open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Amityville'i õudus

**"Amityville'i õudus"** (**"The Amityville Horror"**) on mitme teose pealkiri.

## Kirjandus
* "Amityville'i õudus" ("The Amityville Horror: A True Story") on Jay Ansoni 1977. aastal ilmunud raamat.
* "Amityville'i õudus. Osa 2" on John G. Jonesi kirjutatud ja 1982. aastal ilmunud järg eelmisele teosele.

## Filmid
Raamatute järgi on aastail 1979–2011 tehtud ka kümmekond filmi. Näiteks:
* "Amityville'i õudus", 1979. aasta film
* "Amityville'i õudus", 2005. aasta film, mis on 1979. aasta filmi uustöötlus
Vārkava piirkond

**Vārkava piirkond** (läti *Vārkavas novads*) oli 1. järgu haldusüksus Lätis Latgales.

Piirkonna keskus oli Vecvārkava. Suuremad külad on veel Vanagi, Rimicāni, Arendole ja Piliškas.

Piirkond moodustati 2002. aastal. 2009. aastal liideti sellega Vārkava vald. 2021. aastal liideti Vārkava piirkond Preiļi piirkonnaga.

## Viited
Vaiņode piirkond

**Vaiņode piirkond** (läti *Vaiņodes novads*) oli 1. järgu haldusüksus Lätis Kuramaal. Piirnes lõunas Leeduga.

Läti rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Vaiņode piirkonna elanikest lätlasi 80,44%, leedulasi 11,52%, venelasi 4,11%, ukrainlasi 1,36% ja teistest rahvustest inimesi 1,50%. Rahvus oli teadmata 1,08% inimestest.

Piirkond moodustati 2009. aastal Vaiņode ja Embūte vallast. 2021. aastal liideti Vaiņode piirkond Lõuna-Kuramaa piirkonnaga.

## Viited

## Välislingid
* Piirkonna koduleht
Marge Konsa

**Marge Konsa** (sündinud 27. aprillil 1973) on Eesti arheoloog.

2007. aastast on Konsa Tartu Ülikooli arheoloogiadoktorant. Tema uurimistöö puudutab üldiselt Eesti muinasaega. Alates 2009. aastast töötab ta ajaloo ja arheoloogia instituudi arheoloogia õppetooli projektijuhina.

## Tunnustus
2025 Tartu Ülikooli aumärk

## Viited

## Välislingid

*
*Marge Konsa arheoloogia õppetooli lehel
Mõisamaa mõis

**Mõisamaa mõis** (saksa keeles *Moisama*) oli rüütlimõis Läänemaal Märjamaa kihelkonnas. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Rapla maakonda Märjamaa valla territooriumile.

## Ajalugu
Mõisamaa mõis eraldati Vaimõisa mõisast Põhjasõja järel. Selle omandas Jacob Flemmingi pärijatel ooberst Adolf Friedrich von Rosenthal, kes mõisa omakorda assessor Karl Friedrich von Huenele edasi müüs. Viimane tegi 1733. aastal vahetust Karl Gustav von Lilienfeldiga (suri 1738), loovutades oma Mõisamaa ja Tolli mõisa Adila mõisa vastu Hageri kihelkonnas. Karl Gustavi von Lilienfeldi poeg ja pärija Jakob Heinrich von Lilienfeld müüs 1756. aastal Mõisamaa mõisa 10 000 hõberubla eest kapten Magnus Johann von Fockile.

1768. aastal müüs Magnus Johann von Fock Mõisamaa 14 000 hõberubla eest kapten Justus Friedrich von Stackelbergile (1737–1800). Justus Friedrichi surma järel jääb osa mõisast tema lese Katharina Elisabethi (sündinud Mohrenschildt; 1750–1824) valdusse kuni viimase surmani, osa aga läks ülejäänud pärijatele. 1825. aastal kinnitatakse mõis nende poja Peter Alexander Gottfried von Stackelbergi (1784–1851) omandisse. Mõisa väärtuseks on 40 000 rubla.

1849. aastal pantis Peter von Stackelberg Mõisamaa mõisa kolmeks aastaks Eduard von Wendrichile (suri 1892). Panti pikendati Peter von Stackelbergi pärijate poolt 1855. aastal. 1858. aastal müüsid Stackelbergi pärijad mõisa hinnaga 41 000 hõberubla Wendrichile päriseks. Wendrichi surma järel läheb mõis tema abikaasa Emiliele (sündinud Oesterreich).

1894. aastal ostis Tallinna kodanik Paul Schmeling 76 690 rublaga Emilie Wendrichi käest Vaimõisa mõisa.

1902. aastal omandas mõisa 93 000 rublaga Eduard von Lueder.

1917. aastal omandas 85 000 rubla eest mõisa Pärnu aukodanik Alfred Schmidt.

## Mõisakompleks
Osaliselt kahekorruseline härrastemaja ehitati pärast 1905. aasta põletamist, ehitamisel kasutati ära varasema kiviehitise varemeid. Endises peahoones asub tänapäeval hooldekodu.

Säilinud on ka hulk kõrvalhooneid, mis on paljuski ümber ehitatud.

## Viited

## Välislingid
*
*Mõisamaa mõisast Eesti Mõisaportaalis
Nīca piirkond

**Nīca piirkond** (läti *Nīcas novads*) oli 1. järgu haldusüksus Lätis Kuramaal.

Läti rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Nīca piirkonna elanikest lätlasi 92,89%, venelasi 3,63%, leedulasi 1,37% ja teistest rahvustest inimesi.

Piirkond loodi 2009. aastal Nīca ja Otaņķi vallast. 2021. aastal liideti Nīca piirkond Lõuna-Kuramaa piirkonnaga.

## Viited

## Välislingid
* Piirkonna koduleht
Mariann Raisma

**Mariann Raisma** (sündinud 2. juulil 1974) on eesti ajaloolane ja museoloog. Ta on 2010. aastast Tartu Ülikooli muuseumi direktor.

Aastatel 1981–1992 õppis Raisma Tallinnas Kopli Kunstikeskkoolis, 1992–1997 ajalugu Tartu Ülikoolis ning 2000–2002 Reinwardti akadeemias Hollandis. 

2003. aastal sai ta Hollandis magistrikraadi museoloogias. 21. detsembril 2023 kaitses ta Eesti Kunstiakadeemias muinsuskaitse ja konserveerimise erialal doktoritöö „Muuseumi võim. Muuseum kollektiivse mälu kujundajana Eestis 20. sajandi murranguperioodidel“ ja sai filosoofiadoktori kraadi. 

Alates 2006. aastast töötas Raisma Eesti Ajaloomuuseumi arendusdirektorina, 2010. aasta suvel sai ta Tartu Ülikooli muuseumi direktoriks. 

## Isiklikku

## Tunnustus
*2004 Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingu aastapreemia (koos Kadi Polli ja Juhan Maistega; uurimus Tartu Ülikooli arhitektist Johann Wilhelm Krausest, mille tulemusena ilmus raamat “Alma Mater Tartuensis”)
*2019 Tartu Ülikooli aumärk
*2024 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia silmapaistva töö eest museoloogia ja Eesti muuseumivälja arendamisel

## Viited

## Välislingid

*
*Tartu Ülikooli ajaloo muuseumi direktoriks saab Mariann Raisma
Jaunpilsi piirkond

**Jaunpilsi piirkond** (läti keeles *Jaunpils novads*) oli 1. järgu haldusüksus Lätis. Piirkonna koosseisu kuulusid Jaunpilsi vald ja Viesatase vald. 

2021. aastal ühendati see Tukumsi, Engure ja Kandava piirkonnaga uueks, Tukumsi piirkonnaks.

## Viited

## Välislingid
* Piirkonna koduleht
*Kaart piirkonna üldplaneeringuga
Pļaviņase piirkond

**Pļaviņase piirkond** (läti keeles *Pļaviņu novads*) oli 1. järgu haldusüksus Lätis.

Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Pļaviņase piirkonna elanikest lätlasi 74,46%, venelasi 15,98%, valgevenelasi 3,07%, poolakaid 2,12%, ukrainlasi 1,21 ja teistest rahvustest inimesi 3,17%.

Piirkond moodustati 2009. aastal Aizkraukle rajooni Pļaviņase linnast ja kolmest vallast (Aiviekste, Klintaine ja Vietalva vald). 2021. aastal liideti Pļaviņase piirkond Aizkraukle piirkonnaga.

## Viited

## Välislingid
* Piirkonna koduleht
Ozolnieki piirkond

**Ozolnieki piirkond** (läti *Ozolnieku novads*) oli 1. järgu haldusüksus (piirkond) Lätis.

Piirkonna keskus oli Ozolnieki küla.

Suuremad jõed piirkonna endisel alal on Lielupe, Iecava ja Misa.

Ozolnieki piirkond moodustati 2003. aastal Ozolnieki ja Cena vallast. 2009 liideti Sidrabene vald. 2021. aastal liideti Ozolnieki piirkond Jelgava piirkonnaga.

## Viited
Lielvārde piirkond

**Lielvārde piirkond** (läti *Lielvārdes novads*) oli 1. järgu haldusüksus Lätis Vidzemes.

Piirkonna keskus oli Lielvārde linn.

Lielvārde piirkond moodustati 2004. aastal. 2009. aastal liideti Jumprava ja Lēdmane vald. 2021. aastal liideti Lielvārde piirkond Ogre piirkonnaga.

## Viited
Väike-kärbsenäpp

**Väike-kärbsenäpp** (*Ficedula parva*) on kärbsenäplaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).

Ta on Ida-Eestis harilik ja Lääne-Eestis väikesearvuline haudelind. Pesitsusperiood vältab Eestis maist septembrini.

Ta asustab tavaliselt suuremaid lopsaka taimestikuga leht- või segametsi, ka vanades kuusikutes.

## Viited

## Välislingid

*
Väike-kirjurähn

**Väike-kirjurähn** (*Dryobates minor*) on kirjurähni perekonda rähnlaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).

Rahvapärased nimetused on väike rähn, väike rui, hähn, tikk, tikas, puutikka, kirev rähn, verev rähn, kirju rähn, kirirähn, kirju tikas, kiritikk, haar, häär.

## Välimus
Väike-kirjurähn on 14–16 cm pikk. Kaalub 16–26 g.

Väike-kirjurähni sulestik on musta-valgekirju. Selg on valge ja tumedama kirjaga. Isaslinnu pealagi on punane, emaslinnul määrdunudvalge. Sarnaneb kolmvarvas-rähniga, kuid kolmvarvas-rähni pealagi on kuldkollane või hõbevalge.

## Alamliigid ja levila
Liigil on 13 alamliiki:
* *D. m. amurensis* (Buturlin, 1908) – Kirde-Hiinas, Siberis, Korea poolsaarel ja Hokkaidōl
* *D. m. buturlini* Hartert, 1912 – Lõuna-Euroopas
* *D. m. colchicus* (Buturlin, 1908) – Kaukasuse mäestikus ja Lõuna-Kaukaasias
* *D. m. comminutus* (Hartert, 1907) – Inglismaal ja Walesis
* *D. m. danfordi* (Hargitt, 1883) – Kreekas ja Türgis
* *D. m. hortorum* (Brehm, 1831) – Kesk-Euroopas
* *D. m. hyrcanus* (Zarudnõi ja Bilkevitš) – Põhja-Iraanis
* *D. m. immaculatus* (Stejneger, 1884) – Anadõri jõest Kamtšatkani
* *D. m. kamtschatkensis* (Malherbe, 1860) – Uurali mäestikust Ohhoota mereni
* *D. m. ledouci* (Malherbe, 1855) – Loode-Aafrikas
* *D. m. minor* (Linnaeus, 1758) – Skandinaaviast ja Ida-Poolast Uurali mäestikuni
* *D. m. morgani* (Zarudnõi ja Loudon, 1904) – Edela-Iraanis
* *D. m. quadrifasciatus* (Radde, 1884) – Kagu-Aserbaidžaanis

Eestis on ta üldlevinud väikesearvuline haudelind.

Elavad parasvöötme lehtmetsades, tavaliselt järvede ja jõgede ääres. Vahel ka parkides ja aedades. Põhja-Aafrikas elavad ainult korgitammemetsades. Euroopas elavad tavaliselt kuni 850 m kõrgusel merepinnast, paiguti kuni 1260 m kõrgusel. Kaukasuses elavad kuni 2000 m, Altai mäestikus 1700 m, Mongoolias 1400 m ja Põhja-Aafrikas kuni 1300 m kõrgusel merepinnast.

## Toitumine
Toituvad peamiselt putukatest. Suvel toituvad peamiselt röövikutest, lehetäidest, sipelgatest, mardikatest ja kahetiivalistest. Talvel söövad puukoore all elavaid putukaid ja vastseid. Vahel söövad ka puuvilju, marju ja seemneid. Otsivad toitu üksi.

## Pesitsemine
Pesitsevad 0,4–20 m kõrgusel 10–18 cm sügavuses puuõõnsuses. Õõnsuse teevad vanalinnud koos ja neil kulub selleks 2–4 nädalat.

Emaslinnud munevad aprillist mai keskpaigani, põhja pool ka juunis. Kurnas on 5–6 muna, mida hauvad mõlemad vanemad 10–12 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 18–21 päeva vanuselt.

## Viited

## Välislingid

*
Peeter Paris

* **[[Peeter Paris (noorem)|Peeter Paris noorem]]** on Eesti füüsik.
* **[[Peeter Paris (vanem)|Peeter Paris vanem]]** oli Eesti spordipedagoog ja -organisaator.
Tamme-kirjurähn

**Tamme-kirjurähn** (*Dendrocoptes medius*) on rähnlaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).

## Taksonoomia
Tamme-kirjurähni kirjeldas Rootsi loodusteadlane Carl von Linné 1758. aastal oma teose "Systema Naturae" kümnendas versioonis ladinakeelse nimega *Picus medius*.

Liigil on neli alamliiki:
* *D. m. anatoliae* (Hartert, 1912) – Lääne- ja Lõuna-Türgis
* *D. m. caucasicus* Bianki, 1904 – Põhja-Türgis ja Kaukasuse mäestikus
* *D. m. medius* (Linnaeus, 1758) – Euroopast Lääne-Venemaani
* *D. m. sanctijohannis* (Blanford, 1873) – Edela-Iraanis

## Levik ja elupaik
Tamme-kirjurähni leidub ainult Euroopas ja Palearktises, ta on levinud Põhja-Hispaaniast ja Prantsusmaast kuni Poola ja Ukrainani ning Lõuna- kuni Kesk-Itaalias, Balti riikides, Kaukaasias ja Iraanis. Liik on tänapäeval tavaline Eestis, aga teda ei leidu Soomes.

2005. aastani oli tamme-kirjurähn Eestis eksikülaline ja haruldane suvilind, kuid 2016. aasta seisuga on temast saanud Lõuna-Eesti lehtpuumetsades ja parkides väikese arvukusega pesitseja. Elab Eestis aasta läbi.

Ta pesitseb peamiselt lehtmetsades, kus leidub tammesid, valgepööke ja jalakaid ning kus vahelduvad välud, karjamaad ja põõsastikud. Tavaliselt alla 600 m kõrgusel merepinnast, kuid Iraanis on nähtud ka 2300 m kõrgusel.

## Välimus
Tamme-kirjurähn on 20–22 cm pikk ja kaalub 50–85 g. Välimuselt sarnaneb ta suur-kirjurähniga. Ta on pealt enamasti must koos valgete õlalaikude ja laiade triipudega. Alt on ta valge. Märgatavad erinevused võrreldes suur-kirjurähniga on punane pealagi, hele roosakas sabaalune, pruunikad triibud kõhul ja puudub must haberiba. Tamme-kirjurähn on veidi väiksem kui suur-kirjurähn, aga näib lühikese noka ja ümara pea tõttu veelgi väiksem.

Tamme-kirjurähni sugupooled on samasugused, aga isasel on eredam pealagi, mis ulatub pikemalt kuklasse. 

## Toitumine
Toituvad putukatest ja röövikutest, mida üldiselt võetakse okste pealt koore alt väljakaevamise asemel. Võivad ka süüa puuvaiku. Pesitusajal toituvad ka puuviljadest. Talvel söövad ka pähkleid. Toitumine toimub tavaliselt kõrgel puu otsas.

## Pesitsemine
Pesitsevad 5–10 m kõrgusel lehtpuu tüves või suures oksas asuvas 35 cm sügavuses ja 4cm-se avaga õõnsuses. Õõnsuse teevad vanalinnud koos kõduneva puu sisse ja neil kulub selleks 8–20 päeva. Võivad kasutada sama pesa mitu aastat järjest.

Kurnas on 4–8 muna, tavaliselt 5–6. Mune hauvad mõlemad vanalinnud 11–14 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 20–26 päeva vanuselt.

## Viited

## Välislingid

*
Ķegumsi piirkond

**Ķegumsi piirkond** (läti *Ķeguma novads*) oli 1. järgu haldusüksus Lätis Vidzeme ja Zemgale piiril.

Piirkonna keskus oli Ķegumsi linn.

Ķegumsi piirkond moodustati 2002. aastal. 2009. aastal liideti Birzgale vald. 2021. aastal liideti Ķegumsi piirkond Ogre piirkonnaga.

## Viited

## Välislingid
* Piirkonna koduleht
Hallpea-rähn

**Hallpea-rähn** ehk **hallrähn** (*Picus canus*) on rähnlaste sugukonda rähni perekonda kuuluv linnuliik. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).

Rahvapärased nimetused on roheline rähn, roheline ähn, hall tikas, hall hähn, hall rui, meltsas, mölsas, malsas, melts, malts.

## Välimus
Hallpea-rähn on 26–33 cm pikk. Tiiva pikkus on 130–165 mm, saba 90–109 mm. Kaalub 110–165 g.

Hallpea-rähni selg on roheline, päranipuala on rohekaskollane ja kõhualune on rohekashall. Pea on hall, isaslinnul on punane laup. Sarnaneb roherähniga, kuid roherähni lagipea on punane ja silma ümbrus must.

## Alamliigid ja levik
Liigil on 10 alamliiki:
* *P. c. canus* Gmelin, 1788 – Põhja- ja Kesk-Euroopast Lääne-Siberini
* *P. c. guerini* (Malherbe, 1849) – Põhja- ja Ida-Hiinas
* *P. c. hessei* Gyldenstolpe, 1916 – Nepalist Indohiinani
* *P. c. jessoensis* Stejneger, 1886 – Ida-Siberist Kirde-Hiina, Korea poolsaare ja Põhja-Jaapanini
* *P. c. kogo* (Bianki, 1906) – Kesk-Hiinas
* *P. c. robinsoni* (Ogilvie-Grant, 1906) – Lääne-Malaisias
* *P. c. sanguiniceps* Baker, 1926 – Kirde-Pakistanist Põhja-India ja Lääne-Nepalini
* *P. c. sobrinus* Peters, 1948 – Kagu-Hiinas ja Kirde-Vietnamis
* *P. c. sordidior* (Rippon, 1906) – Edela-Hiinast Kirde-Myanmarini
* *P. c. tancolo* (Gould, 1863) – Hainanil ja Taiwanil

Nepalis elavad kuni 2600 m kõrgusel merepinnast.

Eestis on väikesearvuline. Ta eelistab pesitseda lodu-sanglepikutes ja lammimetsades.

## Toitumine
Toitub peamiselt sipelgatest ja termiitidest, kuid sööb ka teisi putukaid, ämblikke, puuvilju, marju, seemneid, pähkleid, tõrusid ja nektarit.

## Pesitsemine
Pesa asub 1,5–8 meetri kõrgusel puuõõnes. Õõnsuse puusse raiumiseks kulub 9–20 päeva. Lennuava on 60 mm kõrge ja 55 mm lai.

Emaslinnud munevad aprillist juunini. Kurna suurus on piirkonniti erinev. Keskmiselt on kurnas 5–8 muna, Himaalajas 4–5, Kesk-Euroopas 7–9. Mune hauvad mõlemad vanemad 14–17 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 23–27 päeva vanuselt.

## Viited

## Välislingid
*
Veetallaja

**Veetallaja** (*Phalaropus lobatus*) on kurvitslaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).

## Välimus
Veetallaja on 18–19 cm pikk. Tiibade siruulatus on 31–34 cm. Kaalub 20–48 g.

Veetallaja alapool ja päranipuala küljed on valged. Keskmise pikkusega nokk on musta värvi. Jalad on lühikesed ja tumedad. Tiival on valge vööt. Hundsulestikus on ülapool pruunikashall, pea on mustpruun, kurgualune on valge, pugualal ja kaela külgedel on punakaspruun riba. Puhkesulestikus on ülapool helehall, pea on valge, silma taga on must triip. Puhkesulestikus sarnaneb leeterüdiga.

## Levik
Pesitsevad Põhja-Jäämere rannikul. Talvituvad Lõuna-Ameerika lääneranniku lähedal, Araabia merel ja Kesk-Indoneesiast Lääne-Melaneesiani.

Ta on Eestis väga haruldane suvilind (varem ka pesitses seal) ja väikesearvuline läbirändaja.

Pesitsevad tundras, nõmmedel, lammidel ja laidudel. Talvel elavad süvaveekerkealadel.

## Toitumine
Pesitsusalal toituvad putukatest, tigudest, koorikloomadest, rõngussidest ja seemnetest. Talvel toituvad zooplanktonist.

## Pesitsemine
Pesitsevad maapinnal taimedega vooderdatud lohus. Pesa asub tavaliselt vee lähedal. Põhja-Siberis pesitseb ühel hektaril 0,3–6 paari. Võivad pesitseda koos randtiirudega.

Kurnas on neli muna mõõtmetega 30 × 21 mm. Muna kaalub 6,3 g. Isaslind haub mune 18 päeva. Emaslind lahkub pesitsusalalt varsti peale poegade koorumist, isaslind lahkub kaks nädalat hiljem. Pojad saavad lennuvõimeliseks 18–21 päeva vanuselt.

## Eluiga
Veetallaja võib elada 5-aastaseks.

## Viited

## Välislingid
*
Heletilder

**Heletilder** (*Tringa nebularia*) on kurvitslaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).

## Välimus
Heletilder on 30–35 cm pikk. Tiibade siruulatus on 68–70 cm. Kaalub 125–290 g. Perekonna suurim liik.

Heletildri sulestiku ülapool on helehall, alapool valge. Kevadel on rind tumedatriibuline. Tagaselg ja päranipuala on valged. Pikk must nokk on veidi ülespoole kaardus. Jalad on pikad ja rohekad.
## Levik
Heletildri levila ulatub Šotimaalt Kamtšatka poolsaareni. Talvitab Lääne-Euroopas, Vahemere ääres, Aafrikas, Lähis-Idas, Lõuna-Aasias, Indoneesias ja Austraalias.

Eestis on ta harv haudelind, keda võib leida Põhja- ja Vahe-Eestis, läbirändajana on teda kohatud kogu riigis. Ta on esimene Eesti karjääris pesitsev linnuliik; teda on Eestis esimest korda kohatud 3. juunil 2012. Peamisteks elupaikadeks on rabad ja siirdesood.

Ida-Norra mägedes võivad pesitseda kuni 1200 m kõrgusel merepinnast.

## Toitumine
Heletilder toitub peamiselt putukatest ja nende vastsetest, kuid ka koorikloomadest, rõngussidest, limustest, kahepaiksetest ja kuni 7,5 cm pikkustest kaladest.

Toitu otsides kõnnib aeglaselt madalas vees. Toituvad üksi või kuni 100-linnulistes parvedes. Võivad toituda nii päeval kui öösel.

## Pesitsemine
Emaslinnud munevad aprilli lõpust juunini. Pesitsevad maapinnal taimedega vooderdatud madalas lohus. Pesa asub tavaliselt kuivanud puutüki või kivi kõrval. Võivad kasutada sama pesa mitu aastat järjest.

Kurnas on neli muna mõõtmetega 51 × 33 mm. Muna kaalub 30,5 g. Munad munetakse 30–72 tunni jooksul. Mune hauvad mõlemad vanemad 22–26 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 25–31 päeva vanuselt.

Vanim leitud rõngastatud lind oli 11 aasta ja 11 kuu vanune.

## Viited

## Välislingid
*
Punajalg-tilder

**Punajalg-tilder** (*Tringa totanus*) on kurvitslaste sugukonda tildri perekonda kuuluv lind.

Punajalg-tildri rahvapärased nimetused on **rohutüll, tüllütt, tilt, tauss, tillutaja, tillutis, küllik, tilltöök** ja **tillu**.

## Levila

Punajalg-tilder on levinud Euraasias. Ta pesitseb põhja suunas Peterburini, lõuna suunas Himaalaja eelmäestikeni ja ida suunas Tatari väinani. Üksnes Balkani poolsaarel ta ei pesitse. Armeenias kohtab teda enam kui 3 km, aga Pamiiris kuni 4 km kõrgusel. Ta talvitub Aafrikas ja Lõuna-Aasias, aga osalt Briti saartel ja Itaalias.

Eestis on ta rannikul harilik, sisemaal aga väikesearvuline haudelind. Eestis pesitseb umbes 6000 paari, kusjuures asustustihedus on kõige suurem Läänemaal ja Saaremaal. Ta saabub Eestisse aprillis, aga kevadine läbiränne kestab mai lõpuni. Eestist lahkub ta augusti lõpus või septembri alguses.

## Välimus

Rahvapärastest nimetustest hoolimata on punajalg-tilder keskmisest suurem kurvitsaline. Ta kaalub 100–140 g ja tema tiib on keskmiselt 15–16 cm pikk.

Tema sulestik on üldiselt helepruun valge tagaseljaga. Tiiva tagaserval on valge vööt, mis on lennul hästi nähtav. Saba on samuti hele ja sellel on mõned tumedad ristitriibud. Kaelal ja pugul on valgel taustal hallid nooljad laigud, mida ülalpool on palju, aga allpool järjest vähem ja keha alapool on täiesti valge.

Tema nokk on peenike, sirge ja punane. Jalad on oranžikaspunased, samuti pikad ja peenikesed ning nende järgi on lind nimetusegi saanud. Pikad jalad ja pikk nokk võimaldavad linnul sügavamast veest toitu otsida.

## Eluviis ja pesitsemine

Punajalg-tilder eelistab elupaigana rannaniite. Sisemaal elab ta lagedates niisketes kohtades. Väga oluline on tema jaoks elupaiga valikul rohu kõrgus: tilder peab rohu sisse saama end ära peita.

Kõik isendid ei pesitse. Need lendavad lõunamaalt küll kohale, aga hulguvad suvi otsa niisama ringi. Elupaik on sellistel samasugune kui pesitsevatel paaridel.

Ta toitub selgrootutest. Neid otsib ta mudast.

Pesa ehitab ta rohu sisse. Pesaks on tavaline lohk maapinnas, mis on vooderdatud kõrtega.

Punajalg-tildri täiskurnasid leidub mais, aga järelkurnasid juuni lõpuni. Täiskurnas on 4 muna. Munal on kollasel põhjal kastanpruunid laigud. Mõlemad vanemad hauvad ja hoolitsevad poegade eest võrdselt. Pojad lennuvõimestuvad alates juuni lõpust.

Punajalg-tildri looduslikud vaenlased on peamiselt kullilised ja kärplased.

Punajalg-tilder kuulub looduskaitsealuste liikide III kategooriasse. Kõige rohkem ohustavad teda elupaikde hävimine ja saastumine.

## Viited

## Välislingid
*
Suurkoovitaja

**Suurkoovitaja** (*Numenius arquata*) on kurvitslaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).

Rahvapärased nimetused on kõvernokk, koovi ja koovitaja.

## Alamliigid
Liigil on kolm alamliiki:

* *N. a. arquata* (Linnaeus, 1758) – Põhja-, Lääne- ja Kesk-Euroopas

* *N. a. orientalis* (Brehm, 1831) – Lääne-Siberist Mandžuuriani

* *N. a. suschkini* (Neumann, 1929) – Lääne-Kasahstanist Edela-Siberini

## Välimus
Suurkoovitaja on 36–41 cm pikk. Tiibade siruulatus on 80–92 cm. Kaalub 255–360 g.

Ülapool on pruunikashall, päranipuala ja kaenlasulestik on valged. Tumepruun nokk on pikk ja allapoole kõver. Jalad on pikad ja sinakashallid. Sarnaneb välimuselt väikekoovitajaga, kuid suurkoovitaja on suurem ja tema lagipea on ühevärvuseline. Emaslind on suurem ja pikema nokaga.

## Levik
Suurkoovitaja levila ulatub Briti saartest Mandžuuriani. Talvituvad Vahemere ääres, Aafrikas, Lähis-Idas, Lõuna-Aasias, Ida-Hiinas, Lõuna-Jaapanis, Filipiinidel ja Sunda saartel.

Eestis on ta üldlevinud väikesearvuline haudelind. Eestisse saabub ta märtsis-aprillis.

Pesitsevad rabades, nõmmedel, aasadel ja padurates. Talvel elavad lahtede, estuaaride, järvede ja jõgede ääres.

## Toitumine
Toituvad rõngussidest, lülijalgsetest, limustest, marjadest ja seementest. Vahel söövad ka väikseid kalu, kahepaikseid, sisalikke, noori linde ja väikseid närilisi. Võivad tervelt alla neelata 20–25 mm pikkuseid krabisid.

Otsivad toitu mudast või niiskest mullast. Mõned on talvitusalal territoriaalsed, teised toituvad parvedes. Vahel varastavad toitu liigikaaslastelt või teistelt kahlajatelt.

## Pesitsemine
Pesa asub maapinnal 20–30 cm kõrguses rohus. Et pesa asukohta varjata, maandub suurkoovitaja kaugel ja kõnnib pesani. Ühel ruutkilomeetril pesitseb kuni 10 paari. Suurkoovitajad on väga paigatruud.

Emaslinnud munevad aprilli lõpust juuli alguseni. Kurnas on neli muna mõõtmetega 68 × 47 mm. Muna kaalub 76 g. Mune hauvad mõlemad vanemad 27–29 päeva. Kumbki vanalind istub pesal 2–3 tundi järjest. Pojad saavad lennuvõimeliseks 32–38 päeva vanuselt.

## Eluiga
Suurkoovitaja võib elada 32-aastaseks.

## Looduslikud vaenlased
Suurkoovitaja mune ja poegi söövad rebased ja varesed. Ohuks on ka tuuletallajad, kuid vahel pesitsevad suurkoovitajad tuuletallajate pesade lähedal, sest seal on teisi kiskjaid vähem.

## Viited

## Välislingid

* 

*Olav Renno, Meie suurim kahlaja, Postimees, 1. juuni 2017
Väikekoovitaja

**Väikekoovitaja** (*Numenius phaeopus*) on kurvitslaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).

## Välimus
Väikekoovitaja on 40–46 cm pikk. Tiibade siruulatus on 76–89 cm. Isaslind kaalub 268–550 g, emaslind 315–600 g.

Ülapool on pruunikashall, päranipuala on valge. Tiivaalune on tumedavöödiline. Mustpruun nokk on pikk ja allapoole kõver. Jalad on pikad ja sinakashallid. Sarnaneb välimuselt suurkoovitajaga, kuid väikekoovitaja on väiksem ja tal on lagipea keskel hele triip.

## Alamliigid ja levik
Liigil on viis alamliiki:
* *N. p. alboaxillaris* Lowe, 1921 – Lääne-Kasahstanis js Edela-Siberis
* *N. p. islandicus* Brehm, 1831 – Gröönimaal, Islandil, Fääri saartel ja Šotimaal
* *N. p. phaeopus* (Linnaeus, 1758) – Norrast Kesk-Siberini
* *N. p. rogachevae* Tomkovich, 2008 – Kesk-Siberi põhjaosas
* *N. p. variegatus* (Scopoli, 1786) – Kirde-Siberis

Talvitavad Edela-Euroopas, Aafrikas, Lähis-Idas, Indias, Indoneesias, Filipiinidel, Austraalias ja Uus-Meremaal.

Eestis on ta ebaühtlaselt levinud harv haudelind, kes pesitseb rabades.

## Toitumine
Sisemaal toituvad putukatest, ämblikest, tuhatjalgsetest, vihmaussidest ja tigudest. Pesitsusalale jõudes söövad ka marju. Lõuna poole rännates söövad ka seemneid ja lehti. Rannikul toituvad koorikloomadest, limustest, suurtest hulkharjasussidest ning harva kaladest, roomajatest ja lindudest.

## Pesitsemine
Pesa asub maapinnal. Ühel ruutkilomeetril pesitseb 1–11 paari.

Emaslinnud munevad maist juuni keskpaigani. Kurnas on neli muna mõõtmetega 63 × 43 mm. Muna kaalub 59,5 g. Mune hauvad mõlemad vanemad 27–28 päeva.

Pojad saavad lennuvõimeliseks 5–6 nädala vanuselt. Vanalinnud lahkuvad pesitsusalalt kohe pärast poegade lennuvõimestumist, noorlinnud lahkuvad paar nädalat hiljem.

## Looduslikud vaenlased
Väikekoovitaja mune söövad saarmad, siilid, hallvaresed ja söödikännid. Poegi söövad söödikännid ja hõbekajakad.

## Viited

## Välislingid

*
Vöötsaba-vigle

**Vöötsaba-vigle** (*Limosa lapponica*) on kurvitslaste sugukonda vigle perekonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).

## Välimus
Vöötsaba-vigle on 37–41 cm pikk. Tiibade siruulatus on 70–80 cm. Isaslind kaalub 190–400 g, emaslind 262–630 g.

Hundsulestikus on kael ja rind või kogu alapool punakaspruun. Puhkesulestikus on alapool hallikas. Päranipuala on valge tumedate triipudega. Saba tipp on valge- ja tumedavöödiline. Pruunikat värvi nokk on väga pikk ja veidi ülespoole kaardus. Jalad on pikad ja sinakashallid. Sarnaneb välimuselt mustsaba-viglega, kuid mustsaba-vigle nokk on täiesti sirge, saba tipp on must ja tiival on lai valge triip.

## Alamliigid ja levik
Liigil on viis alamliiki:
* *L. l. baueri* Naumann, 1836 – Kirde-Siberist Alaskani
* *L. l. lapponica* (Linnaeus, 1758) – Põhja-Euroopas
* *L. l. menzbieri* Portenko, 1936 – Kirde-Siberis
* *L. l. taymyrensis* Engelmoer & Roselaar, 1998 – Jenissei jõest Anabari jõeni
* *L. l. yamalensis* Bom jt, 2022 – Loode-Siberis

Talvitavad Lääne-Euroopas, Aafrika läänerannikul, Pärsia lahe ääres, Indias, Kagu-Aasias, Indoneesias, Austraalias ja Uus-Meremaal.

Eestis on ta väikesearvuline kuni harilik läbirändaja (perioodidel aprill-mai ja juuli-september) peamiselt rannikul.

## Ränne
Oktoobris 2022 püstitas noor vöötsaba-vigle peatusteta rände maailmarekordi. Viiekuune lind alustas 13. oktoobril lendu Alaskalt ja lendas 11 päeva ja ühe tunniga vahepeatusteta Lõuna-Austraaliasse Tasmaania osariiki. Läbitud vahemaa oli vähemalt 13 560 km. 5G jälgimisseade kinnitati linnule Alaskal ja linnu lendu jälgiti satelliidilt.

Lind möödus Havaiist lääne poolt. Kiribatist möödus ta 19. oktoobril. Kaks päeva hiljem möödus ta Vanuatust ja lendas edasi lõunasse. 23. oktoobril tegi lind järsu pöörde, suundus läände ja saabus Tasmaaniasse 25. oktoobril.

## Toitumine
Pesitsusalal toituvad putukatest, rõngussidest ja limustest, vahel seemnetest ja marjadest. Talvel toituvad hulkharjas- ja rõngussidest, karpidest, koorikloomadest ja putukavastsetest.

## Pesitsemine
Taimede ja samblikega vooderdatud pesa asub maapinnal. Ühel ruutkilomeetril pesitseb 0,1–1 paari.

Emaslinnud munevad mai lõpust juunini. Kurnas on neli muna mõõtmetega 53 × 38 mm. Muna kaalub 37–40 g. Mune hauvad mõlemad vanemad 20–21 päeva.

## Viited

## Välislingid
*
Meririsla

**Meririsla** ehk **merirüdi** (*Calidris maritima*) on kurvitslaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).

## Välimus
Meririsla on 20–22 cm pikk. Isaslind kaalub 52–94 g, emaslind 60–105 g.

Meririsla ülapool on tumehall, rind hall, tagakõht valge. Tema nokatüvik ja jalad on kollased. Sarnaneb välimuselt tuhkrislale, kuid meririslal on alapoolel peenemad triibud.

## Levik
Meririslad elavad Kirde-Kanadas, Gröönimaal, Islandil, Teravmägedel, Franz Josephi maal, Skandinaavias ja Loode-Siberis. Talvituvad Põhja-Ameerika idarannikul ja Loode-Euroopas.

Eestis on ta harv läbirändaja (perioodidel oktoober-november ja märts-aprill (mai)) ning talikülaline, keda kohtab peamiselt läänesaarte lõunaosas.

Pesitsevad tundras, kliburannikul ja laguunide ääres. Talvel elavad rannikul.

## Toitumine ja eluviis
Pesitusajal toitub meririsla hooghännalistest, kahetiivalistest, käguvaablastest, lehetäidest, ämblikest, kõhtjalgsetest ja rõngussidest. Söövad ka lehti, pungi, marju ja seemneid. Talvel ja rändel toituvad putukatest, väikestest koorikloomadest, rõngussidest ja vetikatest.

Otsivad toitu litoraalivööndis kivide vahelt ja taimede alt. Tundras otsivad toitu ainult maapinnalt mitte mullast. Tavaliselt toituvad päeval.

Sotsiaalsed, tavaliselt on neid näha väikestes parvedes. Vahel kuni 250-linnulistes parvedes.

## Pesitsemine
Fääri saartel ja Islandil munevad mai keskpaigas, Teravmägedel juuni lõpus, Venemaal juuni keskpaigast juuli keskpaigani. Rohuga vooderdatud pesa asub maapinnal.

Kurnas on neli muna mõõtmetega 37 × 26 mm. Muna kaalub 13,3 g. Isaslind haub mune 21–22 päeva.

Meririsla võib elada 8-aastaseks.

## Viited

## Välislingid
*
Karkjalg

**Karkjalg** (*Himantopus himantopus*) on linnuliik karkjalglaste sugukonnast karkjala perekonnast.

## Välimus

Karkjalg on 33–36 cm pikkune lind. Sulestik on alt valge ja pealt must. Jalad on pikad (kuni 40 cm) ja roosad. Nokk on pikk ja musta värvi. 

Karkjalg kaalub 140–205 grammi. Tiibade siruulatus on 75 cm.

## Areaal
Karkjalg on laialt levinud, ta pesitseb Vahemere maades, Kesk-Aasias, Ameerikas, Austraalias ja Okeaanias. Euroopa karkjalad talvituvad Aafrikas ja Lähis-Idas. Karkjalg on rändlind.

Eestis on karkjalg üsna harv eksikülaline. 2022. aastal pesitses Audru poldril esimest korda kaks paari karkjalgu, kes mõlemad haudusid välja lennuvõimeliseks saanud pojad.

## Alamliigid
Karkjalal eristatakse 5–7 alamliiki, mis sageli jaotatakse 2–4 liigiks.

## Viited

## Välislingid

*
Cantali departemang

**Cantali departemang** on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Auvergne-Rhône-Alpesi piirkonnas.

2015. aastani kuulus departemang Auvergne'i piirkonda.

Departemang jaguneb halduslikult:

## Vaata ka
* Cantali departemangu haldusüksuste loend

## Viited
Robiinia

**Robiinia** ehk **ebaakaatsia** (*Robinia*) on liblikõieliste sugukonda kuuluv taimeperekond.

## Nimetus
Teadusliku nime on robiinia perekond saanud prantslase Jean Robini (1550–1629) järgi, kes oli õukonnaaednik nii Henri III, Henri IV kui ka Louis XIII ajal. Jean Robini poeg Vespasien Robin olevat 1635. aastal ümber istutanud kaks isa rajatud aiast Place Dauphine’ist pärit robiiniat, ühe neist Jardin des Plantesi ja teise St. Julien-le-Pauvre'i kiriku lähedale. Viimane puu olevat veel mõnikümmend aastat tagasi alles olnud.

Enne kui harilik robiinia Carl Linnélt nime sai, kasutati Euroopas mitmeid nimeversioone, näiteks ka *Locusta Virginiana Arbor* ja *Acacia Virginensis Spinosa*.

Viimasest nimetusest on tuletatud ka taime rahvapärased nimetused paljudes keeltes: *falsche Akazie* (saksa), *белая акация* (vene), *faux-acacia* (prantsuse), *valeakaasia* (soome), *fehér akác* (ungari), *acacia de flor blanca* (hispaania), *acácia-bastarda* (portugali). Enamasti tähendavad need tõlkes kas vale- või valget akaatsiat.

Üleüldine akaatsiaks kutsumine viitab tõsiasjale, et esialgu tundusid Ameerikast toodud robiinia ja Põhja-Aafrika päritolu akaatsia eurooplaste jaoks sarnased. Nii robiiniad kui ka akaatsiad kuuluvad liblikõieliste hulka ning nagu robiiniatel, on ka paljudel akaatsiatel graatsilised sulgjad liitlehed ja meeldivalt lõhnavad õied.

## Levila ja süstemaatika
Looduslikult kasvavad kõik robiiniad Põhja- ja Kesk-Ameerikas. Neid on 10–20 liiki olenevalt sellest, kas nende hulka lugeda ka hübriidid. 

## Kirjeldus
Enamik robiiniaid on puud, kuid on ka põõsaid. Liikidele on iseloomulikud astlataoliste abilehtedega paaritusulgjad liitlehted. Õied on sõltuvalt liigist valged, roosad, kuni purpurjad, ning asuvad püstistes kuni rippuvates kobarates. Vili on paljude seemnetega lame kaun, mis avaneb kahest küljest.

## Liigid

Euroopas on kõige levinum liik harilik robiinia, mis on kogu perekonnast ka kõige külmakindlam. Kasvab ka Eestis.

**[[Robinia boyntonii]]* 
**[[Robinia elliottii]]* 
**[[Robinia hartwegii]]* (*R. viscosa* var. *hartwegii*)
**Robinia hispida* – harjaskarvane robiinia
**[[Robinia kelseyi]]* 
**[[Robinia luxurians]]* 
**[[Robinia nana]]* 
**Robinia neomexicana* – hunnitu robiinia ehk uusmehhiko robiinia
**Robinia pseudoacacia* – harilik robiinia
**Robinia viscosa* – kleepuv robiinia

### Hübriidid
**Robinia × ambigua* (*R. pseudoacacia* × *R. viscosa*) – roosa robiinia
**Robinia × holdtii* (*R. neomexicana* × *R. pseudoacacia*) – Holdti robiinia
**[[Robinia × longiloba]]* (*R. hispida* × *R. viscosa*)
**[[Robinia × margarettiae]]* (*R. hispida* × *R. pseudoacacia*)

## Viited
Imam Alimsultanov

**Imam Alimsultanov** (1957 Kõrgõzstan – 10. november 1996 Odessa, Ukraina) oli tšetšeeni laulja ja laulukirjutaja. Ta laulis nii vene kui ka tšetšeeni keeles.

Hariduselt oli ta insener-melioraator.

1980. aastatel hakkas ta õppima tšetšeeni folkloorižanri *[[Illi (folkloor)|illi]]*t. Ta hakkas esinema kitarri saatel ning lõi lisaks laule oma sõnadele ja tšetšeeni luuletajate sõnadele.

Esimese Tšetšeenia sõja ajal esines ta rindel tšetšeeni võitlejatele, kuid läks Džohhar Dudajevi palvel İstanbuli, kus esines kontsertidega, et koguda raha seal ravil olnud haavatud tšetšeenide jaoks.

10. novembril 1996 oli ta Odessas kontserdireisil, kui õhtul tungis kolm Ukraina miilitsamundris relvastatud meest tema peatuskohaks olnud majja ning lasid maha Imami ja kaks tal külas olnud sõpra. Kuritegu on siiani lahendamata. Tšetšeeni eriteenistuse andmetel oli mõrva taga FSB.

Imam Alimsultanov on maetud Hassavjurti lähistele. Tema auks on nimetatud üks linna tänavatest.

## Tunnustus
*Orden "Rahvuse au" (Itškeeria Tšetšeeni Vabariik)
Kontsert (film 2009)

"**Kontsert**" ("**Le Concert**") on 2009. aastal esilinastunud Radu Mihăileanu tragikoomiline film. Film pälvis 2010. aastal kaks Césari auhinda.

## Süžee
Andrei Filippov (Aleksei Guskov) on Suure Teatri endine dirigent, kes vallandati orkestrist veel Brežnevi ajal ning, kes töötab teatris koristajana. Ühel päeval aga ülemese kabinetti koristades võtab ta aga vastu faksi Pariisi Châtelet' teatrist, milles soovitakse Suure Teatri orkestrit külaliskontserti andma. Ta otsustab ajada kokku oma vana orkestri ning ise sinna kohale sõita ning esitada Tšaikovski viiulikontsert.
Rooruik

**Rooruik** (*Rallus aquaticus*; ka *ruik*) on ruiklaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012). 

Eestis pesitseb ta aprillist oktoobrini (novembrini). Ta on Lääne-Eestis väikesearvuline, mujal harv haudelind.

## Viited

## Välislingid
*
Fantastiline nelik (film 2005)

**"Fantastiline nelik"** ("**Fantastic Four**") on USA ja Saksamaa koostöös 2005. aastal valminud ulmemärul. Filmi lavastas Tim Story, stsenaristid on Michael France ja Mark Frost. Film tugineb Marvel Comicsi samanimelisele koomiksisarjale.

Peaosi mängivad Ioan Gruffudd, Jessica Alba, Chris Evans, Julian McMahon, Kerry Washington ja Michael Chiklis.
Lõopistrik

**Lõopistrik** (*Falco subbuteo*) on pistriklaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012). 

Eestis on ta üldlevinud harv haudelind.

## Viited

## Välislingid

*
Fantastiline nelik

"**Fantastiline nelik**" ("**Fantastic Four**") on Marvel Comicsi avaldatud koomiks. Esimene raamat sellest koomiksisarjast ilmus 1961. aasta novembris, viimane – järjekorranumbriga 588 – aga 2011. aasta märtsis.
Välja-loorkull

**Välja-loorkull** (*Circus cyaneus*) on haugaslaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012).

Eestis on ta ebaühtlase levikuga harv haudelind, keda kohtab peamiselt Ida-Eestis, ja läbirändaja.

## Viited

## Välislingid

*
Must-harksaba

**Must-harksaba** (*Milvus migrans*) on haugaslaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012). 

Eestis on ta väga haruldane haudelind, keda võib kohata aprillist septembrini peamiselt Ida-Eestis.

## Vaata ka
*puna-harksaba

## Viited

## Välislingid
*
Pandju

**Pandju** on saar Harjumaal Viimsi poolsaare lääneküljel Tallinna lahes, rannikust 400 meetrit läänes. Saar asub Püünsi küla territooriumil.

Pandju pindala on 0,94 hektarit, rannajoone pikkus 1,3 kilomeetrit.

Saare põhjarannik on kääruline. Mandri poole ulatub kitsas madal maasäär, mida eraldab mandrist madal mereriba, Püünsi salm. Madala veetasemega on saar mandriga ühendatud.

1689. aasta Viimsi poolsaare kaardil kasutati saare kohta nimetust *Pandisahr*.

Pandju saarel on lindude pesitsemise perioodil inimeste viibimine keelatud.

Meremärkidest asub läheduses Pandju läänetooder.

## Viited

## Välislingid

* 
* "FOTO: Torm kaotas Pandju saare ühenduse maismaaga" Delfi, 29. oktoober 2013.
Punakael-lagle

**Punakael-lagle** (*Branta ruficollis*) on partlaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (2012). 

Eestis on ta haruldane läbirändaja, keda võib kohata kevad- ja sügisrändel koos Madalmaades talvituvate valgepõsk-lagledega. 

## Viited

## Välislingid

* 

*Punakael-lagle YouTube'is
Merivart

**Merivart** (*Aythya marila*) on partlaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (2012). 

Eestis on ta haruldane haudelind ainult merelisimatel laidudel, rohkearvuline läbirändaja (perioodidel aprill-mai ja oktoober-november) ning harv talvituja. 

## Viited

## Välislingid
* 

*Merivart YouTube'is
Fantastiline nelik (täpsustus)

"**Fantastiline nelik"** ("Fantastic Four") on mitme teose pealkiri:

*"Fantastiline nelik", Marvel Comicsi poolt aastail 1961–2011 avaldatud koomiksisari, kokku 588 numbrit

Selle koomiksisarja alusel on valminud aga ka muid teoseid:

*"Fantastiline nelik" ("The Fantastic Four"), 1994. aastal valminud film, mis aga pole kunagi ekraanile jõudnud
*"Fantastiline nelik", 2005. aastal esilinastunud film
*"Fantastiline nelik ja Hõbesurfar" ("4: Rise of the Silver Surfer"), 2007. aastal esilinastunud järg eelmisele filmile
Väikehuik

**Väikehuik** (*Porzana parva*) on ruiklaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (2012). 

Eestis on ta haruldane haudelind Matsalu lahel, Pihkva järve, Lämmijärve ja mõne väikejärve ääres. 

## Viited

## Välislingid
*
Mudanepp

**Mudanepp** (*Lymnocryptes minimus*) on kurvitslaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (2012).

## Välimus
Mudanepp on 17–19 cm pikk. Tiibade siruulatus on 38–42 cm. Tiiva pikkus on 105–121 mm, saba 45–54 mm. Kaalub 28–106 g.

Selg on tume, alapool hele. Seljal ja pealael on kaks heledat triipu. Äärmised tüürsuled on tumedad. Puguala külgedel on tumedad triibud. Nokk on roosakaspruun või hallikaskollane, nokaots on must. Nokk on sirge ja pikk, aga tavaliselt vähemalt 20 mm lühem kui tikutajal. Jalad on rohekad, rohekaskollased või roosakaspruunid. Silmad on pruunid.

## Levik
Mudanepi levila ulatub Kirde-Skandinaaviast Ida-Siberini. Elavad ka Lõuna-Rootsis, Põhja-Poolas, Põhja-Valgevenes ja Balti riikides. Talvituvad Briti saartel, Lääne-Euroopas, Afrotroopise põhjaosas, Türgis, Lähis-Ida põhjaosas, Aserbaidžaanis, Iraanis, Afganistanis, Indias, Lõuna-Hiinas ja Vietnamis.

Eestis on ta väga paigutise levikuga haruldane haudelind; rändel võib teda rohkem kohata. Mõned mudanepid ka talvituvad Eestis.

Pesitsevad padurates, lammidel, rabades, metsatundras ja taigas. Talvituvad märgaladel ning jõgede ja ojade ääres.

## Toitumine
Mudanepp toitub putukatest ja nende vastsetest, rõngussidest, kõhtjalgsetest ning vahel ka seemnetest. Mudast toitu otsides liigutab keha rütmiliselt üles ja alla. Öise või videvikulise eluviisiga. Tavaliselt toitub üksi, vahel kuni 5-linnulistes parvedes.

## Pesitsemine
Pesitsevad maist septembri alguseni. Kurnas on neli muna mõõtmetega 38 × 27 mm. Muna kaalub 14 g. Emaslind haub mune 21–24 päeva.

## Viited

## Välislingid
*
Rohunepp

**Rohunepp** (*Gallinago media*) on kurvitslaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (2012).

Eestis on ta ebaühtlaselt levinud harv haudelind.  Kaalub keskmiselt 160–190 g, pikkus on 26–30 cm, tiiva siruulatus 43–50 cm.

Rohunepp on pruunikirju sulestiku, valge kõhualuse ja pika sirge nokaga lind. Tiiva- ja sabasulgede otsad on valged. Emas- ja isaslinnu muster on väga sarnane, aga isastel on üldjuhul pikemad sabasuled, kus on rohkem valget värvi. 

Emased rohunepid on isaslindudest tavaliselt tunduvalt suuremad.

## Toitumine
Peamiselt kuuluvad rohunepi toiduvalikusse erinevad vihmaussiliigid, aga ta sööb ka kõva kestaga tigusid, putukavastseid 

ja -valmikuid ning sootaimede seemneid. 

## Elupaik
Rohunepp ehitab pesa maapinnale.

## Eluiga
Rohunepid elavad üldjuhul 4-aastaseks, pikim teadaolev eluiga on 14 aastat. 

## Levik
Rohunepp rändab peamiselt öösiti ja on pikamaarändur.

Rohunepi populatsiooni suurusest on vähe teada. Tema arvukust hinnatakse 118 000 – 1 051 000 isendile. 

Euroopa populatsiooni suuruseks hinnatakse 125 000 – 291 000 suguküpset isendit.

Rohunepi populatsioon väheneb. Euroopa asurkond on viimase kolme põlvkonna jooksul vähenenud 5–15%.

Rohunepp pesitseb Venemaal, Valgevenes, Skandinaavias, Soomes, Ukrainas ja Baltimaades.

Rohunepp on rändlind, kes suundub alates augusti algusest talvituma üle Sahara kõrbe Aafrikasse.

## Ohustatus
Rahvusvaheline Looduskaitseliit on rohunepi klassifitseerinud ohulähedaseks liigiks.

Populatsiooni vähenemise peamisteks põhjusteks peetakse elupaikade kadumist ja halvenemist ning ülemäärast jahikoormust, 

samuti liiga suurt turismikoormust, kliima muutumist, liigset häirimist, mis kaasneb pesitsusaladel kalastamisega ja põlluharimise 

intensiivistumist. 

## Pesitsemine
Rohunepp pesitseb korra aastas mai algusest kuni juuli alguseni ja teeb seda üksinda. See tähendab, et isaslind ei osale järglaste kasvatamisel ja puutub emaslinnuga kokku vaid paaritumise ajal.

## Rohunepi bioloogia
Rohunepp toitub üksi või väikeste rühmadena peamiselt kaitsva pimeduse varjus, sondeerides oma pika sirge nokaga mudast maapinda või madalat vett.  Rohunepp käitub pesitsusajal väga huvitavalt. Pärast päikseloojangut kogunevad isaslinnud emaste tähelepanu võitmiseks kõrgendikule võistlema, kus nad välgutavad kordamööda oma valgeid sabasulgi. Paaritumiseks külastavad emaslinnud mänguplatsi ja valivad endale välja meelepärase isaslinnu. Emased eelistavad neid isaslinde, kel on rohkem valgeid sabasulgi. Paaritumine toimub enamasti mänguplatsi keskel.

## Huvitavaid fakte
Rootsi teadlased on leidnud, et rohunepid lendavad rändel peatumata ligi 6760 km kiirusega 96,5 km/h. On imelik, et nad lendavad üle maismaa, kus saaks puhkamiseks ja söömiseks peatusi teha, kuid nad peatu kordagi enne sihtkohta.

Arvatakse, et rohunepp on pikkade vahemaade läbimisel kiireim lind maailmas.

## Viited

## Välislingid

*
Côte-d'Ori departemang

**Côte-d'Ori departemang** on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Burgundia-Franche-Comté piirkonnas. 

See on ainus Prantsuse departemang, mis pole nime saanud mõne muu koha järgi.

2015. aastani kuulus departemang Burgundia piirkonda.

Departemang jaguneb halduslikult:

## Vaata ka
* Côte-d'Ori departemangu haldusüksuste loend

## Viited
Mustsaba-vigle

**Mustsaba-vigle** (*Limosa limosa*) on kurvitslaste sugukonda vigle perekonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (2012).

Mustsaba-vigle on Hollandi rahvuslind.

## Välimus
Mustsaba-vigle on 36–44 cm pikk. Tiibade siruulatus on 70–82 cm. Isaslind kaalub 160–440 g, emaslind 244–500 g.

## Alamliigid ja levik
Liigil on neli alamliiki:
* *L. l. bohaii* Zhu jt, 2020 – Venemaa Kaug-Idas
* *L. l. islandica* Brehm, 1831 – Islandil, Fääri saartel, Shetlandi saartel ja Põhja-Norras
* *L. l. limosa* (Linnaeus, 1758) – Lääne-Euroopast Kesk-Aasiani
* *L. l. melanuroides* Gould, 1846 – Kesk- ja Ida-Aasias

Talvitavad Lääne-Euroopas, Vahemere ääres, Aafrikas, Lähis-Idas, Indias, Indohiinas, Filipiinidel, Indoneesias, Uus-Guineas ja Austraalias.

Eestis on ta ebaühtlase levikuga harv haudelind (pesitseb aprillist augustini), keda võib kohata peamiselt Lääne-Eestis ja Emajõe-Peipsi vesikonnas.

Pesitsevad niisketel rohumaadel, rabades ja nõmmedel. Talvel elavad estuaaride ja laguunide ääres, liivarandades, lammidel ning riisipõldudel.

## Toitumine
Toituvad putukatest ja nende vastsetest, rõngussidest, limustest, koorikloomadest, ämblikest, kalamarjast, konnakudust ning kullestest. Lisaks söövad marju ja seemneid. *L. l. limosa* toitub talvel Lääne-Aafrikas peaaegu täielikult riisist.

## Pesitsemine
Pesa asub maapinnal. Ühel hektaril pesitseb kuni kolm paari.

Emaslinnud munevad aprillist juuni keskpaigani. Kurnas on neli muna mõõtmetega 53 × 37 mm. Muna kaalub 34–39 g. Mune hauvad mõlemad vanemad 23–24 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 30–35 päeva vanuselt.

## Viited

## Välislingid

* 

* Mustsaba-vigle Loodusõpe
* "Reportaaž: midagi on juhtunud – haruldased linnud on pesa hüljanud" ERR Novaator, 10. september 2018
Côtes-d'Armori departemang

**Côtes-d'Armori departemang** on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Bretagne'i piirkonnas. Kuni 1990. aastani oli departemangu nimi Côtes-du-Nordi departemang ('põhjarannikute departemang').

Departemang jaguneb halduslikult:

## Vaata ka
* Côtes-d'Armori departemangu haldusüksuste loend

## Viited
Luha-sinirind

**Luha-sinirind** (*Luscinia svecica cyanecula*) on rästaslaste sugukonda kuuluv lind; sinirinna alamliik. Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (2012).

Eestis on ta hajusa levikuga haruldane haudelind, keda võib kohata näiteks luhapajustikes ja sooservades.

## Viited
Väikepistrik

**Väikepistrik** (*Falco columbarius*) on pistriklaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Eestis arvatud I kaitsekategooriasse (2012). 

Eestis on ta haruldane haudelind, kes pesitseb rabades ja rabametsades; läbirändel ja talikülalisena esineb teda sagedamini.

Väikepistik on asunud elama linnadesse. Eesti suurim väikepistriku asurkond elab Tallinnas.

## Viited

## Välislingid

* 

* Väikepistrik Loodusõpe
Itum-Kale

**Itum-Kale** on küla Venemaal Tšetšeenias, Itum-Kale rajooni keskus. Asub vabariigi lõunaosas, 20 km Šatoist lõuna pool.


Mosque in Itum-Kale.jpg|
Itum-Kale fortress.jpg| 
Itum-Kale tower.jpg| 
ANCIENT CITY.jpg| 
Tower & fortress.jpg| 
FORTRESS.jpg| 
Towerr.jpg|
Ille-et-Vilaine'i departemang

**Ille-et-Vilaine'i departemang** on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Bretagne'i piirkonnas. Ta on nime saanud Ille'i ja Vilaine'i jõe järgi.

Departemang jaguneb halduslikult järgmiselt:

## Vaata ka
* Ille-et-Vilaine'i departemangu haldusüksuste loend

## Viited
Morbihani departemang

**Morbihani departemang** on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Bretagne'i piirkonnas. Departemang on saanud nime Morbihani lahe järgi (bretooni *Mor-Bihan* 'väike meri').

Departemang jaguneb halduslikult ringkondadeks:

## Vaata ka
* Morbihani departemangu haldusüksuste loend

## Viited
Hans von Wrangell

**Hans von Wrangell** on olnud mitme Wrangellide suguvõsa liikme nimi:
* Hans von Wrangell (1589–1631), Elistvere ja Saadjärve mõisnik
* Hans von Wrangell (suri 1654), Andja ja Haimre mõisnik, meeskohtunik
* Hans von Wrangell (maetud 1659), Koila ja Kohatu mõisnik, leitnant, meeskohtunik
* Hans von Wrangell (1626–1691), Kuusiku, Vasta ja Tuhala mõisnik, Rootsi sõjaväelane (ooberst) ja kammerhärra, Eestimaa maanõunik
* Hans von Wrangell (1638–1683), Koila ja Kohatu mõisnik, Rootsi sõjaväelane (rittmeister) 
* Hans von Wrangell (1690–1754), vabahärra, Nõmmküla mõisnik, kapten
* Hans von Wrangell (1727–1774), vabahärra, Uhtna mõisnik, Venemaa sõjaväelane (major)
Maakunst

**Maakunst** (inglise keeles *land art*) on 1960. aastate lõpus tekkinud kunstivorm, milles kunstilise kujundamise materjaliks on maastik. 

Maakunst võib seisneda nii vaid väikeste muudatuste tegemises loodusobjektidele ja maastikele kui ka hõlmata suuri maa-alasid ümberkujundavaid projekte. Maakunsti vormideks on näiteks pinnase ümberpaigutamine, kraavide kaevamine ja kivide kuhjamine. Mitmed maakunsti viljelejad on saanud loomingulist inspiratsiooni eelajalooliste tsivilisatsioonide maapinnajoonistustest.

Tuntuimad esindajad on Michael Heizer, Richard Long, Robert Morris ja Dennis Oppenheim.