**Poka laht** on väike laht Saaremaal Saaremaa valla kaguosas, Oessaare lahe edelaosas. Poka laht asub Väljamõisa külast kirde suunas, Laidevahe lahest põhjas. 

Piirkond kuulub Laidevahe looduskaitseala koosseisu.

Poka lahte suubub Poka jõgi, mille valgla suurus on umbes 10 km².

## Veerežiim
Poka laht on üks Oessaare lahe soppidest. Seetõttu esineb nende veekogude omadustes palju sarnasusi, kuid ka mõningaid erinevusi.

Poka lahe vesi on põhjani läbipaistev. Sealse veekogu pH-tase on kõrge (9,64), mis annab märku hapniku üleküllastusest (204%). Lahes on rohkelt orgaanilist ainet ja lämmastikku. Ka on seal suurenenud kloriidi- ja sulfaadisisaldus, kuna veekogu paikneb mere läheduses.

Sette paksus ja iseloom varieerub vastavalt veekogu osale. Näiteks lahe lõunapoolses piirkonnas on sete paksema koostisega kui loodenurgas, kus see oli pehme ja viskoosne.

## Elustik

### Taimestik
Poka lahes esineb enim veesisest taimestikku, kuna laht on väga madal ja mudarohke, mistõttu katab sealne taimestik kogu järve põhja. Näiteks leidub seal mändvetiktaimi (*Charophyta*), kamm-penikeeli (*Potamogeton pectinatus*, sünonüüm *Stuckenia pectinata*) ja harilikku vesihernest (*Utricularia vulgaris*). Kaitsealuseid liike piirkonnas ei ole.

### Kalastik
Poka laht on heaks kudemisalaks mitmetele kalaliikidele, kellele meeldivad merega seotud lõukad.

### Kaitse
Et tagada Laidevahe lahe ning seal esinevate ohustatud liikide ja nende elupaikade säilimine, on veekogu osa Laidevahe looduskaitsealast. Ka kuulub piirkond Siiksaare-Oessaare lahtede linnuala ja Siiksaare-Oessaare loodusalana (keskkonnaregistri kood EE0040469) Euroopa Liidu Natura 2000 võrgustikku.

## Vaata ka
* Oessaare laht
* Laidevahe looduskaitseala

## Viited
Matkarada

**Matkarada** on looduses märgistatud või kaardile kantud ja täiendava informatsiooniga varustatud, tavaliselt jalgsi liikumiseks mõeldud matkatee.

Matkaradade hulka kuuluvad ka looduse õpperajad.

## Matkaradasid

### Eesti matkaradasid
*Oandu-Ikla matkatee
*Piusa ürgoru matkarada
*Väike Väerada

### Välismaa matkaradasid
*Pieterpad

## Vaata ka
*loodusrada

## Välislingid
*Matkaraja mõistest.
*Eesti matkaradade trükised.
Õpperada

**Õpperada** on jalutusrada või matkarada, mis on varustatud õppeotstarbelise teabematerjaliga. 

Õpperajad toetavad õuesõpet.

Loodusõpperadadel ei keskenduta vaatamisväärsustele, vaid ökoloogiliste koosluste seostele, looduskaitselisele mõtteviisile ja paiga kultuuriloole. 

## Juhised loodusrajal liikumiseks
Võimaluse korral on tuleks kavandada loodusraja läbimist hoolikalt. Tänu sellele on võimalik säästa keskkonda ning olla kursis rada ümbritseva piirkonnaga. Soovitatav on järgida järgmisi näpunäiteid .

* Eelista olemasolevaid loodus- või matkaradu, et piirata liigset keskkonna koormamist.  
* Võimaluse korral kasuta liikumiseks ühistransporti või ühte autot mitme inimese transpordiks.  
* Võimaluse korral paki kaasavõetav toit korduskasutatavatesse karpidesse ja kottidesse, et vähendada tekkivaid jäätmeid.  
* Liigu looduses jälgi jätmata.  
* Korista enda prügi ja ära jäta seda metsa.  
* Pea kinni infotahvlitel olevatest piirangutest. 
* Kasuta elavat tuld mõistlikult – veendu tuleohutuses. 

## Näiteid loodusradadest Eestis
##### Nohipalu-Ilumetsa loodusrada
Loodusraja pikkus on 8 km ja rada kulgeb Nohipalu Mustjärve kaldalt Valgejärve kaldani ning jõuab Ilumetsa meteoriidikraatrini. Ilumetsa kraater, mis avastati 1938. aastal, on tekkinud meteoriidilöögi tagajärjel. Kraatri juures asub infopaviljon, kust leiab teavet Eesti meteoriidikraatrite kohta. 
##### Keila-Joa loodusrada
Loodusrada, mille pikkus on 4 km, algab maanteesilla lähedalt autoparklast, mis asub jõe vasakul kaldal. Rajal on viis infostendi, mis annavad rajaläbijale informatsiooni loodusobjektide ning pargi ajaloo kohta ning tutvustab Keila-Juga. Rada viib läbi uusgooti stiilis mõisakompleksi, rippsildade, joaaluse kanjoni ja kallastel asuva pargi. Parki on mitu korda rekonstrueeritud ning viimati tehti seda pärast 1967. aasta augustitormi. 
##### Rebastemäe loodusrada
Rebastemäe õpperaja pikkus on 1,5 km ja rada asub Hiiumaal Kõpu maastikukaitsealal. Loodusrada saab alguse Kärdla-Kõpu maantee 61. kilomeetril asuvast trepist, mis viib Rebastemäele. Rajal tutvustatakse erinevaid metsatüüpe (näiteks palu- ja salumetsad) ning iidset luitemaastikku. Kõrgeimaks punktiks teekonnal on Kaplimäe, kus kasvavad kuslapuu, lodjapuu ja kukerpuu ning luitevalli jalamitel harilik näsiniin, mis on looduskaitsealune taim. Loodusrada on tähistatud puude külge kinnitatud sinister lintidega.

## Vaata ka

*Heimtali õpperada
*Hüpassaare õpperada
*Ingatsi õpperada
*Kabli looduse õpperada
*Kopraraja õpperada
*Kuuraniidu õpperada
*Lemmjõe keelemetsa õpperada
*Majakivi-Pikanõmme õpperada
*Meiekose õpperada
*Riisa õpperada
*Saarjõe õpperada
*Selli-Sillaotsa õpperada
*Sopa allika õpperada
*Vanapagana õpperada
*Öördi õpperada

## Viited
Õuesõpe

**Õuesõpe** ehk **väliõpe** on vabas õhus korraldatud õppetöö vorm. Õuesõpe ei eelda selleks eraldi ehitisi. Õuesõppe eeliseks on ära kasutada olemasolevaid parke, looduskauneid kohti, jne... 

Õuesõpe võimaldab (siseruumides korraldatud õppega võrreldes) paigaseoste ja ökosüsteemsete suhete paremat esiletoomist; samuti on oluline otsesem seotus tegevustega, liikumisega ja enamate meelte aktiivse kaasamisega.

Õuesõppel võidakse kasutada õpperadu.

## Vaata ka
*metsalasteaed
*õppetund

## Kirjandus
*Dahlgren, L. O.; Szczepanski, A. *Õuesõppe pedagoogika*. Tallinn: Ilo 2006.
Oosäär

**Oosäär** (ka **Oossaar, Kuradisäär, Oossäär**) on 1,83 hektari suurune laid Liivi lahes Paatsalu lahe suudme ees. Laid kuulub Paatsalu küla koosseisus Lääneranna valda.

Laid on väga kitsas (5–10 m) ja pikk (umbes 2,3 km). Rannajoone pikkus on 3,4 kilomeetrit. Laid on liivase pinnamoega ja lõunatipus on maasäär.

Laid kuulub Väinamere hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.

## Välislingid
*
Bruņene

**Bruņene** on küla (*mazciems*) Lätis Augšdaugava piirkonnas Skrudaliena vallas. Külas asub Bruņene  mõisa (*Brunnen*) süda. Aastatel 2009–2021 jäi asula Daugavpilsi piirkonda.
Tartu Mill Triathlon 2014

**Tartu Mill Triathlon 2014** oli 12.–13. juulil 2014 Tartu linnas toimunud triatlonivõistlus.

Triatloni käigus ujuti Emajões, rattatrass läbis kesklinna ning jooksudistants kulges Emajõe kaldapealsel. Võistlus toimus samal ajal Tartu hansapäevadega.

Tartu Mill Triathlon 2014 oli Tartu kolmas linnatriatlon, esimest korda toimus triatlon Tartus 21.–22. juulil 2012 (Tartu Mill Triathlon 2012).

## Välislingid
* Tartu Mill Triathlon
Egon Erwin Kisch

**Egon Erwin Kisch** (kodanikunimi **Egon Kisch**; 29. aprill 1885 Praha – 31. märts 1948 Praha) oli juudi rahvusest saksakeelne Austria ja Tšehhoslovakkia ajakirjanik ja kirjanik.

Egon Erwin Kisch oli pärit jõukast saksakeelsest sefardijuudi kaupmeheperekonnast. Pärast reaalkooli lõpetamist õppis ta 1903. aastal ühe semestri Praha Tehnikaülikoolis, seejärel kuulas loenguid Praha Karl Ferdinandi Ülikoolis. 1904. aastal kutsuti ta aastasesse sõjaväeteenistusse Austria-Ungari armeesse. 

1906. aastast tegi ta kaastööd Prahas ilmuvatele saksakeelsetele ajalehtedele Bohemia ja Prager Tagblatt. 1913. aastal kirjutas Kisch uuriva ajakirjanikuna Alfred Redli enesetapust ja avalikustas, et Redl oli olnud Vene spioon.

1913. aasta juunis kolis Kisch Berliini, kus töötas ajalehe Berliner Tageblatt toimetuses. Juba 31. juulil 1914 mobiliseeriti ta Austria-Ungari armeesse. 1915. aasta märtsis sai ta rindel raskesti haavata. Haiglast vabanemise järel kuulutati ta sõjaväeteenistuseks kõlbmatuks ning ta töötas Ungaris tsensorina.

1917. aastal suunati Kisch Viini sõjaväe käsutusse ajakirjanduslikule tööle. Ta astus aga kontakti vasakpoolsetega. 1918. aasta novembris võttis ta osa Punakaardi loomisest ja töötas ajalehes Der Freie Arbeiter. 1919. aasta märtsis astus Kisch Austria Kommunistlikku Parteisse. 1919. aasta märtsist kuni juunini töötas ta Viini vasakpoolse ajalehe Der Neue Tag toimetuses. Kui olukord Austrias stabiliseerus, kuulutati Kisch soovimatuks isikuks ning ta pöördus Prahasse tagasi.

Aastatel 1921–1933 oli Kischi põhielukoht Berliin. Tema peamine sissetulekuallikas oli töö Brno ajalehe Lidové noviny Berliini korrespondendina, kuid tema artikleid ilmus ka muudes väljaannetes. Sel perioodil reisis Kisch palju ning temalt ilmus reportaažiraamatuid, mis äratasid küllalt suurt tähelepanu. 1925. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 

1933. aasta märtsis saatsid natsionaalsotsialistlikud võimud Kischi Saksamaalt välja Tšehhoslovakkiasse. Aastatel 1934–1939 elas ta põhiliselt Pariisis ja Versailles's. Ta viibis reporterina ka kodusõja ajal Hispaanias. 1939. aasta septembris panid Prantsuse võimud Kischi koduaresti. 1939. aasta lõpus õnnestus tal siiski sõita Ameerika Ühendriikidesse. 1940. aasta lõpul asus Kisch elama Mehhikosse. 1946. aasta märtsis pöördus Kisch Prahasse tagasi.

Eesti keeles on ilmunud 1961. aastal Egon Erwin Kischi reportaaživalimik "Pöörane reporter".

## Viited
Snēpele mõis

**Snēpele mõis** (*Snēpeles muiža*) on endine mõis Lätis Kuldīga piirkonnas Snēpele vallas Snēpeles.

Snēpele mõis rajati XIX sajandi alguses Hahnide perekonna jahilossina. Selle suguvõsa kätte jäi mõis kuni võõrandamiseni.

Mõisa peahoone on heas korras, aastast 1924 asub seal Snēpele põhikool. 

Peahoone juures asub 4 hektari suurune park 22 puuliigiga. Põhiliselt kasvavad pargis tammed, nende seas on ka mitmed põlispuud.

## Välislingid
* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
Bebrene

**Bebrene** on küla (*lielciems*) Lätis Augšdaugava piirkonnas, Bebrene valla halduskeskus. 

Esimest korda on seda mainitud aastal 1562.  Aastatel 2003–2021 jäi küla Ilūkste piirkonda.

Asulas asub Bebrene mõisa (*Bewern*) süda. Lisaks on seal raamatukogu, keskkool, postkontor, kultuurimaja ja aastal 1798 ehitatud katoliku kirik.


Pilt:Bebrene.jpg
Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu

**Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu** (ukraina keeles *Рада національної безпеки і оборони України*) on Ukraina presidendi juures tegutsev julgeolekut ja riigikaitset koordineeriv ja selle üle järelevalvet teostav organ. Eelkäijateks olid 1991 moodustatud Ukraina Kaitsenõukogu ja 1992 moodustatud Ukraina presidendi juures asuv Julgeolekunõukogu.

## Ajalugu
Ukraina Rahvusliku Julgeoleku Nõukogu moodustati presidendi ukaasiga 1992. aasta juulis konsultatiivse ja nõuandva organina, mis kuulus riigi täidesaatva võimu organite süsteemi ja tegutses presidendi juures. Sellisena eksisteeris ta 1994. aastani, mil jällegi presidendi ukaasiga kinnitati talle organisatsioonilise ja kooskõlastusliku tegevuse ülesanded. Võimupiiride määratlemine koos adekvaatse teabe tagamise meetmete kehtestamisega lubasid nõukogul tegutseda märksa tõhusamalt ning käsitleda riigielu keerukaid ja mahukaid probleeme. Ühtlasi hakkas tunda andma võimaluste piiratus, sest nõukogu staatus oli määratletud presidendi ukaasidega, aga faktiliselt mõjutas ta presidendi, valitsuse ja jõustruktuuride tegevust ning objektiivselt võttes oli see vaja kinnitada seadusandlikul ja koguni põhiseaduslikul tasemel. Esimeseks katseks määratleda Rahvusliku Julgeoleku Nõukogu koht Ukraina riigiorganite süsteemis oli põhiseadusliku leppe allakirjutamine 1995. aastal Ülemraada ja presidendi vahel. Selle leppega anti presidendile Ukraina rahvusliku julgeoleku tagaja ja Rahvusliku Julgeoleku Nõukogu esimehe ülesanded.

1996. aastal võeti vastu Ukraina põhiseadus, mille artikkel 107 käsitleb Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu. Uus riigiorgan Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu võttis üle senised Rahvusliku Julgeoleku Nõukogu ja Kaitsenõukogu ning päris nende ülesanded. Teiseks määratles põhiseadus selle organi peamised ülesanded: julgeoleku ja riigikaitsega seotud täitevvõimu organite koordineerimine ja kontrolli. Kolmandaks määratles põhiseadus vahetult oma tekstis nõukogu moodustamise põhimõttelised alused. Lõpuks sisaldus põhiseaduses otsene viide eriseaduse väljatöötamisele, mis määratleks nõukogu kõik ülesanded ja volitused. Sellega sai nõukogust põhiseadusliku staatusega riigiorgan, mis kuulub presidendi võimusüsteemi ja on kutsutud ellu presidendi ühe kõige tähtsama ülesande täitmiseks, milleks on riikliku sõltumatuse ja riigi rahvusliku julgeoleku tagamine.

2021. aasta märtsis otsustas RJKN asutada desinformatsiooni vastu võitlemise keskuse.

## Juhtimine

Ukraina põhiseaduse aritkkel 106 p. 18 kohaselt juhib Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu Ukraina president, kes määrab ametisse nõukogu sekretäri. 

### Juhtkond

## Nõukogu koosseis
### RJKN-i koosseis

## Galerii

NSDCU flag.png|RJKN-i lipp 
Kiev 11.jpg|Nõukogu istungid toimuvad presidendi sekretariaadi hoones Kiievis


## Viited

## Välislingid
*Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu ametlik veebileht (ukraina ja inglise keeles)
*Ukraina presidendi ametlik veebileht
*Зеленский изменил состав СНБО - Корреспондент.net, 13.03.2020

### Artiklid
*Валентин Бадрак. Сектор безопасности: панорама с закрытыми пространствами - Zn.ua, 21.06.2019
Bruņene mõis

**Bruņene mõis** (läti keeles *Bruņenes muiža*, ka *Bruņas muiža*, saksa keeles *Brunnen*) oli mõis Kuramaal Aizlauce kihelkonnas. Tänapäeval asub endine mõisasüda Lätis Augšdaugava piirkonnas Skrudaliena vallas Bruņenes. 

Bruņene mõis kuulus kuni võõrandamiseni aastal 1920 Lievenite perekonnale. klassitsistlikus stiilis häärber ehitati 18. sajandil. Hiljem lisandusid sellele veel uusgooti elemendid. Kõrvalhooned ehitati 19. sajandil.

Peale võõrandamist jagati mõisakompleksi hooned laiali. Peahoones asus kool. Nõukogude ajal kuulusid hooned kohalikule sovhoosile. Tänapäeval on hoonetest alles mõisa tallid ja maakivist tootmishoonete müürid.
Vilja Palm

**Vilja Nyholm-Palm** (sündinud 12. mail 1957) on eesti telerežissöör ja meediaõppejõud. 

## Haridus
Vilja Palm lõpetas 1975. aastal Tallinna 32. Keskkooli teatri eriklassi. 1977. aastal astus Leningradi Teatriinstituuti ja lõpetas selle 1983. aastal telerežii erialal. Hiljem täiendas end Soomes Yleisradio Raadio ja Televisiooni Instituudis (1993–1994). 1996. aastal osales ta Taanis Baltic Media Centre kursusel TV&radio Trainer Training ja 1997. aastal sealsamas kursusel TV management for Producers. 

## Töö
### Eesti Televisioonis
Vilja Palm on töötanud Eesti Televisiooni laste- ja noortesaadete toimetuses ning alates 1993 kunsti- ja kirjandussaadete peatoimetuses režissöörina. 1989. aastast töötab ta Eesti Televisiooni Teleteatri režissööri-lavastajana, aastail 1993–1999 oli Teleteatri pearežissöör. 
 
Tema käe all valmis 1994. aastal näiteks telesari "Wikmani poisid".

Vilja Palm on mänginud telelavastuses "Nõiakivi" susi Zuuzit.

Vilja Palm laulis sisse "Väikese Nõia Laulu" telelavastuses "Väike Nõid."

### Mujal
Aastail 1999–2001 oli Vilja Nyholm-Palm Kanal 2 programmidirektor ja 1994–2003 Tallinna Pedagoogikaülikooli telerežii õppejõud.

Aastail 2004–2006 valmis tema lavastajatööna TV3-s näidatud teleseriaal "Kodu keset linna" ja 2008. aastal Kanal 2-s näidatud teleseriaal "Eestlane ja venelane".

Ta on Valkla hooldekodu asukate elu, mõtteid ja probleeme tutvustava dokumentaalfilmi "Oma kodu, kulla-kallis" (2000) stsenarist ja režissöör.

Lisaks on ta telemängufilmide "Isa" (režissöör Mart Kivastik, 1998) ja "Armuke" (režissöör Mart Kivastik, 1999) produtsent.

## Välislingid
* Vilja Palm: ekraanile pole ma kunagi tahtnud ronida, Õhtuleht, 22. oktoober 2005
* Vilja Nyholm-Palm: "Wikmani poisid" pole seebiseriaal, Eesti Päevaleht, 26. september 2009
Kura keel

**Kura** ehk **kurši keel** on kuni 16.–17. sajandini Lätis Kuramaal ja Loode-Leedus kõneldud balti keel. Kuna ainus kura keelt talletanud kirjalik allikas on 16. sajandist pärinev kura ja läti segakeelne meieisapalve, siis on keele tunnused taastatud suures osas varasema kuralaste asuala kohanimede ning läti, leedu ja liivi keeles tuvastatavate kura keele sugemete abil. Arvatakse, et kura keel kuulus algselt sarnaselt preisi ja jatvingi keelega läänebalti keelte hulka, kuid pikaajalise semgali keele mõju tõttu omandas ta palju idabalti keelte jooni. Pärast keele hääbumist Leedus 16. sajandiks ja Kuramaal 17. sajandiks jäid mõned selle elemendid püsima substraadina läti keele keskläti murde kurši murrakutes, liivi murde Kuramaa murrakutes ja Kura säärel kõneldud läti keele erikujus (kurseniekkide keeles), leedu keele žemaidi murdes, eriti murdeala loodeosas, ning adstraadina (võib-olla ka substraadina) liivi keele Kuramaa murrakutes.

## Viited
Oskar Baum

**Oskar Baum** (21. jaanuar 1883 Plzeň – 1. märts 1941 Praha) oli juudi rahvusest Austria proosakirjanik, luuletaja ja muusik.

Oskar Baum oli juudi kaupmehe poeg. Ta sündis nägemisprobleemidega. Kaheksa-aastaselt kaotas ta ühest silmast nägemise, üheteistaastaselt jäi ta koolipoiste kakluses saadud vigastuste tõttu täiesti pimedaks. Kuna ta seejärel enam tavakoolis õppida ei saanud, jätkas ta õpinguid Viinis pimedate juutide õppeasutuses. 1902. aastal lõpetas ta õpingud ja pöördus Prahasse tagasi. Seejärel töötas ta orelimängijana ja kantorina sünagoogis, hiljem oli klaveriõpetaja.

1904. aastal tutvustas Max Brod Baumi Franz Kafkale ja Felix Weltschile. Nad sõbrunesid ning Baumi abiellumise järel Margarete Schnabeliga sai abielupaari korter Praha Ringi kohtumiskohaks, kus loeti ka üksteisele ette oma kirjanduslikku loomingut. Sel ajal algas ka kirjavahetus Kafka ja Baumi vahel.

1908. aastal avaldas Baum autobiograafilise romaani "Uferdasein" ('kaldaolek'), millega ta saavutas laialdase tuntuse. Baum tegutses ka ajakirjaniku ja kriitikuna. Baumi kaastööd avaldasid ka Saksamaal ilmuvad ajalehed ja ajakirjad.

Baumi teosed keelustati 1939, kui Saksamaa okupeeris Tšehhoslovakkia. Bürokraatlike takistuste tõttu ei õnnestunud Baumil Palestiinasse sõita. 1941. aastal tehti Baumile soolteoperatsioon, mille tüsistustesse ta hiljem suri. Oskar Baumi abikaasa Margarete Schnabel deporteeriti Theresienstadti koonduslaagrisse, kus ta hukkus. Nende ainuke poeg Leo Baum pääses küll Palestiinasse, kuid hukkus 22. juulil 1946 juudi terroristide rünnakus Kuningas Davidi hotellile Jeruusalemmas.

## Viited
Vanem pronksiaeg

**Vanem pronksiaeg** on pronksiaja varasem osa. Eesti alal dateeritakse vanem pronksiaeg ajavahemikku 1800 eKr – 1100 eKr. Vanemale pronksiajale eelnes noorem kiviaeg ehk neoliitikum ja järgnes noorem pronksiaeg.

## Viited
Noorem pronksiaeg

**Noorem pronksiaeg** on pronksiaja hilisem osa. Eesti alal dateeritakse noorem pronksiaeg ajavahemikku 1100 eKr – 500 eKr. Nooremale pronksiajale eelnes vanem pronksiaeg ja järgnes eelrooma rauaaeg.

## Viited
Kublitsa järv

**Kublitsa järv** on väike järv Võrumaal, Võlsi külas (Juba küla lähistel), Võru vallas.

See on 1,3 ha suurune umbjärv.

Järve kaldale on rajatud mitu püsivat lõkkepaika.

## Välislingid
Liidrik

**Liidrik** (*Coenagrion*) on kiililiste perekond, sugukonnast liidriklased.

Liidrikud on enamasti sinise-musta kehaga väikesed taolistiivalised kiilid.

## Eesti liigid
Eestis elab 6 selle perekonna liiki.
**Coenagrion armatum* – tanuliidrik
**Coenagrion hastulatum* – odaliidrik
**Coenagrion johanssoni* – põhjaliidrik
**Coenagrion lunulatum* – kuuliidrik
**Coenagrion puella* – sadulliidrik
**Coenagrion pulchellum* – sarvikliidrik
## Viited
Lammekin

**Lammekin** oli valitseja Kuramaal, keda on mainitud 1230. aasta 28. detsembril "Kuramaa paganate" ja paavst Gregorius IX saadiku Alna Balduini vahel sõlmitud alistumis- ja ristimislepingus. Lepingus mainitud kohanimede järgi võis ta osaliselt valitseda alade üle, mis hilisemate dokumentide järgi kuulusid Ventava, Bandava ja Piemare piirkondadesse Põhja-Kuramaal. Arvamused selle osas, kui suur ta võimupiirkond ja -täius teiste kohalike ülikute kõrval oli, lähevad lahku – teda on pakutud nii kogu lepinguga hõlmatud territooriumi valitsejaks kui lihtsalt üheks, ehkki veidi tähtsamaks ülikuks teiste seas. Lepinguga kohustusid Lammekin ja teised paganad vastu võtma ristiusu, maksma makse oma maahärradele ja piiskopile ning osalema kristlaste sõjakäikudes. Lepingus ei mainita kohustuste tekkimist Liivimaa ristisõja juhtivate jõudude – Riia piiskopkonna ja Mõõgavendade ordu – vastu ja rõhutatakse sõltumatust Rootsi ja Taani kuningriikidest.

Lammekini (lepingu ladinakeelses tekstis *Lammekinus*) nime on peetud nii balti- kui ka läänemeresoomepäraseks, sarnaseid nimesid on 13.–14. sajandi dokumentides fikseeritud nii Kuramaal, Leedus kui ka Põhja-Eestis.
## Viited