Inimese granulotsütaarne anaplasmoos

**Inimese granulotsütaarseks anaplasmoosmiks** ehk **inimese anaplasmoosiks** (inglise keeles *human granulocytic anaplasmosis*, *HGA*) nimetatakse nakkushaigust, mida põhjustab bakteriliik *[[Anaplasma phagocytophilum]]*.

## Klassifikatsioon

Varem on kasutatud nimetusi **inimese granulotsütotroopne ehrlihioos** ja **granulotsütaarne erlihhioos**,

Inimese anaplasmoos on erlihhioosi vorm.

Rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis klassifitseeritakse haigust alajaotises: A79.8 – muude täpsustatud riketsioosidena.

Eesti Terviseameti andmetel kuulub inimese anaplasmoos registreerimisele alates 1. aprillist.
 
## Nakkusesiirutajad

Nakkust siirutavad (vektorputukad) teadaolevalt järgmised puugiliigid peaaegu kõikjal maailmas:
**[[Ixodes scapularis]]*
**[[Ixodes pacificus]]*
**[[Dermacentor variabilis]]*.

Tihti võib esineda pärast puugirünnet anaplasmoosi, puukborrelioosi, puukentsefaliidi, babesioosi ja tulareemia seganakkust.

### Nakatumise teed
Lisaks puugihammustusele on tõendatud ka inimese anaplasmoosi ülekanne:
* nakkusekandjaid sisaldava vere ülekande käigus
* elundisiirdamise käigus
* inimeselt inimesele – perinataalne ülekanne.

### Sümptomid

Haiguse peiteperiood on 5–14 päeva, harilikult 7 päeva puugihammustusest.

Anaplasmoos tekitab tavaliselt nõrku sümptomeid ja kaob iseenesest, aga võib (kuni 75% juhtudest) mööduda ka ilma haigusnähtudeta. Tavapärasteks sümptomiteks on influentsa -sarnased haigusnähud: palavik, külmavärinad, peavalu ja lihasevalud. 30–50% juhtudest esineb ka nahalööve, hingamisnähud, iiveldus, oksendamine, kõhuvalu jm.

Vereleidudest trombotsütopeenia (70%) ja leukopeenia (50%).

## Eristusdiagnoos
Seganakkuse eristamiseks tuleks diferentsiaaldiagnostiliselt tuleb anaplasmoosi diagnoosimisel arvestada:
*babesioosi
*hepatiiti
*kõhutüüfust
*leptospiroosi 
*puukborrelioosi
*puukentsefaliiti
*tulareemiat
*sepsist
*septilist šokki
*verevähki.

## Diagnostika
Kliiniliselt ei saa inimese anaplasmoosi inimese monotsütaarsest erlihhioosist eristada. 
 
*Anaplasma phagocytophilum*i ja selle variatsioonide nakkuse laboratoorseks diagnoosimiseks kasutatakse vereanalüüsi, vere äigepreparaadi uuringut, kasutades PCR-i. PCR-i uuringutes tuvastatakse *Anaplasma phagocytophilum*i nukleiinhappeid (DNA-d).

Seroloogilistest testidest ELISA-t.

## Ravi

Haigust ravitakse antibiootikumidega. Ravi kestus sõltub mitmetest asjaoludest. Kõige efektiivsemaks peetakse tetratsükliinide hulka kuuluvat doksütsükliini. Rasedatel naistel, lastel ja tetratsükliinide suhtes ülitundlikel inimestel on kasutatud ravimina rifampitsiini.

## Tüsistused
*hulgielundhäired
*meningoentsefaliit
*2–3% sümptomaatilise anaplasmoosi haigusjuhtudest lõpevad surmaga.

## Viited

## Välislingid
*Amyn Malik, Mohammad NurulQadr Jameel, [...], ja Sajad Mir,*[http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC1490240/ Human Granulocytic Anaplasmosis Affecting the Myocardium]*, J Gen Intern Med. 2005 October; 20(10): 958., Veebiversioon (vaadatud 22.01.2014) (*inglise keeles*)
*Centers for Disease Control and Prevention, *[http://www.cdc.gov/anaplasmosis/stats/ Statistics and Epidemiology Annual Cases of Anaplasmosis in the United States]*, Veebiversioon (vaadatud 23.01.2014) (*inglise keeles*)

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit [[:en:Human granulocytic anaplasmosis]] seisuga 22.01.2014.*