open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kristjan Arusoo

**Kristjan Arusoo** (kuni 8. juunini 1936 **Kristjan Harmson**; 18. juuni 1924 Tallinn – 30. detsember 1992 Tallinn) oli eesti ujuja, veepallur, ujumistreener, spordiajakirjanik, -tegelane ja -ajaloolane.

Õppis Riiklikus Inglise Kolledžis ja aastatel 1941–1943 Tallinna Tehnikumis. Lõpetas 1944. aastal Tallinna 9. Keskkooli ja õppis aastatel 1944–1946 Tallinna Polütehnilises Instituudis.

Oli 1946–1964 Eesti NSV Vabariiklikus Spordiklubis, NSV Liidu koondises, NSV Liidu relvajõududes ja Dünamos ujumistreener. Õpilasi: Endel Edasi, Endel Press, Gunnar Päron, Gunnar Mägi, Vaike Strandberg, Anne Reintam, Remida Prangel, Vello Prangel, Albert Norak, Paul Aguraiuja, Igor Osipov, Otu Männa, Toivo Viilep, Enn Liivak. Aastatel 1984–1992 oli ta Tallinna Olümpiapurjespordikeskuses ujumistreener.

## Sportlasena
Sportima hakkas 1936. aastal Koitjärve laagris venna õhutusel.

Ta on kahekordne Eesti meister: 1943. aastal 1500 m vaba- ja 4 × 200 m teateujumises ning aastatel 1949 ja 1950 Tallinna Kalevi meeskonnas kahekordne Eesti NSV meister veepallis (oli ühtlasi ka meeskonna treener).

## Spordikohtunikuna
*Tegutses ujumiskohtunikuna (1955 üleliiduline kategooria)

## Sporditegelasena
*1947–1964 ja 1986–1992 Ujumissektsiooni/ Eesti NSV Veespordiföderatsiooni/ Eesti Ujumisliidu presiidiumi liige
**1952–1962 treenerite nõukogu esimees
*1957–1964 Eesti NSV Veepalliföderatsiooni presiidiumi liige 
*1964 Eesti NSV Spordiorganisatsioonide liidu esimehe esimene asetäitja
*kuni 1984 Eesti NSV Spordikomitee esimehe esimene asetäitja
*1984–1992 Eesti Olümpiakomitee nõunik

## Looming
Oli Spordilehe kolleegiumi liige ja Kehakultuuri kaastöölisi. Viibis 1972. aasta Müncheni ja 1976. aasta Montréali olümpiamängudel ajakirjanikuna.
### Raamatud
*Meistersportlase Endel Edasi treeningust. 1954
*"Ujumine. Minevikust tänapäevani". Toimetaja Juhan Mandre, autorid Kristjan Arusoo, Anatoli Org, Peet Soosaar ja Uno Tõnnus. Tallinn 1963
*XX olümpiamängud. München 1972. 1974, autoreid
*XXI olümpiamängud. Montreal 1976. 1978, autoreid

## Tunnustus
*1957 NSV Liidu teeneline treener

## Viited

## Välislingid
*
*Haud Tallinna Metsakalmistul
Koplimetsa (perekonnanimi)

**Koplimetsa** on eesti perekonnanimi.

Koplimetsa on Tallinna linna perekonnaseisuametniku otsusega 1938. aastal määratud uueks perekonnanimeks kahele isikule, kelle senine perekonnanimi oli Braks. 1. jaanuari 2025 seisuga sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Lutika-peenpoorik

**Lutika-peenpoorik** (*Skeletocutis jelicii*) on kandseente hulka kuuluv seeneliik.

Seen kasvab tavaliselt kuuse lamatüvel.

## Välislingid
*
Kamila Beregszásziová

**Kamila Beregszásziová** (sündinud 3. mail 1980 Košices) on Slovakkia endine naisjalgpallur, kes mängis ründajana Olympia Košice klubis ning Slovakkia naiste A-koondises.

2001. aastal saavutas ta 20. koha FIFA naisjalgpalluri aastahääletusel (FIFA Women’s World Player of the Year)**, mis oli FIFA esimene ülemaailmne naistejalgpalliteemaline hääletus.

## Klubikarjäär
Beregszásziová mängis kogu oma klubikarjääri Olympia Košices, kus ta lõi 131 väravat 120 kohtumises Slovakkia kõrgliigas.

Tema ründemängu on iseloomustatud tugeva lõpetamisinstinkti ja füüsilise mängustiiliga, mistõttu võrreldi teda aeg-ajalt tuntud rahvusvaheliste ründajatega.

Sportimise kõrvalt õppis ta Košice Tehnikaülikoolis (TUKE).

## Koondisekarjäär
Beregszásziová debüteeris Slovakkia naiste A-koondises 14. augustil 1996 EM-valikkohtumises Soome vastu.

Nooruses lõi ta korduvalt väravaid valikturniiridel, aidates regulaarselt kaasa koondise tulemustele.

Aastatel 1996–2001 kogus ta 32 koondisemängu ja lõi 18 väravat, sh 13 väravat ametlikes valikkohtumistes.

2003. aasta MM-valikmängus lõi ta neli väravat 7:0 võidumängus Bosnia ja Hertsegoviina üle.

## Koondise statistika

## Klubistatistika

## Tunnustus
* 20. koht FIFA Women’s World Player of the Year esimesel hääletusel (2001).

## Viited

## Välislingid
* Slovakkia Jalgpalliliidu profiil
* FIFA Women’s World Player 2001 – ametlikud tulemused
Tamsalu Los Toros

**Tamsalu Los Toros** on Eesti korvpallimeeskond, mis loodi 1997. aastal Tamsalu spordiklubi Los Toros juurde.

SK Los Toros korvpallimeeskond osales alguses vaid Lääne-Virumaa võistlustel. Parimateks tulemusteks oli Lääne-Viru meistritiitel ja 4 karikavõitu. 2002. aastal alustas klubi mängimist Eesti meistrivõistlustel II liigas, kus mängiti edukalt ning tuldi 2007. aastal II liiga meistriks. Meeskonna eestvedajateks olid Rainer Tops ja Kristo Raudam. Liiga võiduga kaasnes võimalus mängida Eesti meistrivõistluste I liigas, kus üheks paremaks saavutuseks olid hõbemedalid 2013. aastal. Hõbemedalid võideti ka 2021/2022 aasta hooajal, hooajal 2022/2023 jõuti poolfinaali.

Tamsalu korvpallimeeskond on mänginud I liigas (ametlikult Saku I liiga) Tamsalu Los Toros/TalTech nime all. Hooajal 2025/2026 on meistrivõistluste I liigas mängiva meeskonna nimi Tamsalu Los Toros Taltech/Citysport. Meeskonna treenerid on Rauno Pehka ja Rait Käbin.

## Viited

## Välislingid
*Saku I liiga MVP Artur Liiv: meie rõivistu ei lõhna enam ootusärevuse järgi, vaid Capsicami ja muude medikamentide järgi Korvpall24, 23. aprill 2022
* Tamsalu Los Toros Taltech/Citysport Saku I liiga 2025/2026
AIVA (komponeerimistarkvara)

**AIVA** (Artificial Intelligence Virtual Artist) on esimene tehisintellektil põhinev muusika komponeerimise tarkvara, mida on tunnustanud SACEM (Prantsuse heliloominguautorite ühing). See tähendab, et tehisintellektil on autoriõigused ning see saab autoritasusid ja tunnustust muusika loomise eest.

Tarkvara loonud ettevõte AIVA Technologies Sàrl sai selleks toetust ka Euroopa Liidu teadus- ja innovatsiooniprogrammist EU's Horizon 2020, kuid suurimaks teadaolevaks rahastajaks on Hiina tehnoloogiahiid NetEase.

## Kirjeldus
AIVA loodi 2016. aasta veebruaris ning see on spetsialiseerunud klassikalise ja sümfoonilise muusika komponeerimisele. Sellest sai maailma esimene virtuaalne helilooja, keda tunnustas muusikaühing SACEM. Kasutades suurt hulka olemasolevaid klassikalise muusika teoseid (heliloojatelt, nagu Bach, Beethoven, Mozart), on AIVA võimeline tuvastama muusikas seaduspärasusi ja selle põhjal iseseisvalt komponeerima. AIVA algoritm põhineb sügavõppe ja stiimulõppe arhitektuuridel. 2019. aasta jaanuaris tuli ettevõte turule kommertstootega Music Engine, mis oli võimeline genereerima lühikesi (kuni 3 minutit) kompositsioone erinevates stiilides (rokk, pop, džäss, fantaasia, *[[shanty]]*, tango, 20. sajandi filmimuusika, moodne filmimuusika ja hiinapärane muusika). Praeguseks on need ja kokku üle 250 erineva muusikastiili profiili lisatud AIVA-sse ja see pakub neis arvukates stiilides võimalust genereerida muusikapalu pikkusega kuni 5,5 minutit (tasuta kasutada pakutavas versioonis kuni 3 minutit). Kliendid saavad valida isegi tasulise kasutuspaketi, mille puhul omandavad nad enda poolt AIVA vahenditega genereeritud muusikapalade autoriõigused, sh õiguse kasutada neid lugusid ärilistel eesmärkidel.

2018. aastal esitles TEDil AIVA-t Pierre Barreau.

## Vaata ka
*Jukedeck
*MusicLM
*ProducerAI
*Suno AI
*Udio

## Viited
 

## Välislingid
*AIVA tarkvara koduleht
2025. aasta ÜRO kliimamuutuste konverents

**2025. aasta ÜRO kliimamuutuste konverents** (**COP30**) oli 30. ÜRO kliimamuutuste konverents. See toimus 10.–21. novembril 2025 Belémis Pará osariigis Brasiilias.

Esimesena rääkis võimalusest korraldada COP30 Belémis Brasiilia president Luiz Inácio Lula da Silva COP27-l sügisel 2022. Brasiilia esitas oma kandidatuuri ametlikult jaanuaris 2023.

BBC teatel hakati koverentsiga seoses läbi Amazonase vihmametsa uut kiirteed rajama, kuid korraldajate ja Para osariigi võimude sõnul ei olnud uue maantee rajamine konverentsiga seotud.

## Vaata ka
* ÜRO keskkonna- ja arengukonverents

## Viited

## Välislingid
* Koduleht
Heino Melesk

**Heino Melesk** (15. november 1904 Võisiku vald – 4. juuni 1969 Novosibirsk) oli  eesti õigusteadlane, Võru linna juriskonsult ja vaestelaste kohtu esimees. II maailmasõja ajal oli Põltsamaa linnapea. Ta vangistati 1945. aastal. Pärast karistuse ärakandmist saadeti ta Siberisse, kuhu oli 1949. aastal märtsiküüditamise ajal asustatud ümber tema pere. Suri ja on maetud Siberisse.

## Varasem elukäik
Heino Melesk sündis Võisiku vallas Viljandimaal põllupidajate pojana. Ta alustas kooliteed 1911. aastal Põltsamaa elementaarkoolis, jätkas Põltsamaa linnakoolis ja lõpetas 1923. aastal Põltsamaa gümnaasiumi reaalklassi. Pärast gümnaasiumi läks Melesk õppima Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas 1927. aastal cum laude. 1928. aastal kinnitati ta ülikooli valitsuse poolt diplomeeritud edasiõppijaks tsiviilõiguse  alal. Pärast ülikooli teenis Melesk aasta Eesti kaitseväe Kuperjanovi pataljonis ning asus 1. septembrist 1930 tööle juristina Võru linnavalitsuses.

### Ühiskondlik tegevus Võrus
Heino Melesk elas ja töötas Võrus kümme aastat.  Aastatel 1935-1940 oli ta Võru tuletõrjedivisjoni asejuht ja propagandapealik, asendusõpetaja Võru Tööstustehnikumis ja töötas Eesti Kaubandus-Tööstuskoja Võru-Petseri esinduse sekretärina. 1935. aasta novembris sai temast Võru-Valga-Petserimaa häälekandja "Elu" majandusrubriigi toimetaja. Heino Melesk oli 1935. aastal Isamaaliidu Võru osakonna asutaja- ja juhatuse liige. 

1940. aasta varakevadel valiti Melesk Petseri maanõunikuks, kus tema kureerida olid põllumajanduse, töö-hoolekande ja tervishoiusakond. Petserisse jäi mees vaid mõneks kuuks ja tuli 1940. aasta suvel Põltsamaale, kus asus tööle advokaadina.

## Põltsamaa linnapea
Saksa okupatsiooni ajal taas linnapeaks saanud Georg Kold kutsus Heino Meleski enda juurde abilinnapeaks. Koldi arreteerimise järel 1942. aasta suvel määras Viljandi maavalitsus ta Põltsamaa linnapea kohusetäitjaks. Linnapeaks kinnitati Melesk 1943. aasta jaanuaris.

Heino Melesk oli linnapeaks 1944. aasta sügiseni. 

## Vangistamine ja küüditamine
Nõukogude vägede pealetungi ajal üritas Heino Melesk perega põgeneda, kuid saadi 1945. aasta 14. veebruaril kätte.  Kohus mehe üle toimus Viljandis 6. juulil 1946. Talle määrati karistusena § 58-3 järgi 6 aastat kinnipidamist, sellest 3 aastat ranget režiimi.

Märtsiküüditamise ajal küüditati Siberisse Novosibirski oblastisse Krasnozerski rajooni Zaprudihhinski sovhoosi Heino Meleski pere - abikaasa Nadežda koos poegade Heino, Helduri ja ämma Annaga. Pärast karistuse ärakandmist Eestis, saadeti Heino Melesk Siberisse pere juurde.

Hruštšovi sula ajal oli perel võimalik naasta Eestisse, kuid Meleskid seda võimalust ei kasutanud. Heino Melesk suri südamehaiguse tagajärjel Novosibirskis 4. juunil 1969  ja on maetud sinna.

## Ühiskondlik tegevus Põltsamaal
Heino Melesk valiti 1944. aastal Põltsamaa linna vabatahtliku tuletõrje ühingu esimeheks. Samuti kuulus ta Põltsamaa Ühispanga nõukogusse.

## Publikatsioonid
* Võru linn 150-ne aastane : lühike ajalooline ülevaade Võru linna asutamisest ja ta arenemiskäigust (ilmunud 1934; koostajad Frits Suit, Heino Melesk)

## Viited
Gary Mounfield

**Gary Mounfield** (hüüdnimi **Mani**; 16. november 1962 Manchester – 20. november 2025 Stockport) oli inglise basskitarrist, tuntud eelkõige ansamblite The Stone Roses ja Primal Scream liikmena.

Mounfield õppis Xaveriani kolledžis Rusholmes, kuid lahkus koolist 16-aastaselt. Ta liitus The Stone Roses'iga 1987. aastal. Tema bassimäng oli oluline osa bändi isikupärasest helist, eriti debüütalbumil "The Stone Roses" (1989), kus tema meloodilised ja rütmilised bassiliinid tulevad tugevalt esile lugudes "I Wanna Be Adored" ja "I Am the Resurrection". Bänd andis 1994. aastal välja ka teise albumi "Second Coming" enne oma esialgset lagunemist.

Pärast The Stone Roses’i laialiminekut liitus Mounfield 1996. aastal ansambliga Primal Scream. Ta mängis bändis ligi 15 aastat ja osales mitmetel tuntud albumitel, sealhulgas "Vanishing Point" (1997) ja "XTRMNTR" (2000). Aastal 2011 lahkus ta Primal Screamist, et taasühineda The Stone Roses’iga, kes esinesid uuesti kuni 2017. aastani.

Lisaks põhitegevusele bändides tegutses Mounfield ka muusikalises projektis Freebass, kus koos temaga mängisid bassistid Peter Hook (New Order, Joy Division) ja Andy Rourke (The Smiths). 

## Isiklikku
Mounfield oli abielus Imeldaga, kellega tal olid 2012. aastal sündinud kaksikud pojad Gene Clarke ja George Christopher. Tema abikaasa suri 2023. aastal vähki.

Gary Mounfield suri 63-aastaselt 20. novembril 2025. Tema surmast teatas avalikkusele tema vend Greg.

## Viited
Vaniljevärvus

**Vaniljevärvus** ehk **vaniljevalge** ehk **vaniljekollane** on kollaste või valkjate värvitoonide hulka kuuluv hele pastelne kollaka tooniga värvus. Värvinimetust kasutatakse sageli sisekujunduse kontekstis, aga ka kunstitarvete ja tarbekaupade värvuse kohta .

## Pildid

Vanilla planifolia 1.jpg|Vanilli õis
Vanilla bean ice cream (3086700978).jpg|Vaniljejäätis mündilehega


## Variatsioonid
Veebivärv *Vanilla* on pastelne kreemvalgest tumedam kollane värvus   või keskmine beež mitmes variandis  .

Pantone värvivaliku toon 12-0712 *Vanilla* on veidi roosaka tooniga helebeež värvus  . Toon 12-0815 *Vanilla Custard* on eelmisest kollasem  , 12-0722 *French Vanilla* tuhmkollane   . Toon 11-0104 *Vanilla Ice* on ligikaudu loodusvalge   ja 12-1009 *Vanilla Cream* roosakas  .

RAL Design värvitoon 060 90 10 *Vanillecreme* on roosakas värvus  , toon 075 93 05 *Vanilleweiß* on loodusvalge  .

ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu "Color:Universal Language and Dictionary of Names" järgi on vaniljevärvus (*vanilla*) kahvatukollane või hallikaskollane , *vanilla custard* on helekollane või kahvatukollane  .

## Viited
Andi naaskelnokk

**Andi naaskelnokk** (*Recurvirostra andina*) on karkjalglaste sugukonda kuuluv linnuliik.

## Välimus
Andi naaskelnokk on 43–48 cm pikk. Jooksme pikkus on 77–84 mm. Isaslinnu tiib on 239–258 mm pikk, emaslinnul 236–254 mm. Isaslinnu nokk on 74–84 mm pikk, emaslinnul 68–79 mm. Kaalub 315–410 g.

Sulestik on peamiselt valge. Ülaselg, saba ja tiivad on pruunikasmustad. Silmad on oranžid. Nokk on must, jalad on sinakashallid.

Udusulis poegade ülapool on helehall tumedate laikudega, alapool valge.

## Levik
Elavad Peruus, Lääne-Boliivias, Põhja-Tšiilis ja Loode-Argentinas.

Elavad soolase ja aluselise veega järvede ääres, padurates ja luhtadel. Pesitsevad Puunas üle 3100 m kõrgusel merepinnast. Peale pesitsusaega võib neid kohata ka rannikul.

## Toitumine
Toituvad selgrootutest.

Toituvad madalas vees. Toitu otsides liigutavad nokka vees vasakult paremale. Tihti toituvad koos lõunaflamingodega.

## Pesitsemine
Pesitsevad kaks korda aastas – jaanuaris ja septembris või oktoobris. Pesitsevad maapinnal lohus, mis asub järvest kuni 20 m kaugusel.

Kurnas on neli muna mõõtmetega 50 × 37 mm. Muna kaalub 38,5 g.

## Looduslikud vaenlased
Andi naaskelnoka mune söövad andi kajakad.

## Viited

## Välislingid
Merehall

**Merehall** on hallide värvitoonide hulka kuuluv mere värvi sinakashall värvus.

## Pildid

Monochrome - Baltic Sea (3780043559).jpg|Hallides toonides Läänemeri


## Variatsioonid
Veebivärv *Sea Gray* on keskmine jahe hall toon  .

British Standardi *Medium Sea Grey* on tumedam külm hall  .

RAL Design värvivaliku toon 220 60 05 *Tiefseegrau* on külm hall  .

## Viited
Tallinna 6. linnajagu

**Tallinna 6. linnajagu** oli Tallinna 6. politseijaoskonna tegevuspiirkond Tallinna kesklinnas. Politseijaoskond asus Olevimägi 16.

## Viited
Lidia Poët

**Lidia Poët** (; 26. august 1855 Perrero – 25. veebruar 1949 Diano Marina) oli itaalia advokaat ja naiste õiguste eest seisja, esimene naine, kes võeti Itaalia advokatuuri liikmeks. Ta andis olulise panuse Itaalia karistusõiguse arendamisse ning osales aktiivselt 1908. aastal Roomas toimunud esimese Itaalia naiskongressi programmi väljatöötamisel.

Ta lõpetas 1881. aastal Torino Ülikooli õigusteaduse alal tööga naiste staatusest ühiskonnas ja naiste valimisõigusest. Ta praktiseeris kaks aastat Pinerolos advokaadi ja senaatori Cesare Bertea juures ning sooritas seejärel suurepäraste tulemustega advokaadieksami. 9. augustil 1883 sai Lidia Poëtist esimene naine, kes Itaalia advokatuuri vastu võeti, kuid Itaalia kuninglik peaprokurör seadis selle otsuse õiguspärasuse kahtluse alla ning apellatsioonikohus tühistas 11. novembril 1883 registrisse kandmise. Rahuldamata jäi ka Poëti kassatsioonikaebus.

Seega sai Lidia Poët ametlikult tegutseda vaid oma advokaadist venna Giovanni Enrico abilisena. Ta pööras tähelepanu eriti alaealiste, marginaliseeritud gruppide ja naiste õiguste kaitsmisele, toetades ka naiste valimisõigust.

Uuesti sai Lidia Poët advokatuuri liikmeks alles 1920. aastal, kui ta oli 65-aastane, olles endiselt esimene naine Itaalias, kes sinna vastu võeti.

Lidia Poëti elu ja tegevus on inspiratsiooniks Netflixi sarjale "La legge di Lidia Poët", kus Lidia Poëti kehastab Matilda De Angelis.

## Viited

## Välislingid
* lidiapoet.it
Okasroosikese loss

**Okasroosikese loss** on hoone Tallinna vanalinnas aadressil Uus tänav 19 ja Vene tänav 28. 

## Ajalugu
Kinnistu koosnes algselt kahest eraldiseisvast krundist, mis ühendati kokku alles 1880. aastal. Bremeni torni poolne krunt oli kuni 20. sajandi alguseni aiamaja. Vene tänava poolse hoone krunt oli 1773. aastal tõllakuur ja 1779. aastal ehitati sinna kivist elumaja. 19. sajandil kasutati seda tallinna ja heinaküünina, mille nimi oli Rahlings Steinhaus, mis oli inspiratsiooniks uue punasest kivist hoone ehitamisel. 

Esialgse hoone rajas 1685. aastal inglise kaupmees Thomas Greenfield. 1880.–1890. aastate jooksul tegi arhitekt Rudolf Knüpfferi mitmeid ümberehitusi, sh aidakuuri taastamine. Kahjuks hävis suur osa majast 19. sajandi lõpus toimunud tulekahjus.1903. aastal soovis omanik, parun Etienne Girard de Soucanton, vanad hooned asendada uue kivist elamuga, mille projekteeris 1904. aastal arhitekt Otto Schott. Valminud uusgooti stiilis esinduslik eramu on arhitektuuriliselt erakordne: see hõlmab nii linnamüüri sisekülge kui ka sellest väljapoole jäävat osa, olles ühendatud müüris olevate läbikäikude kaudu.

1930. aastatel tehti kinnistul muudatusi, sealhulgas ehitati garaaž. Hoone välispilt jäi muutumatuks, kuid sees tehti ümberehitusi.  Aastast 1922 kuulus hoone Eesti kultuuriühingutele, ruumides tegutsesid Eesti Insener-Tehnilise Ühingu Klubi, Eesti Keemikute Klubi, ajakirja „Tehnika kõigile“ toimetus, Eesti Telegrafistide Klubi ning mitmed teised organisatsioonid. 1939. aastal uuendati ja täiustati interjööri. Lossis asub ka kaunis Palmisaal.

Pärast 1940. aastat on hoone suures osas säilinud, kuid sisekujundust ja ruumilahendust on muudetud, sealhulgas ehitati kinni maja läbiv valgusšaht ning Bremeni torni poolsele küljele tehti uus sissepääs.

Okasroosikese loss sai oma nime pärast Teist maailmasõda, mil aastatel 1945–1987 asus hoones Balti sõjaväeringkond. Nõukogude sõjaväge kohaolu muutis hoone ligipääsmatuks. Aja jooksul kattus hoone vääntaimedega nagu tõeline muinasjutuloss.

1987. aastal anti hoone Eesti Tehnika- ja Spordiühingu valdusse. Hoones on tegutsenud ka Sõltumatu Tantsu Ühendus, mitu stuudiot ning väikeettevõtted.

Alates 2019. aastast tegutseb Okasroosikese lossis Vanalinna hariduskolleegium.

## Viited


## Välislingid

* Open House Tallinn
Eksiilis paiknenud Valitsuse ülendatud ohvitserid

Viimane Eesti ohvitseride ülendamine enne Nõukogude okupatsiooni toimus 24. veebruaril 1940. Pärast seda viis ohvitseride ülendamist läbi Vabariigi Valitsus eksiilis.

## Vabadussõja veteranide ülendamine 28. novembril 1978

Peaminister Vabariigi Presidendi ülesandeis Tõnis Kint ülendas Vabadussõja alguse 60. aastapäeval, 28. novembril 1978, elusolevaid Vabadussõja veterane. Ülendamine ei olnud kooskõlas 1938. aasta Ohvitseride teenistuskäigu seadlusega ja seda kritiseeriti pagulasühiskonna poolt. 

## Heinrich Marga ülendatud ohvitseride loend
Peaminister Vabariigi Presidendi ülesandeis Heinrich Mark oma käskkirjadega juulist 1990 (nr 9), oktoobrist 1990 (nr 10), 24. veebruarist 1991 (nr 1) ja 5. septembrist 1991 (nr 2) omistas sõjaväelised auastmed järgmistele Eesti Vabariigi kodanikele:

Kolonel:
* Kalle Eller (juuli 1990)

Kolonelleitnandid:
* Lembit Tõns (5. septembril 1991, kapten 24. veebruaril 1991)
* Manivald Kasepõld (5. septembril 1991, major 24. veebruaril 1991)

Kaptenleitnandid:
* Margus Järve (24. veebruaril 1991)
* Valdeko Sikka (24. veebruaril 1991)

Majorid:
* Peeter Ilus (oktoobrist 1990)
* Ülo Tamre (24. veebruaril 1991)
* Heldur Toomet (5. septembril 1991)

Kaptenid:
* Juhan Kõdar (juulis 1990)
* Ants Raudsepp (juulis 1990)
* Riho Ühtegi (5. septembril 1991, ülemleitnant 24. veebruaril 1991)
* Kalev Ots (5. septembril 1991)
* Tõnu Järv (5. septembril 1991)
* Valdo Jänes (5. septembril 1991)
* Karla Tuim (5. septembril 1991)
* Jaak Mossin (5. septembril 1991, leitnant 24. veebruaril 1991)

Ülemleitnandid (!):
* Hannes Toomsalu (5. septembril 1991)
* Ants Silm (5. septembril 1991)
* Aigar Liping (5. septembril 1991)
* Maidor Vill (5. septembril 1991)
* Aivar Pajupuu (5. septembril 1991)

Leitnandid:
* Tiit Vohta (24. veebruaril 1991)
* Raivo Noorhani (24. veebruaril 1991)
* Arvi Asi (24. veebruaril 1991)
* Kalju Sinisalu (5. septembril 1991)
* Ülo Rahkema (5. septembril 1991)
* Neeme Väli (5. septembril 1991)
* Harry Henn (5. septembril 1991)
* Meelis Säre (5. septembril 1991)
* Boris Krõlov (5. septembril 1991)

Alamleitnandid (!):
* Tõnu Põld (24. veebruaril 1991)
* Aleksei Lotman (5. septembril 1991)
* Aigar Põder (5. septembril 1991)
* Riho Antsmäe (5. septembril 1991)
* Rein Pajunurm (5. septembril 1991)
* Leino Luks (5. septembril 1991)
* Helmot Pikkof (5. septembril 1991)
* Avo Väli (5. septembril 1991)

Lipnikud:
* Vello Plees (24. veebruaril 1991)
* Meelis Jürisson (24. veebruaril 1991)
* Imre Annus (5. septembril 1991)
* Johan Pender (5. septembril 1991)

Sõjaväe vanem ametnik (!):
* Peeter Kudu (juulis 1990)

Sõjaväe ametnik:
* Aavo Sulg (5. septembril 1991)
Euroopa Komisjoni kliima, nullnetoheite ja puhta majanduskasvu volinik

**Euroopa Komisjoni kliima, nullnetoheite ja puhta majanduskasvu volinik** on üks 27-st Euroopa Komisjoni liikmest. Ametikoht loodi aastal 2010, et eraldada keskkonnavoliniku tegevustest kliimamuutustega võitlemine.

Euroopa Liit on teinud kliimamuutustega võitlemiseks mitmeid samme. Aastal 1998 allkirjastas Euroopa Liit Kyōto protokolli, aastal 2005 loodi liidusisene heitkogustega kauplemise süsteem ning lepiti kokku kasvuhoonegaaside vähendamises 20% võrra aastaks 2020.

Aastast 2020 on Euroopa Liidu kliimavolinik Wopke Hoekstra. Ta on ühtlasi Euroopa Komisjoni asepresident Euroopa rohelise kokkuleppe asjus.

## Euroopa Liidu kliimavolinike loend

## Vaata ka
* Euroopa Liidu kliima- ja energiapakett
* Euroopa Komisjoni kliimameetmete peadirektoraat
* Euroopa kliima
* Euroopa Liidu energiapoliitika

## Viited
Eugen Below

**Eugen Below** (perenimi ka **Belov**; 21. oktoober 1919 Tallinn – 6. jaanuar 1996 Tallinn) oli eesti spordiajakirjanik, -kohtunik, -tegelane ja -ajaloolane.

Lõpetas 1930. aastal Tallinna Vene Eragümnaasiumi.

Spordihuvi tekkis Nõmmel kodutänavail jalgpalli mängides, gümnaasiumis harrastas ka võrk- ja korvpalli, kergejõustikku ning uisutamist.

Spordireporteri tööd alustas 1938. aastal, kutseline ajakirjanik oli alates 1945. aastast. Töötas Rahva Hääle, Molodjož Estonii ja aastatel 1961–1973 Kehakultuuri toimetuses.

## Spordikohtuniku ja -tegelasena
Tegutses kohtunikuna alates 1938. aastast mitmel spordialal, alates 1948. aastast pühendus võrkpallile. Oli NSV Liidu meistrivõistlustel peakohtuniku asetäitja ja kümnetel Eesti NSV meistrivõistlustel peakohtunik (1955 üleliiduline kategooria).

*1945 Tallinna käsipallikohtunike kogu juhatuse liige
*1948 Eesti NSV Võrkpallisektsiooni/ Võrkpalliföderatsiooni esimene esimees
**1952–1986 aseesimees
**1952–1986 ka kohtunikekogu esimees

## Looming
Tegi kaastööd "Kehakultuurlase aastaraamatule", Spordilehele ja "Eesti Nõukogude Entsüklopeediale".

Kogus üle 40 aasta jalg-, võrk- ja korvpallialaseid statistilisi materjale. 
### Raamatuid
*"Jalgpall. Minevikust tänapäevani". Koostaja Lembit Koik, autorid Eugen Below, Lembit Koik, Oskar Koni, Otto Reinlo, Elmar Saar, Karl-Rudolf Sillak ja Villi Vainula. Tallinn 1970

## Liikmesus
*1957 Eesti NSV Ajakirjanike Liit
*1957 Spordiajakirjanike sektsiooni asutajaid ja kauaaegne juhatuse sekretär

## Tunnustus
*Valiti 3 korda NSV Liidu ja 33 korda Eesti NSV kümne parima võrkpallikohtuniku hulka
*1966 üleliiduline aukohtunik võrkpallis
*1989 Eesti NSV teeneline sporditegelane

## Isiklikku
Tema abikaasa oli võrkpallitegelane Inta Belov ning nende poeg oli korvpallitegelane Jüri-Egil Below.

## Viited

## Välislingid
*
*Haud Tallinna Metsakalmistul
Inta Belov

**Inta Belov** (perenimi ka **Below**; aastani 1949 **Prauliņa**; 20. juuni 1923 Smiltene – 22. mai 2018 Tallinn) oli Läti võrkpallur ning Eesti võrkpallur ja võrkpallikohtunik.

Lõpetas 1954. aastal Läti Riikliku Ülikooli farmatseudina.

Töötas Eesti NSV Apteekide Peavalitsuse Kontrollanalüüsi Kesklaboratooriumis, oli seal üle 20 aasta juhataja asetäitja.

## Sportlasena
Sportima hakkas 1938. aastal keskkoolis.

Tuli võrkpallis aastatel 1946–1951 Läti NSV meistriks.

Tuli aastatel 1953, 1954 ja 1956 Tallinna Kalevi naiskonnas Eesti NSV meistriks. Kuulus aastatel 1952–1956 Eesti NSV koondisse. 

## Spordikohtunikuna
*1962 üleliidulise kategooria võrkpallikohtunik

## Tunnustus
*1954 NSV Liidu meistersportlane
*valiti 11 korda Eesti NSV kümne parima võrkpallikohtuniku hulka
*naiskohtunikest esimene, kes valiti NSV Liidu kümne parima võrkpallikohtuniku, hiljem 3 parima naisspordikohtuniku hulka

## Isiklikku
Tema abikaasa oli võrkpallitegelane ja spordiajaloolane Eugen Below ning nende poeg oli korvpallitegelane Jüri-Egil Below.

## Välislingid
*
*Haud Tallinna Metsakalmistul
Aizkraukles muiža

**Aizkraukles muiža** (tõlkes *Aizkraukle mõis*) on küla (*mazciems*) Lätis Aizkraukle piirkonna Aizkraukle vallas.

Küla asub valla lõunaosas merepinnast 78 m kõrgusel Daugava jõe ääres. Aizkraukles muiža asub piirkonna keskusest Aizkrauklest 5 ja Riiast 85 km kaugusel. 

Küla on tekkinud endise Aizkraukle mõisa keskuse juurde. Mõisa enda hooned hävisid esimese maailmasõja ajal peaaegu täielikult.

Küla jääb osaliselt Daugava oru loodusparki. Looduskaitse all on Armastuse tamm ja Pakalni mänd.

## Viited
Preeria-naaskelnokk

**Preeria-naaskelnokk** (*Recurvirostra americana*) on karkjalglaste sugukonda kuuluv linnuliik.

## Välimus
Preeria-naaskelnokk on 41–51 cm pikk. Jooksme pikkus on 85–103 mm. Isaslinnu tiib on 214–230 mm pikk, emaslinnul 212–226 mm. Isaslinnu nokk on 75–97 mm pikk, emaslinnul 80–93 mm. Isaslind kaalub 314–454 g, emaslind 302–461 g.

Hundsulestikus on pea, kael ja rind helepruunid. Tiibade ülapool on peamiselt must. Saba on helehall. Ülejäänud sulestik on valge. Nokk on must. Silmad on pruunid. Jalad on hallikassinised.

Puhkesulestikus on pea, kael ja rind valged või sinakashallid.

Udusulis pojad on beežid tumedate triipude ja laikudega.

## Levik
Pesitsusala ulatub Lõuna-Kanadast Lõuna-California ja Põhja-Mehhikoni. Talvitavad USA lõunaosas, Mehhikos, Bahama saartel ja Kuubal.

Pesitsevad soolajärvede, laguunide ja lehtersuuete ääres ning padurates. Mehhikos on neid nähtud pesitsemas 2500 m kõrgusel merepinnast. Peale pesitsusaega võib neid kohata ka rannikul ja mageveekogude ääres.

## Toitumine
Toituvad veeputukatest ja nende vastsetest, koorikloomadest, limustest ning ussidest. Veekogudest kaugemal söövad nad ka seemneid, rohutirtse ja kilke.

Võivad toituda nii üksi kui parvedes.

## Pesitsemine
Pesitsevad hajusates kolooniates, kus võib olla 15–20 paari. Pesade kaugus üksteisest on 30–80 m. Pesitsevad maapinnal rohuga vooderdatud lohus, mis on 15–25 cm lai ja 0,5–3 cm sügav. Pesamaterjali koguvad mõlemad vanalinnud pesast 2–3 m kauguselt.

Levila põhjaosas pesitsevad kevadel ja suvel, Loode-Mehhikos aprillist augustini, Kesk-Mehhikos märtsist augustini. Kurnas on neli muna mõõtmetega 50 × 34 mm. Muna kaalub 28,7 g. Mune hauvad mõlemad vanemad 22–29 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 4–5 nädala vanuselt.

## Eluiga
Vabas looduses elavad preeria-naaskelnokad 9–15-aastaseks. Vangistuses võivad nad elada 20-aastaseks.

## Viited

## Välislingid
Peet Soosaar

**Peet Soosaar** (19. september 1929 Tallinn – 25. juuli 1994 Tallinn) oli eesti ujuja, veepallur, ujumistreener, spordiajakirjanik, -tegelane ja -ajaloolane.

Lõpetas 1949. aastal Tallinna Kehakultuuritehnikumi ja 1951. aastal Leningradi Lesgafti-nimeline Kehakultuuri Instituudi treenerite kooli.

## Sportlasena
Ujumist  hakkas harrastama 1939. aastal Karl Kleini suunamisel. 1946. aastal jätkas treeninguid Kalevis Friedel Raudsepa  ja 1953 Dünamos Kristjan Arusoo juhendamisel. Oli 13-kordne Eesti NSV meister rinnuli-, liblik- ja teateujumises aastatel 1948–1952 ning 3-kordne Eesti NSV meister veepallis Tallinna Kalevi ja Dünamo meeskonnas aastatel 1949–1950 ja 1954). Oli 6 korral teateujumises Eesti NSV rekordi parandajaid. Kuulus ujumises 1948–1951 ja veepallis 1949–1952 Eesti NSV koondisse.

## Treenerina
Oli 1953–1966 Tallinna Dünamo ujumistreener ja 1966–1975 ujumiskooli direktor. Aastatel 1975–1981 oli ta Kalevi ujumistreener ja ujumiskeskuse juhataja. Õpilasi: Ulvi Voog-Indrikson, Vilma Laanemaa-Soosaar, Anne Tippel-Laur, Marin Olmari, Olav Lukin, Rein Üts, Peeter Kasemets, Ivo Kaasik.

Juhtis NSV Liidu koondise treenerina ujujate ettevalmistust 1956. aasta Melbourne'i ja 1960. aasta Rooma olümpiamängudeks, Euroopa meistrivõistlusteks ja ülemaailmseteks noorsoomängudeks.

Oli tegev nii Eesti NSV kui ka NSV Liidu ujumistreenerite nõukogus.

## Sporditegelasena
*1959–1983 Eesti NSV Ujumisföderatsiooni presiidiumi liige

## Spordikohtunikuna
*Tegutses ujumiskohtunikuna (1975 üleliiduline kategooria)

## Looming
Tegi kaastööd Eesti NSV, NSV Liidu ja Soome ajakirjadele ja ajalehtedele.
### Raamatud
*Ujumine. 1951, kaasautor Anatoli Org
*XVI olümpiamängud Melbourne'is 1956. Tallinn 1958
*XVII olümpiamängud. Rooma 1960. 1962, autoreid
*"Ujumine. Minevikust tänapäevani". Toimetaja Juhan Mandre, autorid Kristjan Arusoo, Anatoli Org, Peet Soosaar ja Uno Tõnnus. Tallinn 1963
*Ujuja ABC. 1972
### Stsenaariumid
*filmi "Puhkus Käärikul" stsenarist

## Tunnustus
*1957 NSV Liidu teeneline treener

## Isiklikku
Tema isa oli fotograaf Hans Soosaar ja vend oli Martti Soosaar.

## Viited

## Välislingid
*
*Haud Tallinna Metsakalmistul
Urashima Tarō

**Urashima Tarō** (浦島 太郎) on Jaapani muinasjutu (*otogi banashi)* peategelane – kalur, kes päästis merikilpkonna teda rannas kiusanud laste käest. Tarō laseb looma vette tagasi, teadmata, et tegemist pole tavalise kilpkonnaga. Seda legendi peetakse üheks varaseimaks ajarännuloo näiteks.

Muinasjutt pärineb Urashimako (Urashima no ko or Ura no Shimako) legendist, mida on jäädvustatud erinevates 8. sajandist pärit kirjandusteostes, näiteks "Fudoki", "Nihon Shoki" ("Jaapani kroonika") ja "Man'yōshū".

## Lugu
Noor kalur päästab kilpkonna, kes osutub ajutiselt looma kuju võtnud kauniks merevalitseja Ryūjini (龍神) tütreks Otohimeks (乙姫).

Tänutäheks kutsub Otohime Tarō endaga kaasa Ryūgū-jō (竜宮城) veealusesse paleesse, kohta nimega Hōrai, kus ta saab küllusliku ja auväärse vastuvõtu osaliseks. Mees veedab seal mõne päeva, kuid lõpuks palub ta siiski luba koju naasta. Lahkudes annab Otohime talle kauni ehtekarbi tamatebako (玉手箱) ja hoiatab, et ta ei tohi seda avada.

Kodukülla naastes avastab Tarō, et ta on vähemalt 100 aastat kodust eemal olnud. Lootes selgitus saada avab ta tamatebako, kust tõuseb välja valge suits. See muudab ta hetkega väga vanaks meheks – mõnes versioonis ta ka kohe sureb. 

## Viited
Johannes Grant (Bütsants)

:*See artikkel räägib Bütsantsi palgasõdurist. Eesti sõjaväelase kohta vaata artiklit [[Johannes Grant]].*

**Johannes Grant** (või **Johannis Grandi**, mõne teooria järgi **John Grant**) oli saksa või šoti päritolu palgasõdur, kes osales 1453. aastal Konstantinoopoli kaitsmisel. Ta kuulus ilmselt Genova üksusesse ning oli võib-olla Giovanni Giustiniani alluvuses. Tänu temale ei õnnestunud türklastel Konstantinoopoli müüride alt läbi kaevuda: ta pani linnamüüridele veetünnid ning tuletas vee liikumise pealt, kus vastane kaevab.

## Viited
Papardes

**Papardes** on küla (*mazciems*) Lätis Aizkraukle piirkonna Aizkraukle vallas. Papardes asub piirkonna keskusest Aizkrauklest 9 ja Riiast 86 km kaugusel.

Küla asub valla keskosas merepinnast 86 m kõrgusel Riia–Daugavpilsi raudtee ääres. Küla lõunapiiril asub Muldakmensi raudteepeatus.

## Viited
Süleyman Baltaoğlu

**Süleyman Baltaoğlu** oli bulgaaria päritolu Osmanite Riigi sõjaväelane. Ta juhtis Osmanite mereväge Konstantinoopoli piiramisel aastal 1453, tema blokaadist hoolimata õnnestus neljal Bütsantsi laeval jõuda Kuldsarve lahele. Sultan Mehmed II oli tema peale nõnda vihane, et sõitis karjudes hobusega merre. Pärast lahingut viidi Baltaoğlu sultani ette, kes ta hukata käskis. Baltaoğlu mehed palusid sultanilt armu ning veensid ta ära lugudega admirali vaprusest lahingus (Baltaoğlu kaotas piiramise käigus silma) ning Mehmed andis talle siiski armu, kuid võttis talt kõik tema aukraadid ja jaotas tema vara teiste janitšaride vahel.

## Viited
Aizkraukles stacija

**Aizkraukles stacija** (tõlkes *Aizkraukle raudteejaam*) on küla (*mazciems*) Lätis Aizkraukle piirkonna Aizkraukle vallas. Aizkraukles stacija asub piirkonna keskusest Aizkrauklest 3 ja Riiast 90 km kaugusel.

Küla asub valla keskosas merepinnast 94 m kõrgusel Riia–Daugavpilsi raudtee ääres. Külas asuvad Aizkraukle raudteejaam ja Jaunbitēni ning Aizkraukles stacija bussipeatused.

## Elanike arv


* 83 (1989)
* 77 (2003)
* 108 (2015)


## Viited
Inimeste järgi nimetatud maade loend

Siin on loetletud **inimeste järgi nimetatud maid**.

Tinglikult saaks siia lisada ka Eesti ehk Maarjamaa kui Neitsi Maarja järgi nimetatu.

## Inimeste järgi nimetatud riigid

### Müütiliste tegelaste järgi nimetatud riigid

### Inimeste järgi nimetatud endised riigid

## Muud inimeste järgi nimetatud territooriumid

## Vaata ka
*Riiginimede etümoloogiate loend

## Viited
Loukas Notaras

**Loukas Notaras** (kreeka keeles Λουκᾶς Νοταρᾶς; 5. aprill 1402 – 3. juuni 1453) oli kreeka päritolu Bütsantsi riigitegelane. Ta oli Bütsantsi mereväe viimane ülemjuhataja (*megas doux*) ja Bütsantsi viimane peaminister (*mesazon*).

## Allikad
* "Le rachat des Notaras apres la chute de Constantinople ou les relations 'étrangères' de l'élite Byzantine au XVe siecle", by Thierry Ganchou, in *Migrations et diasporas méditerranéennes (Xe-XVIe siecles), Paris 2002*.
* 
* 
* 
*
Oskar Lutsu mälestused

Kirjanik Oskar Luts on laiemale lugejaskonnale tuntud eelkõige Tootsi-lugude tsükliga ("Kevade", "Suvi", "Tootsi pulm", "Äripäev", "Sügis"), aga ka jutustusega "Tagahoovis", näidendiga "Kapsapea" ja lastelooga "Nukitsamees". Tema loominguline pärand on siiski märksa mahukam ja mälestused paiknevad selles vägagi nähtaval kohal.

Oskar Lutsu mälestuste sarja kuulub kolmteist köidet. Neist esimesed kaheksa käsitlevad lapsepõlve, kooli- ja kroonuaastaid tsaariarmees ning leivateenistust Tartu, Narva, Tallinna ja Peterburi apteekides – ning jõuavad Esimese maailmasõja eelõhtusse. Viimased viis köidet vaatlevad sõjaväefarmatseudi pilguga Esimese maailmasõja aegse Venemaa eluolu.

#### Sari jäi pooleli
Esialgu oli autoril kavas maailmasõjale pühendada ainult kaks köidet, kuid tegelikult jõuab ta ka viies köites välja kõigest 1916. aastasse, nii et järgnevad murrangulised sündmused – Veebruarirevolutsioon ja oktoobripööre, Eesti Vabariigi loomine ja Vabadussõda – Lutsu memuaaride sarja enam mahtuda ei jõudnud. Saksa ja Nõukogude okupatsiooni aeg ei võimaldanud neid teemasid avameelselt käsitleda ja sari jäi pooleli.

Ent ka lõpetamata kujul hõlmab see esitrükis ühtekokku 2655 lehekülge, millele väljaspool sarja lisanduvad veel raamatukesed "Maa ja linn" (1939) ja "Vanasti" (1941) ning lühemad ajakirjandusse poetatud memuaarpalad.

#### Omaelulooline aines
Omaelulooline aines on Oskar Lutsu kütkestanud kirjandusliku karjääri algusest peale – ega asjata pole kirjanik ühes 1937. aasta intervjuus nimetanud käsilolevat mälestuste sarja kõige südamelähedasemaks oma senises loomingus –, ja kui mõelda kas või igihaljale "Kevadele", siis on oma eluloo poole pöördumisega seotud ka tema kõige suuremad õnnestumised. "Peaaegu pühana tundub mulle iga vana teerada, iga tänav, iga maja, kus kord, kas või aastakümnete eest on astunud mu jalg," on Luts kinnitanud oma mälestuste eelviimases köites "Sõjarändur".

#### Autobiograafilised jutustused
Kujutluslaadilt ei erine Lutsu mälestused kuigivõrd tema olustikulistest jutustustest ning kirjandusuurijad on seetõttu sageli kasutanud "mälestuste" ees täpsustavat epiteeti "ilukirjanduslikud". Või siis, nagu Endel Nirk, koguni küsinud, kas poleks põhjust kõnelda hoopis autobiograafiliste jutustuste sarjast või autobiograafilisest romaanist.

## Oskar Lutsu mälestused
* 1930 "Vanad teerajad" – väikese Oskari väikesed elujuhtumid kuni kooliaja alguseni (1887-1894) 
* 1931 "Talvised teed" – Änkküla külakoolis (1894-1895)
* 1931 "Läbi tuule ja vee" – 1895. aasta suve rõõmud ja mured
* 1932 "Vaadeldes rändavaid pilvi" – "Kevade" mail (1895-1899) 
* 1933 "Kuldsete lehtede all" – Tartu Reaalkoolis (1899-1902)
* 1934 "Ladina köök" – Tartus leiba teeniv noor apteekrisell (1902-1905)
* 1935 "Kuningakübar" – sõjaväeteenistus Peterburi Semjonovi hospitalis (1909-1911)
* 1936 "Mälestusi VIII" – Tartus (1911-1913)
* 1937 "Tagala" – Esimeses maailmasõjas (1914)
* 1938 "Która godzina?" – Esimeses maailmasõjas (1915)
* 1939 "Punane kuma" – Esimeses maailmasõjas (1915)
* 1940 "Sõjarändur" – Esimeses maailmasõjas (1915)
* 1941 "Pikem peatus" – Esimeses maailmasõjas (1915-1916)

## Viited
Georgios Sphrantzes

**Georgios Sphrantzes** (kreeka keeles Γεώργιος Σφραντζῆς; 30. august 1401 – u 1478) oli kreeka soost Bütsantsi ajaloolane ja õukondlane. Ta oli keiser Manuel II Palaiologose saatja, Johannes VIII Palaiologose riietur ja Konstantinos XI usaldusisik. Ta oli Konstantinoopoli vallutamise ajal aastal 1453 kohal ning võidukad türklased orjastasid ta kuni ta peatselt vabaks osteti. Pärast seda töötas ta veel mõned aastad Palaiologoste pere ellujäänud liikmete heaks, kuni hakkas aastal 1472 mungaks. Mungana hakkas Sphrantzes ajalugu kirja panema, ta jõudis oma kirjutistega kohta, kus Mehmed II vallutab Nafpaktose. Tema andmetel juhtus see suvel 1477, ilmselt suri Georgios Sphrantzes varsti pärast seda.

## Kirjandus
*
Sucha Struga

**Sucha Struga** on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Sączi maakonnas Rytro vallas. Sucha Struga asub Popradi jõe kaldal Slovakkia piirist ligi 10 km kaugusel, Rytrost kagus ja läänes, Nowy Sączist 15 km lõunas ning Krakówi kesklinnast ligikaudu 84 km kagus.

Küla on esmamainitud 1596. aastal.

## Viited
Lameleib

**Lameleib** on leib, mis tavaliselt sisaldab jahu, vett, piima, jogurtit või muud vedelikku, ja soola, ning on rullitud lamedaks tainaks.

Purukshõõrutud teravilja ja vee segust kuumadel kividel või tule paistel leiva küpsetamine oli tuntud juba keskmisel kiviajal, need leivad olid lameleivad ning ei olnud hapendatud.. Hapendamata lameleivad on levinud ka tänapäeval (tortilja, roti, matsa). Lameleib võib olla ka hapendatud, nagu naan ja focaccia, lavašš võib olla hapendatud või hapendamata. Lameleiba võidakse küpsetada tandooris, ahjus, pannil või kuumal plaadil. Lameleib erineb pätsileivast, nagu rukkileib, sai ja sepik. Põhja-Euroopas oli ahjusid kütmiseks, mis sobisid pätsileibade küpsetamiseks, mistõttu seal valmistati põhiliselt pätsileiba, kuid enne ahjude kasutuselevõttu valmistati ka seal põhiliselt lameleiba.

Soomes valmistatakse hapendamata lameleiba nimega rieska , Rootsis nimetatakse seda *tunnbröd*, Norras on *lefse* ning odrajahust *flatbrød*. Šotimaal on tuntud bannock, mis algselt oli hapendamata lameleib, kuid hiljem kergitatud leib, millest mitmed on samuti lameleivad. 

## Vaata ka
* Leib

## Viited

## Välislingid
Mirjam Parve

**Mirjam Parve** (sündinud 7. novembril 1991 Tartus) on eesti tõlkija, toimetaja, kriitik ja luuletaja.

Parve on lõpetanud Vanalinna Hariduskolleegiumi Tallinnas, Tartu Ülikooli bakalaureusekraadiga semiootikas ja 2017 magistrikraadiga tõlketeaduses, kaitstes mõlemad väitekirjad Betti Alveri luule teemal.

Ta töötab tõlketoimetajana ajakirjas Värske Rõhk.

Mirjam Parve on avaldanud luulet ajakirjades ja 2023 debüütkogu "Varjukeha". 2023 pälvis tema luule Juhan Liivi luuleauhinna ja 2024 Betti Alveri debüüdipreemia.

Ilukirjandust on ta tõlkinud inglise ja prantsuse keelest, sealhulgas Virginia Woolfi proosat.

## Välislingid

* Mirjam Parve, EWOD
Absindiroheline

**Absindiroheline** ehk **absindivärvi** on roheliste värvitoonide hulka kuuluv säravroheline värvus, mis sarnaneb absindi värviga. Värvus on kerge kollaka vihjega hele roheline, ent on aniisirohelisest vähem kollane ja toonilt intensiivsem.

Prantsuse keeles kasutatakse värvinimetust näiteks klaasi või ka silmade värvuse kirjeldamiseks. Seostub värskuse, läbipaistvuse, puhtuse, selgusega, aga ka likööritaolisusega.

## Pildid

02020 0238 Absinthe bottle.jpg|Absindipudel
Absinthe-glass.jpg|Absindiklaas ja -lusikas
Maîtres de l'affiche V 3 - Pl 104 - Privat-Livemont.jpg|Reklaamtrükis. Privat-Livemont, 1896


## Variatsioonid
Pantone värvivaliku toon 14-6329 *Absinthe Green* on külma tooniga roheline  .

RAL Design värvikaardi toon 170 50 55 *Absinthtürkis* on külm sinakapoolne roheline  .

Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com annab absindirohelise vasteks erksa helerohelise  , samuti värviportaal code-couleur.

ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu "Color: Universal Language and Dictionary of Names" järgi on absindiroheline (*absinthe green*) leherohelise (*foliage green*) sünonüüm ja keskmine kollaroheline , toon *absinthe yellow* on keskmine kollane .

## Viited
Zağanos Paša

**Zağanos Paşa** (osmanitürgi keeles زاغنوس پاشا; u 1426 – 1469) oli Osmanite Riigi sõjaväelane, suurvesiir aastatel 1453–1456 ja mereväe ülemjuhataja aastatel 1463–1466. Ta sündis kristlikus peres, kuid Osmanite võimud võtsid ta *[[devşirme]]* kaudu sõjaväkke ning pöörasid islamisse. Ta tõusis janitšaride seas kiiresti ning sai üheks sultan Mehmed II kõrgeimaks sõjaväelaseks ning *[[Lala (tiitel)|lala]]*‘ks (sultani nõunik, mentor, õpetaja, eestkostja ja kaitsja). Ta kõrvaldas Konstantinoopoli piiramise käigus oma rivaali, eelmise suurvesiiri Çandarlı Halil Paša. Hiljem oli ta Tessaalia asevalitseja.

## Allikad
* J. R. Melville Jones, *The Siege of Constantinople 1453: Seven Contemporary Accounts*, Hakkert, 1973, p. 7: "Zagan Pasha"
* Ellis Goldberg, Reşat Kasaba, Joel S. Migdal, "Rules and rights in the Middle East" (1993), p. 153
* 
* 
* 
*
Cay Karlsson

**Cay Christer Gustaf Karlsson** (24. detsember 1945 Helsingi – 19. november 2025 Raseborg) oli soomerootsi muusik ja raadioajakirjanik.

Ta kasvas üles Helsingis ning alustas muusikuteed 1960. aastate alguses, lauldes ja mängides mitmes ansamblis, sealhulgas bändides The Scaffolds, The First ja The Roosters.

Aastal 1969 asutas ta koos Anki Lindqvisti, Hectori ja Sakari Lehtisega folkansambli Cumulus. Cumulusest sai 1970. aastatel üks armastatumaid soome-rootsi folkbände. Nende tuntuimaks palaks peetakse Tove Janssoni laulu "Höstvisa" esitust. Karlsson andis välja ka sooloalbumi "O’Cay" (1975).

1980. aastate alguses hakkas Karlsson üha rohkem tegelema meedia ja ajakirjandusega. Ta töötas pikka aega Yleisradios, alustades toimetajana ja jõudes hiljem peatoimetajaks. Svenska Yle's kujunes temast hinnatud raadiojuht ning ta juhtis mitmeid populaarseid saateid, sealhulgas "Arla", "Idag", "Lördax" ja laiemalt tuntud "Liv i luren".

## Viited
Costantinella

***Costantinella*** on mürkliliste hulka kuuluv seente perekond.

## Liike
**[[Costantinella athrix]]*
**[[Costantinella micheneri]]*

## Välislingid
*
Mara Branković

:*Mitte segi ajada [[Maria Serbiast, Montferrat' markiis|Mara Brankovići, Montferrat' markiisi]] ega [[Olivera Lazarević|Despina Hatuniga]].*

**Mara Branković** (ka **Mara Despina Hatun**, **Amerissa**, **Sultana Maria** ja **Sultanina**; serbia keeles Мара Бранковић; u 1420 – 14. september 1487) oli serblannast Osmanite Riigi hatun. Ta oli üks Balkani poolsaare mõjukamatest Osmanite toetajatest ning 15. sajandi mõjukamatest naistest.

Tema vanemad olid Serbia despoot Đurađ Branković ja despotess Irene Kantakouzene. Mara abiellus Türgi sultani Murad II-ga ja sai sellega Mehmed Vallutaja kasuemaks. Hiljem oli Maras oma kasupoja valitsuse mõjukas nõunik. Ta oli Osmanite Riigi diplomaat Veneetsias ja Ungaris. Nii Veneetsia kui ka Ragusa saadikud küsisid talt tihti nõu.

Mara oli õigeusklik ning pooldas Osmanite Riigi ja Euroopa vaheliste konfliktide rahumeelset lahendamist. Kuigi ta oli Osmanite riigiaparaadis kõrgel kohal, jäi ta oma usule truuks. Ta mõjutas Konstantinoopoli patriarhide valimisi ning toetas Osmanite Riigi kristlikke kogukondi.

## Vaata ka
* Jefimija
* Printsess Milica Serbiast
* Angelina Serbiast
* Olivera Lazarević
* Jelena Balšić
* Jelena Anžujska
* Simonida
* Maria Angelina Doukaina Palaiologina

## Kirjandus
* 
*
Shanty

Shanty on angloameerika rahvalaululiik, mida esitatakse enamasti ilma instrumentaalse saateta vaheldumisi eeslaulja ja koori poolt mõne füüsiliselt raske või rutiinse töö ajal. Shanty laulutekstide sisuks on harilikult meremeeste elu. Shanty laule kasutati sageli purjelaevadel, eriti kaubalaevadel, meeskonnatöö ühisele pingutusele rütmi andmiseks ja üksluise töö juures igavuse peletamiseks. Oma olemuselt olidki need peamiselt töölaulud, mis meenutasid natuke Eesti regilaulu, kuid mille erinevus oli selles, et koor enamasti ei korranud eeslaulja teksti vaid vastas sellest erineva laulujoruga, mille lõpp oli rõhuline ja oli mõeldud meeskonna ühise pingutuse ajastamiseks. Shantyd olid vähem kasutusel sõjalaevadel, sest seal olid meeskonnad suuremad (pingutust nõudva töö jaotamine rohkemate kätepaaride vahel vähendas vajadust pingutuse täpse ajastamise järele), töö iseloom pidevam ja töö rütmi andis vajadusel pootsmani vile. Ka ei sobinud shantyde sageli lorilaululikult vulgaarne sisu kuigi hästi kokku sõjaväelise distsipliiniga, mistõttu sõjalaevadel oli sallitud vaid valik viisakamaid shantysid.

Shanty žanrile olid iseloomulikud paindlikud lüürilised vormid, mis praktikas pakkusid palju improvisatsiooni ja võimalust laulu vastavalt olukorrale pikendada või lühendada. Selle tunnusjooneks oli üleskutse ja vastus, mida esitasid solist ja ülejäänud koor. Shantyl on iseloomulik rütm, kus sageli jooksevad eeslaulja laul ja koori vastus otsapidi kokku. Eeslauljat, keda kutsuti shantymaniks, hinnati tema pikantse keele, lüürilise vaimukuse ja tugeva hääle eest. Shantysid lauldi reeglina ilma instrumentaalse saateta ja ajalooliselt lauldi neid pigem tööga seotud kui meelelahutuslikus kontekstis. Kuigi shantyd on enim levinud inglise keeles, on neid loodud või tõlgitud ka teistesse Euroopa keeltesse.

Shantysid võib liigitada selle töö järgi, mille tegemiseks konkreetne laul oli mõeldud. Nii olid näiteks eraldi shantyd ankru hiivamiseks, vee pumpamiseks, laeva haalamiseks, purjede heiskamiseks, purjede trimmimiseks jne. Shanty rütm ja pikkus olid kohandatud vastavalt konkreetse töö iseloomule.

Purjelaevanduse asendumine aurulaevandusega vähendas oluliselt shantyde populaarsust. Tööshantyde kõrval on siiski ka vabaajashantysid, mille eesmärk on puhtalt meelelahutuslik. Shantyde mõjutusi võib tänapäeval leida ka muudes muusikastiilides.

## Välislingid
*Sõnaveeb: Shanty