open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kretinga mõis

**Kretinga mõis** (leedu keeles *Kretingos dvaras*) on endine mõis Leedus Kretinga rajoonis Kretingas.

Kretinga mõisat on esimest korda mainitud XV sajandil. Toona kuulus see Žemaitija valitsejatele Kęsgailadele. Aastast 1532 oli tegemist riigimõisaga. Eravaldusse läks see taas aastal 1572, mil mõisa omanikuks sai Jan Hieronimowicz Chodkiewicz. Aastal 1621 läks mõis abielu kaudu Sapiehade suguvõsa kätte. Aastast 1745 kuulus Kretinga Massalskitele. Aastal 1795 läks mõis krahv Potocki valdusse, aga aastal 1806 sai mõisa omanikuks Platon Zubov. Zubovitelt läks mõis aastal 1874 Tyszkiewiczite valdusse.

Mõisakompleksi vanimaks osaks on XVIII sajandi alguses rajatud park. Toona rajati viljapuuaed, pärnaallee ja kastaniallee. XIX sajandi alguses kujundas Platon Zubov pargi inglise pargiks.

Kui mõisa omanikeks said Tyszkiewiczid, siis rajasid nad sinna oma residentsi. Viljapuuaed kujundati ümber, parki lisati palju uusi liike, pärnaallee kujundati tunnelilaadselt ümber. Alleede ristumispaikadesse paigaldati skulptuurid, lisandusid lillepeenrad ja rosaariumid. Peahoone ette püstitati skulptuuriga purskkaev. Pargis kasvatati nii faasaneid kui ka viinamäetigusid. Parki ehtis kolmest tiigist kaskaad. Idast piiras parki kastaniallee, linnatänavatest eraldas parki maakividest ja tellistest müür. Müürile vaatamata oli park avatud nii Kretinga linna rahvale kui ka talumeestele.

Mõisakompleksi kuulus 29 hoonet, tänapäeval on neist säilinud 23, sealhulgas vesiveski, sepikoda, aedniku maja.

Peahoone on uusklassitsistlikus stiilis. Seal asusid valge peosaal, roheline saal ja punane muusikasaal, kabinetid, söögisalongid, perekonnaportreedega galerii, kabel maaliga "Neli evangelisti" ja muidki kunstiväärtusi. Paleega oli ühendatud talveaed, kus kasvasid eksootilised taimed. Seal asus tehislik juga, samuti voolas seal oja, kus ujusid kuldkalad.

Esimese maailmasõja ajal laastas mõisa seal peatunud Saksa sõjavägi. Tulekahjus sai kannatada häärber ja hävis talveaed. Pärast sõda asusid Tyszkiewiczid mõisa taastama, ent tööd edenesid aeglaselt, kuna maareform oli mõisa tulubaasi tublisti kärpinud. Töödele aitas kaasa see, et Kazimieras Justinas Tiškevičius avas mõisas vabriku, kus valmistati komme ja siirupit. Lisaks rentis ta mõisakompleksi kuulunud arvukatest hoonetest osa välja teistele ettevõtjatele. Peahoone varemetes läänetiib tuli siiski lammutada, samuti idatiiva lagunenud veranda ja rõdu.

Uuesti laastati mõis aastal 1940, mil sinna asus pärast Leedu annekteerimist Punaarmee väeosa. Hävis talveaed, mille asemele ehitati sõdurite söökla. Samuti rikuti mitmed kunstimälestised. Pärast seda, kui Saksamaa väed olid Kretinga hõivanud, taastas mõisa viimane omanik Aleksander Tyszkiewicz siiski talveaia ja restaureeris mõisa peahoone.

Pärast sõda jäi mõisakompleks kauaks tähelepanuta. Seda asuti taastama aastal 1992, mil peahoonesse kolis Kretinga muuseum. Praegu on pargis umbes 900 m² lillealasid, seal kasvab 23 kohalikku ja 64 võõrliiki.

## Välislingid

*Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (*leedu keeles*)
*Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; asendiplaan (*leedu keeles*)
Kretinga rajoon

**Kretinga rajoon**  on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Klaipėda maakonna aladel. Rajoon piirneb loodes Lätiga.

Rajooni pindala on 989 km². 2014. aasta seisuga elas seal 40 147 inimest.

Rajoon moodustati 1950. aastal. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Darbėnai, Imbarė, Kartena, Kretinga (maavald), Kretinga (linnavald), Kūlupėnai, Salantai ja Žalgirise vald.

Halduskeskus on Kretinga linn. Teised suuremad asulad on Salantai linn ning Darbėnai ja Kartena alevid. 2011. aasta seisuga olid elanikest 98,36% leedulased, 0,75% venelased, 0,12% ukrainlased, 0,08% valgevenelased, 0,07% lätlased ja 0,56% oli teistest rahvustest.

Rajooni suurimad jõed on läänepiiril voolavad Šventoji jõgi ja Dangė ning Minija oma lisajõe Salantasega.

Kretinga rajooni territoorium jääb osaliselt Salantai regionaalpargi territooriumile.


AkmenaValėnai2009061509.JPG|Akmena jõgi
Rūdaičiai2009061503.JPG|Rūdaičiai maastik
BZN Evangelický Luteránský Kostel Plikiai.jpg|Jokūbavase kirik
MostRaguviškiai.JPG|Raguviškiai. Sild üle Minija jõe
Orvidų sodyba1.jpg|Vilius Orvydase talu


## Välislingid

* Rajooni koduleht (*leedu keeles*)
Tõlgend

**Tõlgend** ehk interpretant on üks mõistetest Charles Peirce'i semiootikas.

Tõlgend on üks kolmest märgiprotsessi liikmest (teised on esitis ja objekt). 

## Vaata ka
*märk
Mardustõlvik

**Mardustõlvik** (*Ophiocordyceps*) on perekond kottseeni seltsist helekottseenelaadsed (*Hypocreales*) sugukonnast *[[Ophiocordycipitaceae]]*.

Sellesse perekonda kuulub umbes 140 liiki. 

Mardustõlvikud elavad putukatel, näiteks sipelgatel. Kasvatades oma viljakeha elusa putuka kehast, võivad nad ka mõjutada putuka närvisüsteemi nii, et putuka käitumine muutub. 

## Eesti liike
**[[Ophiocordyceps entomorrhiza]]*
**Ophiocordyceps gracilis* – sale kedristõlvik
**Ophiocordyceps myrmecophila* – kuklase-kedristõlvik
**[[Ophiocordyceps sphecocephala]]*
**[[Ophiocordyceps variabilis]]*

## Liike mujal
**Ophiocordyceps sinensis* – hiina mardustõlvik, varem hiina kedristõlvik

## Välislingid
*
Mardustõlvikulised

**Mardustõlvikulised** (*Ophiocordycipitaceae*) on sugukond kottseeni seltsist helekottseenelaadsed.

Selle sugukonna seened on parasiitse eluviisiga.

## Perekondi
**[[Elaphocordyceps]]*
**[[Haptocillium]]*
**[[Harposporium]]*
**[[Hirsutella]]*
**[[Hymenostilbe]]*
**Ophiocordyceps* – mardustõlvik
**[[Paraisaria]]*
**[[Polycephalomyces]]*
**[[Purpureocillium]]*
**[[Syngliocladium]]*
**[[Tolypocladium]]*

## Välislingid
*
Agemäe linnus

**Agemäe linnus** on muistne linnamägi Tartu maakonnas Kastre vallas Roiu ja Kurepalu vahel Age maastikukaitsealal Mõraoja lõunaküljel, ojaoru ja sellesse suubuva uhtoru vahelisel pikal neemikul, Age veskikoha taga. 

## Linnuse kirjeldus

Linnust kaitsesid ülejäänud külgedest nõlvad, maapoolsest otsast on linnus olnud kaitstud valliga, mis on säilinud õuepinna suhtes ligi 1 m kõrgusena. Linnuse-esise platoo suhtes 1,5–2 m kõrgune vall on rajatud peamiselt kruusast ja saviliivast. Valli tasane pealispind on olnud vähemalt 4 m lai. Valli välisküljel asus vähemalt 1,5 m sügavune vallikraav, kuid see on heakorratööde käigus hävinud. Valli ja linnuseõue on aegade jooksul kahjustatud kruusavõtmisega, seega on linnamäest nüüdseks vähe alles jäänud.

## Arheoloogilised uuringud

2011. aastal toimusid arheoloogilised kaevamised, mille käigus linnuse alalt leitud savinõukildude hulgas oli palju tekstiilkeraamikat. Tekstiilkeraamika kasutamine lõppes Lõuna-Eestis I aastatuhande keskel. Kogu leitud ja uuritud keraamika on tehtud käsitsi. Kaevamistel ilmnes, et valli all on säilinud õhuke tume, rohkelt savinõukilde ja kalaluid sisaldav kultuurkihiviirg.

## Vaata ka
*Age maastikukaitseala

## Viited
Zialony Bor

**Zialony Bor** (valgevene-eesti transkriptsioonis **Zjaljonõ Bor**, poola keeles *Zielony Bór*) on alev (töölisasula) Valgevenes Minski oblastis Smalavičy rajoonis. Asula on Zialony Bori külanõukogu halduskeskus.

Zialony Boris on raamatukogu ja keskkool. Asulas on kaks turbavabrikut, üks neist Valgevene-Suurbritannia ühisettevõte.

## Ajalugu

Asustus tekkis praeguse alevi kohale aastal 1812, mil rahvas sealt sõja eest varju otsis. Kiirem kasv algas aastal 1947, mil sinna rajati montaažitsehh. Zialony Bori alev tekkis aastal 1954, mil ühendati kaks turbatootmisettevõtte *«Смалявіцкае»* tööliste asulat – Tarasik ja Zialony Bor.
J. J. Cale

**J. J. Cale** (ka **JJ Cale**, sünninimi **John Weldon Cale**; 5. detsember 1938 – 26. juuli 2013) oli Ameerika Ühendriikide muusik, laulja ja laulukirjutaja.

Ta on tuntud selliste laulude nagu "Call Me the Breeze", "After Midnight", "Cocaine" ja "Same Old Blues" järgi. Suurem osa Cale'i loomingust on salvestatud soololugudena, kuid albumil "The Road to Escondido" esines ta koos Eric Claptoniga.

Cale suri südamepuudulikkusse juulis 2013 San Diegos Californias 74-aastaselt.

## Albumid
* "Naturally" (1972)
* "Really" (1972)
* "Okie" (1974)
* "Troubadour" (1976)
* "5" (1979)
* "Shades" (1980)
* "Grasshopper" (1982)
* "8" (1983)
* "Travel-Log" (1989)
* "Number 10" (1992)
* "Closer to You" (1994)
* "Guitar Man" (1996)
* "To Tulsa and Back" (2004)
* "The Road to Escondido" (feat. Eric Clapton) (2006)
* "Roll On" (2009)

## Viited

## Välislingid

* J.J. Cale'i koduleht
Liigesevõie

**Liigesevõie** ehk **sünoovia** (ladina keeles *synovia*) 
on osade loomade sünoviaalliigeste liigeseõõntes paiknev bioloogiline kehavedelik, mida eritab sünoviaalkile.

Liigesevõide maht ning biokeemiline ja histoloogiline koostis võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.

Liigesevõide funktsioonideks on liigesekõhre toitmine ja liigesepindade niisutamine ning liigese ainevahetuses osalemine.

Liigesevõie sisaldab vett, valke, ensüüme, hüalüroonhappeid, mineraalaineid, suhkrut, mikroelemente (nagu näiteks alumiinium, nikkel, koobalt, kaadmium jt) ja rakke. 
  
Pole teada kas liigesevõide koostis on liigeseõõntes sama või on selle koostis õõntes varieeruv.

Termini "sünoovia" võttis kasutusele šveitsi päritolu arst ja loodusteadlane Paracelsus 1520. aastal, kirjeldamaks kehavedelikke, mis meenutasid munavalget (läbipaistev, limane, veniv).

Liigesevõie on kantud kehtivasse rahvusvahelisse inimese anatoomia standardisse *[[Terminologia Anatomica]]*.

## Patoloogia

Liigeseõõntesse võib lisaks liigesevõidele koguneda ka verd ja mädanikku, kuid neid seostatakse patoloogiliste protsessidega.

### Reumatoidartriit ja sünoovia

Reumoatoidartriiti põdevate patsientide sünoovias on tuvastatud reumatoidfaktorid ja ragotsüüte), T-rakke, B-rakke, makrofaage jt rakke.

## Viited

## Välislingid
* William Nicholson, A Dictionary Of Practical And Theoretical Chemistry: With Its Application To The Arts And Manufactures, And To The Explanation Of The Phaenomena Of Nature... : With Plates And Tables, 1808, veebiversioon (vaadatud 19.12.2014)(*inglise keeles*) 
*  Sissekanne Terminologia Anatomicas A03.0.00.031: Synovia. Liigesevõie

; Aminohapped
* Trüptofaan: Bertazzo A, Punzi L, Bertazzolo N, Pianon M, Pozzuoli A, Costa CV, Allegri G., Tryptophan catabolism in synovial fluid of various arthropathies and its relationship with inflammatory cytokines. Lühikokkuvõte., Adv Exp Med Biol. 1999;467:565-70., veebiversioon (vaadatud 19.12.2014)(*inglise keeles*)
 
; Immunoglobuliinid
* JøRGEN PETERSEN, THORSTEN INGEMANN-HANSEN, ja JENS HALKJæR-KRISTENSEN, Spontaneous and induced immunoglobulin secretion by synovial fluid B lymphocytes in rheumatoid arthritis, Annals of the Rheumatic Diseases, 1984; 43, 140-145, veebiversioon (vaadatud 20.12.2014)(*inglise keeles*)
Ruskeala marmorikarjäär

**Ruskeala marmorikarjäär** on marmorikarjäär Venemaal Karjala Vabariigis Sortavala rajoonis.

Kaevanduse rajamist alustati 1765. aastal. Ruskeala marmorit on kasutatud Iisaku ja Kaasani katedraali seintel, sellega on kaunistatud Ermitaaži aknaid, metroojaamu ja muid Peterburi ehitisi. Marmorit on kaevandatud mitmekihiliselt kuni 60 m sügavusest. 

Endise marmorikaevanduse ümber on kõrgele kaldapealsele, piiretega alale rajatud valgustatud teedega mägine park. Turistidele avatud mitmekümnemeetrises sügavikus asuva karjääri pikkus on kuni 450 m, laius 60–100 m ja sügavus 30–50 m. Karjäär on täitunud Tohmajoki jõeveega sestpeale, kui soomlased selle Talvesõja aegu õhkisid. Marmorikarjääri pole enam võimalik tühjaks pumbata. Maapealsest kaevandusest on näha üksikuid paljandeid ja lahtimurtud tükke. Ruskeala karjääridest on saanud 1998. aastast Venemaa looduskaitseala, mida saab aasta läbi külastada. Sügava veekihi all võivad sukeldujad leida soomlaste mahajäetud kraana ja veoauto. Ruskeala park asub Ruskeala külas Karjala Vabariigis, mis jääb Värtsilä piiripunktist 27 ja Sortavala linnast 1 km kaugusele.


Marble Lake in Karelia.Russia.jpg|Ruskeala marmorkallastega järv Karjalas
Ruskeala marmor kallastega järv Karjalas.jpg|Marmorkallastega Ruskeala karjäär
Marble wall of Ruskeala.jpg|Marmorsein mahajäetud karjääris
Rocky slope.Ruskeala Mountain Park.jpg|Kivine mäekülg. Ruskeala marmorikarjäär
Mountain park Ruskeala in Karelia.Russia.jpg|Mahajäetud marmorikaevandus Ruskeala karjääris
Ruskeala Marble Lake in Karelia.Russia.jpg|Veega täitunud Ruskeala marmorikarjäär


## Viited

## Välislingid
* Рускеальский мраморный карьер (venekeelne matkakirjeldus ja ajalooline ülevaade)
Vene Entomoloogia Ühing

**Vene Entomoloogia Ühing** on entomoloogiateemaline erialaselts Venemaal.

Ühing loodi 1859. aastal. Selle esimene president oli Karl Ernst von Baer. Asutajate hulgas oli ka Alexander von Middendorff.

## Vaata ka
*Eesti Looduseuurijate Seltsi entomoloogiasektsioon
Žodzina

Žodzina (poola keeles *Żodzino*) on linn Valgevenes Minski oblastis Smalavičy rajooni territooriumil. Linn asub Plisa jõe ääres, 42 kilomeetri kaugusel riigi pealinnast Minskist. Linna läbib Orša ja Minski vaheline raudtee.

## Ajalugu

Asula asutas aastal 1643 Bogusław Radziwiłł, selle esimene nimi oli *Багуслаў Поле*. Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda kuuluv asula kandis aastaks 1688 nime *Жодзіна Слабада*. Poola teisel jagamisel 1793. aastal liideti Venemaaga. Aastal 1871 ehitati läbi Žodzina raudtee.

1919. aastal hakkas Žodzina kuuluma Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1958 ühendati Žodzina asula, lähedalasuvad Zarečča ja Krušynki küla ning soojuselektrijaama ja teehooldusmasinate tehase töölisasulad Žodzina aleviks. Samal ajal asutati sinna autotehas. Aastal 1963 sai Žodzinast linn.

## Haridus

Žodzino linnas on 8 keskkooli ja 2 gümnaasiumit, muusikakool ja kunstikool. Lisaks on seal polütehnikum ja kutseharidust andev lütseum. Linnas on kaks Valgevene Teaduste Akadeemia õppekeskust, ühes tegeldakse loomakasvatuse, teises maaharimise ja sordiaretusega.

## Majandus

Žodzina linnas on elektroenergeetika, metallitöötlemise, puidutöötlemise, ehitusmaterjalide valmistamisega tegelevad ettevõtted, lisaks veel kergetööstus ja toiduainete tööstus. Žodzinas on soojuselektrijaam. Antakse välja ajalehte Жодзінскія навіны. Suurimaks ettevõtteks on Valgevene autotehas BelAZ, kus valmistatakse veoautosid.

## Tuntud elanikke
* Aleś Arkuš – Valgevene luuletaja
* Ihar Laščenia – Valgevene diplomaat

## Viited

## Välislingid

*Žodzina Valgevene fotoentsüklopeedias 
*Fotod linnast 
*Linnavalitsuse koduleht (*vene keeles*)
*Žodina YouTube'is
Võrgukuur

**Võrgukuur** on Põhja-Euroopa rannakülades levinud majapidamishoone kalapüügivõrkude kuivatamiseks. Tavaliselt on võrgukuurid hästi õhutatavad ja sademete eest kaitstud, kuid küttekoldeta.
Kalina soolinnus

**Kalina soolinnus** on arvatav linnusekoht Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Kalina rabas.

## Kirjeldus
Kalina rabas liivaseljandikul asuvad nõlvad ei tõuse üle ühe meetri. Kuid vallitaolised moodustised annavad selleks looduslikud eeldused, et seal võis olla linnusekoht. Kuid nõrkade kaitserajatiste tõttu võib pidada seda kindlustatud pelgupaik-linnuseks. Pelgupaik-linnus on dateeritud I aastatuhande esimesse poolde. Kuid võimalik, et seda kohta kasutati hiljemgi lihtsa pelgupaigana sõjalise ohu eest. 

## Viited

## Välislingid
*
Ieriķi raudteejaam

**Ieriķi raudteejaam** on raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil Cēsise piirkonnas Drabeši vallas Ieriķis.

Jaamas asub lisaks peateele viis kõrvalteed, ooteplatvorme on seal kaks. Päevas peatub Ieriķis üheksa reisirongi. Jaam asub Riiast 73,8 km kaugusel.

Jaama lähistel algas Valga–Riia raudteeliinist hargnenud Ieriķi–Gulbene–Abrene raudtee Ramotskoje–Schwanenburgi raudteelõik. Sel raudteel järgnes Melturile Amata raudteejaam. Aastatel 1889–1919 kandis jaam nime *Ramocki*. Raudtee valmimisajal  jäi see Võnnu kreisi Āraiši kihelkonda Ieriķi mõisa maadele.


Ieriķi raudteejaam, 2014.JPG|DR1A-1871 Ieriķi raudteejaamas
Ieriķi raudteejaama hoone, 2014.JPG|Jaamahoone küljelt
Ieriķi raudteejaama hoone.JPG|Jaamahoone raudteepoolne külg


## Viited

## Välislingid

* Infot jaama kohta; fotod (*[[vene keel]]es*)
* Jaam vanal kaardil
Lotmani loengud

**Juri Lotmani loengud** on akadeemiline loengusari, mida korraldab Tartu Ülikooli semiootika osakond.

Loengusari asutati aastal 2014. Sellega meenutatakse professor Juri Lotmani teaduslikku pärandit.

Esimese loengu pidas ameerika keeleteadlane ja semiootik Edna Andrews, teise John Hartley.
*Edna Andrews – The importance of Lotmanian semiotics to sign theory and the cognitive neurosciences. 5. detsember 2014.
*John Hartley – Understanding social media: The turn to evolution, complexity and ´The three bigs`. 30. mai 2016.
*Gunther Kress – A social semiotic account of meaning and meaning-making: getting beyond the past and its frames. 14. november 2018.
*Kay O'Halloran – Cultural semiotics: Challenges and opportunities. 20. detsember 2023.

## Vaata ka
*Uexkülli loengud

## Välislingid
*Juri Lotmani loengud Tartu Ülikooli kodulehel (arhiivikoopia 06.01.2022 seisuga)
Antonio Bonombra

**Antonio Bonombra** oli Itaalia vaimulik, Accia (Korsika saarel) piiskop aastatel 1467–1480, surnud 1480. Ta saatis paavst 
Sixtus IV esindajana teekonnal Moskvasse Zoe Palaiologinat, suurvürst Ivan III abikaasat. Sel 1472. aasta reisil külastas Antonio Bonombra ka Eestit. Oma diplomaatilise ülesande eest võlgnes piiskop tänu ilmselt asjaolule, et nii tema kui ka Sixtus IV olid ühekandimehed, pärit Liguuriast Savona linnast.

## Kirjandus
* Arturo Ferretto, "Per Antonio Bonombra vescovo di Accia (1467–1489)" – Giornale lingustico di archeologia, storia e letteratura 32 1897, nr. 1-2, lk. 168–171.
Istog

**Istog** on linn Kosovos. Asub riigi kirdeosas.

Linna nimi tuleneb serbiakeelsest sõnast *istok* 'allikas'.

Istogist oli pärit poliitik Ibrahim Rugova ning jalgpallurid Azdren Llullaku ja Fatmire Bajramaj.

## Viited
Kirna matkarada

**Kirna matkarada** asub Alam-Pedja kaitsealal. Matkarada läbib Pedja jõe äärseid lamminiite ja lammimetsi. Raja kogupikkus on 7 km.

## Välislingid
*Kirna matkaraja skeem
Joann Saarniit

**Joann Saarniit** (ka **Joann Voldemar Saarniit**, **Johannes Woldemar Saarniit** ja **Voldemar-Johan Saarniit**; 11. mai 1909 Luuga maakond, Venemaa – 19. august 1984 Toronto) oli väliseesti maalikunstnik ja graafik Kanadas.

Joann Saarniit sündis Luuga lähedal vedurijuhi pojana. Ta õppis Tallinna 26. algkoolis ja aastast 1925 Riigi Kunsttööstuskoolis August Janseni ja Kristjan Raua õpilasena. Lõpetas kooli aastal 1932 dekoratiivmaali erialal aga täiendas end edasi ja 1939. aastal lõpetas ta diplomiga dekoratiivse kunsti alal. Enne teist maailmasõda töötas Toidukaubastus kunstnik-dekoraatorina. 

27. juulil 1941 mobiliseeriti ta Punaarmeesse. Ta viibis Udmurdi ANSV-s Kambarka rajoonis Kambarkas, kus töötas 791. ehitus-töökolonni naftabaasis. Seejärel oli ta Eesti Laskurkorpuses, sealt tahtis üle minna sakslaste poolele, kuid langes vangi ja määrati karistusüksusesse. Kevadel 1943 jõudis ta uuesti pärisrindele, kust 1. mai öösel õnnestus nelja eestlasega sakslaste poolele üle joosta. Venelaste pealetungil sattusid mehed uuesti punaväe kätte ning mõisteti 15 aastaks sunnitööle. 1943. aastal õnnestus tal teel vangilaagrisse Smolenski lähedal põgeneda ning ligi aasta kestnud põgenemisteekonna lõpuks jõuda Rootsi, kus leidis eest omal käel sinna jõudnud abikaasa ja pisipoja. Rootsis elatus eesti raamatuid kujundades ning reklaamplakateid ja dekoratsioone joonistades. Üheks tööks oli Kopenhaageni baptistide maailmakongressil eesti näituse korraldamine. 1948. aastal emigreerus Saarniit Rootsist ühena 350 reisijast Walnuti põgenikelaeval Kanadasse Halifaxi.

Ta töötas Torontos reklaamifirma osakonnajuhatajana ning pidas oma maali- ja rakenduskunstistuudiot. 1962. aastal toimus Torontos Punase Risti abiga esimese eestlasena tema isikunäitus ning järgmisel aastal andis kunsti- ja kirjanduskriitik ning kunstnik Harri Asi välja tema loomingut tutvustava lühimonograafia. Saarniit joonistas ka karikatuure, mida avaldati ajakirjas Vaba Eestlane.
Elu hilisematel aegadel maalis ta vanast Sumerist, mille vastu tal oli suur huvi.

## Muu tegevus
* Joann Saarniit kuulus korp! Revelia ridadesse.
* Ta korraldas esimese püsikunstikogu Toronto Eesti Majja.
* Saarniit oli tegev Toronto Eesti Maja kultuuritoimkonnas.
* Eesti Kunstide Koondis Torontos liige (1961–1984).
* First Society of Estonian Artists in Toronto Art Album Committee

## Auhinnad
* AVIVA Chapter Hadassah 3rd Place Award (1957)
* Hadassah 2nd Place Award (1960)
* Award of Merit in San Francisco (1975)
* Lisaks muid auhindu

## Viited

## Välislingid
* Eesti Kunstide Keskus – Joann Saarniit
Harjashännalised

**Harjashännalised** (*Thysanura* ehk *Zygentoma*) on selts putukaid.

Sellesse seltsi kuulub umbes 400 liiki. 

## Liigid Eestis

Eestis on leitud järgmisi harjashännalisi. Rohkem ei pruugigi olla.

**Lepisma saccharina* – majasoomukas on tavaline sünantroopne liik majades.

**Thermobia domestica* – kodusoomukas – Eestis kohatud ühel korral, 2005. aastal ühes Lõuna-Eesti majapidamises. Sattunud Eestisse arvatavasti sissetoodud riietega.

**Ctenolepisma longicaudatum* – paberisoomukas – Eestis märgatud esmakordselt 2018. aastal Tartus, seejärel ka Tallinnas jm. Invasiivne liik.

## Harjashännaliste sugukonnad ja perekonnad
**Lepismatidae* – soomuklased
**perek. *[[Allacrotelsa]]*
**perek. *[[Ctenolepisma]]*
**perek. *[[Lepisma]]*
**perek. *[[Neoasterolepisma]]*
**perek. *[[Thermobia]]*
**perek. *[[Tricholepisma]]*
**[[Nicoletiidae]]*
**perek. *[[Atelura]]*
**perek. *[[Coletinia]]*
**perek. *[[Lepidospora]]*
**perek. *[[Proatelurina]]*
**perek. *[[Protrinemura]]*

## Viited
Smalavičy

**Smalavičy** (valgevene-eesti transkriptsioonis **Smaljavitšõ**, poola keeles *Smolewicze*) on linn Valgevenes Minski oblastis, Smalavičy rajooni halduskeskus. Linn asub Plisa jõe ääres, 35 kilomeetri kaugusel riigi pealinnast Minskist. Linna läbib Orša ja Minski vaheline raudtee.

Linna nimi tuleneb tõrvast (valgevene keeles *смала*). Linna elanike peamiseks tegevusalaks on paljude sajandite jooksul olnud tõrvaajamine.

Haridust annavad kolm keskkooli, muusikakool ja spordikool. Smalavičys on kino, kultuurimaja ja kolm raamatukogu. Tööstusest on linnas masinaehituse, puidu töötlemise ja ehitusmaterjalide (raudbetoon) valmistamisega tegelevad ettevõtted, lisaks veel piimakombinaat.

Vaatamisväärsusteks on vanalinn ja XIX sajandil ehitatud sünagoog.

## Ajalugu

Smalavičyt mainitakse esmalt aastal 1448, toona kuulus see Kreva vürstidele. Aastal 1508 olevat asula Konstanty Ostrogskile kingitud, ent ajaloolane Viačasłaŭ Nasievič on tulnud järeldusele, et seda tõendav dokument on võltsitud.

XVI sajandi teisel poolel läks Smalavičy Radziwillide valdusse. Aastal 1586 asutas Krzysztof Radziwiłł Smalavičy alevi. Mõnda aega eksisteeris edasi ka Smalavičy küla. Asulad kuulusid Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda.

Poola teisel jagamisel 1793. aastal liideti Smalavičy Venemaaga. Ühtlasi läks alev Sayn-Wittgensteinide valdusse, XIX sajandi alguses ehitasid Wittgensteinid sinna lossi, ent juba aastal 1819 põles see maha. 1871 ehitati läbi Smalavičy raudtee, asula juurde tekkis Wittgensteinovski jaam. Aastaks 1883 oli alev läinud Hohenlohede valdusse. Toona olid suurem osa alevi elanikest juudid.

Raudtee tõi kaasa ka tööstusettevõtete tekke. Aastal 1890 rajati asulasse veski ja saekaater, aastal 1894 teine saekaater ja puidutööstus, aastal 1895 kolmas saekaater. Aastal 1909 hakati seal valmistama klaasi.

1919. aastal hakkas Smalavičy kuuluma Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1924 sai alevist rajoonikeskus. Linn aastast 1968.

## Pilte

Smaliavicy.jpg|Administratiivhoone
Smalavičy-carkva.jpg|Õigeusu kirik
Ghetto Smolevichy 1a.jpg|Mälestusmärk juudi geto asukohas
Smalavičy-vulica.jpg|Smalavičy


## Tuntud elanikke
* Piatro Kraŭčanka – Valgevene diplomaat
* Uładzimir Alejnik – Valgevene vettehüppaja
* Vasil Bandarčyk – Valgevene etnoloog ja ajaloolane
* Gavriil Tihov – Vene astronoom
* Nadzieja Trajan – Valgevene partisan

## Viited

## Välislingid

*Smalavičy Valgevene fotoentsüklopeedias
*Smalavičy (*inglise keeles*)
*Smalavičy YouTube'is
Majasoomukas

**Majasoomukas** ehk **harilik soomuklane** (*Lepisma saccharina* ehk *Lepisma saccharinum*) on tihti majades elav tiibadeta putukas seltsist harjashännalised, perekonnast soomukas. 

Kasvavad tavaliselt 5–20 (30) millimeetri pikkuseks. Nende keha katvate soomuste värv on hõbedasinine, millest tuleneb tema ingliskeelne üldnimi: *silverfish*. Lisaks eristatavale värvile saab majasoomukat tuvastada ka nende pikkade kõverate tundlate ja tagumise otsa sabaniitide järgi, millega ta paaritub.

Võib elada kuni 5 aasta vanuseks. Ta eelistab temperatuuri 22–27 kraadi; jahedamas on areng aeglasem. Eelistab kõrget õhuniiskust.

Ta suudab seedida tselluloosi, mistõttu võib toiduks kasutada muuhulgas paberit ja riiet. Lisaks sööb vaipa, liimi, pilte, suhkrut, kohvi, juukseid ja kõõma.

Tänapäeva levik on kosmopoliitne, kuid pärit on ta troopikast.

## Viited


## Vaata ka
* kodusoomukas
* paberisoomukas

## Välislingid
* 
*Majasoomukad ja kuidas nendest vabanedaInsecto.ee
Männiritsikas

**Männiritsikas** (*Barbitistes constrictus*) on Euroopas elav ritsikaliste hulka kuuluv sihktiivaline. 

Männiritsika vastsed ronivad puude latvadesse ja jäävadki sinna. Vaid emased tulevad munemiseks uuest maapinnale. Männiritsika laulu kõrge heli on inimese kõrvale suuresti kuulmatu. 

Eestis on ta sagedasem Lõuna-Eestis.

Tšehhis on männiritsikas kõige sagedasem kuusikuservades. 

## Viited

## Välislingid
*
Smalavičy rajoon

**Smalavičy rajoon** on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1394 km². 2012. aasta seisuga elas seal 42 800 inimest.

Rajoon moodustati 1924. aastal. Aastal 1962 likvideeritud rajoon moodustati taas aastal 1965. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Aziaryckasłabadzki, Dračkava, Kurhańnie, Piekalini, Plisa, Zabałoćcie, Zialony Bori, Žodzina ja Usiaži külanõukogu.

Halduskeskus on Smalavičy linn. Rajooni territooriumil asub ka selle koosseisu mitte kuuluv Žodzina linn. Teine tähtsam asula on Zialony Bori alev. Rajooni territooriumile jääb ka Minski rahvusvaheline lennujaam. 


River Volma.JPG|Vołma
The Mound of Glory.jpg|Memoriaalkompleks "Kuulsuse kurgaan".
Małyja Lady. Малыя Ляды (2009).jpg|Małyja Lady


Rajooni tähtsamad jõed on Hajna, Plisa, Vuša ja Vołma. Suurim järv on Sudable. Rajoon asub suuremalt osalt Kesk-Biarezina tasandikul, loodeosa aga Minski kõrgustikul. Kõrgused ulatuvad valdavalt 170–200 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Karpiłaŭka küla lähistel (266 meetrit).

2009. aasta seisuga olid elanikest 90,72% valgevenelased, 6,58% venelased, 1,05% ukrainlased ja 1,65% oli teistest rahvustest. 73,24% elanike emakeel oli valgevene keel, 23,78% elanikel aga vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 34,58% elanikke, vene keelt aga 58,11%.

## Viited

## Välislingid

*Rajoon Minski oblasti täitevkomitee kodulehel (*vene keeles*)
*Rajooni täitevkomitee koduleht (*vene keeles*)
*Rajooni kaart
Kõrista linnamägi

**Kõrista linnamägi** on linnamägi Põlva maakonnas Kanepi vallas Karilatsi külas.

## Mälestise kirjeldus

Ovaalse kujuga 5-6 m kõrguse künka mõõtmed jalamist jalamini on põhja-lõuna suunas umbes 120 m ja ida-lääne suunas 60–70 m. Mäe keskosa on kunstlikult kõrgendatud. Selge kultuurikihi puudumise tõttu oli muistis esialgu kaitse all pelgupaigana. 2005. aastal tehtud šurfist ilmnes, et mäelae keskosas oli liivapinnas 80 cm paksuselt segatud ja sisaldas veidi söetükke, millest võetud 14c poov on dateeritud 11.-12 sajandisse või ka 13. sajandi algusse.
14C proovid: 967+- 55 bp; kal 983-1189, 1201-1209 (95,4%) prk (tln-3008)

## Viited

## Välislingid
*
Deontiline loogika

**Deontiline loogika** on modaalloogika haru, mis uurib niisuguste sõnade (ja mõistete) nagu "lubatav" ("lubatud"), "lubamatu" ("keelatud"), "kohustuslik" ("kohustus", "kohus", "nõutav", "mittekohustuslik", "fakultatiivne", "peaks", "peab", "ülemäärane", "tähtsusetu", "tähtis", "vähim, mida teha annab", "parem kui", "parim", "hea", halb", "nõue", "vabadus", "võim", "immuniteet" vahelisi loogilisi suhteid.

Koos episteemilise loogika ja ratsionaalse valiku teooriaga on deontoloogiline loogika üks filosoofia valdkondi, mis uurib normatiivseid mõisteid ja normatiivseid väljendeid.

## Ajalugu
Deontilise loogika alged tekkisid 14. sajandil, kui hakati tähele panema paralleele aleetiliste modaalsuste ja deontiliste mõistete vahel (Knuuttila 1981).

Katse deontilist loogikat (Mally deontoloogiline loogika) luua tegi 1926 ilmunud artikliga Ernst Mally, kes nimetas seda uurimisvaldkonda deontikaks (*Deontik*). Teda ei mõjutanud 20. sajandil aleetilise modaalloogika alal tehtu, kuid ta rajas esimesena deontilise loogika lauseloogika süntaksile ja kasutas esimesena deontilisi konstante. Tema süsteemis oli tõsiseid raskusi, näiteks ei suutnud ta eristada seda, mis peaks olema, sellest, mis on. 

Deontilisele loogikale kui sümbolloogika harule pani aluse Georg Henrik von Wright 1951. aastal ajakirjas Mind ilmunud artikliga "Deontic Logic". Termini pakkus välja C. D. Broad. Termin (nagu ka "deontika") on tuletatud vanakreeka sõnast δέον.

## Kirjandus
*Ernst Mally. *Grundgesetze des Sollens. Elemente der Logik des Willens*, Graz: Leuschner & Leubensky 1926.  Ümbertrükk: Karl Wolf, Paul Weingartner (toim). Ernst Mally. *Logische Schriften: Großes Logikfragment, Grundgesetze des Sollens*,  Dordrecht: D. Reidel, 1971, lk 227–324.
*Georg Henrik von Wright. Deontic Logic. – *[[Mind]]*, 1951, 60, lk 1–15. 
*Georg Henrik von Wright. *[[Norm and Action]]. A Logical Enquiry*, New York: Humanities Press 1963.
*Risto Hilpinen (toim). *New Studies in Deontic Logic*, Dordrecht: D. Reidel 1981.
**Simo Knuuttila. The Emergence of Deontic Logic in the Fourteenth Century, lk 225–248 (1981).

## Välislingid
*Paul McNamara. Deontic Logic. Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia, 2010.
**Challenges in Defining Deontic Logic
*Gert-Jan Lokhorst. Mally's Deontic Logic, Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia, 2013.
Boboli aed

**Boboli aed** on Firenze ajalooline park. Pitti palee juurde suurhertsogi aiana rajatud park on ühendatud suverääni ja tema perekonna kaitseks mõeldud sõjalise eelposti, Belvedere kindlustusega. Boboli künkal asuv aed, mida külastab aastas enam kui 700&nbsp;000 inimest, on üheks olulisemaks itaalia aia näiteks maailmas. Boboli on tuntud oma arhitektuuriliste ja maastikuliste vormide ning skulptuurikogu poolest, milles on esindatud autorid antiikajast kuni 20. sajandini.

Alul Medicite ning seejärel Lorraine'i ja Savoia dünastia residentsiks olnud Pitti palee taha jääv aed valmis ajavahemikus 15. kuni 19. sajand ning selle pindala on umbes 45&nbsp;000&nbsp;m².

2013. aastal oli muuseumikompleks, kuhu kuuluvad ka Hõbedamuuseum, Kostüümide galerii, Portselanimuuseum ja Bardini aed, Itaalias külastajate arvult kuuendal kohal.

## Viited

## Bibliograafia
* *Musei e gallerie di Firenze e del suo territorio*, Apt, Firenze 1999.
* *Giardini di Toscana*, a cura della Regione Toscana, Edifir, Firenze 2001.
* Luciano Artusi, *Tante le acque che scorrevano a Firenze, itinerario tra i giochi d'acqua delle decorative fontane fiorentine*, Semper, Firenze 2005.
* *Guida d'Italia, Firenze e provincia* ("Guida Rossa"), Edizioni Touring Club Italiano, Milano 2007.
*

## Välislingid

* Polo Museale Fiorentino, Giardino di Boboli, Sito ufficiale
* Boboli su Giardinaggio.it
* Tour virtuale del Giardino di Boboli (in quicktime)
Makita Kabelimägi

**Makita Kabelimägi** ehk **Looga Kabelimägi** on muinasaegne linnamägi ja keskaegne matmispaik Valga maakonnas Otepää vallas Makita külas.

## Kirjeldus

Järsunõlvalisel 10 m kõrgusel kolmnurkselt kitseneva pealispinnaga künkal asuva õueala pikkus on 20 m ja laius 13 m. Võimalik, et juba enne kalmistu rajamist on mäe pealispinda inimtekkeliselt tasandatud ja lühiajaliselt kindlustatud elukohana. Mäe idanõlval kulgeb künkalaest 5-6 m madalamal ebaühtlase laiusega terrassitaoline vöönd, mis on tekkinud nõlva järsemaks kasvamise tõttu. Mäe loodepoolse tipu nõlval leidub suuri, meetrise läbimõõduga raudkive. Kultuurkihi puudumine, mullatööde väike maht ja leidude vähesus annab alust arvata, et kindlustustööd on pooleli jäänud.

Makita Kabelimäel toimusid arheoloogilised uuringud 1986. ja 1987. aastal. Läbikaevatud künkalaelt leiti 158 13.–18. sajandi laibamatust ja umbes 25 m² suurune põletusmatustega ala, mis on keskaegsete matmispaikade puhul tavatu. Põletusmatustega seostub väga palju savinõukilde. Need ning kalmelt leitud loomaluud annavad märku praeguseks unustatud matuserituaalidest. Erinevalt tavalistest Eesti külakalmistutest olid paljud hauad kaetud kividega. Ka leiumaterjal on eripärane, iseloomulik Novgorodi- ja Pihkvamaale.

## Viited

## Välislingid
*
Mustla ringvall

**Mustla ringvall** on ringvall-linnuse tüüpi linnamägi Saaremaal Pahavalla külas Kolga-Jakobi talu maadel.

## Kirjeldus

Kuke oja järsul lõunakaldal asuva ringvall-linnuse läbimõõt koos valliga on 45 m. Vall ümbritseb siseõue ning on kohati vaevumärgatav, selle kõrgus ei ületa 50 sentimeetrit. Sealt on leitud kuni 40 cm läbimõõduga kive. Kultuurikiht näib seal puuduvat. Sarnaselt teiste varaste ringvall-linnustega võib Mustla oma kuuluda eelrooma rauaaja lõppu või rooma rauaaja algusse.

## Viited

## Välislingid
*
Purtse Taramägi

**Purtse taramägi** on neemiklinnuse tüüpi linnamägi Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Liimala külas Linnamäel.

## Kirjeldus

Purtse jõe läänekaldal jõesuudmest mõnesaja meetri kaugusel asetseva linnamäe ebakorrapäraselt ovaalse kujuga neemikuga. Linnuseõue pindala on 2100 ruutmeetrit. Selle nõlvade suurim kõrgus on 15 m. Neemiku jõepoolsel otsal kulgeb 2 m laiune ja 40 cm kõrgune kivimüür. See on laotud paeplaatidest. Kirdeosas asuv kuivmüüritis on ehitatud raudkividest ning kõrgus 50 cm.

## Vaata ka
* Purtse Tarakalda linnamägi

## Viited

## Välislingid
*
Palanga mõis

**Palanga mõis** (leedu keeles *Palangos dvaras*) oli mõis Leedus Palangas.

Palanga mõis tekkis aastal 1824, mil Palanga ja selle ümbruse maad ostis Michal Tyszkiewicz. Mõisakompleksi hakkas rajama tema poeg Józef Tyszkiewicz. Palanga mõis kuulus üksnes Tyszkiewiczite suguvõsale, jäädes nende valdusse võõrandamiseni 1941. aastal.

Mõisakompleksi kuuluvad lisaks peahoonele suur park, kabel Birutė mäel (künkal, kus olevat elanud suurvürst Kęstutise abikaasa Birutė), valvurimaja ja Lourdesi groti koopia.

Peahoone ehitati aastail 1897–1902. Hoone arhitekt on Franz Heinrich Schwechten. Aastast 1963 asub hoones Palanga Merevaigumuuseum. Peahoone ees seisab Vilkėnase mõisast pärinev skulptuur "Rebekka".

Pargi kujundas prantsuse maastikuarhitekt Édouard André koos poeg René-Édouard André ja belglase Buyssen de Couloniga. Seda hakati kujundama aastal 1897. Sinna istutati Leedu ajaloolaste hinnangul 500 liiki eri botaanikaaedadest toodud puid ja põõsaid, park nimetati Birutė pargiks. Park on vabakujundusega, seda ehivad purskkaev, lillepeenrad ja rosaariumid. Pargi pindala on ligikaudu 100 ha, seal paikneb seitse skulptuuri. Tänapäeval asub pargis Palanga botaanikaaed.

Mõisa valduste vanim hoone on kabel, mis 1869. aastal püstitati Birutė künkale ning pühitseti pühale Jürile.


Fail:Tiškevičių rūmai.JPG|Palanga mõisa park
Fail:Birute Hill.jpg|Birutė küngas
Fail:Birutes.JPG|Künkal asuv kabel
Fail:Palanga Palac Tyszkiewiczow.JPG|Vaade peahoonele


## Välislingid
Būtingė

**Būtingė** on asula Leedus Läänemere kaldal, mis alates 1973. aastast kuulub administratiivselt Palanga linna koosseisu. Būtingės asub naftaterminal, mis tegutseb aastast 1999. Būtingės elab umbes 207 inimest.

Būtingė oli pikka aega Kuramaa osa. 1507. aastal rajasid Buddendickid sinna mõisa (*Butendiekshof*, ka *Budendiekshof*). Mõisa peahoones on praegu restoran Birutės uostas ('Birutė sadam'). 1824. aastal valmis seal luteri kirik.

Kuni 1921. aastani kuulus Būtingė Läti koosseisu, asula lätikeelne nimi oli Būtingciems. Leedu koosseisu läks asula peale kahe riigi vahelist piirikokkuleppe allakirjutamist.

## Viited
Palanga botaanikaaed

**Palanga botaanikaaed** (*Palangos botanikos parkas*) on botaanikaaed Leedus Palanga linnas. Botaanikaaed on kujundatud endise Palanga mõisa pargist. Selle territooriumil, endises Tyszkiewiczitele kuulunud lossis asub Palanga Merevaigumuuseum. Botaanikaaed loodi 14. mail 1960.

Botaanikaaia pindala on 101,3 hektarit. Sellest 60 hektarit katab mets, 0,5 hektarit lillepeenrad, 1,16 hektarit veekogud.

Pargi kujundas Prantsuse maastikuarhitekt ja botaanik Édouard André koos poeg Rene Eduard Andre ja Belgia aedniku Buyssen de Couloniga. Kohalike ajaloolaste arvates oli aias algselt 500 liiki puud ja põõsast, millest osad olid toodud Berliini aedadest. Praegu leidub pargis umbes 250 sissetoodud ja 370 kohalikku liiki. Neist 24 kuulub 1992. aastal koostatud Leedu ohustatud liikide nimekirja. Puude seas domineerivad liivase pinnasega hästi kohanenud männid ja nulud. Kirdepoolne osa pargist uuendati aastal 1935, mil see veel Tyszkiewiczitele kuulus.

Pargis on veel roosiaed, kasvuhoone, ussikuninganna Eglė kuju, holokausti mälestusmärk, tiigid ja lehtla. Botaanikaaia territooriumil on ka 7 skulptuuri. Suvel toimuvad muuseumi alal kontserdid ja festivalid. Pargis asub üks iidne liivadüün, mida tuntakse Birutė mäena (leedu keeles* Birutės kalnas*). Legendi kohaselt elas seal suurvürsti Kęstutise abikaasa Birutė. Sellel luitel asub 1869. aastal ehitatud ja pühale Jürile pühitsetud kabel. Mäe jalamil asub koopia Lourdes grotist.


Park of the Tyszkiewicz Palace in Palanga.JPG|Botaanikaaed mõisa peahoone juures
PlgParkLake1.JPG|Tiik Palanga botaanikaaias
Palanga Birutes kalnas.jpg|Lourdes grott


## Viited
Aleetilised modaalsused

**Aleetilised modaalsused** on paratamatu tõesusega seotud modaalsused. Neid uurib aleetiline modaalloogika, mida sageli nimetatakse lihtsalt modaalloogikaks.

Enamasti vaadeldakse järgmisi aleetilisi modaalsusi:
*paratamatus (miski on paratamatu)
*võimalikkus (miski on võimalik)
*võimatus (miski on võimatu)
*mitteparatamatus (miski on mitteparatamatu)
*kontingentsus (miski on kontingentne)

## Väljendamine operaatorite abil
Lauseloogika (ja predikaatloogika) raames väljendatakse neid lauseoperaatorite abil, näiteks lausest *p* saadakse lause □*p*, kus □ on paratamatuse operaator, mille esinemist loetakse "on paratamatu, et" või "ruut". Teised aleetilisi modaalsusi väljendavad operaatorid saadakse paratamatuse operaatorist lauseloogika tehete (eituse ~ ja konjunktsiooni &) abil:

*~□~*p* (tähis ◊*p*, loetakse ka "romb-*p*"): on võimalik, et *p* (ei ole paratamatu, et pole tõsi, et *p*)
*□~*p*: on võimatu, et *p* (on paratamatu, et pole tõsi, et *p*)
*~□*p*: on mitteparatamatu, et *p* (pole tõsi, et on paratamatu, et *p*)
*~□*p* & ~□~*p*: on kontingentne, et *p* ((pole tõsi, et on paratamatu, et *p*), ja pole tõsi, et on paratamatu, et pole tõsi, et *p*)   

Paratamatuse operaatori asemel võib aluseks võtta võimalikkuse operaatori, mille kaudu paratamatuse operaator □ väljendub kui  ~◊~ (pole tõsi, et on võimalik, et pole tõsi, et).

## Propositsioonide jaotused modaalsuste järgi
Iga propositsioon on kas paratamatu (st, on paratamatu, et see propositsioon on tõene; analoogselt tuleb tõlgendada ka järgmisi väljendeid), kontingentne või (välistav või) võimatu, neljandat võimalust ei ole.

Iga võimalik propositsioon  on kas paratamatu või kontingentne, kolmandat võimalust ei ole.  

Iga mitteparatamatu propositsioon on kas kontingentne või võimatu, kolmandat võimalust ei ole.
Surnud 22. mail

*Siin loetletakse [[22. mai]]l surnud tuntud isikuid.*

*337 – Constantinus Suur, Rooma keiser
*1667 – Aleksander VII, paavst aastatel 1655–1667
*1873 – Alessandro Manzoni, itaalia kirjanik
*1885 – Victor Hugo, Prantsuse kirjanik
*1888 – Gustav Teichmüller, Saksa filosoof
*1910 – Jules Renard, prantsuse kirjanik
*1925 – John French, inglise sõjaväelane ja väejuht
*1934 – Pekka Ervast, soome okultist ja teosoof
*1935 – Heinrich Dietzel, Saksa majandusteadlane
*1939 – Ernst Toller, saksa proosakirjanik ja luuletaja
*1940 – Evald Taidur, Eesti sõjaväelane
*1946 – Karl Robert Ruus, Eesti poliitik
*1949 – Klaus Mann, Saksa kirjanik
*1955 – Oskar Jüriväli, Eesti pedagoog, poliitik ja omavalitsusametnik 
*1972 – Margaret Rutherford, inglise näitleja
*1982 – Nora Kaplinski, eesti tõlkija
*1984 – Karl-August Fagerholm, Soome poliitik
*1987 – Wilhelm Petersen, saksa kunstnik
*1989 – Heigo Miidla, eesti taimefüsioloog
*1990 – Aleksander Tulk, eesti allveeujuja
*1992 – Zellig Harris, USA keeleteadlane
*1992 – Karl Ollino, eesti metsateadlane
*1996 – Veikko Lavi, soome laulja ja laulukirjutaja
*1997 – Renzo Montagnani, itaalia näitleja
*2001 – Jenő Fock, Ungari kommunistlik riigitegelane
*2001 – Aaro Honka, soome kirjanik ja haridustegelane
*2004 – Richard Biggs, USA näitleja
*2006 – Lilia Prado, mehhiko näitleja
*2006 – Lee Jong-wook, Maailma Tervishoiuorganisatsiooni peadirektor 2003–2006
*2007 – Boriss Bunkin, NSV Liidu relvakonstruktor
*2007 – Jef Planckaert, flaami päritolu Belgia jalgrattur 
*2007 – Pemba Doma Sherpa, Nepali mägironija
*2008 – Robert Asprin, USA ulmekirjanik
*2008 – Helen Kauksi, eesti tekstiilikunstnik
*2008 – Osmo Sipari, soome arhitekt
*2009 – Aleksandr Mežirov, vene luuletaja
*2009 – Alexander Grill, Austria näitleja
*2009 – Yeo Woon Kye, Lõuna-Korea näitlejatar
*2009 – Zé Rodrix, Brasiilia muusik
*2010 – Martin Gardner, USA teaduskirjanik
*2011 – Jan Derksen, Hollandi jalgrattur
*2011 – Ralph Hunt, Austraalia poliitik
*2011 – Joseph Brooks, USA helilooja, produtsent, stsenarist ja lavastaja
*2012 – Aleksei Vanin, vene näitleja 
*2013 – Henri Dutilleux, prantsuse helilooja
*2014 – Imre Gedővári, ungari vehkleja
*2016 – Bata Živojinović, Serbia näitleja ja poliitik
*2017 – Tiit Sepa, eesti harrastuskunstnik ja kirjanik
*2018 – Philip Roth, USA kirjanik 
*2019 – Rik Kuypers, Belgia filmilavastaja 
*2019 – Eero Talvistu, eesti filmiprodutsent 
*2020 – Ashley Cooper, austraalia tennisist 
*2020 – Luigi Simoni, itaalia jalgpallur, jalgpallitreener ja sporditegelane 
*2020 – Jerry Sloan, Ameerika Ühendriikide korvpallur ja treener 
*2020 – Mory Kanté, guinea muusik 
*2020 – Miljan Mrdaković, serbia jalgpallur 
*2024 – David Wilkie, šoti ujuja
*2025 – Alfredo Palacio, Ecuadori poliitik, president aastatel 2005–2007
Katariina Krjutškova

**Katariina Krjutškova** (õieti **Katariina Treial**; sündinud 21. mail 1987) on eesti ajakirjanik.

## Haridus
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli 2009. aastal ajakirjanduse ja suhtekorralduse erialal. Tema bakalaureusetöö teema oli "Aprillirahutuste kajastamise võimalikud psüühilised reaktsioonid ja mõjud ajakirjanikele" (Tartu Ülikool, 2009).

## Töö
### Töö kirjutava ajakirjanikuna
Katariina Krjutškova töötas alates 2009. aastast kuni 2023. aasta kevadeni uuriva toimetuse ajakirjanikuna peamiselt ajalehes Äripäev ning vahepeal lühemat aega ajalehtedes Postimees ja Sakala. 

Tema probleem- ja persooniartikleid on ilmunud ka ajalehes Eesti Ekspress.

### Töö raadio- ja teleajakirjanikuna
#### Raadiosaatesari "Edukad naised"
2021. ja 2022. aastal juhtis Krjutškova Äripäeva Raadios kord kuus eetris olnud sarja "Edukad naised" saateid. Selles saatesarjas anti edukatele naistele võimalus investeerida saavutatu tagasi ühiskonnale, jagades oma teadmisi ja kogemusi. Muu hulgas selgus, et vanad stereotüübid pole kuhugi kadunud: saadetes esinenud edukatel Eesti naistippjuhtidel, -ettevõtjatel ja -poliitikutel oli tuua palju näiteid, kuidas neid on sunnitud emalikumalt käituma ja viisakamalt riietuma. 

"Naispoliitik peab olema kallilt riides, lõhnama kalli lõhnaõli järele, tulema natuke hiljem ja enne ürituse lõppu ära minema, sest tal on alati kiire. See on mulje, mida pead jätma," rääkis saates näiteks Euroopa Parlamendi liige Yana Toom.

Lisaks edukaid naisi ühiskonnas saatvatele erilistele ootustele ja kaksikmoraalile tehti Krjutškova juhitud raadiopihtimustes juttu ka vägivaldsest lapsepõlvest, abikaasa leinast ja juhti valdavast üksindustundest. Sõna said tippjuhid Kai Realo ja Piret Mürk-Dubout, tippmodell Karmen Pedaru, kirjanik Leelo Tungal, koolitaja Epp Kärsin, ettevõtjad Kristel Kruustük ja Kriss Soonik-Käärmann, poliitikud Yana Toom ja Viktoria Ladõnskaja-Kubits jpt.

Katariina Krjutškova tunnistati selle sarja algatamise, ettevalmistamise ja juhtimise eest 2021. aastal Äripäeva Raadio aasta tegijaks – parimaks saatejuhiks.

#### Teledebatisari "Impulss"
2023. aasta septembrist töötab Krjutškova Eesti Rahvusringhäälingus ETV päevakajaliste saadete toimetajana. Ta on näiteks debatisaate Impulss (ETV) üks toimetajaid.

## Raamatud
* Kadri Paas, Katariina Krjutškova. "Andrus Ansip – halva iseloomuga tark poiss". Kirjastus Vaba Kiri, 2014.

## Tunnustus
* 2013 – aasta ajakirjanik – artikli "Oravad aitas tagasi võimule hämar raha“ (Äripäev, 19. aprill 2013) eest
* 2020 – Balti riikide sõnavabaduse konkursi Greste auhind (koos Äripäeva ajakirjaniku Koit Brinkmanniga)
* 2021 – Äripäeva Raadio aasta tegija

## Viited

## Välislingid
* Katariina Krjutškova. Keskklass parandab põrgumetsas keelatud ainega elu. Suur lugu. (Loetav ja raadiosaatena kuulatav artikkel psühhoaktiivse taimetee *[[ayahuasca]]* kasutajate kogemustest ja mõjudest.) Äripäev, 16. detsember 2022
* Viivika Rõuk. "Edukate naiste" saatejuht avab edu saavutamise saladused Äripäeva Raadio "Hommikuprogramm", 8. oktoober 2021 
* Saatesari "Edukad naised" (2022. aasta järelkuulatavad saated) Äripäeva Raadio, 2022
Smiłavičy mõis

**Smiłavičy mõis** ehk **Smilavitšõ mõis** (*маёнтак Смілавічы*) on mõis Valgevenes Minski oblasti Červieńi rajooni Zalesse külanõukogu Smiłavičy asulas.

Algul kandis mõis Bakšty nime. Esimest korda on seda mainitud aastal 1451. Algul Kęsgailadele ja hiljem Sapiehadele kuulunud asula jagunes XVI sajandil Zaviszade ja Szemiotite vahel. 

XVII sajandi alguses pärisid Szemiotidele kuulunud osa mõisast Ogińskid. Tol ajal hakati nende valduses olevat osa kutsuma Smiłavičy-Dukoraks. Teine pool Smiłavičyst kuulus jätkuvalt Zaviszadele. Seda poolt teati kui Smiłavičy-Bakstyt. Aastal 1660 suri Marcjan Michał Ogiński ja tema osa valdusest läks üle Krzysztof Stanisław Zawiszale. Pärast seda oli terve Smiłavičy ühe omaniku käes.

Aastal 1760 pärisid Smiłavičy taas Ogińskid, aga aastal 1771 ostsid selle Moniuszkod. XIX sajandi lõpus läks Smiłavičy abielu teel Wańkowiczite valdusse.

Sealse mõisakompleksi rajasid XIX sajandi alguses Moniuszkod. Peahoone ehitati kahes osas – vana peahoone ehitas Stanisław Moniuszko (helilooja Stanisław Moniuszko vanaisa. Hoone juures kasutati gooti stiili elemente, hoonet liigendavad karniisid. Peafassaadi liigendab kolmekorruseline torn, mille asumist osa kaunistab rustika. Hoone ise muudeti uue korpuse rajamisel galeriiks, see ehitati anfilaadina ümber, sealsetele koridoridele lisati silindervõlvid.

Uus peahoone valmis XX sajandi alguses, seda ühendas vana hoonega kasvuhoone. Hoone on uusgooti stiilis, asümmeetrilise plaaniga. Seda ehtisid viisnurksed erkerid. Sissepääs asus hoone lääneküljes, seda piirasid püloonid.

Aastal 1973 rekonstrueeriti hoone uuem osa, tänapäeval asub seal põllumajanduskolledž. Vana hoone osa seisab praegu tühjalt. 

Fail:Manor of Maniuszka Smilaviczy Bielarus09.JPG|Mõisa uus peahoone
Fail:Śmiłavičy, Maniuška. Сьмілавічы, Манюшка (1907).jpg|Vana ja uus hoone aastal 1917
Fail:Manor of Maniuszka Smilaviczy Bielarus08.JPG|Mõisa park
Fail:Manor of Maniuszka Smilaviczy Bielarus07.jpg|Allee mõisa pargis


## Välislingid

* Mõis valgevene fotoentsüklopeedias
* Fotod mõisa varemetest
Salujärv

**Salujärv** (ka *Tallikese järv, Ala-Mahtja järv*) on järv Võrumaal Rõuge vallas.

Järves leidub apteegikaani.

## Viited

## Välislingid
*
Short C-23 Sherpa

**Short C-23 Sherpa** on Inglismaal külma sõja lõpul reisilennuki Short 330 (ka Short 360) baasil välja töötatud kerge sõjaväe transpordilennuk. 

## Kirjeldus

C-23 on 2 turbopropellermootoriga lihtsalt juhitav vähenõudlik tugedega ülatiivaline metallkonstruktsiooniga transpordilennuk. On kohandatud maanduma ka mittekõvakattega lennurajale. Kere on ristlõikes iseloomulikult ristkülikukujuline. Lasti saab peale laadida kere esiosa külgluugist või tagaosa rambi kaudu.

**Põhiandmeid:**
* Pikkus – 17,7 m,
* Tiivaulatus – 22,8 m,
* Last – 20 sõjaväelast täisvarustuses *või* 27 langevarjurit *või* 18 haavatut + 3 meedikut *või* 36 reisijat *või* 3,175 t kaupa, 
* Meeskond – 2–3 inimest, 
* Reisikiirus – 422 km/h, 
* Lennukaugus 1900 km, 
* Praktiline lennukõrgus 5,3 km, 
* Maksimaalne stardikaal 10,8 t, 
* Kütusepaakide maht 2,08 m³.

## Kasutus
Lennuk oli kasutusel aastail 1985–2014 USA maaväes ja rahvuskaardis, muuhulgas ka Lahesõjas. Kasutati ka otsinguteks. Vahetati välja lennuki UV-18A (DHC-6) vastu. 

2014. aastal otsustas USA osa C-23-dest kinkida Eestile (2 lennukit), Djiboutile ja Filipiinidele. 

## Vaata ka
* Let L-410 – sarnane lennuk

## Välislingid
* Globalsecurity.org 
* Army.mil – C-23 Sherpa makes final flight as Army Guard retires aircraft 
*  Eesti lennuväele kingitakse 2 lennukit