Res mancipi

***Res mancipi*** (mantsipeeritavad asjad) oli üks '''asjade''' jaotamise liike Vana-Rooma ühiskonnas. Gaiuse Institutsioonides teise raamatu alguses liigitas Gaius asju kõigepealt kahe ülemjaotuse alla: nimelt *res in nostro patrimonio* ja *res extra nostrum patrimonium* (meie ehk inimeste vara hulka kuuluvad ja inimeste varast väljapoole jäävad asjad). Nende alla kuuluvad järgmist liiki asjad: ***[[res divini iuris]]- [[res humani iuris]]*** (jumaliku ja inimliku õiguse alla kuuluvad asjad) (G. 2.2), ***[[res corporales]]- [[res incorporales]]*** (kehalised ja kehatud asjad) (G. 2,12) ja ***res mancipi- res nec mancipi*** (mantsipeeritavad ja mittemantsipeeritavad asjad) (G 2, 14a). Asjade omandamise võimalusi ei ole Gaius esitanud vastavalt dialektika reeglitele, vaid on neid käsitlenud üksteise järel.

Gaiuse teises raamatus jaotas Gaius asjad *mancipi*’ks ja *nec mancipi*’ks järgmiselt: 

*Est et alia rerum diuisio: nam aut mancipi sun taut nec mancipi. Mancipi sunt – item aedes in Italico solo – seruitutes praediorum urbanorum nec mancipi sunt. Item stipendiaria praedia et tributaria nec mancipi sunt. Sed quod dicimus ea Animalia, quae domari solent, mancipi esse--- at ferae bestiae nec mancipi sunt /…/ item fare omnia, quae incorporaliasunt, nec mancipi sunt, ecveptis seuitutibus praefiorum rustivorum, name as mancipi esse constat, quamuis sint ex numero rerum incorporalium.*

*(*On olemas kas teistsugune asjade jaotus: asjad on kas *res mancipi* või *res nec mancipi*. Res *mancipi* on … ka hooned Itaalias. Servituudid linnas asuvatel maatükkidel on *res nec mancipi*. Ka provintsides asuvad maamaksuga maksustatavad maatükid (stipendiaarsed ja tributaarsed) kuulvad *res nec mancipi* hulka. Aga nagu me juba ütlesime, kuuluvad need loomad, kes tavaliselt on kodustatud, *res mancipi* hulka… Aga metsikud loomad on *res nec mancipi*… Samuti on peaaegu kõik asjad, mis on kehatud, *res nec mancipi*, välja arvatud reaalsed külaservituudid; sest on teada, et need on *res mancipi*, kuigi nad kuuluvad kehatute asjade hulka.)

Gaiuse kohaselt (G.2,14a)  kuulusid Itaalias *res mancipi* hulka maatükid (põld, heinamaa jm), hooned (maja, laut), tööloomad (hobused, veised, eeslid, muulad), orjad ning vanemad prediaalservituudid – seega kõik olulised asjad ühes talupoeglikus ühiskonnas. *Res mancipi* all olevaid asju sai üle anda ainult formaalse, piduliku tehingu teel, see tähendab kas ''mancipatio'' tseremooniaga, või siis preetori ees toimunud näilise protsessi – *[[in iure cessio]] –* teel.

Kõik asjad, mis ei kuulunud *res mancipi* alla, kuulusid ***res nec mancipi*** (mittemantsipeerivad asjad) alla. Selleks võisid olla nii majapidamistarbed, toit, raha, lemmikloomad ja muu taoline.

Jaotus *res mancipi* ja *res nec mancipi* kuulusid range õiguse (***[[ius strictum]]'')''' ehk roomlaste endi õiguse (***ius civile*)*' alla.

Võõrandamistehinguid sõlmiti *res mancipi* alusel vähemalt 2. sajandini pKr. Asjade jaotust *res mancipi- nec mancipi* tunti ka Konstantinus Suure valitsusajal (306-337 pKr), kuid see oli hääbumas ning Justinianus kaotas selle oma ametiajal (527-565 pKr) täielikult.

----

Hesi Siimets Gross, Asja mõiste ja liigitus klassikalise ajastu Rooma õiguses Gaiuse Institutsioonide näitel, Magistritöö, Tartu Ülikool 2002, lk 24, 71, 72, 73, 74.

.