open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Claude Kogan

**Claude Kogan** (21. veebruar 1919 Pariis – 2. oktoober 1959 Cho Oyu, Nepal) oli prantsuse alpinist.

1954. aastal tõusis ta alpinistina Himaalajas asuva Cho Oyu nõlval naiste kohta rekordilisele kõrgusele – 7600 m.  

## Elukäik
Ta sündis vaesunud perekonnas. 15-aastaselt jättis ta kooli pooleli ja hakkas õmblejaks. Hiljem on ta töötanud rõivadisainerina, pidanud koos mehega väikest õmblusettevõtet ning õmmelnud moekunstnik Christan Diori tellimusel.

## Alpinism

Alpinismi hakkas ta harrastama abikaasa George Kogani õhutusel. Koos ronisid nad Alpides ja Andides. 

1951. aastal võttis ta koos mehega osa Prantsuse-Belgia ühisekspeditsioonist Peruu Andides asuvale Alpamayole (5947 m). Tookord väideti, et esmavallutajatena jõudsid tippu George ja Claude Kogan, kuid 1957. aastal, fotomaterjalide võrdlusel, selgus, et päris tippu nad siiski ei jõudnud.

Pärast mehe surma (1951) jätkas ta alpinismiharrastust, retkles ja ronis Kaukasuses, Gröönimaal ja Himaalajas. 1953. ja 1955. aastal esmavallutas ta koos kaaslastega kaks seitsmetuhandelist mäge Himaalajas: Nuni ja Yangra.

## Tõusud kaheksatuhandelistele
1954. aasta sügisel üritas ta esimese naisalpinistina tõusta kaheksatuhandelise mäe tippu, kuid oli sunnitud tipputõusul Cho Oyule (8188 m) koos tipukaaslase, kuulsa šveitslase Raymond Lambertiga 500 meetrit enne tippu tagasi pöörduma.

1959. aastal juhtis ta ainult naisalpinistidest koosnevat ekspeditsiooni Cho Oyule. Ta hukkus 2. oktoobril, olles oma telgis 7000 m kõrgusel asuvas vahelaagris, mis mattus lumelaviini alla.

### Edukad tipputõusud
*1946 – Aiguille du Dru (3754 m), põhjaseina marsruudil 
*1951 – Quitaraju (6040 m), teisena mäetipus (koos kaaslastega)
*1952 – Salcantay (6271 m), esmatõus (koos kaaslastega)
*1953 – Nun (7135 m), esmatõus (koos kaaslastega)
*1955 – Yangra (7422 m), esmatõus (koos kaaslastega)

## Viited
Olivia de Havilland

**Olivia Mary de Havilland** (1. juuli 1916 Tōkyō – 26. juuli 2020 Pariis) oli Briti-Ameerika kahe Oscariga pärjatud näitleja.  

Ta mängis oma üle poole sajandi kestnud karjääri jooksul kokku 49 mängufilmis ning oli klassikalise Hollywoodi kuldaja üks tähtsamaid filmitähti. 

Tema õde oli Joan Fontaine, kes sai samuti Oscari.

De Havilland sündis 1916. aastal Jaapanis Tōkyōs briti vanemate peres. De Havillandi ema Lillian Fontaine (1886–1975) oli samuti näitleja. Kui de Havilland oli kaheaastane, kolisid tema vanemad Tōkyōst USA California osariiki Saratogasse.

De Havilland alustas filminäitlejakarjääri 1935. aastal William Shakespeare'i näidendil põhineva filmiga "Suveöö unenägu" ("A Midsummer Night's Dream"), kus ta mängis Hermiat. Koos Errol Flynniga mängis ta peaosa neljas filmis: "Captain Blood" (1935), "Ratsaväebrigaadi rünnak" ("The Charge of the Light Brigade"; 1936), "Robin Hoodi seiklused" ("The Adventures of Robin Hood"; 1938) ja "Nad surid saapad jalas" ("They Died with Their Boots On"; 1941).

Filmis "Tuulest viidud" mängis ta Melanie Hamiltoni. Rolli eest sai ta parima naiskõrvalosatäitja Oscari nominatsiooni.

1941. aastal sai ta USA kodakondsuse. 1942. aastal esitati de Havilland ja tema õde Fontaine mõlemad Oscarile parima naisnäitleja kategoorias. De Havilland kandideeris filmiga "Hold Back the Dawn" ja Fontaine filmiga "Kahtlustus" ("Suspicion"). Oscari sai Fontaine. Konkurents Oscari pärast tõi õdede vahele paksu verd ja kibestumust, mis püsis aastakümneid. De Havilland võitis 1940. aastatel siiski kaks Oscarit: rollide eest filmis "To Each His Own" (1946) ja "Pärijanna" ("The Heiress"; 1949) – mõlemad parima naispeaosatäitja kategoorias. Pärast 1940. aastaid mängis de Havilland filmides harva. 1980. aastatel mängis ta mitmes telesarjas.

Ta on mänginud kolmes Broadway lavastuses: "Romeo ja Julia" (1951), "Candida" (1952) ja "A Gift of Time" (1962).

Panuse eest filmitööstusse sai ta Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe. 

1956. aastast elas ta Pariisis.

## Tunnustus
*2008 – National Medal of Arts

## Viited

## Välislingid

*
Leena Tomasberg

**Leena Tomasberg** (sündinud 10. veebruaril 1965) on eesti tõlkija ja õppejõud.

Ta lõpetas 1983. aastal Tallinna 7. keskkooli ning 1988. aastal Tartu Riikliku Ülikooli prantsuse filoloogina.

Ta on töötanud prantsuse keele õppejõuna Tallinna Pedagoogikaülikoolis, Eesti Humanitaarinstituudis ja Tallinna Tehnikaülikoolis.

## Looming
Koos Triinu Tammega on ta koostanud prantsuse keele töövihiku algajatele "Quartier Latin".
### Tõlkeid prantsuse keelest
Ta on tõlkinud prantsuse keelest eesti keelde nii ilukirjandust kui ka filosoofilisi tekste.
*George Sand, "Väike Fadette". Perioodika, 1994 (sari "Europeia")
*Albert Camus, "Mässav inimene". Vagabund, 1996 (sari "Avatud Eesti Raamat")
*André Gide, "Kitsas uks. Valerahategijad. Theseus". Eesti Raamat, 1998
*Jean Baudrillard, "Simulaakrumid ja simulatsioon". Kunst, 1999 (sari "Avatud Eesti Raamat")
*E. M. Cioran. "Lagunemise lühikursus". Vagabund. 2002 (sari "Avatud Eesti Raamat")
*Pierre Bourdieu, "Praktilised põhjused". Tänapäev, 2003 (sari "Avatud Eesti Raamat")
*Roland Barraux, "Dalai-laamade ajalugu". Kunst, 2006
*André Gide, "Surra, et elada". Varrak, 2006
*Milan Kundera, "Identiteet". Tänapäev, 2007
*Pascal Quignard, "Ekslevad varjud". Loomingu Raamatukogu 35/36, 2009
*Jean-Baptiste de Panafieu, "Loomade maailm". Koolibri, 2009
*Jean-Philippe Toussaint, "Armastajad". Pegasus, 2010
*Claude Simon, "Flandria tee". Eesti Raamat, 2011
*Joris-Karl Huysmans, "Äraspidi". Koolibri, 2013
*Yvan Pommaux, Christophe Ylla-Somers, "Meie ja meie lugu". Avita. 2015
*Nancy Huston, "Loomispäevik". Loomingu Raamatukogu 21–24, 2016
*Maylis De Kerangal, "Parandada elavaid". Punane raamat. Tänapäev. 2018

## Liikmesus
*Eesti Kirjanike Liidu tõlkijate sektsioon
*Prantsuse keele õpetajate ühing 

## Tunnustus
*2011 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (ilukirjanduslik tõlge võõrkeelest eesti keelde: Claude Simoni „Flandria tee“ tõlkimine prantsuse keelest)

## Isiklikku
Tema vanavanemad olid Paul ja Linda Viiding, Juhan Viiding oli tema onu.

## Viited

## Välislingid
*
Ülo Kesker

**Ülo Kesker** (29. juulil 1934 Haapsalu – 31. juuli 2019) oli Eesti kabetaja ja spordiajakirjanik. Ta oli seitsmekordne Eesti meister Vene kabes (1950, 1952, 1953, 1956, 1957, 1963 ja 1965) ning neljakordne meister rahvusvahelises kabes (1956, 1959, 1962 ja 1963)

1994. aastast elas ta Iisraelis.

## Teosed
* I. Kuperman, Ü. Kesker. Rahvusvahelise kabe alused. Tallinn, Eesti Riiklik Kirjastus, 1961 (Illustraator: Hugo Hiibus)
* Ülo Kesker. Pärast ülimagusat vahekorda... paugupealt manalasse. Tallinn, 2003. ISBN 9985789075
* Ülo Kesker. Minu reisikirjad. Tallinn, 2007. ISBN 9789949151578

## Viited


## Välislingid
*
Itaalia president

**Itaalia Vabariigi president** (itaalia keeles *Presidente della Repubblica Italiana*) on Itaalia riigipea, kes esindab rahvuslikku ühtsust ning tagab riigi poliitika vastavuse Itaalia põhiseadusele. Presidendi vanuse alampiir on 50 aastat ja ametiaja kestus 7 aastat.

Esimese Itaalia vabariigi (1802–1805) president oli Napoleone Bonaparte, kes seejärel sai Itaalia kuningaks.

Praeguse Itaalia Vabariigi esimene president astus ametisse 1948. aasta 1. jaanuaril. 2015. aasta 3. veebruaril astus ametisse 12. president.

Giorgio Napolitano oli esimene Itaalia president, kes valiti järjest ka teiseks ametiajaks, mistõttu temast sai ka kõige kauem (9 aastat) ametis olnud president. Samuti on ta seni ainus president, kelle on valinud ametisse parlamendi sama koosseis. 

Praegune president Sergio Mattarella on ametis aastast 2015 ja valiti aastal 2022 ka teiseks ametiajaks.

## Itaalia presidentide loend

## Vaata ka
* Itaalia riigipeade loend

## Viited

## Välislingid
Nun

**Nun** on mägi Himaalajas Nun Kuni mäemassiivis. 

## Asukoht ja kõrgus

Territoriaalselt jääb mägi Jammu ja Kashmiri osariiki Indias.

Nun Kuni mäemassiivi kõrgeima tipu Nuni kõrgus on 7135 m. See on maailmas kõrguselt 120. mägi (kui arvestada tippe topograafilise prominentsiga üle 500 m).

## Alpinism
Mäe esmavallutasid Bernard Pierre'i ja Pierre Vittozi juhtimisel Prantsuse-Šveitsi-India ühendekspeditsiooni liikmed, kes jõudsid tippu 1953. aastal lääneribi kaudu. Esmatõusjate seas oli ka prantslanna Claude Kogan.

### Eesti alpinistide tipputõusud
*2011 – Tarmo Riga (tõusu juht), Jane Riga

## Viited

## Välislingid

* Selected Expedition: Nun-Kun And Pinnacle. new.bhartiweb.com
Bludenz

**Bludenz** on linn Austrias Vorarlbergi liidumaal, Bludenzi ringkonna keskus.

## Geograafia

Bludenz asub Illi jõe ääres, mis on Reini lisajõgi. Seda ümbritsevad Bregenzi metsa mäed põhjas ning Rätikoni ja Silvretta mäed lõunas. Bludenz asub viie oru – Walgau ja Montafon (Ill), Brandnertal, Klostertal kuni Arlbergi kuruni ja Großes Walsertal – kohtumispaigas.

Bludenz on suvekuudel populaarne matka- ja mägijalgratta puhkekeskus, paiknedes teel paljudesse suusakeskustesse (Brand ja Lech). A14 Rheintal/Walgau kiirtee tõttu lõpetusega Bludenzis on linna nimi Austrias hästi tuntud.

Suured ettevõtted on Mondelēz International (Milka šokolaad) ja Fohrenburger (õlu, 5,2 % alkoholi).

## Ajalugu

Arheoloogilised leiud näitavad inimasustuse algust Bludenzi piirkonnas pronksiajal, mis kestis kuni La Tène ajastuni. Bludenzi nimi pärineb keltidelt. Aastal 600 eKr oli seal Rooma sõjaväe harjutusväljak.

Bludenzit on esmamainitud 830. aasta Reetia seisuste urbaariumis Karolingide impeeriumis. Linna rajas Werdenbergi dünastia, linnaõigused saadi 1274. aastal. Habsburgist Austria hertsogi Friedrich IV viibimine, kes oli äsja Konstanzi kirikukogul riigivande alla pandud, on dokumenteeritud 30. märtsil 1416. Neli aastat hiljem läks Bludenz Habsburgide dünastia Kaugema Austria valduste hulka.

1796. aastal mõrvati Püha Peetruse abikloostris Bludenzis Ignaz Anton von Indermauer.

Aastate jooksul ehitati linnas kirikuid ja losse. Bludenzi ringkonna peakorter asub 18. sajandil ehitatud Gayenhofeni lossis.

## Viited
Voldemar Lemmik

**Voldemar Lemmik** (5. veebruar 1911 Dno küla, Dno vald, Porhovi maakond, Pihkva kubermang – 20. juuni 1999) oli eesti trompetist, dirigent ja muusikaõpetaja.

Ta lõpetas 1927. aastal Tallinna Poeglaste Kommertsgümnaasiumi. Aastatel 1928–1936 õppis Tallinna Konservatooriumis trompetit, lõpetas 1943. aastal eksternina (õpetaja Julius Vaks). 

Alates 1934. aastast töötas ta Põltsamaal puhkpilliorkestrijuhina ja aastatel 1941–1971 Põltsamaa Keskkoolis muusikaõpetajana.

Tema juhtimisel taastati 1948. aastal Põltsamaal puhkpilliorkester. Ta asutas 1955. aastal Põltsamaal Eesti esimese naispuhkpilliorkestri ja juhatas seda kuni 1965. aastani. Tema juhtimisel asutati 1959. aastal Põltsamaa Lastemuusikakool ning ta oli samas koolis aastatel 1959–1971 direktor ja aastatel 1959–1968 puhkpilliõpetaja. Tema õpilaste seas on olnud näiteks Uno Naissoo ja Hannes Altrov.

Ta juhatas estraadiorkestreid ning lavastas laulumänge ja operette. Ta juhatas puhkpilliorkestreid XIV, XV ja XVI üldlaulupeol ning oli 1969. aastal XVII üldlaulupeo üks aujuhte.

Alates 1971. aastast töötas ta Tallinnas orkestrandi ja muusikaõpetajana.

## Tunnustus
* 1996 Põltsamaa linna aukodanik

## Kirjandus
* Aleksander Kossatkin. "Voldemar Lemmik – 95". Vali Uudised, 1. veebruar 2006. Lk 4
* Ülle Lätte. "Voldemar Lemmiku 100. sünnipäev tõi Põltsamaale palju rahvast". Vooremaa, 10. veebruar 2011. Lk 6
Helmsley Building

**Helmsley Building** on 35-korruseline kõrghoone New Yorgis. Selle aadress on 230 Park Avenue ning see asub Manhattani saarel Midtownis East 45th Streeti ja East 46th Streeti tänava vahel.

## Kirjeldus
Warren & Wetmore'i arhitektibüroo projekteeritud uusbarokses Prantsuse *[[beaux-arts]]*-stiilis hoone koos *[[Art déco|art-déco]]*-nüanssidega valmis 1929. aastal ja kandis algselt nime *New York Central Building.* Hoone oli mõeldud Cornelius Vanderbilti asutatud New York Central Railroad Company peakontoriks. Sama arhitektuuribüroo projekteeris ka lähedal asuva raudteejaama Grand Central Terminal. Hoone kõrgus pompoosselt üle kogu linna teise mainekama puiestee, enne kui seda hakkasid varjutama modernsed ja postmodernsed pilvelõhkujatest uusehitised, eriti just MetLife Building.

172,5 meetri kõrguse ja 141 200 m² kogupinnaga hoone keskosas asub sammastega dekoreeritud torn ja selle otsas püramiidne katus, mille tipuks on vasega plakeeritud latern. Torni külgedel on 15-korruselised tiibhooned. Öösel on katus ja latern valgustatud, nii nagu on enamik esinduslikumaid hooneid Manhattanil. Fuajee sissepääs on kujundatud priiskava valge travertiini ja marmoriga, koos peeglite ja lühtritega ning malmist ornamentidega liftidega vestibüülis. Liftikabiini laed on värvitud pilvise taeva temaatiliselt. 2002. aastal eemaldati restaureerimise käigus kullavärv, millega oli kaetud suurem osa dekoratiivsetest messingist ja kivimaterjalist pindadest.

Kuigi Hemsley Building tundub kirdest vaadatuna Park Avenue puiestee visuaalse lõpp-punktina, siis autoliiklus siseneb ja väljub 90-kraadise nurga all viaduktina läbi kahe portaali maja alumistel korrustel ja suundub Grand Central Terminali kõrvalt kõrgendatuna edasi edelasse. Hoone all jooksevad veel lisaks raudteejaamast lähtuvad raudteed mööda Park Avenue maa-alust osa. Enne New York Central Railroadi raudteede elektrifitseerimist aastatel 1912–1913 asus samas kohas auruvedurite depoo-hoov.

## Mälestisväärsus
New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon määras hoone 1987. aastal kaitsealuseks mälestusmärgiks (*New York City Landmark*).

## Fotogalerii

Fail:New York City, May 2014 - 082.JPG|Helmsley Buildingu peasissekäik
Fail:NY Central Building Tower Cropped.jpg|Helmsley Buildingu tornitipp
Fail:Helmsley Bldg sunny Pk 48 jeh.jpg|Vaade Park Avenuelt


## Vaata ka
* Grand Central Terminal

## Välislingid

* Hemsley Buildingu hoone kirjeldus ja pildid veebilehel www.nyc-architecture.com
Riia mark

**Riia mark** oli keskajal Vana-Liivimaal kasutatud peamiselt väärismetalli kaaluühik. Hiljem oli see samas piirkonnas ka münt.

Riia mark oli keskaegse marknaela aluseks.

Riia marga etalon pole tänapäevani säilinud ja seega pole ka selle täpne mass teada. Kölni margaga kõrvutades arvatakse, et Riia marga mass oli umbes 208 g.

Esimesed margad vermiti Tartus 1522. ja Tallinnas 1528. aastal.

## Vaata ka
*Kölni mark
*laevanael
*marknael

## Viited

## Kirjandus
*Ivar Leimus. Mark, leisikas ja laevanael: keskaegse Liivimaa kaaluühikutest. Ajalooline Ajakiri, 2014, 4 (150), 287–302
Ann Linde

**Ann Christin Linde** (sündinud 4. detsembril 1961 Helsingborgis) on Rootsi poliitik, Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei liige, alates 10. septembrist 2019 kuni 17. oktoobrini 2022 Rootsi välisminister. Ta oli alates 25. maist 2016 kuni 10. septembrini 2019 Rootsi Euroopa asjade minister ja kaubandusminister (Stefan Löfveni valitsuses).

Ta töötas 1990. aastatel Rootsi riigikantseleis, sealhulgas Rootsi kaubandus- ja Euroopa asjade ministri Mats Hellströmi ja kaitseministri Björn von Sydowi nõunikuna. Aastatel 2000–2013 oli ta Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei rahvusvaheline sekretär, olles selle kõrvalt ametis Olaf Palme Rahvusvahelises Keskuses. Aastatel 2013–2014 töötas ta Brüsselis Euroopa Sotsialistliku Partei rahvusvaheliste suhete osakonnas.

25. maist 2016 kuni 17. oktoobrini 2022 oli ta Rootsi Euroopa asjade minister ja kaubandusminister (Stefan Löfveni ja Magdalena Anderssoni valitsuses).
Läänemaailm (telesari)

**"Läänemaailm"** (inglise *Westworld*) on Ameerika Ühendriikide telesari.

Sarja loojad on Jonathan Nolan ja Lisa Joy. Telesari põhineb 1973. aasta samanimelisel filmil. Sarja muusika on loonud saksa helilooja Ramin Djawadi. 

Tegevus toimub Läänemaailma-nimelises vesternistiilis lõbustuspargis, mille elanikud on tehisintellektid, keda pargi terminoloogias nimetatakse "võõrustajateks". Pargis käivad inimesed ehk "külastajad".

Ühe osa tootmine läks HBO-le ja Warner Brosile maksma keskmiselt 8–10 miljonit dollarit, ning kogu esimene hooaeg keskeltläbi 100 miljonit dollarit. Sari on filmitud 35 mm filmile.

## Viited
Vagel-ebaheinik

**Vagel-ebaheinik** (*Collybia personata*), vanasti vaglaheinik, peitheinik, on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv seeneliik.

Esimesena kirjeldas seda liiki teaduslikult 1818. aastal rootsi mükoloog Elias Magnus Fries nime all *Agaricus personatus*. 1871. aastal andis inglise mükoloog Mordecai Cubitt Cooke liigile selle praeguse nime *Lepista personata*. Liigiepiteet *personatus* tähendab ladina keeles 'varjatud' või 'peidetud'.

Vagel-ebaheinik on morfoloogiliselt lähedane lilla ebaheinikuga (*Clitocybe nuda*).

Seene kübar on noorena poolkerakujuline või kumer, vanemaks muutudes muutub see peaaegu lamedaks ja on kuni 16 cm lai. Kübar on hügrofaanne, mis tähendab seda, et muudab sõltuvalt niiskustingimustest värvi. Kübara värvus on tavaliselt kahvatupruunikas või -hallikas, mõnikord ka violetse tooniga. Kübara alaosale on nõgusalt külge kasvanud roosakad, valkjad või helepruunid eoslehekesed.

Seene jalg on silinderjas ja kaetud kahvatulillaka kiulise võrgustikuga, mis vanematel seentel tuhmub. Jalg on võrreldes kübara ja eoslehekestega kontrastne. Jalg on 6–7 cm pikk ja 2,5–3 cm jäme. Seene viljaliha on valkjas ja maitselt mahe. Eosed on laielliptilised, mõõtmetega 6–8 × 4–5 mikromeetrit. Eospulber on kahvaturoosa.

Vagel-ebaheinik on Euroopas laialt levinud. Ta kasvab avatud rohumaadel, parkides, karjamaadel, metsalagendikel ja metsaäärtes. Erinevalt lillast ebaheinikust ei kasva ta metsades. Vagel-ebaheinik võib moodustada seeneringe. Eestis esineb ta Põhja- ja Lääne-Eestis ning saartel lubjarikkal pinnasel. Viljakehad ilmuvad septembris ja neid võib leida kuni novembrini.

Vagel-ebaheinikut peetakse hinnaliseks ja väga maitsvaks söögiseeneks, kuid ta võib tundlikel inimestel esile kutsuda allergilisi reaktsioone.

2016. aastal oli vagel-ebaheinik Saksamaa aasta seen.

## Viited

## Välislingid
*
Lilla vöödik

**Lilla vöödik** (*Cortinarius violaceus*) on vöödikuliste sugukonda vöödiku perekonda kuuluv seeneliik. Lilla vöödik on ülejäänud vöödiku perekonna liikide seas kergesti äratuntav tänu oma tumedale värvusele.

Esimesena kirjeldas seda liiki nime *Agaricus violaceus* all 1753. aastal Rootsi loodusteadlane Carl von Linné oma teoses "Species Plantarum". See oli üks vähestest seeneliikidest, mida tema selles teoses mainiti. Vöödiku perekonda paigutas liigi 1821. aastal briti mükoloog Samuel Frederick Gray.

Lilla vöödik on vöödiku perekonna tüüpliik.

Liigiepiteet *violaceus* osutab seene kübara tumelillale värvusele.

Seene viljakeha on hallika kiudlooriga, elegantse välimusega ja lihakas. Viljakeha on üleni ja läbinisti tumelilla. Kübar on kuni 15 cm lai. Jalg on 6–12 cm pikk ja 1–2 cm jäme, tugevalt nuijas. Eosed on ellipsoidsed kuni mandeljad, mõõtmega 12–15 × 7–8,5 mikromeetrit. Eosed on kaetud keskmise suurusega näsadega. Eospulber on roostekarva. Seeneliha on paks ja puuviljalõhnaga.

Lillat vöödikut esineb Põhja-Ameerikas, Euroopas ja Aasias. Kuigi ta on laialt levinud, on ta Euroopas harv. Euroopas kasvab ta heitlehistes metsades, eriti tamme-, kase- ja pöögimetsades, kuid teda on leitud ka okasmetsadest. Vahetevahel võib esineda nõmmedel. Lilla vöödik eelistab happelist pinnast. Ta moodustab mükoriisat mitme puuliigiga, Põhjamaades näiteks sookase (*Betula pubescens*), arukase (*Betula pendula*), hariliku haava (*Populus tremula*) ja harva hariliku pöögiga (*Fagus sylvatica*). Kesk- ja Lõuna-Euroopas kasvab ta koos hariliku sarapuuga (*Corylus avellana*). Põhja-Ameerikas on ta levinud peamiselt okasmetsades.

Lilla vöödiku viljakehad esinevad üksikult või väikese rühmana, sageli kasvab mädaneva puidu lähedal, ja võib moodustada nõiaringe.

Lillat vöödikut on peetud söödavaks, kuid teda ei ole mõnikord korjata soovitatud. Seene maitse võib pärast kupatamist muutuda mõruks.

## Viited

## Välislingid

*
Uue-Varbla mõisa kalmistu

**Uue-Varbla mõisa kalmistu** on kalmistu Varbla kihelkonnas Läänemaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Aruküla külas Lääneranna vallas Pärnu maakonnas.

## Ajalugu
Kalmistu rajasid arvatavasti Uue-Varbla mõisa tollased omanikud Nasackinid millalgi veel oma valitsemisaja (1792-1877) lõpul, sest esimene matus oli 1872. aastal. Mõisa omandas 1877. aastal Carl Julius Immanuel Schmidt, kes on ka ise hiljem maetud sellele kalmistule. Schmidtid müüsid mõisasüdame 1925. aastal ära, pärast seda pole kalmistule arvatavasti enam maetud kedagi.

Esimene matus oli 1872. aastal, kalmistule on teadaolevalt maetud 5 lahkunut.

## Kirjeldus
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 400 meetri kaugusele lõunaedelasse eraldipaiknevasse pargitaolisesse puudesallu. Mõisa peahoone tagaküljelt viib kalmistu lähedale sirge sihitee. Praegu on kalmistu rüüstatud, jäetud maha ning võsastunud. Hauatähiste säilimisest ei ole teateid.

Kalmistu pindala on 0,2 ha.

## Kalmistule maetuid
*Carl Julius Immanuel Schmidt (18. august (vkj) 1851 - 13. oktoober (vkj) 1903)

## Viited

## Kirjandus
*Alo Särg. "Uue-Varbla (*Neu-Werpel*)". // Pärnumaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2011. Lk 94 ja 96
*Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002
Natüürmort õunte ja apelsinidega

„**Natüürmort õunte ja apelsinidega**“ (prantsuse keeles „*Nature morte aux pommes et aux oranges*“) on prantsuse kunstniku Paul Cézanne’i õlimaal lõuendil.

Umbes 1899. aastal valminud teos on külastajatele vaatamiseks väljas Orsay muuseumi 36. saalis.

## Vaata ka
* Natüürmort õuntega

## Viited

## Välislingid
* Teose andmed Orsay muuseumi kodulehel (*prantsuse, inglise, saksa, vene ja hispaania keeles*)
Enn Madi

**Enn Madi** (25. oktoober 1943 Tartu – 30. juuli 2002 Tartu) oli eesti rahvatantsupedagoog.

1962. aastal lõpetas ta Elva Keskkooli. 1968. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli saksa filoloogia erialal.

Ta oli rahvatantsuansambli Tarbatu kunstiline juht aastatel 1976–1996. 1999. aastal asutas ta tantsuseltsi Toome.

Ta oli 1995. aastal Tartus toimunud üliõpilaste laulu- ja tantsupeo Gaudeamus üldjuht, 1999. aastal toimunud XVI üldtantsupeo üks üldjuhte ning 2000. aastal toimunud Soome-Eesti ühistantsupeo üldjuht.

Tema ettepanekul asutati 1997. aastal Helju Mikkeli nimeline tantsupreemia.

Tema 65. sünniaastapäeval 25. oktoobril 2008 avati Tartus Raadi kalmistul tema mälestuskivi.

## Tunnustus
*1989 – Eesti NSV teeneline kunstitegelane
*1996 – Ullo Toomi nimeline rahvatantsustipendium

## Viited
Natüürmort õuntega

„**Natüürmort õuntega**“ (prantsuse keeles „*Nature morte aux pommes*“) on prantsuse kunstniku Paul Cézanne'i õlimaal lõuendil (natüürmort).

Umbes 1890. aastal valminud teos asub Ermitaažis Peterburis.

## Vaata ka
* Natüürmort õunte ja apelsinidega
Morphy arv

**Morphy arv** on number, mis näitab maletaja seose astet Paul Morphyga, kes oli mitteametlik malemaailmameister aastail 1858–1862.

Maletajail, kes mängisid Paul Morphyga isiklikult, on Morphy arv 1; maletajail, kes ei mänginud Morphyga, kuid mängisid isikuga, kelle Morphy arv on 1, on Morphy arv 2 jne. Näiteks endise maailmameistri Viswanathan Anandi Morphy arv on 5; ta mängis Efim Gelleriga (Morphy arv 4), kes mängis Salo Flohriga (Morphy arv 3), kes mängis Géza Maróczyga (Morphy arv 2), kes mängis John Oweniga (Morphy arv 1), kes mängis Morphyga.

Morphy mängis üle saja maletajaga. Neist Adolf Andersseni, Henry Birdi, James Mortimeri, John Oweni ja Louis Paulseni kaudu algavad kõik praegu teada olevad katkematud järgnevusliinid.

Aprillis 2016 olid elus järgmised tuntud maletajad, kelle Morphy arv on 3: Leonard Barden, Pal Benko, Arthur Bisguier, Melvin Chernev, Dennis Horne, Borislav Ivkov, Erik Karklins, Franciscus Kuijpers, Aleksandar Matanović, Friðrik Ólafsson, Jonathan Penrose, Oliver Penrose ja Peter Swinnerton-Dyer. Ka Paul Kerese Morphy arv oli 3; ta mängis Géza Maróczyga (Morphy arv 2), kes mängis Henry Birdiga (Morphy arv 1), kes mängis Morphyga. See tähendab, et kõigi Paul Keresega mänginud maletajate Morphy arv on 4, kui neil ei ole väiksemat Morphy arvu.

Praeguse maailmameistri Magnus Carlseni Morphy arv on 5.

## Vaata ka
*apostellik suktsessioon
*Baconi arv
*Erdősi arv
Merike Vaitmaa

**Merike Vaitmaa** (sünninimi **Merike Jõulma**; sündinud 25. detsember 1939 Rakveres) on eesti muusikateadlane ja -pedagoog.

1966. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikateaduse eriala diplomitööga "Eduard Tubina sümfooniline dramaturgia" (juhendaja Karl Leichter).

Aastatel 1965–1980 töötas ta vaheaegadega Eesti Raadio muusikasaadete toimetajana. Aastatel 1973–1978 oli ta Estonia teatri kirjandusala juhataja. 1980. aastast töötas Tallinna Riikliku Konservatooriumi õppejõuna, õpetades peamiselt analüütilisi aineid.

Ta on analüüsinud paljude Eesti heliloojate, sealhulgas Eduard Tubina, Arvo Pärdi, Lepo Sumera ja Erkki-Sven Tüüri loomingut, aga ka nüüdismuusikat. 

## Tunnustus
*1984 ajalehe Sirp ja Vasar preemia laureaat
*1989 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
*2015 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali elutööpreemia (panuse eest Eesti muusikasse)

## Viited

## Välislingid
*Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Vaitmaa, Merike (1984)
*ERR arhiiv. Portree: Merike Vaitmaa (2014)
*Virge Joamets. Eesti heliloojate põhjalikem tundja. Sirp, 22.01.2016
Plaza Hotel

**Plaza Hotel** on New Yorgis Manhattanil Midtownis asuv 20-korruseline kõrghoone Fifth Avenue ääres ning Grand Army Plaza väljaku kõrval Central Parki lõunanurga lähedal. Aastatel 1988–1995 oli hoone omanik Donald Trump, nüüd kuulub see ettevõttele Sahara India Pariwar. Hoone on kasutusel luksushotelli ja korterelamuna.

## Kirjeldus
76 meetri kõrguse ja 122 meetri pikkuse luksushotelli projekteeris arhitekt Henry Janeway Hardenbergh. Hoone see valmis 1907. aastal. See on ehitatud historitsistlikus prantsuse uusrenessanslikus *châteauesque*-stiilis koos uusbaroksete *beaux-arts*'i ilmingutega. Ehitus maksis 12,5 miljonit USA dollarit ja hoone avati 1. oktoobril 1907. 

Hotell on paljude avaliku elu tegelaste seas populaarne ööbimis- ja peatuskoht ning seal filmitud stseene on kasutatud paljudes filmides.

## Mälestisväärsus
See on New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjoni poolt määratud kaitsealuseks mälestiseks (*New York City Landmark*) 1988. aastal. Lisaks kuulub see Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikku Registrisse (*National Register of Historic Places*) ning on ka koos Waldorf-Astoriaga ainsad hotellid, mis on arvatud USA riiklikuks ajaloomälestiseks (*National Historic Landmark*).

## Galerii

Pilt:New York (3550806398).jpg|Plaza Hotel õhtul
Pilt:Plaza hotel.jpg|Vaade Plaza Hotelile Fifth Avenue poolt
Pilt:Plaza Hotel April 2008.JPG|Vaade Plaza Hotelile Central Parkist (2006)


## Kirjandus
* Julie Satow, "The Plaza: The Secret Life of America's Most Famous Hotel" (Kirjastaja: Twelve, June 2019) ISBN 1455566675

## Välislingid

*Plaza Hoteli hoone kirjeldus ja pildid veebilehel www.nyc-architecture.com
Waldorf Astoria New York

**Waldorf Astoria New York** on luksushotell New Yorgis Manhattanil Park Avenuel.

## Kirjeldus

Praegune graniitfassaadiga monumentaalne kahe torniga hoone asub aadressil 301 Park Avenue 49. ja 50. tänava vahel. See on 47-korruseline ja 190,5 meetri kõrgune *[[art déco]]* stiilis pilvelõhkuja, mille projekteeris arhitektuuribüroo Schultze & Weaver. Hoone valmis 1931. aastal. Ehitus maksis 42 miljonit dollarit. See oli maailma kõrgeim hotell aastatel 1931–1963, kuni Moskvas asuv hotell Ukraina ületas selle seitsme meetriga. Ikoonilises glamuuris ja luksuses esindatud Waldorf Astoria on üks maailma prestiižsemaid ja tuntumaid hotelle, see kuulub 1972. aastast Hiltoni hotelliketile. See oli kõrgklassi kohtumiste ning pidude ja ballide koht, tänapäeval ka diplomaatiliste riigivisiitide toimumispaik.

Kuna hoonekompleks on rajatud üle Grand Central Terminali viivate maa-aluste raudteerööbaste, siis oli ka hotellil oma haruraudtee ja vahetu sissepääsuga lift eravagunite teenindamiseks. Vanas ja uues hotellis on ööbinud kõik Ameerika Ühendriikide presidendid alates Grover Clevelandist.

## Mälestisväärsus
See on New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjoni poolt määratud kaitsealuseks mälestiseks (*New York City Landmark*) 1993. aastal. Lisaks on see ka koos Plaza Hoteliga ainuke hotell, mis on saanud USA riikliku tähtsusega ajaloomälestiseks (*National Historic Landmark*).

## Galerii

Pilt:New York 501576 fh000002.jpg|Vasakul Park Avenuega piirnev majakülg
Pilt:Waldorf Astoria New York - Park Avenue Entrance.jpg|Peasissekäik
Pilt:Waldorf Astoria Hotel 03.JPG|Interjöör


## Kirjandus
* David Freeland, "American Hotel: The Waldorf-Astoria and the Making of a Century" (Kirjastaja: Rutgers University Press, May 2021) ISBN 0813594391
* William Alan Morrison, "Waldorf Astoria" (Kirjastaja: Arcadia Publishing, April 2014) ISBN 1467121282

## Vaata ka
*Waldorf-Astoria

## Välislingid

* Hotelli ametlik koduleht
* Waldorf Astoria hotelli kirjeldus ja pildid veebileheküljel www.nyc-architecture.com
Mortoni maakond

**Mortoni maakond** (inglise *Morton County*) on kahe Ameerika Ühendriikide maakonna nimi.

*Mortoni maakond (Kansas)
*Mortoni maakond (Põhja-Dakota)
Hiina-Prantsuse sõda

**Hiina-Prantsuse sõda** oli Hiina ja Prantsusmaa vahel toimunud piiratud ulatusega sõjaline konflikt, mis kestis 1884. aasta augustist kuni 1885. aasta aprillini. Konflikti lõppedes teatasid mõlemad osapooled võidu saavutamisest.

Sõja tulemusena kaotas võimu Jules Ferry valitsus, kuid Prantsusmaa saavutas siiski peaaegu kõik soovitud eesmärgid: Qingi dünastia tunnustas Prantsusmaa protektoraati Põhja-Vietnami üle.

## Vaata ka
*Prantsuse Indohiina
*Esimene oopiumisõda
*Teine oopiumisõda

## Viited
Tiit Köster

**Tiit Köster** (13. mai 1939 Mustjala, Saaremaa – 13. mai 2025) oli eesti laulja, koorijuht ja muusikapedagoog. 

Ta õppis Mustjala koolis ja lõpetas 1957. aastal Kingissepa Keskkooli. 

Lisaks on ta õppinud Kingissepa Lastemuusikakoolis viiulit ja klaverit. 1962. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi laulu- ja muusikaosakonna muusika ja algklasside õpetaja eriala. 

Instituudis õppimise ajal mängis tantsuorkestris Ratex ning aastatel 1961–1967 töötas Kehra Keskkooli muusikaõpetajana. 

Aastatel 1967–1990 laulis Köster RAMis ja oli 14 aastat meeskvarteti RAM-1 liige. 

Aastatel 1966–1986 juhatas ta Kehra segakoori Helin.

Aastatel 1989–2002 oli Köster Kuressaare Muusikakooli direktor, aastatel 1989–2008 Saaremaa Ühendatud Meeskoori dirigent.

## Tunnustus
*1985 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
*2001 Hendrik Krummi nimeline kultuuristipendium
*2004 Valgetähe medaliklassi teenetemärk 
*2007 Kuressaare linna teenetemärk
*2008 Gustav Ernesaksa Fondi stipendium
*2010 Saare maavalitsuse teeneteplaat

## Viited
Ingerimaa ja Käkisalmi kindralkuberner

**Ingerimaa ja Käkisalmi kindralkuberner** oli Rootsi kuninga esindaja (kindralkuberner) 17. sajandist kuni 18. sajandi alguseni Ingerimaal ja Käkisalmi läänis. 

Ingerimaa ja Käkisalmi lään läksid Rootsi kätte 1617 Stolbovo rahulepingu alusel. Samal ajal sai Ingerimaa ka kubermanguks ja seda hakkas juhtima Narva asehaldur, kes määrati Ingerimaa kuberneriks. Kuberner resideeris Narva Hermanni linnuses. Uus kubermang hõlmas Jaanilinna, Jaama, Koporje ja Nöteborgi lossilääni.

1642. aastal moodustati Ingerimaa kindralkubermang koos Käkisalmi lääniga. Kubermangu keskuseks sai Nyen, ent 1651 taas Narva. Kindralkubermang hõlmas Narva lääni (rootsi k. *Narva län*), Ivangorodi lääni (*Ivangorods län*), Jama lääni  (*Jama län*), Koporje lääni  (*Koporje län*) ja Nöteborgi lääni (*Nöteborgs län*).

Kindralkubermang lõpetas eksisteerimise Põhjasõja ajal 1703-1704, mil need alad liideti Venemaaga.

#### Kindralkubernerid
*1642–1645 Erik Carlsson Gyllenstierna, Ingerimaa ja Käkisalmi lääni, Narva ja Alutaguse kindralkuberner
**1643–1645, Peter Antonii (aadeldatult 1642. aastast Peter Lofelt), Nöteborgi asehaldur, Nöteborgi lossiläänis ja  Nyenis
*1645–1651 Carl Mörner, Ingerimaa ja Käkisalmi lääni kindralkuberner ning 1651 Tartu õuekohtu president
**u. 1646 Ture Gabrielsson Oxenstierna af Croneborg, Ingerimaa kuberner
**1646–1650 Hans Drake (surn. 1653), Koporje, Jama ja Ivangorodi lääni ning Virumaa Alutaguse maaisand  Narvas
**1647– , Peder Larsson Örneklou, Ingerimaa, Narva ja Alutaguse asehaldur (*ståthållare över Ingermanland samt Narva och Alentacka*)
**1651–1652  Peter Lofelt, Nöteborgi asehaldur, Nöteborgi lossiläänis ja Nyenis
*1651–1654 Erik Stenbock,  Ingerimaa, Karjala ja Käkisalmi lääni kindralkuberner Narvas
*1654–1657 Gustaf Evertsson Horn, Ingerimaa ja Käkisalmi lääni kindralkuberner
*1657–1659 Krister Klasson Horn af Åminne, Ingerimaa ja Käkisalmi lääni kindralkuberner
*1659–1664 Simon Grundel-Helmfelt (1617–1677), Ingerimaa ja Käkisalmi lääni kindralkuberner
*1664–1668 Jacob Johan Taube (Kudina mõisast), Ingerimaa ja Käkisalmi lääni kindralkuberner
*1668–1673 Simon Grundel-Helmfelt, Ingerimaa ja Käkisalmi lääni kindralkuberner
*1673–1678 Jacob Johan Taube, Ingerimaa ja Käkisalmi lääni kindralkuberner
*1678 Gustaf Adam Banér, Ingerimaa ja Käkisalmi lääni kindralkuberner
*1678–1681 Jacob Johan Taube, Ingerimaa ja Käkisalmi lääni kindralkuberner

## Viited

## Välislingid
*
Äijihsuálui

**Äijihsuálui** on asustamata saar Soomes Inari järves ligikaudu 11 kilomeetri kaugusel Inari külast. Saar on saami looduslik pühapaik (*[[sieidi|siejdi]]*), ohvrikoht. 

Saare nimi on Inari saami keeles Äijihsuálui, põhjasaami keeles **Áddjá**, soome keeles **Ukko**, **Ukonsaari** või **Ukonkivi**. 

Äijih-nimelist jumalat, kelle nimi tähendab vanaisa või äikest, on saarel palutud teadaolevalt veel 19. sajandi lõpul. Kombetalituste hulka on kuulunud mitmesuguste kütitud loomade, näiteks põhjapõtrade luude ja sarvede viimine koopasse saarel. Inglise arheoloog Arthur Evans käis koopas 1873. aastal ja tegi seal väljakaevamisi. Koopast leiti lisaks luudele veel 13. sajandist pärinev rõngakujuline peaehe. 

Koduloolane Samuli Paulaharju on Äijihsuálui kohta 1932. aastal kirjutanud: "Järve paljude teiste saarte hulgast on seda näha kaugele, isegi kiriku juurde kaugemale kui penikoorma kaugusele. Kalju sees on suur ohvrikoobas, tuntud juba vanast ajast. Koopas on praegugi alles luid, "karu ja metsiku põhjapõdra ja linnu luid". Vana Inari elanik meenutab vanade Inari jumalate kohta, et "Ukko oli meesjumal Inari Ukonsaaril... ja teine oli naisjumal, Galguvaara *áhkku* (vanaema).""

Soome muuseumiamet Museovirasto esitas 1990. aastal Äijihsuálui kandideerima UNESCO maailmapärandi nimistusse, kuid saart pole nimistusse seni arvatud.

## Viited

## Välislingid
* Äijihsuáluist muuseumi Siida veebilehel (*soome keeles*)
* Tutvustus veebilehel luontoon.fi (*soome keeles*)
Erkki Kurenniemi

**Erkki Juhani Kurenniemi** (10. juuli 1941 Hämeenlinna – 1. mai 2017 Helsingi) oli soome disainer, filosoof ja kunstnik, kes on tuntud eeskätt elektroonilise muusika looja ning elektrooniliste muusikainstrumentide konstrueerijana. Teda peetakse üheks Soome tähtsaimaks elektroonilise muusika teerajajaks. Kurenniemi on ühtlasi teaduse populariseerija, futuroloog, meediakultuuri pioneer ja eksperimentaalne filmilooja. Teda loetakse ka esimese kaubanduslikult kättesaadava mikroarvuti loojaks (1973).

Kurenniemi viljakaim loomeperiood jäi 1960. ja 1970. aastatesse. Aastatel 1962–1974 konstrueeris ja ehitas ta Helsingi ülikooli musikoloogia osakonna vabatahtliku assistendina ning 1970. aastal rajatud ettevõttes Digelius Electronics Finland Oy disainerina töötades kümme elektroonilist muusikariista ja stuudioseadet. Lisaks musikoloogia osakonnale töötas Kurenniemi ühtlasi aastatel 1962–1973 assistendi ja vanemkonstruktorina ülikooli teoreetilise füüsika osakonnas. 1968. aastal kaitses ta loodusteaduse bakalaureuse kraadi.

Digeliuse pankroti järel töötas Kurenniemi ettevõttes Oy W. Rosenlew Ab tööstusrobotite juhtimissüsteemide konstruktorina (1976–1978) ning Nokia kaablitootmisseadmete osakonnas tööstusautomaatika ja robootikasüsteemide konstruktorina (1980–1986). Hiljem töötas ta Heureka teaduskeskuse konsultandi ja planeerimisosakonna juhatajana (1987–1998).

2003. aastal pälvis Kurenniemi Soome haridus- ja kultuuriministeeriumi preemia. 2004. aastal valiti ta Helsingi kunsti- ja disainiülikooli auliikmeks. 2011. aastal sai Kurenniemi Soome vabariigi presidendilt Tarja Haloselt Soome Lõvi ordeni.

## Viited
Ezio Vanoni

**Ezio Vanoni** (3. august 1903 Morbegno – 16. veebruar 1956 Rooma) oli Itaalia majandusteadlane ja poliitik; ta kuulus Kristlik-Demokraatlikku Erakonda. Ta oli 24. maist 1948 kuni 18. jaanuarini 1954 Itaalia rahandusminister. 18. jaanuarist 1954 kuni surmani oli ta Itaalia eelarveminister (Ministri del bilancio e della programmazione economica della Repubblica Italiana).

Ta sündis aastal 1903 Morbegnos Sondrio provintsis.

24. maist 1948 kuni 18. jaanuarini 1954 oli ta Itaalia rahandusminister. 18. jaanuarist 1954 kuni surmani oli ta Itaalia eelarveminister (Ministri del bilancio e della programmazione economica della Repubblica Italiana).
Epp Hansberg

**Epp Hansberg** (sündinud 4. veebruaril 1944) on eesti pianist ja muusikapedagoog.

Ta on lõpetanud 1962. aastal Tartu Muusikakooli Aleksandra Sarve klaveriklassi. 1969. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Anna Klasi ja Valdur Rootsi klassis). 

1966. aastast on ta töötanud Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli klaveriõpetaja ja kontsertmeistrina.

Aastatel 1988–2005 oli ta ka Tartu Ülikooli Akadeemilise Naiskoori kontsertmeister.

## Tunnustus
*1989 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

*1989 XIII vabariikliku lauljate konkursi parima kontsertmeistri auhind

## Viited
Anthony Nesty

**Anthony Conrad Nesty** (sündinud 25. novembril 1967) on Suriname endine ujuja. Ta on Suriname esimene olümpiavõitja ja seni ainus olümpiamedalist.

Nesty sündis Trinidadis ja Tobagos viielapselises peres noorimana. Tema perekond kolis Surinamesse, kui ta oli üheksa kuud vana. Ta alustas ujumistreeninguid viieaastasena.

16-aastaselt võttis ta osa 1984. aasta suveolümpiamängudest Los Angeleses, kus saavutas 100 meetri liblikujumises 56,15-ga 20. koha ja 100 meetri vabaujumises 54,99-ga 49. koha. Pärast Los Angelese olümpiamänge asus ta õppima USA-sse Florida osariiki Jacksonville'is asuvas erakoolis Bolles School. Ta ületas Pablo Moralesele kuulunud kooli rekordi 
100 jardi liblikujumises.

Nesty saavutas esimese tiitlivõistluse võidu 1987. aasta Panameerika mängudel Indianapolises, kus võitis 100 meetri liblikujumises kuldmedali ja 200 meetri liblikujumises pronksmedali.

1988. aasta suveolümpiamängudel Seoulis võitis ta 100 meetri liblikujumises ajaga 53,00 sekundit kuldmedali, edestas seejuures ameeriklast Matt Biondi kõigest ühe sajandikuga. Nesty oli teine mustanahaline olümpiamedalist ujumise individuaalalal pärast Hollandi ujujat Enith Brigithat, kes võitis kaks pronksmedalit 1976. aasta suveolümpiamängudel. Lisaks oli ta teine Lõuna-Ameerika ujuja, kes olümpiavõitjaks tuli; esimene oli argentiinlane Alberto Zorrilla 1928. aasta suveolümpiamängudel. 200 meetri liblikujumises oli Nesty kaheksas.

Pärast olümpiavõitu autasustati teda riigi kõrgeima tsiviilordeniga "Kollane täht", trükiti tema pildiga postmargid ning vormiti kuld- ja hõbemündid, ehitamisjärgus olnud ujulale anti tema järgi nimi.

100 meetri liblikujumises võitis ta kuldmedali veel 1990. aasta Hea Tahte mängudel Seattle'is ja 1991. aasta ujumise maailmameistrivõistlustel Perthis. 1991. aasta Panmeerika mängudel Kuubas Havannas võitis kuldmedali 100 meetri liblikujumises ja hõbemedali 200 meetri liblikujumises. Ta asus oma olümpiavõitu kaitsma 1992. aasta suveolümpiamängudele Barcelonas, kus ta võitis ameeriklase Pablo Moralese (53,32) ja poolaka Rafał Szukała (53,35) järel 53,41-ga pronksmedali.

Pärast Seoulis olümpiavõitjaks tulemist sai ta stipendiumi õppima asumiseks Florida Ülikooli Gainesville'is. Ta kuulus ülikooli ujumismeeskonda Florida Gators ja tuli kolm korda järjest USA üliõpilasmeistriks 100 jardi liblikujumises (1990, 1991 ja 1992), ühel korral 200 jardi (1990) ning ühel korral 400 jardi kompleksujumise meeskonnas (1991). Ta lõpetas Florida Ülikooli bakalaureuse kraadiga 1994. aastal.

1998. aastal võeti ta Ujumise kuulsuste halli liikmeks. Ta oli Suriname lipukandja 2008. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial Pekingis; ta oli selleks olnud ka 1988. aastal Seoulis.

Ta töötab Florida Gatorsi ujumismeeskonna abitreenerina.

## Viited

## Välislingid
* [Anthony Nesty Ujumise kuulsuste halli kodulehel](http://www.ishof.org/anthony-nesty-(sur).html)
*
Meistriliiga 2017

**Meistriliiga 2017** (Ametlikult sponsornimega **Premium liiga 2017**) oli Eesti jalgpalli kõrgeima liiga 27. hooaeg selle taasasutamisest 1992. aastal. Hooaeg algas 3. märtsil ning lõppes 4. novembril 2017. Hooajast võttis osa 10 meeskonda, tiitlikaitsja oli FCI Tallinn (endine Tallinna FC Infonet).

## Meeskonnad
Liiga koosnes kümnest meeskonnast, kellest 9 meeskonda olid samad mis eelmisel hooajal ja üks edutatud meeskond Esiliigast. Rakvere JK Tarvas langes Meistriliigast pärast esimest hooaega ja neid asendas Viljandi JK Tulevik, kes võitis ülekaalukalt Esiliiga 2016.

Pärnu Linnameeskond alistas Meistriliiga üleminekumängudel Maardu Linnameeskonna, ning jäi meistriliigasse püsima. 2017. aasta alguses teatas MTÜ Pärnu Jalgpalliklubide Liit, et Premium liigas hakkab Pärnu Linnameeskonna asemel alates 2017. aasta hooajast suvepealinna esindama Pärnu JK Vaprus.

Valitsev meister Infonet muutis UEFA piirangute tõttu, mis puudatab sponsornime kasutamist nimeks FCI Tallinn.

### Staadionid ja asukohad

### Personal ja võistlusvormid

### Treenerivahetused

## Liigatabel

|-
|colspan="11"| **Allikas:** Eesti Jalgpalli Liit
|}

### Tabelikohad voorude kaupa

## Mängutulemused

Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 36 mängu.

|-
|
### Hooaja esimene pool

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

### Hooaja teine pool

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

## Hooaja statistika
### Individuaalne

|-
|
#### Suurimad väravakütid

#### Suurimad söötjad

|-
|
#### Kübaratrikid

4 Mängija lõi 4 väravat; 6 Mängija lõi 6 väravat; (K) – Kodus; (V) – Võõrsil

#### Parimad väravavahid

## Auhinnad

### Ringi parim mängija

## Vaata ka
*Esiliiga 2017
*Esiliiga B 2017
*II liiga 2017
*III liiga 2017
*IV liiga 2017

## Viited
Une moderne Olympia

„**Une moderne Olympia**“ (eesti keeles „Kaasaegne Olympia“) on prantsuse kunstniku Paul Cézanne’i õlimaal lõuendil.

Aastatel 1873–1874 valminud teos "Kaasaegne Olympia" on külastajatele vaatamiseks väljas Orsay muuseumi 35. saalis.

Maal oli esmakordselt eksponeeritud 1874. aastal toimunud impressionistide esimesel näitusel.

## Vaata ka
* Olympia (1863)

## Viited
Daltoni maantee

**James W. Daltoni maantee** (Alaska Route 11) on USA-s Alaskal asuv maantee. Selle pikkus on 414 miili (666 km). See algab Elliotti maanteelt Fairbanksist 134 km kaugusel põhjas Livengoodi asula juures ja lõpeb Põhja-Jäämere lähedal Deadhorse'is.

Maantee valmis seoses Alaska naftajuhtme ehitamisega ja avati 1974. Algselt võisid maanteel sõita ainult kaubaveod. 1981. aastal avati maantee kuni 211. miilini ja alates 1994. aastast on see avatud kõigile sõidukitele. Maantee lõpeb umbes 5 km kaugusel ookeanist; edasi viivad üksnes naftafirmade erateed.

Maantee on saanud nime Alaskas elanud inseneri John Daltoni järgi, kes oli konsultant Alaska põhjaosa naftapuurimise algusaastatel.

Maantee kulgeb paralleelselt Alaska naftajuhtmega. See on üks kõige eraldatumaid maanteid USA-s, kuna selle äärde jääb ainult kolm asulat: 175. miilil Coldfoot (elanikke 10), 188. miilil Wiseman (elanikke 22) ja maantee lõpus 414. miilil Deadhorse (25 püsielanikku, kuid sõltuvalt naftatootmise tipphooajast 3500–5000 elanikku). Kahes teises asulas, Prospect Creekis ja Galbraith Lake'is, püsielanikke pole.

Daltoni maantee on peamiselt kruusatee. Asfaltkattega on kaetud 175 km. Vaatamata eraldatusele sõidab talviti seal päevas umbes 250 veoautot ja suviti umbes 160 veoautot.

Maanteed on peetud üheks ohtlikumaks kogu USA-s, kuna selle ääres asub vaid paar teeninduspunkti ja bensiinijaama. Autod on kohustatud kogu aeg, sealhulgas päeva ajal tuledega sõitma. Teel on mitu üsna järsku, 12% kaldega tõusu. Maantee lähedal võivad liikuda jääkarud ja sel juhul võidakse tee sulgeda, sest jääkarud on inimesi rünnanud niihästi enesekaitseks kui toidu saamiseks.

Maantee ületab 55. miilil (89. kilomeetril) Yukoni jõe. Maantee tõuseb Brooksi mäeahelikus Atiguni kurus merepinnast kuni 1444 meetri kõrgusele. See koht on ühtlasi veelahkmeks: põhjapoolsed jõed voolavad Põhja-Jäämerre, lõunapoolsed Beringi merre.

Daltoni maantee ja Kanadas asuv Dempsteri maantee on ainsad Põhja-Ameerikas, mis kulgevad üle põhjapolaarjoone.

## Viited

## Välislingid

* Maantee kaart
* "Driving Alaska’s Dalton Highway". The New York Times. 6. november 2015
Venuse sünd (Cabanel)

Vaata ka: Venuse sünd

„**Venuse sünd**“ (prantsuse keeles „La Naissance de Vénus“) on prantsuse kunstniku Alexandre Cabaneli õlimaal lõuendil.

1863. aasta Pariisi kunstinäitusel eksponeeritud teos oli üks mitmest sel näitusel väljapandud aktimaalist.

Maal omandati Napoleon III kunstikogusse 20&nbsp;000 frangi eest.

Kunstiteos asub Orsay muuseumis Pariisis ega ole muuseumi püsiväljapaneku eksponaatide seas.

## Viited
Venuse sünd (Amaury-Duval)

Vaata ka: Venuse sünd

„**Venuse sünd**“ (prantsuse keeles „*La Naissance de Vénus*“) on prantsuse kunstniku Amaury-Duvali õlimaal lõuendil.

Teos oli külastajaile vaatamiseks väljas 1863. aasta Pariisi kunstinäitusel. 

1866. aastal omandas maali Lille’i Kaunite kunstide palee.

## Viited
Venuse sünd (Redon)

„**Venuse sünd**“ (prantsuse keeles „La Naissance de Vénus“) on prantsuse kunstniku Odilon Redoni õlimaal lõuendil.

1912. aastal valminud teos asub New Yorgi moodsa kunsti muuseumi kogudes.

## Vaata ka
* Venuse sünd
Will Rogers

**William Penn Adair Rogers** (4. november 1879 Oologah, Indiaanlaste territoorium (praegune Oklahoma) – 15. august 1935 Barrow' neem, Alaska) oli USA näitleja, koomik ja kauboi.

Tema vanemad olid tšerokii päritolu. Rantšos üles kasvades õppis ta hobusega sõitma ja lassoga trikke tegema. Ta esines paljudel Metsiku Lääne meelelahutusetendustel USA-s ja välisriikides. Edasi töötas ta New Yorgis vodevillis. 1912. aastal esines ta Broadway teatri lavastuses "The Wall Street Girl", kus esitles etteastete vahel oma lasso käsitlemise oskust. 1915. aastal esines ta Florenz Ziegfeldi varietees "Midnight Frolic".

Et oma esinemisi värskena hoida, hakkas Rogers nalja viskama publiku hulgas olevate kuulsate inimeste üle ja tegi märkusi päevakohaste teemade, eriti poliitiliste teemade kohta. 1916. aastal hakkas ta esinema prestiižsetel "Ziegfeld Folliesi" esinemistel Broadwayl. 1918. aastal tegi ta oma filmidebüüdi filmis "Laughing Bill Hyde". Rogers ei tunnistanud kunagi, et oli vaid harrastusnäitleja, kuid kriitikud tunnustasid tema loomulikku võlu ja lihtsat näoilmet. Järgmistel aastatel esines ta paljudes Samuel Goldwyni toodetud tummfilmides, samuti enda toodetud komöödiates ja Hal Roachi filmides. Rogers avaldas mitu raamatut ja artiklit, kirjutas ajalehtedes ning esines sageli raadios.

1929. aastal sõlmis ta lepingu filmitootjaga Fox Film Corporation. Samal aastal mängis ta oma esimeses helifilmis "They Had to See Paris". Helifilmid sobisid Rogersile paremini ning ta kogus nendega enam tuntust. Tema tuntumad helifilmid on "A Connecticut Yankee" (1931) ja "State Fair" (1933).

Poliitikas eelistas Rogers jääda vaatlejarolli, kuid 1926. aastal oli ta paar nädalat Beverly Hillsi aulinnapea, enne kui tema ametikoht California seadustega ebaseaduslikuks kuulutati. 1935. aastal toetas ta presidendikandidaat Franklin Delano Roosevelti. Rogers hukkus lennuõnnetuses Barrow' neeme lähedal Alaskal 1935. aastal, mil oli oma kuulsuse tipus.

Tema järgi on saanud nime USA allveelaev Will Rogers ja Oklahoma Citys asuv lennujaam. Tal on Hollywoodi kuulsuste alleel omanimeline täht. Maantee Route 66 on tuntud ka kui Will Rogers Highway.

## Viited

## Välislingid

*
Venuse sünd

"**Venuse sünd**" on merevahust sündinud armastuse, ilu, seksi, viljakuse ja külluse jumalanna **[[Venus]]e** sündi kujutava teose pealkiri

; Maalikunstis
*Venuse sünd (Amaury-Duval)
*Venuse sünd (Botticelli)
*Venuse sünd (Boucher)
*Venuse sünd (Bouguereau)

*Venuse sünd (Cabanel)
*Venuse sünd (Fragonard)
*Venuse sünd (Gérôme)
*Venuse sünd (Gervex)
*Venuse sünd (Redon)