open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Norra kuningas

**Norra kuningas** on Norra riigipea.

Praegune Norra kuningas on alates 17. jaanuarist 1991 Harald V, kes võttis ameti üle oma isalt Olav V. Troonipärijaks on Haakon. Kroonprints tegutseb kuninga äraolekul regendina

Norra kuningakoda kuulub Oldenburgi dünastiasse. Täpsemalt selle Taani-Saksa harusse, mis on tuntud kui Glücksburgi dünastia.

Kuigi Norra põhiseadus annab kuningale täidesaatva võimu, siis viib seda reeglina kuninga nimel ellu Riiginõukogu (Statsrådet), mis koosneb peaministri valitud kõige kõrgematest valitsuse ministritest.

Norra kuninglikul perekonnal on mitmeid ametlikke residentse üle riigi. Nende seas on Oslo kuningaloss, Gamlehaugeni loss Bergenis, Stiftsgården Trondheimis ja Ledaali mõis Stavangeris, Bygdøyi kuninglik mõis Oslos ja Kuninglik villa Holmenkollenis. Neist mitmed on osaliselt avatud ka avalikkusele.

Norra vapp kuulub Euroopa vanemate sekka ning oli algselt kuningakoja vapp. Kuninglikku vappi kasutatakse küll pigem harva ja selle asemel on põhiliselt kasutusel kuninga monogramm.

## Vaata ka
* Norra kuningate loend

## Välislingid
* Norra kuninga lipp
Richard Veermaa

**Richard Veermaa**, kuni 25. märtsini 1935 **Richard Vreeman** (26. mai 1901 Lasva vald, Võrumaa – 19. veebruar 1942 Ussollagi vangilaager, Permi oblast, Venemaa), oli Eesti poliitik ja politseijuht.

Võttis osa Vabadussõjast kaitseliitlasena eesliinil 05.12.1918-13.01.1919. 

Ta lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna 1926. aastal. Korporatsioon Ugala liige.

1927-1932 vandeadvokaat Karl Pika abi ja 1932–1935 vandeadvokaat Võrus. 1925–1935 Kaitseliidu Võrumaa maleva pealiku abi. III, IV ja V Riigikogu liige ja Rahvuskogu Esimese Koja liige.

04.01.1935–09.05.1938 Politseivalitsuse direktor.

09.05.1938–12.10.1939 Kaarel Eenpalu teises valitsuses siseminister.

1940. aastal oli ta Eesti Mehaanilise Puutööstuse Aktsia Seltsi "A. M. Luther" riigi usaldusmees. 

Richard Veermaa arreteeriti NKVD poolt 18. septembril 1940 Tallinnas. Suri nõukogude vangilaagris.

## Tunnustus
*Eesti Vabadussõja mälestusmärk, 1922
*Läti Vabariigi iseseisvuse 10. aasta mälestusmedal, 1929
*Kaitseliidu Kotkaristi V klassi teenetemärk, 1929
*Läti Kaitseliidu teeneterist "Nopelnu krusts", 1929
*Kaitseliidu Valgeristii III klass, 1930
*Kaitseliidu Kotkaristi III klassi teenetemärk, 1935
*Riigivapi III klassi teenetemärk, 1937
*Valgetähe II klassi teenetemärk, 1939
*Lasva valla aukodanik.

## Viited

## Kirjandus
*R. Vreeman politsei direktoriks. Kaja, 5. jaanuar 1935, nr 5, lk 1. 
*Eesti politsei paremaid maailmas. Uus Eesti, 19. juuli 1937, nr 192, lk 4.
*Postikordnike asemele liikuvad patrullid. Uus Eesti, 10. veebruar 1938, nr 40, lk 4.
*R. Veermaa Lasva aukodanikuks. Uus Eesti, 30. detsember 1939, nr 354, lk 9.

## Välislingid
*Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
*okupatsioon.ee
Jaan Hünerson

**Jaan Hünerson** (4. veebruar 1882 Karksi vald, Pärnumaa – 5. juuni 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti agronoom ja poliitik. Ta arreteeriti Nõukogude okupatsioonivõimude poolt 1941. aastal ning lasti maha vangilaagris. 

## Haridustee
* Karksi külakool (lõpetas 1894)
* Karksi kihelkonnakool (1894–1897)
* Tartu Reaalkool (1898–1903)
* Königsbergi Ülikool, põllumajandus (1906–1907)
* Bonni Poppelsdorfi põllumajandusakadeemia (1907–1912), lõpetas agronoomia, maaparanduse ja ühistegevuse erialad ''cand.'' ''agr.'' kraadiga

## Töökäik
* teenis Vene Imperaatorlikus armees, kust lahkus reservlipnikuna (1903–1904)
* õppejõud Tartus ja Vahil korraldatud põllutöö- ja kontrollassistentide kursustel (1912–1918)
* õpetaja Tartu Põllutöökeskkoolis (1918–1919)
* Asutava Kogu ja Riigikogu liige (1919–1937)
* Eesti Vabariigi siseminister Jaan Tõnissoni kolmandas valitsuses (1927–1928)
* Eesti Vabariigi haridus- ja sotsiaalminister Otto Strandmani teises valitsuses (1929–1931), Jaan Teemanti neljandas valitsuses (1932) ja Kaarel Eenpalu esimeses valitsuses (1932)
* Eesti Vabariigi kohtu- ja siseminister Konstantin Pätsi kolmandas valitsuses (1931)
* Eesti Vabariigi põllutööminister Konstantin Pätsi kolmandas valitsuses (1931–1932)
* Põllutöökoja direktor (1933–1936)
* Põllumajandusliku keskühisuse "Estonia" juhatuse esimees (1933–1936)
* Riigi Viljasalve juhatuse esimees (alates 1. septembrist 1937)

## Ühiskondlik tegevus
* Postimehe toimetuse liige (1904–1906) ja Postimehe Tallinna väljaande asutajaid ja toimetuse liige (1906)
* Põllutöölehe toimetuse liige (1911–1918) ja tegevtoimetaja (alates 1913. aastast)
* Põhja-Liivimaa Põllumeesteseltside kesktoimkonna sekretär (1911–1913) ja Põhja-Liivimaa Põllutöö Keskseltsi sekretär (1913–1919)
* ajakirja Külvaja vastutav toimetaja (1915–1916)
* Eesti Maarahva Liidu asutajaid ja juhatuse esimees (1917)
* Kohalike põllumeestekogude organiseerija ja neid koondava erakonna (Põllumeestekogud) keskjuhatuse liige (1919–1920)
* Lõuna-Eesti Põllumeeste Keskseltsi sekretär (1919–1924)
* ajakirja Põllumees vastutav (1920–1927; 1929–1933) ja tegevtoimetaja (1935–1940)
* Eesti Põllumeeste Keskseltsi peasekretär (1924–1933)
* ajakirja Talu vastutav toimetaja (1926–1929)
* Riigi Majandusnõukogu liige (1935–1936)

## Tunnustus
* Soome Valge Roosi Rüütliordu I klassi komandör (1927)
* Tartu Ülikooli audoktor (1932)
* Ungari teeneterist
* Valgetähe II klassi teenetemärk (1938)

## Viited

## Välislingid
*
Flux Of Pink Indians

**Flux Of Pink Indians** oli Inglismaa anarho-punki ansambel.

## Koosseis
*Colin Latter (laulja)
*Derek Birkett (basskitarrist)
*Andy Smith (kitarrist)
*Neil Puncher (kitarrist)
*Sid Ation (trummar)
Victor Neggo

**Alexander Victor Woldemar Neggo** (ka **Viktor Neggo**; 24. detsember 1890 Kuressaare, Saaremaa – 15. juuni 1942 Ussollagi vangilaager, Solikamsk, Permi oblast) oli Eesti poliitik, pedagoog ja haridustegelane.

## Haridus
Kooliharidust hakkas omandama kodus, seejärel õppis Kuressaares M. Eisenschmidti eraalgkoolis ning sealses kroonugümnaasiumis, mille lõpetas 1910. aastal. Pärast seda õppis Peterburi ülikooli füüsika-matemaatika teaduskonnas. Korp! Fraternitas Estica vilistlane.

## Elukäik
Töötas õppejõuna Kuressaares, Tartus, Tallinnas, sõjakoolis, Narvas ja Valgas. 

Neggo oli Tallinna omakaitse salgaülem. Võttis osa iseseisvusmanifesti väljakuulutamise eeltöödest ja põrandaalusest organiseerimistööst Saksa okupatsiooni ajal. Oli *[[chargé d'affaires]]* ja konsul Pihkvas Vene Loode valitsuse juures ja välisministeeriumi sekretariaadis konsulaar- ja passiosakonna juhataja kohusetäitja ning Berliini Eesti peakonsulaadi sekretär. 

1917. aastal valiti ta Saaremaalt Radikaal-Sotsialistliku Partei (hilisema Tööerakonna) kandidaadina Eesti Maanõukokku. Hiljem läks ta üle Maaliitu. 1919. aasta jaanuarist kuni augustini töötas ta Eesti Ajutise Valitsuse Saare maakonna komissarina, ülesandega kontrollida seaduste ning Eesti Ajutise Valitsuse määruste ja korralduste täitmist kohalike ametiasutuste poolt. Neggo ametiajal toimus Saaremaa mäss (juhtis selle likvideerimist), mille kohta ta avaldas hiljem mitu kirjutist.

Võttis osa Kaitseliidu tegevusest alates selle loomisest, olles mitme maleva propagandapealik ja vanem. Oli Noorte Kotkaste üks ellukutsujatest ja lühiajaliselt esimene peastaabi ülem. 

1932–1934 oli Valga Ühisgümnaasiumi ja 1934–1940 Tartu Poeglaste Gümnaasiumi direktor. 

Surmaotsus, hukati.

## Isiklikku
Tema abikaasa oli Lucia Neggo, kes oli tegev nais- ja noorsoo-organisatsioonides (oli nt Valgas kodutütarde ringkonnavanem, kuulus kodutütarde organisatsiooni ja naiskodukaitsesse). Victor Neggol oli kaks poega ja kaks tütart.

## Tunnustus
*1929 – Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärk 
*1930 – Kotkaristi V klassi teenetemärk
*1938 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

## Viited

## Välislingid
*
*Korporatsioon Fraternitas Estica, ''coetus'' 1911/1912
Peter Wessel Zapffe

**Peter Wessel Zapffe** (18. detsember 1899 Tromsø – 12. oktoober 1990 Askeri vald) oli norra kirjanik ja filosoof.

Ta teosed väljendavad pessimistlikku vaadet inimese loomusele.

Ta sai mõjutusi Jakob von Uexkülli töödest.
Ta enda teostel on olnud tugev mõju norra ökofilosoofia arengule, sealhulgas Arne Næssi ja Sigmund Kvaløy Setrengi vaadetele.

## Teosed eesti keeles
*Zapffe, Peter 2003. Magamiskotid. *Vihik* 4: 50–61
Sigmund Kvaløy

**Sigmund Kvaløy Setreng** (ka **Sætereng**) (20. oktoober 1934 – 27. mai 2014) oli norra ökofilosoof.

Ta on muuhulgas toimetanud Peter Wessel Zapffe kirjutiste kogumiku.

## Teosed eesti keeles
*Kvaløy, Sigmund 2005. Elutervik ja aeg. (Tõlkinud Tiiu Speek.) *Akadeemia* 3: 515–552.

## Kirjandus
*Kotov, Kaie. Ökojats: elu kui improvisatsioon. *[[Roheline Värav]]*, 8. juuni 2007, lk. 2.
*Peter Reed; David Rothenberg (toim.) 1993. *Wisdom In the Open Air: The Norwegian Roots Of Deep Ecology*. Minneapolis: University of Minnesota Press.

## Välislingid
*Konverentsist Palmses (1999), kus osales Sigmund Kvaløy
Hugo Kukke

**Hugo Villi Kukke** (1. märts 1898 Pala vald, Tartumaa – 3. august 1942 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik. 

Ta arreteeriti NKVD poolt Tallinnas 1941 ja mõisteti NSV Liidu sõjatribunali poolt surma.

## Haridustee

*Pala vallakool (1906–1908)
*Torma Võtikvere ministeeriumikool (1908–1911)
*Tartu Aleksandri Gümnaasium (1911–1917)
*Tartu Ülikooli õigusteaduskond (1917–1918; 1920–1927, lõpetas)

## Töökäik

*osales vabatahtlikuna Vabadussõjas (1918–1920)
*Postimehe toimetuse liige (1923–1928)
*Pärnu Postimehe toimetaja (1928–1929)
*Pärnu Päevalehe toimetaja (1930)
*vandeadvokaat Hugo Kuusneri abi Pärnus 1930–1932
*IV Riigikogu liige (1931–1932)
*V Riigikogu liige (1932–1937)
*haridus- ja sotsiaalminister Konstantin Pätsi neljandas valitsuses (1932–1933)
*põhiseaduse muutmise propaganda üldjuht (1933)
*siseministri abi ja valitsuse informatsiooni- ja propagandatalituse juhataja (1934–1935)
*Riikliku Propagandatalituse juhataja (1937)
*Rahvuskogu II koja liige (1937)
*I Riigivolikogu liige (1938–1940)

## Ühiskondlik tegevus

*Eesti Üliõpilaste Seltsi liige (alates 1917) ja esimees (1925)
*tegutses Tartu Ülikooli Üliõpilaskonna Edustuse esimehena (1923), välistoimkonna juhatajana, Balti Üliõpilaskondade keskbüroo juhatajana ja Rahvusvahelise Üliõpilasliidu alalise delegaadina
*Eesti Rahvaerakonna liige
*Isamaaliidu asutajaid ja juhatuse liige (alates 1935)

## Tunnustus
* Valgetähe II klassi teenetemärk, 1938

## Viited

## Välislingid
*
Nikolai Viitak

**Nikolai Viitak** VR I/3 (2. november (vkj)/ 14. november 1896 Kivi-Alliku, Saarde kihelkond, Pärnumaa – 24. aprill 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik ja sõjaväelane.

Õppis Peterburi Ülikoolis ja Riia Polütehnilises Instituudis, osalev ohvitserina I maailmasõjas ja Vabadussõjas kapteni auastmes (1. diviisi sideülem).

1925. aastal lõpetas Darmstadti tehnikaülikooli, töötas ehitusinsenerina. 

Majandusministri abi aastail 1936–1937. 4. juulil 1936 valiti ta AS "Telliskivitehased" nõukogu esimeheks. Teedeminister 1937. aasta augustist kuni 1940. aasta juunini Konstantin Pätsi viiendas valitsuses, Kaarel Eenpalu valitsuses ja Jüri Uluotsa valitsuses. 

I Riigivolikogu liige (21. valimisringkonnast).

Arreteeriti NKVD poolt 1941. aastal, mõisteti surma ja hukati. Pere küüditati NSV Liitu.

## Isiklikku
Tema abikaasa Leeni isa Anton Teetsov oli Jaan Tõnissoni kolmandas valitsuses rahaminister.

## Tunnustus
*Vabadusristi I liigi 3. järk, 1920
*Valgetähe I klassi teenetemärk, 1937

## Kirjandus
* Ehitustegevus üle maa korraldamise alla. Uus Eesti nr 301, 3. november 1938, lk 6
* Suuri algatusi Teedeministeeriumist. Uus Eesti nr 6, 7. jaanuar 1939, lk 4
* Tänavune ehituskava 28.138.700 kr. Uus Eesti nr 44, 15. veebruar 1940, lk 1–2

## Välislingid
*Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
*Kenotaaf Pärnu Alevi kalmistul
Nikolai Talts

**Nikolai Talts** (26. november 1890 Laiksaare vald, Pärnumaa – 26. jaanuar 1949 Tallinn) oli Eesti advokaat ja poliitik.

Nikolai Talts sündis Laiksaare vallas Pärnumaal talupidajate pojana. Õppis Laiksaare vallakoolis, 1900–1902 Jõhvi ministeeriumikoolis, 1902–1910 Riia vaimulikus koolis ja seminaris ning Varssavi ülikoolis õigusteadust (lõpetas 1914). 

Oli vandeadvokaadi abi Pärnus, Pärnumaa miilitsaülem, Pärnu Maakonnavalitsuse ja Pärnu Linnavolikogu liige, Asutava Kogu liige, Põllutööministeeriumi juriskonsult ja põllutööministri abi.

Nikolai Talts oli Konstantin Pätsi viiendas valitsuses põllutööminister (1933–1938) ja Rahvuskogu liige. 

Ta vahistati 16. novembril 1944 NKVD poolt ja mõisteti tribunali otsusega 25. veebruaril 1946 §58-3 alusel viieks aastaks vangi. Vabanes vangistusest 1949. aasta jaanuaris.

## Viited

## Välislingid
* Foto Nikolai Taltsist koos abikaasa Ella-Emilie ja tütre Teaga 1925.a.
Ludvig Ojaveski

**Ludvig Ojaveski** (kuni eestistamiseni märtsis 1935 **Ludvig Mühlbach**, 26. aprill 1892 Kõnnu vald, Harjumaa – 6. august 1940 Nõmme) oli Eesti poliitik, Nõmme linnapea. 

Valiti 1. jaanuaril 1925 koos Johannes Lindemanni ja Jaan Vagaga taastatud Nõmme Kaitseliidu ajutisse juhatusse. 25. aprillil 1934 nimetas Vabariigi Valitsus ta Nõmme linnapeaks. 5. detsembril 1939 valiti ta ainsa kandidaadina ühehäälselt (kõik 28 häält poolt) tagasi Nõmme linnapeaks. Linnapeana oli Ojaveski Kaitseliidu Nõmme malevkonna propagandapealik.

Ta oli Rahvuskogu liige, Nõmme Loomakaitse Seltsi asutaja, esimene esimees aastail 1930–1932 ja auliige; Eesti Vastutavate Ametnikkude Ühingu esimees; Nõmme Majaomanikkude Panga juhatuse esimees. 12. juunil 1940 valiti ta Omakaitse Sihtkapitali Nõmme komitee esimeheks 

Teise Nõukogude okupatsiooni ajal lõpetas ta tõenäoliste repressioonide kartuses oma elu enesetapuga. On maetud Pauna talu kalmistule, Vihasoo külas.  

## Tunnustus
* 1936 Kotkaristi V klassi teenetemärk
* 1938 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk 
* Rohelise Risti II järk

## Isiklikku
Tema poeg oli põllumajandusteadlane Kalju Ojaveski.

## Viited

## Välislingid
*Leho Lõhmus. "70 aastat Nõmme linnapea traagilisest surmast". Nõmme Sõnumid, 6. august 2010
Eduard Riisna

**Eduard Riisna** (kuni 15. oktoobrini 1938 **Eduard Riismann**; 6. märts 1898 Juuru vald, Harjumaa – 2. november 1990 Toronto) oli Eesti poliitik, I Riigivolikogu liige.

Ta õppis Westholmi Gümnaasiumis ja Tallinna Õhtugümnaasiumis ning lõpetas 1925. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Osales vabadussõjas. Akadeemiliselt kuulus ta EÜS-i Ühendus.

Riisna valiti 1936. aastal uut põhiseadust välja töötavasse Rahvuskogusse ning 1938. aastal valiti ta 10. valimisringkonnast I Riigivolikogusse. Paguluses jätkas ta Riigivolikogu liikmena tegevust Riigivolikogu ja Riiginõukogu liikmete Põhja-Ameerika rühma kirjatoimetajana. Ta oli ka 1939. aastal valitud Tallinna linnavolinik. Poliitiliselt kuulus Uuendusliitu, Konstantin Pätsi Riigivanemaks Valimist Korraldavasse Komiteesse ja Põhiseaduse Elluviimise Rahvarindesse.

Ta oli Tööühingute Liidu esimees  ja ka üks ühingu Radikaal asutajaid.

Riisna põgenes 1944. aasta sügisel perega Rootsi ja 1951. aastal emigreerus perekonnaga Kanadasse Torontosse. Seal tegutses pikka aega Balti Liidu ja Eesti Liidu Kanadas esimehena. Riisna oli Toronto Eesti Ühispanga asutajaliige ning üks RVN-i loojatest.

Tema palvel kanti perekonnanimi Riisna (nr 378 all) perekonnanimede kaitseregistrisse.

## Tunnustus
* 1939 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk

## Isiklikku
Tema abikaasa oli tõlk, ühiskonnategelane ja valitsuse erinõuandja immigrantide küsimustes Olga Riisna (nad abiellusid 1933. aastal). Neil on kaks tütart: Aime (sündinud 1935) ja Ene (sündinud 1938).

## Viited

## Välislingid
* 
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Artur Tupits

**Artur Tupits** (8. oktoober 1892 Pikknurme, Puurmani vald, Tartumaa – 28. oktoober 1941 Ussollagi vangilaager, Solikamsk, Molotovi oblast (nüüd Permi krai), Vene NFSV) oli Eesti ajakirjanik ja poliitik.

## Elukäik
Artur Tupits oli I, II, III, IV ja V Riigikogu ning Rahvuskogu ja I Riigivolikogu liige ja põllutööminister neljas valitsuses. Ta esindas Maaliitu, hiljem põllumehi.

Ajalehe Kaja peatoimetaja ning Riigikogu liikmena andis Tupits 1929. aastal Riigikogu vestibüülis kõrvakiilu toonasele töö- ja hoolekande- ning haridusministrile Leopold Johansonile. See oli üheks suuremaks skandaaliks Riigikogu ajaloos ning kõnekeelde tuli väljend "tupitsat tegema", mis hiljem mugandus väljendiks "tuupi tegema". Juhtum lahendati 1932. aastal, kui mõlemad pooled kuulusid koos valitsusse.

*1. november 1932 – 18. mai 1933 põllutööminister Konstantin Pätsi neljandas valitsuses

*11. september 1937 – 9. mai 1938 põllutööminister Konstantin Pätsi viiendas valitsuses

*9. mai 1938 – 12. oktoober 1939 põllutööminister ja ühtlasi peaministri asetäitja (alates 11. maist 1938) Kaarel Eenpalu teises valitsuses 

*12. oktoober 1939 – 21. juuni 1940 põllutööminister Jüri Uluotsa valitsuses 

Juunis 1940 sooritas Artur Tupits ametiülesannete täitmisel üle-Eestilise ringreisi. Hävinud oli umbes 2 500 000 viljapuud, ligemale 100% pirni- ja ploomipuudest. Kõige raskemalt oli külm kahjustanud õunapuid Tartu-, Võru- ja Petserimaal. Põllutööministeeriumis töötati välja üldjooneline kava puuviljaaianduse ülesehitamiseks, mis nägi ette 10 aasta jooksul 3 400 000 uue viljapuu istutamise.

Artur Tupits vahistati 16. novembril 1940 Tallinnas, talle mõisteti 14. mail 1941 tribunali otsusega §58-13 ja §58-2 alusel 10+5 aastat ja ta suri Solikamskis Ussollagi vangilaagris 28. oktoobril 1941.

## Viited

## Välislingid
*
Karl Puusemp

**Karl Puusemp** (21. oktoober 1903 Tähtvere vald, Tartumaa – 18. juuni 1978 Türi) oli Eesti vaimulik ja poliitik. 

Puusemp lõpetas 1927. aastal Tartu Linna Õhtuse Ühisgümnaasiumi ning õppis aastatel 1926–1927 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas ja 1927–1934 usuteaduskonnas. Ta oli korporatsiooni Rotalia liige. 

Aastatel 1934–1935 oli Puusemp prooviaastal Rõuge Maarja koguduses (Valter Viksi juures). 11. veebruaril 1935 ordineeriti ta õpetajaks. 1935. aastal oli ta Rõuge Maarja koguduse õpetaja Valter Viksi isiklik adjunkt. 

Aastatel 1936–1958 oli ta Pindi koguduse õpetaja. Sisuliselt teenis ta Pindi kogudust 1948. aastani, kuni sai teada, et teda kavatsetakse vahistada. Siis otsustas ta sõita Krimmi tervist kosutama, enne aga taotles loa enda sanatooriumis oleku ajal lubada jutlustajana töötada oma naisel Hiljal. Sanatooriumist ta aga ei naasnudki ning 1954. aastani teenis kogudust jutlustajana tema abikaasa, kes kasvatas sel ajal üksi kolme last. Karl Puusemp varjas ennast, läbiotsijad teda ei leidnud. 

1953. aastal Eesti NSV Siseministeeriumi Võru osakonnas koostatud tagaotsimistoimiku järgi varustas Puusemp aastatel 1944–1948 kirikuõpetajana metsavendi valedokumentidega ning abistas neid. 1948. aastast pidas ta sidet Võrumaa metsavendade ühe juhi Jaan Rootsiga, kes langes lahingus juunis 1952. Kui 1954. aastal jõudis kätte tütre leeripäev, tuli Puusemp peidust välja ning andis ennast Võrus miilitsas üles. 

Aastatel 1954–1958 teenis Puusemp edasi Pindi kogudust ning 1958–1978 õpetajana Türi Püha Martini kogudust. 1972. aastal taastati tema eestvõttel 1941. aastal purustatud Türi kiriku tornikiiver. 

Karl Puusemp oli alates 1938. aastast I Riigivolikogu liige (Riigivolikogu 75. valimisringkonnas).

## Viited

## Välislingid
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944
Mihkel Reimann

**Mihkel Reimann** (19. juuli 1889 Väätsa vald, Järvamaa – 26. november 1968) oli Eesti põllumees ja poliitik.

## Elulugu
Reimann sündis Järvamaal Väätsa vallas talupoja pojana. Hariduse omandas ta Türi kihelkonnakoolis ja Paide linnakoolis ning sai 1908. aastal pedagoogiliste kursuste läbimise järel õpetaja kutse. Ta töötas õpetajana kaks aastat Särevere valla Lokuta algkoolis, siirdudes seejärel Tallinna täiendõppele keskkooli õhtukursustele. Hiljem õppis Reimann veel põlluteadust Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi korraldatud kursustel, et üle võtta isatalu, kuid samal ajal alanud esimene maailmasõda viis ta hoopis sõtta. Eesti polkude asutamispäevil korraldas Reimann eestlastest sõjameeste rahvusväeosadega liitumist, liitudes ka ise 3. polguga. Pärast Vabadussõda asus Reimann tööle põllumehena Väätsa vallas Küti talus.

Lisaks talupidamisele võttis Reimann agaralt osa ka ühiskonnaelust. Ta oli kokku kolm korda Väätsa vallavanem ning oli Järva maavolikogu liige. Reimann valiti 1931. aastal Põllutöökoja esimese koosseisu liikmeks ning põllumeeste konventide asutamise järel Türi põllumeeste konventi, kus ta sai juhatuse liikmeks. Ta võttis osa ka Kaitseliidu tegevusest. 1938. aastal kandideeris Reimann I Riigivolikokku Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaadina Järvamaal 22. ringkonnas Peet Nõmmiku ja Mihkel Rõugu vastu. Reimann sai valimistel 2647 häält ja osutus Riigivolikogusse valituks. Riigivolikogu 7. koosolekul 5. mail 1938 valiti Mihkel Reimann August Jürima ettepanekul rahvakasvatuse ja -kultuuri komisjoni ning maa-, töö- ja rahvaheaolu komisjoni liikmeks. 

1940. aastal valiti Reimann Järvamaa Isamaaliidu juhatusse.

1943. aastal oli Reimann Eesti Rahva Ühisabi Väätsa valla nõukogu liige. Eesti okupeerimise järel arreteerisid bolševikud Reimanni 18. detsembril 1944 ning talle määrati 10 aastat vangistust. Ta oli aastatel 1944–1949 Leningradis vanglas. 1949–1954 oli ta Mordvas vangilaagris. 

Pärast Karl Kaupsi surma 8. oktoobril 1968 oli Mihkel Reimann vanim elusolev I Riigivolikogu liige.

Mihkel Reimann suri 26. novembril 1968. aastal.

## Isiklikku
Mihkel Reimani vanemad olid Mihkel Reimann (1850–1941) ja Eva Reimann (sündinud Nuut; 1860–1931) ning abikaasa Miina Reimann (sündinud Minkovitš; 1898–1972).

Mihkel Reimanni lapselapselaps on Priit Värk, kes oli aastatel 2014–2015 ja uuesti 2017–2021 Paide linnapea.

## Viited
Lars Christenseni mäetipp

**Lars Christenseni mäetipp** (norra keeles *Lars Christensen-toppen*) on kilpvulkaan Antarktikas asuval Peeter I saarel.
Geograafilised koordinaadid on 68°50′ S, 90°37′ W või 68°51' S, 90°35' W.

Selle tipp on saare kõrgeim mäetipp. Mäe kõrgus merepinnast on 1640 m või 1646 m või 1750 m või 1753 m. Lars Christenseni mäetipp on kõrguselt merepinnast Antarktika mäetippude seas 75. kohal. Ta on ultraprominentne mäetipp. 

Vulkaan on kaetud liustikuga.

Vulkaani tipus on 100 m laiune kraater. 

Vulkaani kuju osutab tema noorusele. Et vulkaani ülemine osa ei ole muutunud, siis võib osa sellest olla pärit holotseenist või koguni ajaloolisest ajast (LeMasurier, Thomson 1990).

Vulkaani peetakse kustunuks.

Ta on saanud nime norra reederi Lars Christenseni järgi. Tema vaalapüügilaev Odd I seilas jaanuaris 1927 ümber Peeter I saare. 

## Vaata ka
*Antarktika vulkaanide loend

## Viited

## Kirjandus
* W. E. LeMasurie, J. W. Thomson (toim). *Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans*, American Geophysical Union: 1990, ISBN 0-87590-172-7 

## Välislingid
*Peeter I saar Norra Polaarinstituudi saidil (foto)
*Sissekanne saidil peakbagger.com
*Sissekanne saidil Global Volcanism Program, foto
*Foto 2005. aasta raadioamatööride ekspeditsiooni saidil

Artikli kirjutamisel on kasutatud norra-, saksa- ja ingliskeelse Vikipeedia artiklit seisuga 25.3.2009.
Valter Eenmaa

**Valter-Aleksander Eenmaa** (kuni 8. juunini 1936 **Einmann**; 24. jaanuar 1898 Riia – 20. juuli 1948 Tallinn) oli eesti poksija. 

Ta lõpetas 1914. aastal Tallinnas kaubanduskooli.
 
## Poksija ja poksitegelasena
Ta hakkas poksiga tegelema 1920. aastal Tallinna Spordis, kus tema treener oli Arkadi Harlampijev. 

Ta kuulus Spordi meeskonda selle esimesel avalikul võistlusel, kohtumisel 1. oktoobril 1921 Helsingi Poksiklubiga (see oli ka helsinglaste esimene avalik võistlus üldse). Ta võitis kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) oma kohtumise Helsingi klubi esindajaga. Ta võitis 1922. aastal Helsingis peetud rahvusvahelisel võistlusel (selle võistluse täpne nimetus on teadmata) ainsa eestlasena esikoha kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg). 

Ta oli 1925. aastal Eesti meister kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg).

Ta oli Tallinna Poksiklubi üks asutajaid ja selle esimene esimees. Hiljem tegutses ka poksikohtunikuna. 

## Elukäik
Eenmaa võttis osa Vabadussõjast soomusrongil Kapten Irv.

Hiljem töötas Tolliametis raamatupidajana. Ta osales II maailmasõjas Saksa sõjaväes. 

Ta arreteeriti Nõukogude võimu poolt 21. aprillil 1948. Eenmaa suri veel kohtu või erinõupidamise otsuseni jõudmata, tema surma- ja matuseolud pole teada.

## Kirjandus
*Spordibiograafiline leksikon. Tallinna Kirjastuse Kooperatiiv. Tallinn 1937.
*Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 366

## Välislingid
*Valter Eenmaa (Einmanni) sporditulemused
Korjus

**Korjus** on suurema surnud looma (mitte inimese) keha. 

Lagunevat korjust nimetatakse raipeks.

## Protsessid korjuses
Surnud loomal lõdvestuvad kõigepealt kõik lihased. 

Varsti pärast seda (enamasti mõne tunni jooksul, ajavahemik oleneb temperatuurist) saabub koolnukangestus. Sel ajal on looma liha veel värske. 

Lihas sisalduvate ensüümide toimel kaob laibakangestus mõne ööpäeva jooksul ja lihased lõdvestuvad uuesti. Need ensümaatilised protsessid (autoproteolüüs) on korjuse lagunemise esimene etapp, mistõttu nüüd võib korjust nimetada ka raipeks, kuigi selle liha on inimestele ja röövloomadele ikka veel söödav (vt laagerdamine). Lõpnud looma immuunsüsteem on sel ajal veel toimiv, mistõttu ei saa alata bakteriaalne roiskumine, millest tekivad laibamürgid.  Antikehad ja leukotsüüdid võitlevad mitu ööpäeva enamiku mikroobidega, kuni antikehad saavad otsa ja leukotsüüdid on kogu korjuses leiduva C-vitamiini ära tarvitanud. Alles siis lakkab surnud looma immuunsüsteem täielikult töötamast ning bakterid hakkavad korjust seedima ning paljunema.
Elīna Zālīte

**Elīna Zālīte** (19. oktoober 1898 Läti, Alūksne rajoon Trapene vald Vososi talu – 7. aprill 1955 Riia) oli läti kirjanik ja tõlkija. 

Õppis Jaunlaicene vallakoolis, Valga tütarlastegümnaasiumis ning sooritas küpsuseksamid 1918. aastal eksternina Tartu tütarlaste gümnaasiumis.

Töötas õpetajana Alūksnes ja Hopas ning dramaturgina Riia Kunstiteatris, seejärel vabakutselise kirjaniku ja tõlkijana. Oli tegev ka Riia muusika-komöödiateatri kirjandusala juhatajana.

Kirjanduse alal debüteeris 1921. aastal eesti luule läti keelde tõlkijana, avaldades Villem Grünthal-Ridala luuletuse "Ohvrikivi". Seejärel avaldas ka originaalvärsse ja proosat. 1929. aastal ilmus tema tõlkes "Kalevipoeg". Tõlkis ka A. H. Tammsaare "Kõrboja peremehe" (1925), "Tõe ja õiguse" I–IV (1936) ja "Elu ja armastuse" (1938), samuti Eduard Vilde, August Kitzbergi, Oskar Lutsu, Mait Metsanurga, Hugo Raudsepa, Friedebert Tuglase jt teoseid. Tõlkis soome keelest Aleksis Kivi "Seitse venda".

Kirjutas ka näidendeid, millest eesti keelde tõlgitult on avaldatud komöödiad "Armu väikesed vääratused" (1932), "Šokolaadiprintsess" (1947) ja "Sõna on naistel" (1952).

Maetud Rainise kalmistule.

Apes asub Elīna Zālīte memoriaalmuuseum, mille ekspositsioon pärineb 1973. aastast.
Voore (Keskmaa)

**Voore** (ingl *Bree*) on küla J. R. R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste Isand".

Voore oli tähtsaim küla Vooremaal, mis asus nagu saareke kesk ümberringi laiuvaid tühermaid. Voorel elasid sõbralikult koos nii Suur Rahvas kui Väike Rahvas (kääbikud). Voore elanikud olid enamasti pruunijuukselised, laiaõlgsed ja lühemat kasvu, rõõmsameelsed ja isepäised: nad ei allunud kellelegi peale iseenda, kuid kääbikute, päkapikkude, haldjate ja ka teiste maailmade asukatega käisid läbi rohkem ja sõbralikumalt, kui Suurel Rahval muidu kombeks oli.

Voore küla seisis vanal maanteede ristumiskohal. Seal ristusid paljud tähtsad teed, näiteks Idatee ühe teise iidse teega, kus omal ajal olevat tihe liiklus olnud. Samuti ristus seal vana Põhjatee, mis oli ammu tühjaks jäänud ja rohtunud, mistõttu Voore rahvas kutsus seda sageli Roheliseks Teeks. Nende teede ääres asub vana Kepsleva Poni kõrts.
Ökosemiootika

**Ökosemiootika** on semiootika valdkond, mis uurib ökoloogiliste nähtustega seotud semiootilisi protsesse. Täpsemalt uuritakse ökosemiootika raames ökosüsteemide toimimist mõjutavaid märgiprotsesse, keskkonna märgilisust, looduse tõlgendusi kultuuris ja keskkonnaprobleemide semiootilisi tahke.

Ökosemiootilise vaate jaoks on keskkond semiootiline eri tasanditel ja viisidel. Füüsilisel keskkonnal nagu maapind on potentsiaal (sobimus) osaleda semiootilistes suhetes. Eri loomaliigid omistavad keskkonnale tähendusi lähtudes oma vajadustest ja omailmast. Liikide vahel jagatud kommunikatsioon moodustab ökosüsteemi informatsioonilise kihi nn. ökoloogilise koodi ja reguleerib ökosüsteemi toimimist. Inimkultuuris tähistatakse keskkonda paljudel eri viisidel, näiteks loodussümboleid esile tõstes või keskkonda kunstis ja kirjanduses kujutades. Keskkonna esitised kultuuris mõjutavad omakorda inimese tegevuse läbi keskkonda.

Ökosemiootika analüüsib nende keskkonna märgiliste tasandite vahelisi vastasmõjusid, ülekandeid ja probleeme. Ökosemiootilise analüüsi olulised mõisted on näiteks semiotsiid, sobimus (ehk võimaldus), ökoväli, ökoloogiline kood, omailma üleminek, konsortsium.

Ökosemiootika valdkond kujunes 1990. aastatel Winfried Nöthi ja Kalevi Kulli uurimistöö tulemusena. Hiljem on ökosemiootika arengusse panustanud Itaalia ökoloog Almo Farina. Alates aastast 2001 on Eestis suviti toimunud ökosemiootika suveseminarid, mida korraldavad Jakob von Uexkülli Keskus ja Tartu Ülikooli semiootika osakond. Semiootika osakonna ja Tallinna Loomaaia koostöös toimub looduskultuuri seminaride sari.

Eestis on ökosemiootikaga tegelenud Kalevi Kull, Timo Maran, Kati Lindström, Riin Magnus, Renata Sõukand jt.

## Vaata ka
*biosemiootika
*keskkonnaajalugu
*ökolingvistika
*ökokriitika
*keskkonnahumanitaaria

## Kirjandus
*Nöth, Winfried 1998. Ecosemiotics. *[[Sign Systems Studies]]* 26: 332–343.
*Kull, Kalevi 1998. Semiotic ecology: Different natures in the semiosphere. *Sign Systems Studies* 26: 344–371.
*Kull, Kalevi 2010. Ecosystems are made of semiosic bonds: Consortia, umwelten, biophony and ecological codes. *[[Biosemiotics]]* 3(3): 347–357.
*Maran, Timo 2007. Towards an integrated methodology of ecosemiotics: The concept of nature-text. *Sign Systems Studies* 35(1/2): 269–294.
*Maran, Timo; Kull, Kalevi 2014. Ecosemiotics: main principles and current developments. *Geografiska Annaler: Series B, Human Geography* 96(1): 41–50.
*Maran, Timo 2018. Two decades of ecosemiotics in Tartu. *Sign Systems Studies* 46(4): 630-639.
*Maran, Timo 2020. *Ecosemiotic: The Study of Signs in Changing Ecologies*. Cambridge: Cambridge University Press
Särghaua talu

**Särghaua** (ka Särgava, Sergava, Sergawwa, Särghavva) talu on talu Põhja-Pärnumaa vallas Kurgja külas Pärnu jõe ääres. Selle naabertaluks on Kurgja talu.

Särghaua talust on pärit kirjanik Ernst Peterson-Särgava, samuti arst prof. Viktor Särgava.

Alates 1971. aastast kuulub talu Geoloogia Instituudile (praegune TTÜ Geoloogia Instituut), kes rajas sinna oma välibaasi.

## Välislingid
*Särghaua talu ajaloost, välibaasist ja õppekeskusest TTÜ Geoloogia Instituudi lehel
Maarit Murka

**Maarit Murka** (sündinud 2. detsembril 1981) on eesti kunstnik.  

2004. aastal lõpetas Murka Eesti Kunstiakadeemia maalikunsti erialal, 2006. aastal kaitses ta magistritööd Helsingi Kunstiakadeemias. Hiljem on ta õppinud Balti Filmi- ja Meediakooli magistriõppes.

Murka kuulub Eesti Kunstnike Liitu ja Maalikunstnike Liitu. 2001. aastast osaleb ta näitustel.

## Viited

## Välislingid

*Koduleht
* Ants Juske. Maarit Murka – noor tõusev täht EPL.ee, 20. aprill 2009
Viktor Särgava

**Viktor Särgava** (aastani 1935 **Viktor Peterson**; 4. märts 1918 Uue-Vändra vald, Pärnumaa – 31. jaanuar 1983 Tartu) oli Eesti ohvitser (lipnik) ja kõrva-kurguhaiguste arst. 

Ta oli pärit Särghaua talust. Ta lõpetas 1937 Vändra Gümnaasiumi ja 1947 Tartu Ülikooli arstina. Akadeemiliselt kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi. 1955. aastal kaitses Tartu Ülikoolis kandidaadiväitekirja "Audiomeetrilisi vaatlusi kuulmishäirete puhul, eriti kurtidel ja raskeltkuuljatel". 1969. aastal kaitses Tartu Ülikoolis doktoriväitekirja "Вопросы речевой аудиометрии и осциллографии речи на эстонском языке при расстройствах слуха".

1939. aastal ülendati ta sõjakooli aspirantide kursuse lõpetamisel (ratsaväe alal) lipnikuks.

1944. aastal oli ta Saksa armees (4. Eesti Piirikaitserügemendi 1. pataljonis) arst. Langes septembris 1944 vangi, oli aastatel 1944–1946 Nõukogude armee tööpataljonis.

Aastatel 1946–1959 töötas Tartu Kliinilise Haigla kõrva-, nina- ja kurguosakonnas. Aastatel 1956–1960 oli Tartu Ülikooli otorinolarüngoloogia kateedri laborant, 1960–1970 assistent. Alates 1971. aastast oli ta professor, aastast 1975 otorinolarüngoloogia ja oftalmoloogia kateedri juhataja. Ta oli ka Tartu meditsiinikooli õppejõud. 

Särgava avaldas töid kuulmishäirete ja kuulmist parandavate operatsioonide alalt.

## Viited

## Välislingid
*Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
*Eesti ohvitserid 1918–1940
*Foto
Tobajuss Mängla

**Tobajuss Mängla** (ingl *Samwise Gamgee*) on J. R. R. Tolkieni kolmikteose "Sõrmuste Isand" kääbikust tegelane. Ta on üks neljast Sõrmuse Vennaskonda kuuluvast kääbikust.

## Taust
Juss on Hamfast Mängla ja Bell Goodchildi noorim poeg. Jussil on veel kolm õde, Daisy, May ja Marigold, ning kaks vanemat venda, Hamson ja Halfred.

Perekond Mängla on aastakümneid olnud Bilbo Paunaste üleaaedsed. Vana Ham Mängla ehk Vanatoi on olnud oma 40 aastat Bilbo aednik. Kui Ham vanemaks jäi, usaldas ta aednikutöö Bilbo juures oma noorimale pojale Jussile.

## Iseloom
Juss on oma peremehele ustav - seda nii vana peremehe Bilbo suhtes, kui ka noore peremehe Frodo Paunaste suhtes. Ta on valmis oma noore peremehega minema või maailma otsa, ilma et ta kaebleks. Samuti on ta vapper. Tema kiindumus ja truudus Frodole viib nad mõlemad läbi raskuste ja ohtude kuni ülesande lõpuni. Samuti aitab tugevasti kaasa Jussi positiivne meel ja tahtmatus anda alla ka siis, kui olukord tundub lootusetu. See omadus mitte üksnes ei aita neil täita oma ülesannet, vaid see omadus aitab neil jääda ellu.

Juss on ka õpihimuline, oma vanemalt vennalt Hamsonilt õppis Juss ära üht-teist köiepunumisest, vana Bilbo aga õpetas Jussi lugema ja kirjutama. Jussile meeldivad vana Bilbo jutustused tema seiklustest ja tema suurimaks unistuseks on ise ühel päeval kohata haldjaid. 

Samas on Juss kahtlustav kõige uue suhtes, olgu selleks siis ebatavalised kombed nagu paadisõit või siis võõrad inimesed. Tema usaldust on väga raske võita. Jussil on ka terav kuulmine ja nägemine. Ta on väga tähelepanelik, märgates nii mõndagi, mis teistel kahe silma vahele jäänud. Samuti ei lase ta hetkekski oma peremeest silmist ning hoolitseb tema eest igati.
Massimo D'Alema

**Massimo D'Alema** (sündinud 20. aprillil 1949) on Itaalia poliitik. 

Ta on ka ajakirjanik ja endine Itaalia Vasakpoolse Demokraatliku Partei (*Partito Democratico di Sinistra*) esimees. Ta oli Itaalia peaminister aastatel 1998–2000. Ta on olnud ka välisminister ja asepeaminister (2006–2008).
Oleg Davidovitš

**Oleg Davidovitš** on Valgevene päritolu Eesti kitarrist ja helirežissöör. 

2006. aastast mängib ta *[[rock'n'roll]]*i-ansamblis Boogie Company.
Ants Oidermaa

**Ants Oidermaa** (enne nime eestistamist **Hans Oidermann**, perekonnanimi muudetud 4. jaanuaril 1935, eesnimi 31. detsembril 1936; (2. detsember 1891 Sauga vald, Pärnumaa – mõistetud surma 2. juulil 1941 Tallinnas) oli Eesti poliitik.

Õppis Peterburi ülikooli filosoofiateaduskonnas (1912–1914),

1914. astus vabatahtlikult Vene sõjaväkke ning lõpetas sõjakooli ja sai esimese ohvitseriauastme, sõdis esimeses maailmasõjas ja Venemaa kodusõjas Koltšaki vägede koosseisus Punaarmee vastu.

1920. aastal pärast Venemaa kodusõja lõppu tuli Eestisse tagasi, aastail 1922–1927 töötas diplomaadina (keskasutises, 1926 I sekretär Lätis, 1926–1927 oli esindaja Leedus).

Üleriikliku Põllumeeste Esituse peasekretär, ajalehe Kaja peatoimetaja 1931–1934.

Isamaaliidu keskjuhatuse liige aastail 1935–1940, Riikliku Propaganda Talituse juht aastail 1935–1937, ajalehe Uus Eesti peatoimetaja aastail 1937–1939, minister  aastail 1939–1940 Kaarel Eenpalu teises valitsuses ja Jüri Uluotsa valitsuses (ühtlasi oli tema peale eriülesandena pandud Riikliku Propaganda Talituse ja alates 6. maist 1940 Informatsiooni Keskuse juhtimine). Rahvuskogu Esimese Koja (73. valimisringkonnast, seltskondlike komiteede poolt), alates 7. aprillist 1938 I Riigivolikogu liige (34. valimisringkonnast, Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde poolt).

Arreteeriti detsembris 1940 Aegviidus, kus varjas ennast Nõukogude okupatsioonivõimude eest. memoriaal.ee järgi arreteeriti 9. detsembril 1940 Nõmmel.

## Tunnustus
* 1938 – Valgetähe II klassi teenetemärk

## Viited

## Kirjandus
* H. Oiderman propagandajuhiks. Kaja, 18. detsember 1934, nr. 298, lk. 1.
* Ants Oidermaa ministriks. Uus Eesti, 25. jaanuar 1939, nr. 24, lk. 1.
* Minister A. Oidermaa astus ametisse. Uus Eesti, 31. jaanuar 1939, nr. 30, lk. 1.
Harri Buddel

**Harri Buddel** (ka **Harry**; 12. detsember 1930 Väinjärve vald, Koeru kihelkond, Järvamaa – 4. märts 2008 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener. 

Ta hakkas poksimisega tegelema 1948. aastal. Ta pidas kokku 136 kohtumist ja võitis neist 103.

Ta oli poolraskekaalus (kuni 79,4&nbsp;kg) 1949. aastal Eesti NSV noortemeister. Ta oli kokku kolmekordne Eesti NSV täiskasvanute meister poolraskekaalus (kuni 81&nbsp;kg) aastatel 1956–1958. Ta osales 18 kohtumisel Eesti NSV koondises.

Ta sai Tööjõureservide üleliidulistelt meistrivõistlustelt poolraskekaalus (kuni 79,4&nbsp;kg; alates 1951. aastast kuni 81&nbsp;kg) juunioride hulgas I koha (1949) ja täiskasvanute hulgas II koha (1950 ja 1955). Ta sai üleliidulistelt meistrivõistlustelt poolraskekaalus (kuni 81&nbsp;kg) IV koha (1951). 

Ta töötas hiljem kehalise kasvatuse õpetajana ja poksitreenerina Tööjõureservides kuni poksi kui spordiala kaotamiseni selles spordiseltsis 1967. aastal.

## Tunnustus
*1957 NSV Liidu meistersportlane

## Kirjandus
*Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
*Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 366

## Välislingid
*
*Harry Buddeli sporditulemused
Surnud 27. märtsil

''Siin loetletakse 27. märtsil surnud tuntud inimesi.
*1770 – Giovanni Battista Tiepolo, Itaalia maalikunstnik
*1820 – Gerhard von Kügelgen, saksa maalikunstnik
*1855 – Franz Akermann, eesti kirikuõpetaja ja koolikirjanik 
*1905 – Heranuš Aršakjan, armeenia luuletaja
*1918 – Martin Sheridan, USA kergejõustiklane
* 1918 – Henry Adams, Ameerika Ühendriikide ajaloolane ja ajakirjanik
*1936 – Winfried Martin Hansen, Eesti vaimulik
*  1936 – Juhan Eitea, endine Loona vallavanem
*1938 – William Lewis Stern, juudi päritolu Saksa psühholoog
*1939 – Ernst Erdmann, Kohtukoja liige
*1945 – Halid Ziya Uşaklıgil, türgi kirjanik
*1946 – Karl Kider (Redik Soar), eesti kirjanik ja ajakirjanik  
*1952 – Elsa Lell-Kingissepp, töölisliikumise tegelane ja tõlkija
*1954 – Felix Valdvere, eesti graafik  
*1968 – Juri Gagarin, kosmonaut
* 1968 – Eduard Tinn, eesti näitleja ja lavastaja 
*1970 – Ellen Niirman, eesti prosaist
*1972 – Maurits Cornelis Escher, hollandi kunstnik
*1973 – Timo K. Mukka, soome kirjanik
*1974 – Lembit Pärn, eestlasest Nõukogude sõjaväelane
*1979 – Konstantin Paalse, eesti pianist, akordionist ja kitarrist 
*1981 – Jüri Kukk, eesti teadlane ja vabadusvõitleja
* 1981 – Juhan Kangilaski, eesti kunstnik   
*1982 – Fazlur Khan, Bengali-Ameerika Ühendriikide ehitusinsener ja arhitekt
*1985 – Aleksander Joonase, eesti vioolamängija ja orkestrijuht   
*1991 – Andres Kingissepp, eesti kunstnik
* 1991 – Eduard Ojamets, eesti näitleja
*1992 – Nikolai Alumäe, eesti tehnikateadlane  
* 1992 – Paul Kannuluik, eesti näitleja 
* 1992 – James Webb, Ameerika Ühendriikide valitsusametnik
*2000 – Heikki Halla, eesti filmikunstnik 
*2002 – Veena Räägel, eesti geoloog
* 2002 – Dudley Moore, inglise näitleja, koomik ja muusik
*2006 – Stanisław Lem, poola kirjanik
*2007 – Paul Lauterbur, USA keemik, 2003. aasta Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaat
*2008 – Kaljo Lehela, Eesti sõjaväelane ja ajakirjanik
*  2008 – Valeri Prohhorov, vene näitleja
*2009 – Arnold Meri, eestlasest II maailmasõja veteran ja Eesti NSV poliitikategelane
*2013 – Hjalmar Andersen, norra kiiruisutaja
*2014 – Kent Cochrane, Kanada mäluhäirega patsient
* 2014 – Tiit Kaps, eesti keemik
*2016 – Artur Hunt, eesti loomaarst
*2017 – David Storey, inglise näitekirjanik, romaanikirjanik ja filmistsenarist
* 2017 – Kaljo Ellik, Eesti poliitik
*2019 – Valeri Bõkovski, Nõukogude Liidu kosmonaut
*2021 – Andres Pung, eesti muusikateadlane
*2022 – Aleksandra Zabelina, vene vehkleja ja vehklemistreener
* 2022 – Ayaz Mütəllibov, Nõukogude Liidu ja Aserbaidžaani poliitikategelane
* 2022 – Enrique Pinti, Argentina näitleja ja koomik
* 2024 – Daniel Kahneman, Iisraeli-Ameerika Ühendriikide psühholoog
*2026 – Mary Rand, Briti kergejõustiklane
Rutger (maamarssal)

**Rutger** (ka *Rutcherus*, *Rutherus*, *Rotcherus*) oli Mõõgavendade ordu ja Liivi ordu maamarssal aastatel 1211–1239.

Rutgeri päritolust, sugulastest ja kohast, ei ole midagi teada. Teade on vaid, et 1211. aastal sai ta Viljandi all hukkunud maamarssal Arnoldi mantlipärijaks. Kui Mõõgavendade ordu Liivi orduga liideti, siis sai temast tõenäoliselt selle esimene maamarssal ehk ta säilitas oma koha orduhierarhias. Kas ta säilitas selle katkestuseta, pole siiski päris selge, sest esimest korda mainitakse teda Liivi ordu maamarssalina allikates 1238. aastal, viimast korda aasta hiljem. Tema edasine saatus on teadmata.

## Kirjandus
**Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 746 (lk 556).
Riigivolikogu 74. valimisringkond

**Riigivolikogu 74. valimisringkonda** kuulusid Rakvere, Kunda ja Jõhvi linn.

Ringkonnast valitud I Riigivolikogu liige oli Karl Selter.

Pärast Karl Selteri tagasiastumist toimusid ringkonnas 28. ja 29. jaanuaril 1940 täiendavad valimised, milleks seati kandidaatidena üles Voldemar Jaanus, Heinrich Aviksoo ja Oskar Luiga.

Rakveres oli 6120 hääleõiguslikku kodanikku, kellest hääletamas käis 3789 (61,7%), maksvusetuks tunnustati 10 häält. Hääli sai Oskar Luiga 1748, Voldemar Jaanus 1201 ja Heinrich Aviksoo 829 häält.

Jõhvis oli 1327 hääleõiguslikku kodanikku, neist käis hääletamas 820 (61,8%), maksvusetuks tunnistati 2 häält. Hääli said Oskar Luiga 273, Voldemar Jaanus 341 ja Heinrich Aviksoo 204.

Kunda 1204 hääleõiguslikust kodanikust käis hääletamas 896 (74,4%), maksvusetuid hääli oli 3. Hääli said Voldemar Jaanus 617, Heinrich Aviksoo 160 ja Oskar Luiga 145.

Kokku oli 74. valimisringkonnas 8651 hääleõiguslikku kodanikku, kellest andsid hääle 5505 (63,6%), maksvusetuks tunnistati kokku 15 häält. Voldemar Jaanus sai kokku 2159, Oskar Luiga 2136 ja Heinrich Aviksoo 1193, seega tunnistati valituks Voldemar Jaanus.

Oskar Luiga volinikud Nikolai Kütt ja Jaan Teemant palusid Riigikohtul valimistulemused tühistada, kuna Jõhvi linn oli valimisringkonnaga liidetud alles hiljem (kuulus varem 73. ringkonda) ja seega olid Jõhvis asuvad kodanikud hääletanud kahe erineva valimisringkonna valimistel. Riigikohtu administratiivosakond otsustas 9. veebruaril 1940 jätta kaebuse tagajärjeta.

II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Voldemar Jaanus, vastaskandidaat Oskar Luiga.

## Viited

## Kirjandus
* Riigivolikogusse valiti V. Jaanus. Uus Eesti, 30. jaanuar 1940, nr. 28, lk. 1.
* Rakvere järelvalimisi ei tühistatud. Uus Eesti, 10. veebruar 1940, nr. 39, lk. 4.
Albert Assor

**Albert Vilhelm Assor** (8. jaanuar 1895 Ahja vald, Tartumaa – 16. september 1943 Kraslagi vangilaager, Krasnojarski krai, Venemaa) oli Eesti riigiametnik, jurist, poliitik ja sõjaväelane (alamkapten).

Aastatel 1914–1916 ja 1920–1922 õppis ta Tartu Ülikoolis õigusteadust, oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

Assor osales ohvitserina Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas leitnandi auastmes. Ta teenis 2. jalaväepolgus. 17. juunil 1919 lõpetas ta ohvitseride suurtükiväekursused. 13. aprillil 1920 ülendati ta alamkapteniks.

Aastail 1922–1926 oli ta Tartu linna prokuröri asetäitja, 1926–1933 Tallinnas Kohtupalati prokuröri asetäitja, 1933–1938 prokurör. 

1938. aasta maist 1940. aasta juunini oli ta kohtuminister Kaarel Eenpalu ja Jüri Uluotsa valitsustes. 

1940. aasta juunis Albert Assor arreteeriti NKVD poolt ning küüditati NSV Liitu Uuralitesse Krasnojarski krai vangilaagrisse, kus ta 1943. aastal suri.

## Tunnustus
* 1937 Kotkaristi III klassi teenetemärk
* 1938 Valgetähe II klassi teenetemärk
* 1940 Valgetähe I klassi teenetemärk

## Välislingid
*
Jaan Masing

**Jaan Masing** (31. jaanuar 1875 Vana-Kariste vald, Pärnumaa – 21. september 1948 Tallinn) oli Eesti poliitik, Majaomanikkude Koja esimees ja I Riiginõukogu liige, arst.

Ta lõpetas 1901. aastal Moskva ülikooli arstiteaduskonna, töötas arstina Abjas, Ruhjas ja Tallinnas. Majaomanikkude Koja liige Tallinnas.

Asutava Kogu, Tallinna Linnavolikogu (1917), IV Riigikogu, Rahvuskogu II koja ja Riiginõukogu liige. 1927 töö- ja hoolekandeminister Jaan Teemanti kolmandas valitsuses.

## Tunnustus
* 1935 – Eesti Punase Risti I järgu II astme teenetemärk

## Kirjandus
* Majaomanike koja uueks esimeheks J. Masing. Uus Eesti, 27. veebruar 1937, nr. 58, lk. 7.
N,N-dimetüülaniliin

**N,N-dimetüülaniliin** (DMA) ehk **dimetüülfenüülamiin** on orgaaniline ühend C8H11N, mis on tertsiaalsete amiinide klassi kuuluv aniliini derivaat. DMA keemiline valem on C6H5N(CH3)2. DMA on värvitu või kollakas õlikas vedelik keemistemperatuuriga 194 ºC ja sulamistemperatuuriga 2 ºC.

DMA võib astuda nii aromaatse asenduse kui ka amiinidele iseloomulikesse reaktsioonidesse. Tertsiaalse amiinina annab DMA kvaternaarseid ammooniumsoolasid, näiteks saab seda kasutada modifitseeritud Sommelet' reaktsioonis primaarsete kloroderivaatide konverteerimiseks hapnikderivaatideks.

## Vaata ka
*Amiinid
Metallüülkloriid

**Metallüülkloriid** ehk **2-metüül-3-kloro-1-propeen** on allüülsete ühendite klassi kuuluv orgaaniline ühend, mille keemiline valem on CH2=C(CH3)CH2Cl. 

Metallüülkloriid on terava lõhnaga värvitu vedelik, keemistemperatuur 72,17 ºC, sulamistemperatuur -80 ºC, d420 0,9257, nD20 1,4276.

Metallüülkloriidi molekulis on kaks reaktsioonivõimelist tsentrit: C–Cl side ja C=C kaksikside. See ühend saadakse isobuteeni kloorimisel temperatuuril 100 ºC.

## Vaata ka
*Allüülsed ühendid
Nikolai Lunin

**Nikolai Ivanovitš Lunin** (20. jaanuar/1. veebruar 1853 Tartu – 18. juuni 1937 Leningrad) oli Tartu Ülikooli kasvandik ja arstiteadlane, vene pediaater. 

Lunin oli Gustav von Bunge õpilane. 1878. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli. 1880. aastal avaldas Lunin uurimuse "Anorgaaniliste soolade tähtsusest loomade toitumises" (saksa keeles: "Über die Bedeutung der anorganischen Salze für die Ernährung des Thieres"), milles näitas, et lisaks senituntud ühenditele peab toidus olema veel teatav komponent, ilma milleta organism ei omasta toitaineid ehk tundmatud ained, mis on eluks hädavajalikud (*dass in der Milch ... noch andere Stoffe vorhanden sein müssen, welche für die Ernährung unentberlich sind*). Ta lisas laborihiirte sünteetilisele toiduratsioonile kontsentreeritud piima ning 2 hiirt kasvasid jõudsalt ja said 2,5 kuud hiljem vabadusse lastud. Sisuliselt kirjeldati niiviisi Tartus esmakordselt teaduslikult vitamiine. 

1882. aastast töötas Lunin arstina Oldenburgi printsi lastehaiglas Peterburis, mis revolutsiooni järel nimetati ümber Karl Rauchfussi nimeliseks haiglaks.

1887. aastal abiellus ta Carl Maximowiczi tütre Herta Maximowicziga (1865–1935) ja läks üle luteri usku.

1934. aastal sai personaalpensionäriks.

## Publikatsioonid
*1881. *Ueber die Bedeutung der anorganischen Salze für die Ernährung des Thieres*. Zeitschrift für Physiologische Chemie 5: 31–39, 1881, Veebiversioon (vaadatud 31.07.2013)<small> (saksa keeles)</small>
*...

## Seos vitamiinide teooriaga
Tänapäeval levinuima vitamiinide teooria väljatöötajaiks peetakse valdavalt Poola teadlast Kazimierz Funki ja Frederick Gowland Hopkinsit. Viimane siiski mainis Luninit oma Nobeli-kõnes. Funk ja Hopkins erinevalt Luninist ei piirdunud konstateeringuga, et "midagi peab olema", vaid näitasid ära ka konkreetsed ühendid.

## Tunnustus
*Tartus Maarjamõisa linnajaos on Nikolai Lunini tänav ja Nikolai Lunini põik.

## Viited

## Välislingid
*Lunin, Nikolai. Rindportree autogrammiga, 1882.