open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vaikse ookeani tulerõngas

**Vaikse ookeani tulerõngas** on Vaikset ookeani ümbritsev suure seismilise aktiivsusega vulkaaniline ala.

Tulerõnga vulkaanid on tekkinud subduktsioonivööndite kohale. Ka seismiline aktiivsus ehk maavärinad on otseselt seotud ühe laama teise alla sukeldumise ehk subdutseerumisega. Tulerõngas on ligikaudu 40 000&nbsp;km pikk.

## Vaata ka
*Vulkaan
*Vulkaanide loend
Riftivöönd

**Riftivöönd** on vöönd, mida mööda toimub riftistumine.

Eristatakse mandrilist riftivööndit ja ookeanilist riftivööndit.

## Vaata ka
*Ida-Aafrika riftivöönd
Anerahu

**Anerahu** on mitme Eesti väikesaare nimi:

***[[Anerahu mätas]]** on 0,2 hektari suurune väikesaar Abruka sadama juures
***[[Annerahu]]** ehk Anerahu on 1 hektari suurune väikesaar Vilsandi rahvuspargis Loonalaiu lõunatipu juures
***[[Hanerahu]]** ehk Anerahu on Väinameres asuv 1,2 hektari suurune Hiiumaa laid

## Vaata ka
*Hanerahu, väike liivasaareke Jausa lahes
*Langekare, mida mõnel kaardil on nimetatud Anerahuks
Kõlblus

**Kõlblus** on inimese kui ühiskondliku või kultuurilise subjekti sisemine käsk, kohustav hääl, südametunnistus.

Kõlbelisele käitumisele vastanduvad kõlvatused.
Speyeri protestatsioon

**Speyeri protestatsioon** oli avaldus, mille tegid protestantliku vähemuse esindajad 1529. aasta Speyeri riigipäeval Martin Lutheri ja tema seisukohtade kaitseks ning mis andis nime protestantismile. 
 
Speyeri protestatsiooni esitasid 19. aprillil 1529 Speyeri riigipäeval kuus vürsti ja  14 riigilinna: Saksimaa kuurvürst Johann, Brandenburgi markkrahv Georg, Braunschweig-Lüneburgi hertsogid Ernst ja Franz, Hesseni maakrahv Philipp I, Anhalt-Kötheni vürst Wolfgang; Strassburg, Augsburg, Ulm, Konstanz, Lindau, Memmingen, Kempten, Nördlingen, Heilbronn, Reutlingen, Isny, Sankt  Gallen, Weissenburg ja Windsheim. 
 
Reformimeelse vähemuse esindajana protesteerisid nad Martin Lutheri riigivande alla panemise ning tema kirjutiste keelustamise vastu ning nõudsid evangeelse usu takistamatut levitamist. Karl V esindaja keeldus protestatsiooni vastu võtmast, kuid seda levitati trükisena. Vürstide ja linnade esindajad andsid teksti hiljem keisrile üle. 

Kaheksa aastat varem, 1521. aasta Wormsi ediktiga oli Martin Luther ketseriks kuulutatud: keiser Karl V oli tahtnud teha lõpu katoliikliku enamuse ja evangeelse vähemuse vahelisele usulisele lahkhelile. Luterlik ketserlus ja sellest tekkinud usutüli ei sobinud tema poliitiliste plaanidega. 1526. aastal tühistasid Saksa protestantlikud vürstid Wormsi edikti, kasutades ära Karl V viibimist Itaalias. Nad kuulutasid Speyeri riigipäeval välja aadelliku usuvabaduse.

1529. aastal taastas Karl V Wormsi edikti, mis sai Speyeri protestatsiooni esitamise ajendiks.  
Protestatsiooni esitamisest saadik hakati uuendusliikumise liikmeid nimetama "protestantideks".
Aizkraukle

**Aizkraukle** () (saksa keeles *Ascheraden*) on linn Lätis Vidzemes. Linna süda asub Daugava paremal kaldal.

Linnaõigused sai Aizkraukle 1967. aastal. See on Aizkraukle piirkonna keskus. Aastani 2009 oli see Aizkraukle rajooni keskuseks.

Aizkraukle kohal on Daugava tõkestatud Pļaviņase hüdroelektrijaama tammiga. Linnas asub Aizkraukle raudteejaam.

## Ajalugu
10.–13. sajandini oli Aizkraukle üks Väina liivlaste keskustest, olles nende idapoolseim asula. Tänapäevase linna kõrval asuval Aizkraukle linnamäel paiknes poole hektari suuruse pindalaga Aizkraukle muinaslinnus koos väikese eeslinnuse ja nende kõrval asuva küla ja sadamakohaga. Läheduses asusid kaks kalmistut, kust väljakaevamistel on avastatud umbes 100 hauda.

Liivimaa ristisõja sündmustega seoses on Aizkrauklet korduvalt mainitud Henriku Liivimaa kroonikas. 1204. aastal osalesid Aizkraukle liivlased koos leedulaste ja Lielvārde liivlastega Riia kodanike karja röövimises. 1205. aastal põletati piiskop Alberti juhitud ristisõdijate Daugava-äärse sõjakäigu ajal maha Aizkraukle linnus, misjärel kohalikud liivlased piiskopiga rahu tegid, talle pantvange andsid ja ristiusku astuda lubasid. Järgmisel aastal ristis nad preester Daniel. Kroonika mainib nimepidi ka üht Aizkraukle ülikut – Viewaldi.

Hiljem rajasid ristisõdijad sinna Aizkraukle ordulinnuse, millest sai Aizkraukle komtuuride residents. Aastal 1229 toimus linnuse all lahing Markward von Bauerbachi juhitud orduvägede ja Vesthardi juhitud semgali rüüstajate vahel. 5. märtsil 1279 toimus sealses piirkonnas leedulaste võiduga lõppenud Aizkraukle lahing Liivi ordu vastu, milles hukkus ka maameister Ernst von Ratzeburg.

Tänapäevane asula tekkis aastal 1961 ja kandis alguses nime Pēteris Stučka ehitajate küla. Tegemist oli Pļaviņase hüdroelektrijaama tööliste asundusega. Linnaõigused sai asula aastal 1967. 1967–1991 kandis linn nime *Stučka*, Nõukogude Liidu riigitegelase ja Läti Kommunistliku Partei looja Pēteris Stučka mälestuseks.

## Kaitstavad objektid

Muinsusmälestistena on riikliku kaitse all Kalnaziedi linnamägi ja hiiepaik Kalnaziedi Ohvritamm. Regionaalse kaitse all on Aizkraukle katoliku kiriku orel.

Looduskaitse all on Aizkraukle (Sērene) hiidrahn ja veel 3 nimetut tamme.

## Elanike arv


* 4 528 (1970)
* 7 144 (1979)
* 10 062 (1989)
* 9 268 (2000)

* 7 897 (2011)
* 7 031 (2021)
* 7 090 (2025)


## Vaata ka
* Aizkraukle komtuur

## Viited

## Välislingid
Bauska

**Bauska** (saksa *Marienland* või *Bauske*, poola keeles *Bowsk*,  jidiši keeles בויסק, *Bojsk*) on linn Lätis Zemgales, Bauska piirkonna keskus.

Bauska kohal saab Mūsa ja Mēmele ühinemisel alguse Lielupe jõgi.

Linnas asub Bauska linnus. Iga aasta juulis toimub seal keskaegse muusika festival.

## Ajalugu
Bauska asub semgalite Upmale maakonna aladel. Bauskas asus Liivimaa ordu Bauska ordulinnus, mis rajati XV sajandil. Aastal 1445 asustas Heidenreich Vincke von Overberg Bauska ümbruskonda ligi 3000 sõjakäigult Novgorodi vastu kaasa toodud vadjalast, kellest kasvas hiljem välja kreevinite rahvarühm.

Linnus oli Bauska foogtide residentsiks. Aastal 1561 sai linnusest Gotthard Kettleri residents ning üks Kuramaa keskustest. Bauska sai linnaõigused 1609. aastal. Aastal 1640 oli linnas 1500 elanikku, neist kolmandik olid lätlased.

Hilisemal ajal asusid Bauskasse elama ka juudid. Aastal 1897 oli linnas 6544 elanikku, neist lätlasi 45,6%, juute oli 2745 ehk siis 42,0%, ja sakslasi 536 ehk siis 8,2%.

Teise maailmasõja ajal oli Bauska aastal 1944 mõnda aega rindelinn. Lahingutegevuse käigus hävis kolmandik Bauska vanalinnast.

Elanikke oli 2004. aastal 10 945.

Pilt:Bauskas rātsnams. Town hall of Bauska. December, 2011.jpg|Bauska raekoda
Pilt:Bauska, Rīgas iela - panoramio (3).jpg|Riia tänav
Pilt:Tautas nams-bibliotēka. Library. August, 2009 - panoramio.jpg|Rahvamaja ja raamatukogu hoone


## Viited

## Välislingid

*Bauska linna koduleht (*läti keeles*)
*Linna kaart
Jūrmala

**Jūrmala** [j'uurmala] () (tõlkes 'mererand') on linn Lätis Vidzemes Liivi lahe lõunakaldal Lielupe jõe ja mere vahelisel kitsal alal.

Linna on 1930. aastatel eesti keeles nimetatud ka nimedega **Riia-Ranna** ja **Riia Merirand** (vrd linna varasema lätikeelse nimega Rīgas Jūrmala ja saksakeelse nimega Rigascher Strand).

Linnal on 33 km katkematut liivaranda.

See on keskalluvusega linn (*republikas pilsēta*), Lätis suuruselt viies.

Linn moodustati mereäärsete kalurikülade-kuurortasulate ja kahe linna, Ķemeri ja Sloka liitmisel 1959. aastal.

Jūrmala linnaosad on Ķemeri, Jaunķemeri, Kūdra, Brankciems, Bražciems, Bāžciems, Kaugurciems, Sloka, Kauguri, Krastciems, Valteri, Druvciems, Vaivari, Asari, Melluži, Priedaine, Pumpuri, Jaundubulti, Dubulti, Majori, Dzintari, Bulduri, Stirnurags, Buļļuciems, Vārnukrogs ja Lielupe.

Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Jūrmala elanikest lätlasi 50,7%, venelasi 35,1%, valgevenelasi 3,9%, ukrainlasi 2,7%, poolakaid 1,7%, teistest rahvustest inimesi 4,9% ja rahvus teadmata 1,1%.

Linna jalgpalliklubid FK Jūrmala V.V ja FC Jūrmala mängivad riigi kõrgliigas. Jūrmala sõpruslinnade seas on ka kuulsad Läänemere kuurordid Pärnu ja Palanga.

Linna järgi on nime saanud siluri Adavere lademe Jūrmala kihistu.

## Sõpruslinnad
Jūrmalal on 10 sõpruslinna.
* Anadia, Portugal
* Eskilstuna, Rootsi
* Jakobstad, Soome
* Gävle, Rootsi
* Cabourg, Prantsusmaa
* Palanga, Leedu
* Pärnu, Eesti
* Kaasan, Venemaa
* Terracina, Itaalia
*Türkmenbaşy, Türkmenistan

## Pilte

Fail:Jurmala 2017 01.jpg
Fail:Jurmala 2017 05.jpg
Fail:Jūrmalas Dubultu evaņģēliski luteriskā baznīca 2021.jpg
Fail:Skolas Street in Jūrmala.jpg
Fail:Jūrmala 4.jpg
Fail:Ainažu jūrmala 13.jpg


## Viited

## Välislingid

*Linna koduleht
Grobiņa

**Grobiņa** () on linn Läti edelaosas Lõuna-Kuramaa piirkonnas. Linn asub Jelgava–Liepāja raudtee ääres.

## Ajalugu

Linna kohal asus skandinaavia päritolu rahva koloonia. Ühes sealsest kolmest muinaskalmest olid surnud maetud analoogselt Mälareni oru kalmetega; ülejäänud kaks olid Gotlandi asukad.

Skandinaavlaste kontrolli alla jäi piirkond kuni 9. sajandi keskpaigani. Seejärel tõusid kohalikud elanikud Rimberti Vita Ansgari kohaselt üles. Umbkaudu aastal 854 üritasid piirkonda alistada taanlased, ent edutult. Seejärel ründas neid alasid Rootsi kuningas Olof I, kel õnnestus vallutada 7000 kaitsjaga Söborgi linn, mida peetakse üldiselt Grobiņaks, seejärel suunduti aga 15 000 kaitsjaga Apulia (tänapäeval Apuolė peale). Rootsi arheoloogide Birger Nermani, Karl-Alfred Gustawssoni ja Hans Hanssoni väljakaevamised kinnitavad kroonikate tõepärasust.

Taas on seda asulat mainitud 1230. aastal (*Esestua*). Tänapäevast nimetust kujul *Grobin* kasutati esimest korda aastal 1253. Aastal 1560 ehitati sinna esimene kirik ja avati kool.

Seal asuvad Grobiņa ordulinnuse varemed. Keskajal oli see Grobiņa foogtkonna linnus, kus resideeris Grobiņa foogt. See ehitati 14. sajandil endisele kuralaste linnamäele. Aastal 1660 oli see ajutiselt Kuramaa hertsogi Jakob Kettleri residentsiks. Aastal 1664 valmis praegune kirikuhoone. Linnaõigused sai Grobiņa aastal 1695 Friedrich Kasimir Kettlerilt. Aastal 1710 laastas linna katk.

Aastal 1941 hävitas osa linnast Punaarmee suurtükituli, kannatada sai ka luteri kirik. 2009. aastani kuulus Liepāja rajooni. Aastatel 2009–2021 oli linn Grobiņa piirkonna keskus.

## Vaatamisväärsused

Grobiņa ordulinnus ja selle bastionid, linnamäel asuv Grobiņa luteri kirik, Grobiņa vanalinn, linnamägi ning Priediena muinaskalmed on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised.

Looduskaitse all on hobukastan aadressil Lielā iela 2, sanglepp aadressil Celtnieku iela 5, neli mändi Iļģi kalmistul, kaks saart Grobiņa vanal kalmistul, pärn ordulinnuse varemete juures, üheksa valgepööki linnamäel, harilik robiinia kõrgusega 16 m ja ümbermõõduga 2,44 m, hall nulg aadressil Lielā iela 52, punane tamm kõrgusega 15 m ja ümbermõõduga 2,43 m, mänd Kungu iela ääres kõrgusega 11 m, kaks mändi aadressil Atpūtas iela 4, mänd aadressil Atpūtas iela 30, mänd aadressil Atpūtas iela 32, mänd aadressil Atpūtas iela 34, viis mändi aadressil Atpūtas iela 13, jugapuu Kupši talu juures, mänd kõrgusega 25 m ja ümbermõõduga 2,57 m, mänd aadressil Liepu gatve 12, kaks mändi aadressil Zirgu iela 5, hobukastan aaderessil Dzirnavu iela 10, hobukastan Upeskrasti talu juures ja pärn aadressil M,Namiķa iela 17.


Grobiņas baptistu draudzes lūgšanu nams 1999.jpg|Baptistide palvemaja
Grobiņas luterāņu baznīca 2000.jpg|Luteri kirik
Grobiņas pilsētas dome 2000-06-11.jpg|Raekoda


## Viited

## Välislingid
* Grobiņa koduleht
Kadastik

**Kadastik** ehk **kadarik** on ulatuslik kadakapõõsastik.

## Eesti kadastikud

Eesti kadastikud koosnevad harilikust kadakast.

Neid leidub eriti Lääne-Eestis, näiteks väga tihe on see Kumari laiul. Põhilised kadaka kasvualad Eestis (75%) on Saare- ja Lääne maakonnas. Vähem ja hajusamalt esineb kadastikke Hiiumaal, Pärnumaal ja Harjumaal.

Eesti kadastikud on enamasti pool-looduslikud ehk pärandkooslused – reeglina on nad kokku puutunud inimtegevuse mõjuga. See võib olla ka üks põhjuseid, miks on siinsed kadastikud valdavalt põõsastikud. Kadakamets on Eestis erandlik nähtus, mida võib kohata vaid Nasval Hiiumaal.

Alates teisest maailmasõjast on Eesti looniidud suuresti kinni kasvanud. Karjatamise lakates on kadakad võimust võtnud ja varasemad liigirikkad kooslused on võsastunud.

## Vaata ka
*Kadastiku järv

## Viited
Looduse ühetaolisus

**Looduse ühetaolisus** (inglise keeles *uniformity of nature*) on hüpoteetiline olukord, mis seisneb selles, et mis tahes sündmus mis tahes ajal toimub mõne universaalse, eranditeta loodusseaduse avaldusena. 

Bertrand Russell märgib oma raamatus "The problems of philosophy", et loodusteaduse ülesanne on niisuguseid eranditeta loodusseadusi leida ja ta ongi avastanud seadusi, mille puhul erandeid pole leitud,  kuid küsimus on selles, kas meil on alust eeldada, et need ka tulevikus kehtivad.

Hiljem selguski, et näiteks Isaac Newtoni gravitatsiooniseadus ei kehti (kehtib ainult teatavatel tingimustel teatavas lähenduses). Üldrelatiivsusteooria annab mõningate juhtude jaoks hoopis teistsugused ennustused kui Newtoni teooria, ja need on ka kinnitust leidnud. Näiteks selgus, et Merkuuri orbiidi kõrvalekalded ennustatust tulenevad suurelt jaolt Newtoni gravitatsiooniseaduse ebaadekvaatsusest. 

Russell on ühetaolisuse eeldamisel ettevaatlik: "Jämedavõitu ühetaolisusootused kalduvad olema eksitavad. Mees, kes on kanapoega kogu tema eluaja jooksul iga päev toitnud, keerab tal lõpuks kaela kahekorra, näidates, et kanapoja puhul oleksid olnud kasulikumad rafineeritumad arusaamad ühetaolisusest."

Russell ei pea võimalikuks looduse ühetaolisuse kindlat teadmist, küll aga suure tõenäosusega teadmist. Sellise teadmise õigustamiseks kasutab ta induktsiooniprintsiipi. 

Ei ole ilmne, et loodusteadus saab toimida ainult juhul, kui loodus on kogu ulatuses ühetaoline. 

Karl Popperi järgi ei ole looduse ühetaolisust tarvis postuleerida, sest loodusseaduste formuleeringud on õigustamata oletused, mitte induktiivsete arutluste tulemused. 

## Vaata ka
*Ühetaolisusprintsiip
Induktsiooniprintsiip

**Induktsiooniprintsiip** (inglise *principle of induction*) on printsiip, millega induktsionistid õigustavad induktiivsete järelduste suurt tõenäosust. 

Printsiibi sõnastas Bertrand Russell raamatus  "*[[The problems of philosophy]]*" järgmisel kujul:

"a) Kui on leitud, et mingi asi teatavast liigist *A* on seotud mingi asjaga teatud teisest liigist *B* ning pole kunagi leitud, et ta oleks lahus liiki *B* kuuluvast asjast, siis mida suuremal arvul juhtudel on *A* ja *B* olnud seotud, siis seda suurem on tõenäosus, et nad on seotud uuel juhtumil, mille puhul nendest kahest ühe kohalolu on teada;

b) Samadel asjaoludel muudab piisav  hulk seotuse juhtumeid uue seotuse tõenäosuse peaaegu kindluseks ning paneb selle peaaegu piiramatult kindlusele lähenema."

Klassikalises näites räägitakse sellest, kuidas paljude mustade ronkade vaatlusest järeldatakse, et kõik rongad on mustad. Ülaltoodud sõnastuses ütleb räägib induktsiooniprintsiip ainult seda, et iga tulevikus vaadeldav ronk osutub mustaks. Russell sõnastab siiski induktsiooniprintsiibi ka selle kohta, et kõik rongad on mustad. 

Ülaltoodud sõnastuse puhul tekib järgmine probleem. Kui *A* on 'ronk' ja *B* on must, siis tuleb formuleeringu a) järgi välja, et iga vastleitud must asi on väga tõenäoliselt ronk, mis ilmselt ei ole tõsi. Nähtavasti aitab see, kui sõnastada selle formuleeringu a) lõpp ümber nii:  "et nad on seotud uuel juhtumil, mille puhul *A*  kohalolu ei ole teada". 

Enamik induktsionismi pooldajad peavad seda printsiipi fundamentaalseks, hädavajalikuks ja ilmseks. 

Karl Popper on induktsiooniprintsiipi ägedalt rünnanud, väites, et selle õigustus viib kas vigase ringi või lõputu regressini või siis on aprioorne, taandudes pimedale usule. 

Russell möönis induktsiooniprintsiibi empiirilise õigustamise võimatust ning leidis, et see tuleb omaks võtta aprioorselt, sest muidu on teaduse tegemine võimatu ja igasugused ootused tuleviku suhtes õigustamatud: "Teaduse üldised printsiibid, nagu näiteks usk seaduste universaalsesse valitsemisse ning usk, et igal sündmusel peab olema põhjus, on sama täielikult sõltuvad induktsiooniprintsiibist nagu meie argielu uskumused."  

Eestis on induktsiooniprintsiipi uurinud Jüri Eintalu.

## Vaata ka
* Ronkade paradoks
* Matemaatilise induktsiooni printsiip

## Kirjandus

* Bertrand Russell. *The Problems of Philosophy*, Oxford University Press 2001.
Zürichi järv

**Zürichi järv** asub Euroopas Šveitsis.

Tema pindala on 90 ruutkilomeetrit, suurim sügavus 143 meetrit. Veetase 406 meetrit üle merepinna. Läbi järve voolab Limmati jõgi, selle väljumiskohas asub Zürichi linn.
Salamína saar

**Salamína** (kreeka *Σαλαμίνα*, rööpnimi **Koúlouri** (*Κούλουρη*); vanakreeka **Salamis**) on Kreekale kuuluv saar Egeuse meres, üks Saroni saartest. 

Saare pindala on 95 km².

Lõunast, idast ja edelast külgneb Salamína Saroni lahega, põhjas aga Elefsína lahega. Kirdes lahutab teda mandrist Salamína väin, läänes, Mégara lähedal on teine kitsas väin – Mégara väin. 

Saare keskasula on Salamína.
Kulutus

**Kulutus** ehk **kulumine** ehk **denudatsioon** on protsesside kogum, mis väljendub Maa reljeefi tasandumises.

Kulutus toimub eksogeensete protsesside tagajärjel. Kulutus on laiem mõiste kui erosioon, ehkki neid peetakse tihti sünonüümideks. Kulutus hõlmab peale erosiooni ka Maa gravitatsioonijõu toimel materjali merepinnale lähemale transportimist.

Denudatsiooni põhjustavad põhiliselt vesi ja tuul. Vesi võib esineda erineval kujul: vooluvesi, vihmavesi, liustikud, merelained jne. Kui ei oleks denudatsiooni tasakaalustavaid tegureid, oleks maapind ilma reljeefi iseärasusteta tasandik. Denudatsiooni tasakaalustavad põhiliselt maakoore isostaatilised liikumised ning vulkaanilised nähtused. Jõed on peamised setete kandjad. Näiteks Mississippi jõgi kannab aastas Mehhiko lahte umbes 500 miljonit tonni setteid.

## Vaata ka
*Erosioon
Salamína

**Salamína** on linn Kreekas Salamína saarel Salamína lahe kirderannikul.

## Vaata ka
*Salamína saar
*Salamína väin
Daugavpils

**Daugavpils** () (ka *Väinalinn*; latgali *Daugpiļs*, saksa *Dünaburg*, valgevene *Дзьвінск*) on linn Lätis Väina jõe keskjooksul. Ta on Latgale ajalooline keskus. Asub 25 km kaugusel Leedu piirist ja 35 km kaugusel Valgevene piirist. Daugavpils on Läti kõige lõunapoolsem linn.

Daugavpils on 1. järgu haldusüksus – keskalluvusega linn (*republikas pilsēta*). Daugavpilsi linnapea on alates 1. juulist 2021 Andrejs Elksniņš.

Linna eestikeelne nimi Väinalinn on kirjakeelne tõlkenimi, mis esines 1930. aastatel avaldatud sõnaraamatutes. Varem on eesti keeles linna tuntud saksakeelse nimega (Dünaburg) või selle mugandustega: **Düünaburi**, **Dünaburi**.

## Rahvastik
Linna elanikest olid 2011. aastal 53,6% venelased, 19,8% lätlased ja 14,2% poolakad.

## Sport
Daugavpilsi edukamad jalgpalliklubid on FC Daugava ja Dinaburg FC.

## Daugavpilsi linnaosad
Järgmised Daugavpilsi linnaosad Daugava lõunakaldal ehk Sēlijas:
* Grīva
* Judovka
* Kalkūni
* Liginiški
* Nīderkūni
Jõe põhjakaldal ehk Latgales asuvad järgmised linnaosad:

## Ajalugu
Liivimaa ordu Dünaburgi komtuurkonna esimene komtuur on teada umbes 1245. aastast, kuid seejärel hävitati linnus peagi leedulaste poolt. Millal komtuurid uuesti ametisse asusid, pole täpselt teada, järgmine neist on teada alles 1387. aastast. Viimane Dünaburgi komtuur lahkus ametist 1559. aastal, mil linnus anti üle Poola vägedele.

Dünaburgi komtuur oli üks olulisemaid ordukäsknikke ja kuulus tihti kõrgeimasse ordunõukokku. Komtuuri tähtsus oli tingitud Dünaburgi ordulinnuse asukohast, teel Pihkva vürstiriigist Leedu suurvürstiriiki.

Rzeczpospolitasse kuulumise ajal sai Dünaburg (Daugavpils) 1582. aastal linnaõiguse. Aastatel 1656–1667 oli Vene vallutuste aegu linna ametlik nimi Borissoglebsk. Pärast 17. sajandi Rootsi-Poola sõdasid jäi linn Rzeczpospolita koosseisu Liivimaa vojevoodkonnas.

Pärast Latgale liitmist Esimesel Poola jagamisel 1772. aastal Venemaa keisririigiga liideti Dünaburg Pihkva kubermanguga, 1802. aastast aga Vitebski kubermanguga, mille koosseisus nimetati linn kubermangulinnaks, mis aastatel 1893–1920 kandis ametlikku venekeelset nime Dvinsk.

Aastal 1810 alustati sinna Daugavpilsi kindluse rajamist, mille alla jäi endine vanalinn ja mis moodustab praegu Cietoksnise (eesti keeles Kindluse) linnaosa. Uus (tänapäeva linnakeskus rajati ülesvoolu Jaunā Forštate (eesti keeles Uue Eeslinna) eeslinna asemele.

Aastatel 1852–1862 rajati laiarööpmeline Peterburi–Varssavi raudtee. Raudtee pikkus oli koos haruliinidega 1280 km. Raudtee trass kulges läbi Gattšina, Luga, Pihkva, Ostrovi, Põtalovo, Režitsa, Dünaburgi, Vilno, Landvarovo, Grodno ja Białystoki.

Linnas sündis 1903. aastal hilisem ameerika kunstnik Mark Rothko.

## Vaata ka
* Daugavpilsi ülikool
* Dünaburgi komtuur
* Riia–Daugavpilsi raudtee
* 18. novembra iela
* Trammiliiklus Daugavpilsis
* Kirikumägi, Daugavpilsi Borisi ja Glebi katedraal

## Viited

## Välislingid

* Daugavpils.lv
* Venekeelne uudisteportaal
Turaida

**Turaida** (liivi *Toreida, Toraid*, oletatavalt 'Taara aed', saksa *Treyden* või *Treiden*) on endine asula Sigulda linna territooriumil (Koiva paremal kaldal) Lätis.

Territooriumile on loodud Turaida muuseum-kaitseala, kus paiknevad Turaida luteri kirik, Turaida Roosi haud, Turaida skulptuuride park, Kirikumägi, Turaida mõis ning Turaida linnus.

## Vaata ka
*Turaida piiskopilinnus
*Turaida lahing
*Turaida vaherahu
*Turaida stiftifoogtide loend
*Turaida-Lēdurga kihelkond

## Välislingid
*http://www.turaida-muzejs.lv/
Krimulda

**Krimulda** (saksa keeles *Kremon* või *Cremon*) on endine küla Sigulda linna piires Koiva paremal kaldal.

Krimuldas asuvad Riia peapiiskopile kuulunud Krimulda piiskopilinnuse varemed (varemeis 1630-ndaist) ning Krimulda mõisa rajatud sanatoorium. Ordulinnuse kohal või Suvorovi mäel asus 13. sajandi alguseni Koiva liivlaste Krimulda muinaslinnus.

Krimuldal on köisraudteeühendus Koiva vastaskaldal asuva Sigulda kesklinnaga.

Krimulda kirik on teada aastast 1205 ja see on Läti vanim kirik. Kirik ise asub Krimulda keskusest mitu kilomeetrit eemal ja jääb Krimulda piirkonna alale.

Krimuldas asus keskajal Riia peapiiskopkonna toomkapiitli residents.


Krimulda piiskopilinnuse varemed 02.JPG|Krimulda piiskopilinnus
Krimulda.JPG|Krimulda mõisa peahoone
Krimulda mõisa park 02.JPG|Krimulda mõisa park
Krimulda ja Sigulda vaheline köisraudtee.jpg|Krimulda ja Sigulda vaheline köisraudtee
Krimulda Evangelic Lutheran Church 01.JPG|Krimulda kirik


## Vaata ka
*Krimulda muinaslinnus
*Krimulda piiskopilinnus
*Krimulda kihelkond

## Viited

## Välislingid

*Krimulda sanatoorium
*Krimulda ajaloolisest südamest
Vasalemma jõgi

**Vasalemma jõgi** (ka *Tekme jõgi, Tekma jõgi*) on jõgi Eestis Harjumaal. Jõgi kuulub Harju alamvesikonda. Selle keskkonnaregistri kood on VEE1099200.

Jõgi algab Raplamaalt Lümandu küla maadelt (Lümandu allikad), voolab läbi Saue valla lõunatipu, läbi Lääne-Harju valla ning suubub Pakri lahte. Suue on Madise ja Laoküla vahel. Teel läbib Kernu paisjärve ja Töökmanni järve. Jõge nimetatakse ülemjooksul ka Lümandu jõeks ja keskjooksul ka Ruila jõeks.

Varem läbis jõgi ka Ruila paisjärve, kuid see kaotati 2024. aastal, et luua kaladele paremad tingimused rändeks ja kudemiseks.

Parempoolsed lisajõed on Kanarbiku kraav, Ohtu peakraav, Maeru oja, Kloogajärve oja.
Vasakpoolsed lisajõed on Haiba oja, Munalaskme oja, Pagula kraav, Metsapere peakraav.
Suuremad neist on Munalaskme oja ja Maeru oja.

Jõe pikkus on 50,4 km, jõgikonna pindala on 395,6 km², veepinna absoluutne kõrgus jõe lähtel on 50,0 m. Jõgi on avalik veekogu.

## Piirangud
Kalapüügieeskiri keelab Vasalemma jões kalapüügi Vanaveski paisust suudmeni aasta läbi, välja arvatud silmupüük silmutorbikuga ning vähipüük vähimõrra ja vähinataga. Aasta läbi on keelatud püük suudmele lähemal kui 1000 m. 1. septembrist kuni 31 oktoobrini on keelatud püük suudmele lähemal kui 1500 m. 2019. aastast alates on lisaks keelatud kalapüük tähtajaliselt, 1. septembrist 31.jaanuarini Munalaskme oja suudmest Vanaveski paisuni.

## Looduskaitse
Vasalemma jõe hea hüdromorfoloogilise kvaliteedi tõttu on seal välja kujunenud väärtuslik jõeelustik. Sellepärast on jõe alamjooks (suudmest kuni Kloogajärve oja suudmeni (9 km)) nimetatud Natura 2000 alaks (Vasalemma loodusala). Peaasjalikult kaitstakse seal jõge kui elupaika (EL Loodusdirektiivi tüüp 3260) ja selles elavaid loomi: kaladest esineb jõesilmu, lõhet, võldast ja hinki, veeselgrootutest rohe-vesihobu ja paksukojalist jõekarpi, imetajatest saarmast. Jões elavatest looduskaitsealustest liikidest leiab seal võldast ja hinki (III kategooria) ja paksukojalist jõekarpi (II kategooria). Jõe lähte piirkonnas asub Lümandu maastikukaitseala. Klooga raba lähistel on jõel Urba hüdromeetriajaam.

## Taristu
Jõel asuvad Töökmani sild ja Vasalemma sild. 1939. aastal ehitati Vasalemma raudteejaamast haruraudtee Murru vangla juurde, mis kulges üle Vasalemma jõe.

## Vasalemma jõe lisajõed

*Sulgudes lisajõe järk – suubumine vasakult (v) või paremalt (p) – lisajõe suudme kaugus peajõe suudmest.*
* Kanarbiku kraav (I - p - 46,8 km),
* Haiba oja (I - v - 38,7 km),
* Ohtu peakraav (I - p - 26,8 km),
* Munalaskme oja (I - v - 19,6 km),
** Hingu oja (II - p - 6,7 km),
** Aude oja (II - v - 2,2 km),
* Pagula kraav (I - v - 0,2 km),
** Sõerukraav (II - v - 19 km),
* Metsapere peakraav (I - v - 16,6 km),
* Maeru oja (I - p - 12,7 km),
** Lehola oja (II - p - 4,4 km),
** Vaesteristi oja (II - v - 2,5 km),
* Kloogajärve oja (I - p - 9 km).
* Nirgoja

## Vaata ka
* Paldiski–Padise tee
* Põllküla–Madise tee

## Viited

## Välislingid
*
Latgale

**Latgale** (latgali keeles *Latgola*) on Läti ajalooline ja etnograafiline piirkond riigi idaosas. 

## Ajalugu
Muinasaegne latgalite asuala jäi liivlaste ja seelide aladest itta, ulatudes Velikaja jõeni. Latgalite läänepoolne asuala jagunes 13. sajandi alguses teadaolevalt Tālava ja Adzele maa(konda)de (läti keeles *zemes*) ning Koknese (koos seelide ja idaslaavlastega)  ja Jersika vürstiriikide vahel. Tālava, Adzele, Koknese ja umbes pool Jersikast asusid praeguse Vidzeme alal.

Tänapäevane Latgale hõlmab Vana-Liivimaa Aiviekste-Pededze ja Daugava jõest idas asuva ala, mis pärast 17. sajandi Rootsi-Poola sõdasid jäi Rzeczpospolita koosseisu, Liivimaa vojevoodkonnana. 

Esimese Poola jagamise tagajärjel 1772. aastal läks Latgale, kunagile Poola Liivimaa vojevoodkond, Dvinski provintsina  Venemaa keisririigi, algselt Pihkva kubermangu ja hiljem Vitebski kubermangu koosseisu. Vitebski kubermangu koosseisus olid Latgale alad 1777. aastast jaotatud maakondadesse Dvinski (Daugavpilsi) (*Двинский (Даугавпилсский)*), Rēzekne (*Режицкий (Резекненский)*) ja  Ludza (*Люцинский (Лудзенский)*) maakonnad. Kuna alad asusid väljaspool Balti erikorraga Läänemere kubermangude territooriumi, kasutati haldusüksuste kohta Venemaa sisekubermangudega analoogselt nimetust *ujezd* ehk maakond.

Latgales räägitakse läti keelest mõnevõrra erinevat latgali keelt. Poola võimu ajal toimunud vastureformatsiooni tulemusena valitseb seal katoliku usk. Latgale on ka vene õigeusu vanausuliste asumispiirkond Lätis.

Suuremateks keskusteks on Daugavpils (*Daugpiļs*) ja Rēzekne (*Rēzne*).
;Ajaloolised Latgale linnad
*Balvi (saksa  *Bolwen*)
*Daugavpils (saksa *Dünaburg*)
*Krāslava (saksa *Kraslau*)
*Ludza (saksa *Ludsen*)
*Rēzekne (saksa *Rositten*)
*Varakļāni (saksa *Warkelen*)
*Viļaka (saksa *Marienhausen*)
*Viļāni (saksa *Welonen*)
*Zilupe (saksa *Rosenau*)

Sellele piirkonnale on iseloomulik põllumajanduse suur osatähtsus majanduses, eakate suur osakaal (noored on asunud Riiga) ning keskmisest väiksem lätlaste osakaal rahvastikus.

Latgale oli kuni 1918. aastani võrreldes teiste Läti aladega mahajäänum piirkond. Liivimaa ja Kuramaa kubermangust eristas teda madalam kirjaoskuse tase – maakonniti 47–53% Liivimaa 93–96% ja Kuramaa 85–92% vastu. Pärisorjus kaotati Latgales alles 1861 (Kuramaal 1817, Liivimaal 1819). Pärast Läti Vabariigi loomist tekkisid tingimused arengu ühtlustamiseks.

## Vaata ka
*Kurzeme
*Zemgale
*Vidzeme
*Sēlija

## Välislingid
*Latgale koduleht (*latgali keeles*)
Strenči

**Strenči** (saksa keeles *Stackeln*) on linn Lätis Vidzemes Valmiera piirkonnas. Asub Koiva jõe ääres. 

Uuel linnakalmistul asub mälestusmärk Teises maailmasõjas hukkunud Nõukogude sõdurite ühishaual.

## Kaitstavad objektid

Strenči haigla direktori maja on kultuurimälestisena regionaalse kaitse all.

Linna põhjaosa asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal, lõunaosa Ziemeļgauja kaitstaval maastikul. Looduskaitse all on harilik ebatsuuga on Dravase tamm ja Strenči Suur mand.

## Ajalugu

Strenči kohale tekkis asustus XVII sajandil, mil avati Peterburi–Riia postimaantee. Aastal 1889 avati Riia ja Pihkva vahelisel raudteel Stackelni raudteejaam, tänapäevane Strenči raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil. Aastal 1905 sai Strenčist alev. Aastal 1899 hakati Liivimaa rüütelkonna eestvedamisel raudtee ja maantee vahelisele metsasele alale ehitama Liivimaa kubermangu psühhoneuroloogiahaiglat, mis valmides (1907) oli üks oma aja moodsamaid. Ka luteri kirik valmis 1907. aastal.

Eesti vabadussõja ajal toimusid alevi all ägedad lahingud Eesti soomusronglaste ja Punaarmee sõdurite vahel. Strenči lähedal asub seal langenud Eesti soomusrongide divisjoni ülemale kapten Anton Irvele püstitatud mälestusmärk.

Linn 1928. aastast. 1941. aastal hukkasid Nõukogude repressiivorganid sarnaselt Kuressaare massimõrvaga ilma õigusliku aluseta 24 linna elanikku. 1943. aastal hukkasid Saksa okupatsioonivõimud kõik psühhoneuroloogiahaigla patsiendid. 1949. aastast küüditati 20 linna elanikku. 2009. aastani kuulus Valka rajooni. Aastatel 2009–2021 oli linn Strenči piirkonna keskus.

## Elanikkond


* 800 (1913)
* 1763 (1935)
* 2840 (1959)
* 2499 (1970)
* 2666 (1979)

* 2388 (1989)
* 1751 (2000)
* 1397 (2011)
* 963 (2021)
* 1029 (2025)



Strenči, slimnīcas dūmenis ar ūdenstvertni 2000-08-05.jpg|Psühhoneuroloogiahaigla
Koiva Strenčis, 2014-1.jpg|Koiva jõgi linna all
Strenču baznīca 2000-08-05.jpg|Luteri kirik
Anton Irv.jpg|Anton Irve mälestussammas

## Viited

## Välislingid

* Linna tutvustav veebisait
Seda

**Seda** () (eesti keeles ka **Säde**) on linn Lätis Valmiera piirkonnas. Linn asub soisel maastikul, asudes 50–55 meetrit üle merepinna. Seda asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.

Seda on turbatootmislinn. Enamik linnast on planeeritud ja ehitatud stalinistlikus stiilis ning kujutab endast arhitektuurilist tervikut, mis on Lätis ainulaadne. Linn sarnaneb Kohtla-Järve Sompa linnaosaga.

Turbavabrik rajati sinna aastal 1953 ja linnak selle juurde aastal 1954. Aastal 1961 sai Sedast alev. Linn aastast 1991. Aastani 2009 kuulus Valka rajooni. Samal aastal olid 63,6% linna elanikest venelased, 18,2% – lätlased, 10,4% aga valgevenelased.

Linna lähistel asub Seda raudteepeatus.

Linnast põhjas laiub enam kui 7000 hektaril Seda soo. Linn jääb Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealale.
## Elanikkond


* 2271 (1959)
* 2285 (1970)
* 2322 (1979)
* 2279 (1989)

* 1830 (2000)
* 1347 (2011)
* 1098 (2021)
* 1187 (2025)


## Galerii

Sedas pareizticīgo baznīca 2004-10-09.jpg|Õigeusu kirik
Seda, Latvia 01.jpg|Koolimaja
Seda, Latvia 02.jpg|Kultuurimaja
Seda, Latvia 07.jpg|Stalinistlikus stiilis majad


## Viited

## Välislingid

*Dokumentaalfilm linna kohta (*läti keeles*)
Vangaži

**Vangaži** () on linn Lätis Ropaži piirkonnas.

Linna lääneosa jääb Garkalne metsade kaitsealale.

## Ajalugu

Vangaži mõisat (*Vangasch*) on esmamainitud 17. sajandil. Tol ajajärgul eksisteerisid Allaži kihelkond ja Vangaži kihelkond ühtse Allaži-Vangaži kihelkonnana (*Allasch-Wangasch*). Aastail 1780–1789 ehitati Vangažisse oma kirik.

Aastal 1816 avati mõisa juures vaske töötlev manufaktuur. Aastal 1914 ehitati selle asemele paberivabrik. Aastal 1889 hakkasid Valga–Riia raudteel tänapäeva Vangaži raudteejaamas peatuma rongid. Raudteejaama juures hakkas tegutsema klaasitööstus.

Aastal 1935 valmis Vangaži kiriku uus hoone. Aastal 1955 hakati Vangaži juures kaevandama kruusa ja liiva. Aastal 1957 hakkas sealsete karjääride toodangut kasutama lähedalasuv Garkalne raudbetoonelementide tehas. Tehase juurde tekkis Oktoobri küla (*Oktobra ciemats*) nime kandev töölisasula, mis ühendati hiljem Vangažiga. Linn aastast 1991. 2009. aastani asus Riia rajoonis ja 2021. aastani Inčukalnsi piirkonnas.

## Elanike arv


* 2700 (1970)
* 3363 (1979)
* 4366 (1989)
* 4172 (2000)

* 3602 (2011)
* 3278 (2021)
* 3467 (2025)



Vangažu baznīca 2000-12-10.jpg|Vangaži kirik
Bm04137am.jpg|Vaade Vangažile, 1790
BM09004Am.jpg|Vangaži (saksa keeles *Wangasch*) kirik, 1801. Johann Christoph Brotze


## Viited

## Välislingid

*Linna koduleht
Mazsalaca

**Mazsalaca** () (ka *Väike-Salatsi*, saksa keeles *Salisburg*, liivi keeles *Piški Salats*) on linn Lätis Valmiera piirkonnas.

## Kaitstavad objektid

Looduskaitse all on kaks tamme, pappel, künnapuu ümbermõõduga 5,2 meetrit,  Valtenbergi mõisapargi palsamnulg ümbermõõduga 2,03 meetrit, Valtenbergi tamm ümbermõõduga 4,85 meetrit ja Parka iela allee pärn ja Parka iela allee. Linna lääneosa jääb Salatsi oru loodusparki.

Riikliku tähtsusega muinsusmälestistest asuvad  linnas Valtenbergi mõisakompleks, lisaks peahoonele veel ait, tall, park ja pargipaviljon. Ka Väike-Salatsi kiriku altar ja kiriku orel on riikliku kaitse all olevad kultuurimälestised.

## Ajalugu

Muinasajal kuulus piirkond liivlaste Metsapoole maakonda. Linna lähedal asus liivlaste Mazsalaca muinaslinnus. Aastal 1528 rajati Valtenbergi mõis, aastal 1533 on esimest korda kirjalikult mainitud sealset kirikut. Aastal 1697 uuendati kuningas Karl XI käsul kirikut, aga aastal 1890 ehitati selle asemele uus.

Asula hakkas arenema aastal 1861, mil toonane Mazsalaca mõisa omanik Arnold Julius von Vietinghoff (1833–1918), 1887. aastast Vietinghoff-Riesch, lubas sellele alale maju ehitada, ka valmis umbkaudu tollasel ajal esimene üle Salatsi jõe viiv sild. Aastaks 1918 oli Mazsalacast saanud 1100 elanikuga alev. Linn aastast 1928. 2009. aastani kuulus Valmiera rajooni.

Linna läbis varem laiarööpmeline Tallinn–Pärnu–Mõisaküla–Riia raudteeliin. Mazsalaca raudteejaamani liiklesid reisirongid 1990. aastate keskpaigani, amortiseerunud raudtee likvideeriti 2005. aastal. Aastail 2009–2021 asus seal Mazsalaca piirkonna keskus.

## Elanikkond


* 214 (1881)
* 860 (1914)
* 906 (1920)
* 1492 (1935)
* 2158 (1959)
* 2354 (1970)

* 2170 (1979)
* 2105 (1989)
* 1726 (2000)
* 1301 (2011)
* 1080 (2021)
* 1143 (2025)


## Vaata ka
* Väike-Salatsi vasallilinnus
* Liivimaa kubermangu Volmari kreisi Mazsalaca kihelkond

## Viited

## Välislingid
Ruhja

**Ruhja** () (läti keeles *Rūjiena*, saksa keeles *Rujen*) on linn Põhja-Lätis Valmiera piirkonnas. Ruhja on Läti kõige põhjapoolsem linn. See asub Ruhja jõe ääres.

Linnas eristatakse järgmisi linnaosi: Augšpilsēta, Baznīca, Centrs, Kalnkrogs, Pārupe ja Terneja.

## Kaitsealused objektid

Linnas kasvab kaks looduskaitsealust põlispuud – üks tamm ja Ruhja mõisa haab ümbermõõduga 5,89 meetrit.

Ruhja ordulinnuse varemed on riikliku kaitse all. Samuti on kaitse all Ruhja kirik ja selle piirdemüür, mälestusmärk Ruhja vabastamisele, mälestusmärk "Sējējs" ("Külvaja") Arturs Alberingsile ja Jānis Skujiņši mälestussammas "Madona Orans". Regionaalse kaitse all on kunstnik A. Alkšņise elupaik aadressil Rīgas iela 11a ja Ruhja linnavalitsuse maja aadressil Raiņa iela 3. Kohaliku kaitse all on elamu (endine haigla) aadressil Valdemāra iela 26.

## Ajalugu

Ruhja linna tänapäevases piirides asus Liivi ordu Ruhja ordulinnus. Liivi sõja eel sai sellest üürikeseks ajaks Ruhja komtuurkonna keskus.

Ruhja oli Riia kubermangu ja Volmari kreisi Rūjiena ehk Ruhja kihelkonna keskus Lätimaal. Pärisorjuse likvideerimisel kujunes asula aleviks. Aastal 1800 hakkas Ruhjat läbima Tallinna–Pärnu–Riia postimaantee uus trass, seal oli ka hobupostijaam.

Asulat läbis varem kitsarööpmeline Valga–Ruhja–Pärnu raudtee. Raudtee ümberehitamisel laiarööpmeliseks (Tallinna–Pärnu–Mõisaküla–Riia liin) viidi Ruhja raudteejaam linnast tunduvalt eemale. Ruhjani liiklesid reisirongid 1990. aastate keskpaigani, amortiseerunud raudtee likvideeriti 2005. aastal.

Linnaõigused sai aastal 1920. 1949–1959 oli Ruhja rajooni keskus. 2009. aastani kuulus linn Valmiera rajooni. Aastatel 2009–2021 oli see Ruhja piirkonna keskus.

## Elanikkond


* 1709 (1881)
* 2946 (1897)
* 4830 (1925)
* 4337 (1935)
* 4001 (1943)
* 3507 (1959)

* 3804 (1979)
* 3987 (1989)
* 3849 (1997)
* 3342 (2011)
* 2952 (2021)
* 2651 (2025)



Pilt:Ruhja linnavalitsus.JPG|Ruhja linnavalitsus
Pilt:Ruhja luteriusu kirik.JPG|Ruhja luteriusu kirik
Pilt:Ruhja Keskkool.JPG|Ruhja Keskkool
Pilt:Ruhja jõgi.JPG|Ruhja jõgi Ruhja linnas


## Vaata ka
* Ruhja komtuur

## Viited

## Välislingid

* Ruhja koduleht
Vidzeme

**Vidzeme** (liivi keeles *Vidumō*; eesti keeles ka *Läti Liivimaa*) on ajalooline piirkond Lätis. Vidzeme hõlmab neid alasid Läti kesk- ja põhjaosas, mis 17. sajandil kuulusid Rootsile ning hiljem Liivimaa kubermangu. 

Varem tähendas Vidzeme ka Liivimaad või Liivimaa kubermangu tervikuna. Vana-Liivimaa kohta kasutatakse sõna *Livonija*. "Vidzeme" põhitähendus läti keeles on "keskmaa".

Vidzeme suurim linn on Riia.

## Vaata ka
*Kurzeme
*Latgale
*Zemgale
*Sēlija

## Viited
Vasalemma

**Vasalemma** on alevik Eestis Harju maakonnas Lääne-Harju vallas. Ta asub umbes 38 km Tallinnast edelas.

Aastatel 1992–2017 oli Vasalemma samanimelise valla keskus.

## Ajalugu

Vasalemmat on esimest korda mainitud 1241. aastal Taani hindamisraamatus.

1825. aastal asutati Vasalemma mõis (saksa keeles *Wassalem*), mille pilkupüüdvat uusgooti stiilis peahoonet (valmis 1894) kasutab nüüd kohalik kool (praegu Vasalemma Põhikool).

Mõisast kolme kilomeetri jagu kirdes asuv Vasalemma alevik kujunes välja suvituskohana, kuhu hakati suvilakrunte välja andma. Seal asub ka 1917. aastal avatud Vasalemma raudteejaam, mis rajati seoses 1904–1905 ehitatud Keila–Haapsalu raudteega. Tänapäeval on raudtee säilitatud kuni Turbani. Liinil toimub elektrirongiühendus Tallinnaga.

## Vaata ka
*Vasalemma karjääri tee
*Vasalemma jaama tee
*Vasalemma marmor

## Viited
Rahumäe raudteepeatus

**Rahumäe raudteepeatus** on raudteepeatus Tallinnas Nõmme linnaosas Rahumäe asumis. Asub laiarööpmelise Tallinna–Keila raudtee ääres, 6,8 km kaugusel Balti jaamast. Peatus jääb Järve ja Nõmme raudteepeatuse vahele. Järve suunal asub Rahumäe viadukt. Ümberistumisvõimalused on Rahumäe teel (bussipeatus Rahumäe) liinibussil 23 (Kadaka–Bussijaam). Pärnu maanteel (bussipeatus Rahumäe) liinibussile 36 (Väike-Õismäe – Viru). Ning 45 (Väike Öismäe-Ülemiste (Kaubajaama) )

Kaheteelise raudtee ääres on kaks perrooni, pikkusega 146 meetrit. Peatuses peatuvad Elroni Tallinnast Keilasse, Paldiskisse, Riisiperre ja Klooga-Randa sõitvad elektrirongid. Piletihinnalt kuulub peatus I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta.
## Ajalugu
Raudteepeatus avati 1926. Algselt oli jaamahooneks ümber ehitatud kaubavagun. Praegune põlevkivituhktellistest hoone ehitati 1930. aastal ning vana jaamahoone (kaubavagun) transporditi Kivimäe raudteepeatusse. 1932. aastal avati jaamahoones postiagentuur. Piletimüük lõpetati jaamas 1998. aasta kevadel. Autode ülesõit Rahumäe jaamas suleti 1970. aastate teisel poolel.

Kaua tühjana seisnud Rahumäe jaamahoone on praegu kasutusel puuetega laste mängu- ja vabaajakeskusena kandes ametlikku nime Nõmme Vaba Aja Keskuse Mängujaam.

Ajalooliselt asus samanimeline peatus (teise nimega Kalmistu) ka Liiva – Nõmme-Väikse kitsarööpmelise raudteelõigu ääres.

## Vaata ka
* Rahumäe jaamahoone
* Eesti raudteetransport

## Viited

## Välislingid

* Jaamahoone kultuurimälestiste riiklikus registris 
* Infot peatuse kohta; fotod (*[[vene keel]]es*)
* RAHUMÄE; Eesti Raudteeajaloo Selts
Leedu Sotsiaaldemokraatlik Partei

**Leedu Sotsiaaldemokraatlik Partei** (leedu keeles *Lietuvos socialdemokrat&#371; partija*, lühend LSDP) on vasaktsentristlik Leedu erakond. Partei loomise ajaks loetakse 1896. aastat.

Alates 5. maist 2025 on partei esimees Gintautas Paluckas. 29. maist 2021 kuni 5. maini 2025 oli partei eesotsas Vilija Blinkevičiūtė. 

Partei kuulub Euroopa Sotsialistide Parteisse ja Sotsialistlikku Internatsionaali.

## Ajalugu
### LSDP eelkäijad
**Leedu Demokraatlik Tööpartei** moodustati 8. detsembril 1990, kui Leedu Kommunistlik Partei reorganiseeriti sotsiaaldemokraatlikuks erakonnaks. LDTP võitis 1992. aasta valimistel Leedu Seimis enamuse ja oli võimul 1996. aastani.

**Leedu Sotsiaaldemokraatlik Partei** taasloodi 12. augustil 1989 1. mail 1896 Vilniuses asutatud erakonna õigusjärglasena. Erakond võitles demokraatia ja sotsiaalse õigluse kinnistumise, õigusriigi ning sotsiaalselt reguleeritava turu eest.

2001. aastal ühinesid parteid Leedu Sotsiaaldemokraatlikuks Parteiks.

### Pärast ühinemist
2001. aasta parlamendivalimiste järel moodustas LSDP valitsuskoalitsiooni sotsiaalliberaalse Uue Teega.

Pärast 2004. aasta valimisi (LSDP osales valimisliidus Töö Leedu Hüvanguks) oli erakonnal 141-kohalises seimis 20 kohta. Kuni 2006. aasta juunini osaleti valitsuskoalitsioonis koos Uue Liidu, Tööpartei ning Talupoegade ja Uue Demokraatia Liiduga. 

31. mail 2006 lagunes senine koalitsioon Tööpartei valitsusest lahkumise tõttu ja 1. juunil astus Algirdas Brazauskase valitsus tagasi. Ajutise valitsuse moodustas seejärel LSDP liige Zigmantas Balčytis. 

4. juulil 2006 kinnitas seim peaministriks LSDP aseesimehe Gediminas Kirkilase ja 18. juulil vannutati tema uus valitsus ametisse. Uude koalitsiooni kuulus neli erakonda: LSDP, Talupoegade ja Uue Demokraatia Liit, Liberaalide ja Keskliit ning Tööpartei lagunemisel tekkinud Kodanikedemokraatia Partei.

2008. aasta valimistel sai LSDP 25 kohta seimis, kuid jäeti valitsusse kaasamata. 2012. aasta parlamendivalimistel tuli LSDP võitjaks ja sai seimis 38 kohta. 

## LSDP väärtused
Pärast ühinemist on erakonna põhiväärtused vabadus, sotsiaalne õiglus ja solidaarsus. 

## Välislingid
*Leedu Sotsiaaldemokraatliku Partei koduleht
Sokraatiline meetod

**Sokraatiline meetod** on küsimuste ja vastuste varal toimuv õppeviis. 

See on nime saanud Sokratese järgi, kes õpetas küsimuste-vastuste vormis. Sokratese õpilase Platoni tekstid on põhiliselt dialoogid, mille peategelane on sokraatilist meetodit kasutav Sokrates (näiteks "Kriton"). Sokraatilises dialoogis toimuvat vestlust võib nimetada ka dialektiliseks.

Sokraatilise meetodi kolm traditsioonilist komponenti on iroonia ehk vestlusteema vallas teadmatust teesklev ja naiivne küsimuste esitamine, elenktika ehk küsitlusvoorus saadud vastuste kummutamine nende sisemise vastuolu näitamise teel ja maieutika ehk sünniabi uute ja paremate vastuste andmisel, kooskõlaliste määratlusteni jõudmisel. Komponentide kasutusviis pole vähemasti Platoni esituses rangelt määratletud ning nende järgnevus ühene, vaid need esinevad kohati paralleelselt ning vajadusel mis tahes järjekorras.

Sokraatilist meetodit rakendatakse kõige enam USA ülikoolide õigusteaduskondades, aga ka mõningates psühhoteraapia suundades.

## Vaata ka
*Dialektika
Dualism

**Dualismi** all mõeldakse filosoofias tavaliselt positsiooni, mis peab vaimset ja materiaalset alget iseseisvalt eksisteerivateks.

## Vaata ka
*Keha ja vaimu dualism
Báthory dünastia

**Báthory** on Ungari aadlisuguvõsa, kes valitses Transilvaaniat  1571–1613 (vaheaegadega) ning Poolat 1575–1586.

## Báthory dünastiast [[Transilvaania]] vürstid
*1571–1575 István Báthory (Poola kuningas 1575–1586)
*1575–1581 Kristóf Báthory
*1581–1597 ja 1601–1602 Zsigmond Báthory
*1599 András Báthory
*1608–1613 Gábor Báthory
Stuartid

**Stuartid** (ka **Stewartid**) oli dünastia, mis valitses  Šotimaad 1371–1707 ja Inglismaad 1603–1707 ja Suurbritanniat 1707–1714.

Stuartite esivanemad pärinesid Bretagne'ist ja jõudsid Inglismaale kuningas Henry I kaaskonnas. Üks perekonna liige Walter Fitzalan siirdus Šotimaale, kus ta sai maad ja peagi ka tähtsa ametikoha sealse kuninga õukonnas. Tema järeltulija Walter Stewart abiellus Šoti kuninga Robert Bruce´i tütre Marjoryga. Pärast Marjory venna David II surma aastal 1371 päris trooni tema ja Walter Stewarti poeg Robert.

Pärast kardinal Henry Benedict Stuart (jakobiidid nimetasid teda Henry IX ja I) surma 1807 ei ole Stuartite katoliiklastest pärijad troonijärglust avalikult taotlenud.

## Stuartite dünastiast Šoti kuningad

*1371–1390 Robert II
*1390–1406 Robert III
*1406–1437 James I
*1437–1460 James II
*1460–1488 James III
*1488–1513 James IV
*1513–1542 James V
*1542–1567 Mary
*1567–1603 James VI  

## Stuartite dünastiast Inglise ja Šoti kuningad

*1603–1625 James I ja VI  
*1625–1649 Charles I
*1660–1685 Charles II
*1685–1688 James II ja VII  
*1688–1694 Mary II
*1702–1714 Anne (Šotimaa kuningriik kaotati 1707)

## Stuartite dünastiast Inglise ja Šoti trooninõudlejad

*1688–1701 James II ja VII
*1701–1766 James III ja VIII (Old Pretender)
*1766–1788 Charles III (Young Pretender, Bonnie Prince Charlie)
*1788–1807 Henry IX ja I 

## Vaata ka
*Stewarti klann
András Báthory

**András Báthory** (1563 Szilágysomlyó – 3. november 1599 Csíkszentdomonkos) oli  
Warmia piiskop, alates 1584. aastast  kardinal. 

## Transilvaania vürstina
Sai 1599. aastal Transilvaania vürstiks, kuid tapeti pärast kaotusega lõppenud lahingut Pika sõja käigus. 

## Isiklikku
András oli Báthory dünastiast ning oli Poola kuninga Stefan Batory vennapoeg.
Nõmme Saksa Lunastaja kirik

**Nõmme Saksa Lunastaja kirik** on kirik Tallinnas Nõmme asumis Õie ja Valdeku tänava vahel, Õie ja Rohelise tänava nurgal aadressil Õie 10.

Kiriku ja selle juurde kuuluva pastoraadi projekteeris Robert Natus.

Kinnistu omanik ja ehitaja oli Saksa Kiriklik Ühing, kuhu kuulusid peamiselt Nõmme linnas elanud baltisakslased. Pastoraat valmis 1927. aastal. Kirik võeti kasutusele novembris 1932.

Aastatel 1939–1940 asus enamik koguduseliikmeid ümber Saksamaale. Hoonet hakkas kasutama Paldiski kogudus.

1948. aastal anti hoone Eesti Nõukogude Kunstnike Liidule ateljeeruumideks. Sel ajal läks kaduma orel. 1956. aastal otsustati kirik anda kõrvalasuva Tallinna 30. Keskkooli tööõpetuse ruumideks. Sellega seoses ehitati hoone aastatel 1957–1958 kapitaalselt ümber. Valati raudbetoonist vahelagi ja muudeti akende kuju, nii et selle sise- ja välisilme muutus oluliselt. Pastoraadis on kolm korterit. Üks neist on ehitatud kiriku kunagisest kantseleist ja kahte hoonet ühendanud koridorist.

Vahepeal seisis kirikuhoone aastaid tühjalt.

Omandireformi käigus tagastati kirik, pastoraat ja maa Nõmme Kristlikule Ühingule, mille juhatus otsustas need kinkida Nõmme Rahu kogudusele. Kinkelepingule kirjutati alla 25. märtsil 2003.

Kirikut on hakatud taastama. Seal on kavas hakata pidama nädala sees jumalateenistusi. Tulevikus tuleb selle kiriku juurde võib-olla eraldi kogudus.

Jumalateenistuste kõrval hakatakse seal korraldama ka kontserte.

Hoonest on praht välja veetud ja vahelagi lammutatud. Aknaavade suurust on korrigeeritud ja paigaldatud on uued sarikad. 20. jaanuaril 2006 peeti temperatuuril –20 °C sarikapidu.

4. mail 2008 õnnistati pärast mitu aastat kestnud remonti kirik sisse.

## Vaata ka
*Nõmme Saksa Lunastaja kogudus

## Välislingid
*Jüri Kuuskemaa. "Noobel: Nõmme Lunastaja kirik", Eesti Päevaleht, 17. august 2009
*
*
Palaiologosed

**Palaiologosed** oli dünastia, mis valitses Bütsantsis 1261–1453 ja mille kõrvalharud valitsesid Montferrat's 1305–1533 ja Moreas (Peloponnesoses) 1383–1460. Bütsantsi printsess Sophia Palaiologina jõudis abielu kaudu Ivan III naisena Moskoovia suurvürstiriigi suurvürstinnaks, kes oli ühtlasi Ivan Julma vanaema.
## Palaiologoste dünastiast Bütsantsi keisrid

*1261–1282 Michael VIII
*1282–1328 Andronikos II
*1295–1320 Michael IX
*1325–1341 Andronikos III
*1341–1376 Ioannes V
*1376–1379 Andronikos IV
*1379–1390 Ioannes V
*1390 Ioannes VII
*1390–1391 Ioannes V
*1391–1425 Manuel II
*1399–1402 Ioannes VII
*....–1408 Andronikos V
*1425–1448 Ioannes VIII
*1448–1453 Konstantinos XI
Billungid

**Billungid** on dünastia, mis valitses Saksimaa hertsogiriiki 961–1106.

## Billungi dünastiast Saksi hertsogid

*961–973 Hermann
*973–1011 Bernhard I
*1011–1059 Bernhard II
*1059–1072 Ordulf
*1072–1106 Magnus

## Vaata ka
*Saksimaa hertsogiriigi Billungite mark
*Gero mark
Obrenovićid

**Obrenovićid** oli dünastia, mis valitses Serbiat 1815–1842 ja 1858–1903.

## Obrenovićite dünastiast [[Serbia]] valitsejad

*1815–1839 ja 1858–1860 Miloš Obrenović 
*1839 Milan I Obrenović
*1839–1842 ja 1860–1868 Mihailo Obrenović
*1868–1889 Milan II Obrenović
*1889–1903 Aleksandar Obrenović