open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
XVI üldlaulupidu

**XVI üldlaulupidu** toimus 17.–18. juulil 1965 Tallinna lauluväljakul.

Esimest korda esinesid laulupeol sümfooniaorkestrid.

Üldlaulupeo peakomisjoni esimees oli Arnold Green. Alaliselt alustas tööd laulupeo büroo, mille juhiks sai Ilmar Moss.

Laupäeval, 17. juulil kell 14.30 algas pidulik rongkäik ning kell 17.30 laulupeo avatseremoonia ja esimene kontsert. Pühapäeval, 18. juulil kell 13 algas laulupeo teine kontsert.

Laulupeol osales 690 kollektiivi 25 806 laulja ja pillimängijaga.

Vabariigi kahekümne viiendal aastapäeval kõlas Eesti töötava rahva laul ülistuseks loovale tööle, austuseks nõukogude kodumaale, tänuks Lenini parteile (Arnold Green).

## Vaata ka
* VIII üldtantsupidu (ametlikult Nõukogude Eesti 1965. aasta rahvakunstiõhtu) 16.–18. juulil 1965

## Viited

## Välislingid
* 16. laulupidu Laulupeomuuseumi kodulehel
XV üldlaulupidu

**XV üldlaulupidu** toimus 20. ja 21. juulil 1960 Tallinnas. Esimest korda esineti praeguse laulukaare all.

Peo lõppedes laulsid koorid omal algatusel Gustav Ernesaksa lugu "Mu isamaa on minu arm". Sealtpeale on laulupeod ka ametlikult selle looga lõpetatud.

## Viited

## Välislingid
*"Koit" (helilõik)
*Väike Tallinna laulupeo juht
XIV üldlaulupidu

**XIV üldlaulupidu** toimus 20.–22. juulil 1955 Tallinnas. Peo kavas oli 66 laulu, millest eesti autoritelt olid vaid pooled.

Lisaks sega-, mees-, nais- ja lastekooridele olid esimest korda ette nähtud eraldi kooriliigina vene koorid. Iseseisvalt kutsuti veel esinema sõdurite koor ja mereväelaste koor.

## Viited

## Välislingid
* 14. laulupidu Laulupeomuuseumi kodulehel
*Foto
IX üldlaulupidu

**IX üldlaulupidu** toimus 30. juunist 2. juulini 1928 Tallinnas. Esimest korda toimus pidu Tallinna lauluväljakul, kuhu rajati enne pidu puust laululava.

Kooride üldjuhid olid Juhan Aavik, Leenart Neumann ja Anton Kasemets ning puhkpilliorkestreid juhatas Raimund Kull.

Peol osales 436 laulukoori-orkestrit 15 049 tegelasega. Eestlaste koore oli tulnud ka Lätist, Soomest ja Ameerika Ühendriikidest. Lisaks kohalikele kooridele esinesid peo kolmandal päeval veel Soome Kooriliidu ühendkoor, Läti üliõpilassegakoor ja Norra üliõpilasnaiskoor. Kuulajaid oli laulupeol hinnanguliselt 150 000.

Laulupeo avakõne ja lõppsõna pidas riigivanem Jaan Tõnisson.

Laulupeo tegelased ja külalised vabastati siseministri korraldusel politseis registreerimise kohustusest. Laulupeole komandeeriti 60 kriminaalpolitseinikku.

## Kava
1925. aastal kuulutati välja võistlus laulupeole uue repertuaari saamiseks. 117 laekunud tööst kaheksa lülitati ka IX üldlaulupeo kavva. Esitusele tuli 26 sega-, 6 meeskoorilaulu ja 7 orkestripala.

## Viited
X üldlaulupidu

**X üldlaulupidu** toimus 23.–25. juunil 1933 Tallinnas. Kooride üldjuhid oli Juhan Aavik, Juhan Simm, Tuudur Vettik ja Verner Nerep ning orkestreid juhatas Raimund Kull.

Laulupeol osales ligi 500 esinejate rühma 16 500 laulja-pillimehega. Esimest korda esinesid eraldi kooriliigina 19 naiskoori 626 lauljaga. Ka jagati sega- ja meeskoorid esimest korda kunstilise suutlikkuse alusel üld- ja erikoorideks.

Kuulajaid oli kohapeal hinnanguliselt 90 000. Laulupidu kanti esimest korda raadios üle.

## Kava
Laulupeo eel toimunud uute laulude võistlusele laekunud 96 tööst lülitati pidustuse kavva kaks Mart Saare laulu. Kokku oli kavas 33 laulu ja 10 pasunakooride pala.

**Segakoorid:**
* "Looja vägevus" (E. Võrk)
* "Laulupeo laul" (J. Aavik)
* "Palumine" (A. Kapp)
* "Hõiskame kooris" (T. Vettik)
* "Hommikulaul" (M. Saar)
* "Noored sepad" (R. Tobias)
* "Kasehaldjate laul" (M. Saar)
* "Sirisege, sirbikesed" (C. Kreek)
* "Murelaul" (E. Aav)

* "Lauluvõim" (J. Aavik)
* "Las kasvame" (V. Nerep)
* "Küll oli ilus mu õieke" (M. Herman)
* "Laulik" (E. Võrk)
* "Ma kõndisin vainul" (C. Kreek)
* "Sääl kord kasvab" (M. Lüdig)
* "Ärka üles, isamaa" (A. Läte)
* "Pulma rõõm" (E. Võrk)
* "Kits ja hunt" (M. Lüdig)
* "Mis sääl kõnnib" (M. Saar)
* "Sind surmani" (A. Kunileid)
* "Kuldrannake" (A. Läte)
* "Munamäel" (K. A. Hermann)
* "Saarlaste laul" (V. Nerep)
* "Sarve laul" (R. Päts)
* "Puhu tuul" (A. Jurjan)
* "Suomen laulu" (F. Pacius)

**Naiskoorid:**
* "Ei roose mul paku ta" (A. Kapp)
* "Tantsides" (M. Saar)
* "Mälestus" (J. Aavik)

**Meeskoorid:**
* "Me rannikumaale" (T. Vettik)
* "Ainult pääle varju" (M. Saar)
* "Pilvedele" (A. Läte)
* "Oma saar" (J. Simm)
* "Mul lapsepõlves rääkis" (K. Türnpu)
* "Sind surmani" (A. Kunileid)
* "Munamäel" (K. A Hermann)

**Pasunakoorid:**
* "Pidulik marss" (E. Tamm)
* Avamäng M. Hermani "Kalev ja Linda" viisidel (E. Tamm)
* Juta kaebelaul ooperist "Vikerlased" (E. Aav)
* "Tantsulood "Hõissa, simman!" (E. Liinev)
* "Tuljak" (M. Herman, R. Kull)
* Marss "Kodumaa" (R. Kull)
* Fantaasia "Kiigemäel" (P. Karp)
* "Kalurite tants" (E. Liinev)
* Parafraas "Õhturahu" (J. Tamverk)
* "Eesti rapsoodia" (E. Tamm)

Johannes Aavik kutsus Saaremaa lauljaid üles Saarlaste laulu boikoteerima, kuna see olevat pilkelise kõrvalmaiguga ega ole ka muusikaliselt kuigi väärtuslik.

## Viited

## Välislingid
* Eesti X üldlaulupidu Tallinnas (1933) @youtube.com
VII üldlaulupidu

**VII üldlaulupidu** toimus 25.–27. juunil (vkj. 12.–14. juunil) 1910 Tallinnas, olles 1905. aasta sündmuste ja nende tagajärgedega seoses edasi lükkunud. Laulupeo korraldas Estonia Selts.

Esimest korda olid peol lastekoorid, keda juhatas Mihkel Kippert. Sega- ja meeskoore juhatas Mihkel Lüdig ning puhkpilliorkestrite ees seisis seitsmendat ja viimast korda David Otto Wirkhaus.

Peol osales 527 esinejate rühma enam kui 10 000 tegelasega. 36 eestlaste rühma tuli ka väljastpoolt Eestit, sealhulgas Ülem-Suetukist, Simbirskist, Jevpatoriast ja Helsingist. Pealtvaatajaid oli hinnanguliselt 35 000 ringis.

Peoplats asus praeguse Laulupeo tänava lõpus.

## Kava
Kavas oli 28 laulu, millest erandina eesti autorite teosed ei olnud vaid kaks lastekoorilaulu. Välisautoritelt olid ka 4 puhkpilliorkestrite pala.

## Viited
VIII üldlaulupidu

**VIII üldlaulupidu** toimus 30. juunist 2. juulini 1923 Tallinnas. Pidustuse korraldas Eesti Lauljate Liit. Kooride üldjuhid olid Anton Kasemets ja Juhan Simm, puhkpilliorkestreid juhatas Eduard Knude ja sõjaväeorkestreid Georg Reder. Laulupeo avakõne pidas riigivanem Juhan Kukk ning lõpukõne Riigikogu esimees Jaan Tõnisson.

Peol osales 386 esinejate rühma 10 562 liikmega. Laulupidu peeti Rohelisel aasal praeguse Kadrioru staadioni kohal.

Suurest laulupeovaimustusest tingituna sai alguse igal viiendal aastal üldlaulupeo korraldamise tava.

## Kava
Esitusele tuli 24 eesti autorite koorilaulu, sealhulgas esimest korda lauldud nüüdislaulupidude avalaul Mihkel Lüdigi "Koit". Ainsa välismaa autori lauluna esitati soome külaliskoori laulupeole tuleku puhul Emil Genetzi "Suomen valta". Puhkpilliorkestrid mängisid saksa palu.

**Segakoorid**
* "Valvur, kas ju möödas öö" (K. Türnpu)
* "Tänu ja kiitus" (A. Läte)
* "Kodutalust lahkumine" (K. Türnpu)
* "Vahtijad" (A. Läte)
* "Kukku" (A. Vedro)

* "Isamaa mälestus" (K. A. Hermann)
* "Nooruse unenägu" (M. Hermann)
* "Pisarad" (J. Aavik)
* "Enne ja nüüd" (M. Hermann)
* "Eks teie tea" (R. Tobias)
* "Palve" (F. Saebelmann)
* "Kaunimad laulud" (F. Saebelmann)
* "*Suomen valta*" (E. Genetz)
* "Võõrsil" (J. Kappel)
* "Meie err" (C. Kreek)
* "Laulu mõju" (M. Saar)
* "Mis need ohjad meida hoidvad" (“Leelo”) (M. Saar)
* "Karjase laul" (M. Lüdig)
* "Koit" (M. Lüdig)

**Meeskoorid**
* "Ma teretan sind, hommik" (J. Kappel)
* "Väikesele isamaale" (K. A. Hermann)
* "See on Eesti laul" (A. Kapp)
* "Oma saar" (J. Simm)
* "Näänia Kreutzwaldi mälestuseks" (R. Tobias)
* "Meeste laul" (M. Hermann)

**Pasunakoorid**
* "Marsch" (A. Seidel)
* "Gavott" (L. Jessel)
* "Romans" (C. Kahnt)
* "Gavott" (J. Semfke)
* "Marsch" (M. Oscheit)

## Viited
XI üldlaulupidu

**XI üldlaulupidu** toimus 23.–25. juunil 1938 Tallinnas. Kooride üldjuhid oli Juhan Aavik, Juhan Simm, Tuudur Vettik, Verner Nerep ja Evald Aav ning orkestreid juhatas Raimund Kull. 29-aastane Gustav Ernesaks juhatas autorina kordamisel oma kahte laulu nais- ja meeskooridele. 

Laulupeol osales 569 esinejate rühma 17 501 laulja-pillimängijaga.

## Kava
Üldsegakoorid laulsid 16 laulu, erisegakoorid 5, meeskoorid 12 ja naiskoorid 4 laulu. Puhkpilliorkestrid esitasid 6 algupärast pala.

**Segakoorid:**
* "Eks teie tea" (R. Tobias)
* "Priiuse hommikul" (K. Türnpu)
* "Helise ilma" (E. Võrk)
* "Laul rõõmule" (A. Läte)
* "Kuku, sa kägu" (V. Nerep)
* "Põhjavaim" (M. Saar)
* "Noorte laul" (J. Aavik)

* "Mis need ohjad meida hoidvad" (M. Saar)
* "Kangakudumise laul" (E. Oja)
* "Su Põhjamaa päikese kullast" (T. Vettik)
* "Laul kodumaast" (E. Aav)
* "Mu rannikumaa" (M. Saar)
* "Sind armastame, kodumaa" (A. Kapp)
* "Tutiline linnukene" (E. Melngailis)
* "Laul Imatrale" (E. A. Hagfors) 
* "Ühest vaiksest pühast hiiest" (M. Lüdig)
* "Pulmalaul" (R. Päts)
* "Põlismetsa järv" (M. Lüdig)
* "Hommik" (E. Aav)
* "Priiuse hommikul" (K. Türnpu)
* "Jaan läheb jaanitulele" (R. Päts)
* "Kui tume veel kauaks" (A. Kapp)
* "Meie lell" (C. Kreek)
* "Lindude laul" (M. Saar)
* "Mis oli see? (T. Vettik)

**Naiskoorid:**
* "Mu sünnimaa" (T. Vettik)
* "Noor kevad" (G. Ernesaks)
* "Koots-kull (J. Aavik)
* "Vares vaga linnukene" (E. Oja)

**Meeskoorid:**
* "Kostke laulud" (M. Läte)
* "Palumine" (A. Kapp)
* "Õõtsuv meri" (R. Tobias)
* "Humal" (E. Aav)
* "Meeste laul" (E. Võrk)
* "Valvur" (K. Türnpu)
* "Karjase laul" (E. Tubin)
* "Mulgimaale" (J. Simm)
* "Mu süda" (A. Kapp)
* "Lahingu ratsud" (E. Võrk)
* "Hakkame, mehed, minema!" (G. Ernesaks)

**Pasunakoorid:**
* "*Largo religioso*" (J. Hiob)
* Avamäng "Kalev ja Linda" (E. Tamm)
* "Jaaniöö (M. Lüdig)
* "Skertso" (M. Lüdig)
* "Rukkirääk" (J. Jürgenson)
* "Tuljak" (M. Herman)

## Viited
VI üldlaulupidu

**VI üldlaulupidu** toimus 20.–22. juunil (vkj 8.–10. juunil) 1896 Tallinnas. Peo jaoks loa taotlemisel toodi põhjuseks Nikolai II kroonimispäeva tähistamine. Nagu ka eelmisel peol, olid laulujuhatajad Karl August Hermann Tartust, Johannes Kappel Peterburist, Konstantin Türnpu Tallinnast ja muusikajuhataja David Otto Wirkhaus Väägverest.

Laulupeo kõnepidajataks olid preester Karp Tiisik Tallinnast, õpetajad Jakob Hurt Peterburist, Rudolf Kallas Rõugest ja Gustav Punga Kursist. 

Korraldajateks olid „Lootuse" ja „Estonia" seltsid, kes valisid korralduse peotoimkonna järgmiselt: linnapea John von Hueck peakomitee president; linnavolinik Thomas Jakobson, abipresident; linnanõunik Eugen Erbe, korterikomisjoni juhataja; linnavolinik Konstantin von Ritter, ehituskomisjoni juhataja; kaupmees Paul Schiffer, kassaeestseisja ; linnavolinik J. P. Vinogradov, revisjonikomisjoni esimees; kaupmees Andreas Brommig ja valitseja A. Soans, ökonoomia eestseisjad; muusikadirektor Konstantin Türnpu, muusikakomisjoni esimees, kelle liikmed Carl Brunow, Dr. Karl August Hermann, Johannes Kappel ja David Otto Wirkhaus on; peale selle on kõik mõlemate seltside eestseisjad ja revidendid peakomitee liikmed, ja nimelt: „Lootuse" eestseisjad : president maalermeister A. Jannsen, rentnik Johannes Mürkes, kaupmees Adolf Tönne, kontorikirjutaja G. Binnendorf, gaasivabriku kassiir A. Hamann; „Lootuse" revidendid : tuletorniülevaataja K. Matukaites, kontorikirjutaja A. Böttker, rentei ametnik G. Sellmann; „Estonia" eestseisjad: president-redaktor August Busch, ringkonnakohtuarhivaar Jaan Linnamägi, ajalehekirjutaja A. Järv, majaomanik August Krämann, ülemtalurahvakohtu sekretär Hans Neuhaus, linnakooliõpetaja Aleksander Tamm; „Estonia" revidendid: rahukohtutekogu sekretäriabi Paul Porre, tolliametnik P. Hertis, kaupmehe kommii Mihkel Schiffer; laulupeo kirjatoimetaja oli elementaarkooliõpetaja H. Stein.

Peol osales 410 esinejate rühma 5681 tegelasega, sealhulgas 2960 segakoorilauljat, 1881 meeskoorilauljat ja 840 pillimängijat.

Pidu toimus Riesenkampfi platsil (praeguse Johannes Kappeli tänava  ja Tallinna bussijaama lähedal), kuhu oli ehitatud ka kõlakoda.

## Viited

## Välislingid
*6. laulupidu Laulupeomuuseumi veebilehel
V üldlaulupidu

**V üldlaulupidu** toimus 30. juunist 2. juulini (vkj 18.–20. juunil) 1894. Peo korraldasid Tartu Eesti Käsitööliste Abiandmise Selts ja Vanemuine ning sellega tähistati Liivimaa talurahva pärisorjusest vabastamise 75. aastapäeva. V laulupidu on Tartus peetutest viimane.

Koore juhatasid Karl August Hermann, Johannes Kappel ja Konstantin Türnpu ning puhkpilliorkestreid David Otto Wirkhaus. Peotoimkonna sekretär oli Jaan Tõnisson.

Pidustusel osales 263 esinejate rühma 3951 tegelasega, sealhulgas 131 segakoori, 94 meeskoori ja 38 puhkpilliorkestrit.

V üldlaulupidu peeti Ressource'i aias, kus oli toimunud ka I üldlaulupidu.

## Kava
Peokavas olnud 39 teosest 11 olid eesti heliloojatelt.

## Viited

## Välislingid
*Foto
*Laulupeomedal
XXV üldlaulupidu

**XXV üldlaulupidu** oli 4. ja 5. juulil 2009 Tallinnas toimunud üldlaulupidu. Laulupeo kunstiline juht ja meeskooride üldjuht oli Ants Soots. Segakooride üldjuht oli Heli Jürgenson, naiskooride üldjuht Raul Talmar, poistekooride üldjuht Hirvo Surva, lastekooride üldjuht Aarne Saluveer, mudilaskooride üldjuht Kadri Hunt ning pasunakooride üldjuht Peeter Saan.

Laulupeo tuli süüdati 13. juunil Tartus. Tuli, mille seekordne teekond kandis pealkirja "TuleTulemine" ühines Pärnus tantsupeo tulega ja jõudis 2. juuli õhtul Tallinna.

Laulupeo esimesel kontserdil käis umbes 75 000 inimest ja teisel üle 100 000. Piletiga pealtvaatajaid oli lisaks lauljatele ja nende saatjatele esimesel päeval 52 000 ja teisel päeval 68 000.

## Osalejad
2008. aasta veebruariks registreerus laulupeole 35 000 tegelast. Peole pääsevate lauljate-mängijate ülempiiriks oli seatud 25 000 – 26 000. Nelja kuu jooksul enne pidu toimusid üle Eesti 296 eelproovi. Eelproovid kulmineerusid ettelaulmistega, mille põhjal valiti registreerinute seast peolepääsejad. Ettelaulmistel ja -mängimistel osales 28 025 tegelast.

Laulupeole oli kutsutud 864 koori 26 430 laulja ja pillimängijaga. Neist 41 esinejate rühma 1340 liikmega olid välismaalt.

## Kava
Laulupeo esimesel päeval kõlas nõudlikum repertuaar nii eesti kui ka välismaa autoritelt ning teisel päeval ainult eesti heliloojate looming. Kavas olnud lauludest viis – "Maailma avastamine", "Illusioonid", "Isad ja pojad", "Väike eestimaine laul" ja "Mehed ja naised" – olid kirjutatud seekordseks laulupeoks.

## Viited

## Välislingid

*Üheshingamise ajaveeb
*Üheshingamise videoklipid
*Üheshingamise fotod
Valgjärve telemast

**Valgjärve telemast** on telemast, mis asub Põlvamaal Kanepi vallas Pikareinu külas. 

Mast valmis juunis 1988 ja oli sel ajal Baltimaade kõrgeim tipp. See on tänini merepinna suhtes kõrgeim rajatis Eestis.

**Ehituslik kõrgus** – 347 m

**Alus merepinnast** – 187 m

**Koordinaadid** – N58°05, E26°40

**FM-saatjad** – Vikerraadio, Raadio 2, Klassikaraadio, Raadio Elmar, Kuku 

**Televisioonisaatjad** – , DTV

## Viited
Sidumisbatika

**Sidumisbatika** on tekstiilikunsti batikatehnika alaliik.

## Tehnika
Kangas (üldjuhul 100% naturaalne, näiteks puuvillane või siid) või riideese seotakse nööridega ülitugevalt kokku. Sidumisel võidakse juurde panna ka kilet, puidust treitud vorme, kive ja muid esemeid. Ülikõvaks seotud "kaikaid" keedetakse potis tekstiilivärvis. Pärast loputamist, lahtisidumist ja põhjalikku pesemist võidakse protseduuri korrata, kasutades mõnda muud värvitooni või valgendit. Eri meetodite kombineerimise ja pideva eksperimenteerimisega saadakse nii abstraktseid kui ka kujutavaid tulemusi. Kogenumad sidumisbatika kunstnikud suudavad tulemust ülitäpselt suunata ja oma töid ka korrata.

Algaja harrastaja levinud viga on siduda nööre liiga nõrgalt. Tulemuseks on hajusad ja vähekontrastsed kujundid.

Sidumisbatika tehnikas on kõige enam värvitud riideesemeid, näiteks T-särke. On tehtud ka kardinakangaid ja isegi raamitavaid pilte.

## Kunstnikud
* Eevi Nerva

## Vaata ka
* Batika
* Tarbekunst
Batika

**Batika** ehk **batik** on Indoneesia päritolu tekstiilikunsti tehnika – riide värvimine selle osalise katmise abil.

Katmismeetodeid on erinevaid. Neist levinuim on kuumvahaga ositi valamine, mille puhul vahaga kaetud alale riidevärv ligi ei pääse. Vaha baasil batika arvatakse olevat enam kui tuhat aastat vana, selle juured ulatuvad tõenäoliselt iidsesse Egiptusse ja Sumerimaale.

## Alaliigid
* Sidumisbatika

## Kunstnikud
* Irina Baleva

## Vaata ka

* põssanka
Irina Baleva-Stüf

**Irina Baleva-Stüf** (sündinud Tallinnas)  on Eesti tekstiilikunstnik, elab ja töötab Tallinnas. Viljeleb peamiselt batikatehnikat.

## Haridus
* Peterburi kunstikool, sisekujunduse eriala

## Näitused
Alates aastast 1999 on Irina Baleva osalenud grupinäitustel ja teinud isikunäitusi Eestis, Soomes ja Saksamaal rohkem kui 20 korral.

## Auhinnad
* Ida-Virumaa kultuuripreemia, 2000

## Välislingid
* Irina Baleva ametlik koduleht
Luteiin

**Luteiin** (sõnast *luteus* 'reseedaga värvitud, oranžkollane') ehk **ksantofüll** ehk toiduvärvina **E 161b** on kollakasoranž taimepigment, mis kuulub karotenoidide hulka.

Luteiini sisaldub koos klorofülliga seemnetaimede, sõnajalgtaimede ja paljude vetikate kõigis rohelistes osades. Luteiin on beetakaroteeni kõrval kõige levinum karotenoid. 

Luteiini molekulivalem on C40H56O2.

Luteiin ehk ksantofüll on ksantofüllide klassi nimiaine. 

## Leidumine
Luteiin on looduses väga levinud ksantofüll. See esineb alati koos zeaksantiiniga.

Palju luteiini sisaldavad tumedad lehtköögiviljad (näiteks kähar lehtkapsas kuni 0,25&nbsp;mg/g värskes kaalus, spinat kuni 0,12&nbsp;mg/g). Peiulille õielehtedes on luteiini kuni 8,5&nbsp;mg/g ning neid kasutatakse luteiini tööstuslikuks tootmiseks. 

Loomsetes organismides esineb luteiin näiteks rebus. Silma kollatähnis esinevad luteiin ja zeaksantiin ainsate karotenoididena.

## Saamine ja valmistamine
Luteiini biosünteesi lähteaine on alfakaroteen, mille mõlemat jonooniringi spetsiifilised hüdroksülaasid hüdroksüleerivad. See biosüntees, nagu ka alfakaroteeni biosüntees, leiab aset ainult taimedes. 

Tööstuslikult saadakse luteiini sisaldavate taimeosade, eriti peiulille õielehtede ekstaheerimisel.

## Omadused
Luteiin moodustab oranžkollaseid oksüdatsiooni- ja kuumustundlikke kristalle. 

## Kasutamine
Luteiini kasutatakse toiduvärvina (E161b) ning söödalisaainena kodulindudele rebu kollaseks värvimiseks. 

Peale selle kasutatakse teda ravimite toimeainena kollatähni degeneratsiooni raviks; toimeviis on siiski ebaselge. Uusimad uuringud näitasid, et luteiini manustamine ka veel kõrges eas võib kollatähni degeneratsiooni ära hoida või leevendada. Nende leidude kontrollimiseks alustati 2008 uuringut AREDS II.  

Aastal 2010 näitas Wisconsin-Madisoni Ülikoolis tehtud 1800 naise uuring, et luteiini ja C-vitamiini manustamise abil saab naistel kae riski alandada.

### Riskid
#### Uuring VITAL
Uuring VITAL ("**VIT**amins **A**nd **L**ifestyle") oli aastatel 2000–2002 Washingtoni osariigis 77 000 uuritavaga kohordiuuring. Selle eesmärk oli avastada vitamiinide ja teiste toidulisandite manustamise seos võimaliku suurema vähiriskiga. Ühe tulemusena tehti kindlaks et aastaid kestev luteiini manustamine seondub naistel suurema kopsuvähi riskiga. Hoolimata uuritavate suurest arvust oli luteiini tarvitajate arv aga võib-olla liiga väike, et olla statistiliselt oluline.

## Bioloogiline tähtsus
Luteiin on kloroplastide fotosüsteemide koostisosa. Ta tõhustab energia kasutamist ja avaldab kaitsvat toimet. Peale selle on ta õielehtedes ja viljades meelitusvärv. Inimesel on luteiin koos zeaksantiiniga hädavajalik nägemisel.

## Vaata ka
*Klorofüll

## Märkused
Laevamast

**Mast** ehk **laevamast** on laevale või muule veesõidukile tugevalt kinnitatud ja märgatavalt ülespoole välja ulatuv vertikaalne detail: latt, post või torn.

## Mastidest üldiselt
Mastide külge kinnitatakse laeva navigatsioonituled ja päevamärgid, losspoomid, antennid, prožektorid, vaatlusplatvormid, radarid ja muud vajalikud seadmed.

Purjelaeva mast või mastid on oluline osa taglasest.

Mast asetseb tavaliselt laeva sümmeetriatasandis ja on tavaliselt kas vertikaalne või veidi laeva ahtri poole (tahapoole) kallutatud. Suuremat masti hoiavad külgedelt vandid ja pikisuunas taagid. Mastid võivad olla ka kõrvuti-kahepostilised ülevalt ühendatuna (n-ö vene tähe П kujulised) ehk portaalmastid.

Mastid valmistatakse kas metallist või vanemate laevade puhul puidust, harvem ka kunstmaterjalidest.

## Signaalmast
Laevadel, kaatritel ja paatidel reeglina kas roolikambri katusel, selle ees või taga asuvat üksikut masti, kus asuvad navigatsiooniks vajalikud abivahendid ja lipuvallid, nimetatakse signaalmastiks. Masti all silla juures asuvat tekki nimetatakse vastavalt signaaltekiks.

## Mast purjelaeval

Purjelaeva mast on purjelaeva taglase pleestiku kandev osa. Traditsioonilisel purjelaeval koosneb mast alamastist ehk põhimastist ja tengist-pikendusest, raapurjestusega mast ka kahest või enamast tengist. Alamast toetub mastikannaga kilsonile läbides tekki mastiava kaudu. Alamasti ülaosas asuvad marss-saaling ja eisenkopp. Marss-saalingule toetub marssteng ja läbib eisenkoppi.

Suure purjelaeva terastorust masti, millel on alamast ja teng ühest tükist nimetatakse paalmastiks. Eestpoolt toestavad masti taagid, külgedelt vandid ja tengvandid. Pooltagant toestavad masti parduunid. 

Masti nimetus tuleneb purjelaeva tüübist ja masti asukohast laeval, mis on neljamastilisel täislaevalalates alates vöörist fokkmast, grootmast, besaanmast, dziggermast. Vastavalt masti nimetusele nimetatakse ka tengid – fokkmarssteng (formarssteng), fokkpraamteng jne.

### Purjelaeva mastide nimetused
* Eesmast ehk fokkmast on purjelaeva esimene mast
* Suurmast ehk grootmast on purjelaeva teine mast
* Besaanmast on purjelaeva tagumine madalam, kolmas või neljas mast
* Dziggermast on purjelaeva neljas mast või viiemastilise täis- ja parklaeva viies mast. 
* Pankermast on nelja ja viiemastiliste barkantiinide viimane mast.
* Keskmast on viiemastiliste laevade keskmine mast.

## Vaata ka

* A-kujuline laevamast
* Mast
* Taglas

## Viited
Bermuudakuunar

**Bermuudakuunar** on bermuudataglasega kuunar.
## Kirjeldus
See on kahe või kolme pika, sageli tengideta, mastiga purjelaev, millel on kõrged kolmnurksed pikipurjed egk bermuudapurjed. Bermuudapuri kinnitub eesmise liigiga (nn mastiliigiga) masti tagaküljele, alumise liigiga (poomiliigiga) poomi külge. Seda tüüpi purjelaev sai oma nimetuse Bermuda saarte järgi, kus neid kasutati juba 1800. aasta paiku. Mõnesid neist kutsuti inglise keeles *Bermuda sloop* ('Bermuda luup'), kuigi tegemist oli pikipurjestusega (kahvelpuri) taglasega kuunaritega.

Seda tüüpi purjekad kui suuremad võidusõidu- või lõbusõidujahid olid kasutusel Lääne-India saarestiku vahelistes vetes kahe maailmasõja vahel. Nüüdisaegsed jahid on saanud oma purjestuse seda tüüpi laevadelt. Bermuuda purjestus lubab võrreldes kahvelpurjestusega enam tihttuules purjetada ja nõuab vähem mehi teeninduseks.
Mast

**Mast** on sõna, mis on kasutusel erinevatel elualadel erinevates tähenduses.

***[[Liinimast|Mast]]** on side- ja  elektriliinimast.
***[[Laevamast|Mast]]** on laevamast.
***[[Lipumast|Mast]]** on lipu kandmiseks ehitatud mast. 
***[[Mast (side)|Mast]]** on side-, tele- ja raadioülekannete mastid.
***[[Mast (mängukaart)|Mast]]** on üks neljast mängukaartide mastist.

***[[A-mast]]** on A-kujuline elektriliinimast.
***[[A-mast (laevandus)|A-mast]]** on A-kujuline laevamast.
A-mast (laevandus)

**A-mast** on üks esimesi algelisi laevamasti tüüpe, mida on kerge toestada, ning mis on võimelised kandma raskest materjalist purje.

## Viited
Harilik taralõng

**Harilik taralõng** (*Lycium barbarum*) on maavitsaliste sugukonda taralõnga perekonda kuuluv põõsas.

## Nimi
Esimesena kirjeldas harilikku taralõnga teaduslikult šoti botaanik Philip Miller. Ta andis sellele ladinakeelse nime *Lycium* Lõuna-Anatoolias asuva Lüükia maakonna järgi. Harilik taralõng oli esimene oma perekonnast kirjeldatud liik.

## Kirjeldus
Taim kasvab 1–3 meetri kõrguseks. Harilikul taralõngal on süstjad või ovaalsed lehed, mis paiknevad võrsel vahelduvalt või kahe-kolmekaupa. Lehed on 7 cm pikad ja 3,5 cm laiad ning tömbi või ümmarguse tipuga.

Õied on lillakad ja kasvavad ühe- kuni kolmekaupa. Tupplehed moodustavad kellukakujulise või toruja õietupe. Selle otsast paistavad 5 lühikese kolmnurkse hõlmaga õielehte. Õis on 9–14 mm lai. Tolmukatel on tolmukaniit pikem kui tolmukapea. Kui tolmukas saavad tolmuterad küpseks, siis avaneb tolmukapea pikisuunas ise. Harilik taralõng õitseb juunist septembrini ja vili valmib augustist oktoobrini, aga see oleneb kasvukoha pikkus- ja laiuskraadist ning kliimast.

Vili on 1–2 cm läbimõõduga ere oranžikaspunane ümmargune mari. Seemnete arv marjas oleneb marja suurusest ja sordist, aga üldjuhul on marja sees 10–60 tibatillukest kollakaspunast seemet.

## Levila
Harilik taralõng pärineb arvatavasti Kagu-Euroopa ja Kagu-Aasia vaheliselt alalt ning on levinud paljudesse maailma piirkondadesse.

## Kasvatamine
Suurbritanniasse tõi esimesena hariliku taralõnga Argylli hertsog Archibald Campbell 1730. aastatel, kes hakkas seda Londonis kasvatama. Harilik taralõng kasvas hästi ja sai ruttu levinud hekitaimeks, kusjuures paljud linnud õppisid kiiresti selle silmatorkavaid marju sööma.

## Kasutamine
Hariliku taralõnga lähedast sugulast hiina taralõnga (*Lycium chinense*) on Hiinas ammusest ajast kasutatud ravimtaimena.

Hariliku taralõnga viljaliha sisaldab 31 massiprotsenti polüsahhariide. Beetakaroteeni sisaldub 100 g kuivatatud viljades 7 mg. Zeaksantiinisisalduse osas lähevad allikad väga lahku, andes 100 g kuivatatud viljade zeaksantiinisisalduseks 2,4–200 mg. Umbes kolmveerand taralõngamarjades olevatest karoteenidest moodustab zeaksantiin.

21. sajandi alguses sai harilik taralõng oma antioksüdantide sisalduse ja suure toiteväärtuse tõttu populaarseks tervisetoitude ja toidulisandite turul. Müüakse nii kuivatatud marju, mahla kui ka taimeekstrakte. Marju turustatakse muuhulgas **goji marjade** nime all.

Hariliku taralõnga marju müüakse tavaliselt kuivatatuna väikestes pakkides ja lahtistes kastides. Traditsiooniliselt neid keedetakse enne söömist, kuid viimasel ajal on leiutatud palju retsepte, mida kasutades hariliku taralõnga marju toiduks valmistada: nii kana- kui sealihaga, nii juurviljade kui teiste taimedega, jookidest tee, õlle ja isegi veini koosseisus.

## Välislingid
*
Lorenzo de' Medici (täpsustus)

**Lorenzo de' Medici** nime all on tuntud mitu isikut:
*Lorenzo Tore (1449–1492), Firenze tegelik valitseja aastatel 1469–1492
*Lorenzo di Giovanni de' Medici (1395–1440), Cosimo de' Medici noorem vend
*Lorenzo di Pierfrancesco de' Medici ehk Lorenzo il Popolano (1463–1503), eelmise järeltulija
*Lorenzo di Piero de' Medici ehk Lorenzo II de' Medici (1492–1519), Lorenzo Toreda pojapoeg, Urbino hertsog ja Firenze tegelik valitseja
*Lorenzino (ka Lorenzaccio) de' Medici (1514–1548), Medicite perekonna liige, Alessandro de' Medici tapja 
*Lorenzo di Ferdinando de' Medici, Toscana suurhertsogi Ferdinando I seitsmes poeg
Riho Sibul

**Riho Sibul** (26. juuni 1958 – 20. november 2022) oli eesti kitarrist, laulja ja helilooja.

Ta õppis muusikaklassis ja aastail 1976–1977 Tallinna Pedagoogilises Instituudis.

Riho Sibul oli mitmekülgne helilooja, ta on loonud muusikat *[[rock'n'roll]]*'ist bluusini ja lüürilistest ballaadidest ("Kuulaps") filmimuusikani. Ta on oma eeskujudena nimetanud Jimi Hendrixit, Jeff Becki, Wayne Krantzi ja Bill Friselli. Kui varasematel aastatel piirdus ta vaid pillimänguga, siis Ultima Thules alustas ta oma lauljateed.

Sibul kuulus 1980. aastatel kirjandusrühmitusse Närbujad.

## Tegevus ansamblites
Kooliaastatel laulis ta ansamblis Welled. Riho Sibula kui kutselise muusiku tegevus algas 1976. aastal Gunnar Grapsi Magnetic Bandis, sellele järgnesid ansambel Haak, Propeller (millele sai 1980. aastal saatuslikuks kurikuulus jalgpalliskandaal Kadrioru staadionil), In Spe, Kaseke ja E=mc².

Ta andis oma panuse Eesti muusikalukku ka sellistes muusikakooslustes nagu Tõnis Mägi ja Music Seif, Jaak Joala ja Lainer, VSP Projekt ehk instrumentaalansambel Vaigla-Sibul-Põder, Kobrin Blues Band, ansambel Was ist das? Das ist V. A. S, MATS kvartett, ansambel Juhan. Tema kui silmapaistva muusiku karjääris oli eriline koht ansamblil Ultima Thule, mille esikitarrist oli Sibul kuni surmani.

Aeg-ajalt astus Riho Sibul üles ka lauljana, näiteks koos Estonian Dream Big Bandiga.

## Mälestuse jäädvustamine
2023. aastal loodi Sibula mälestuse hoidmiseks mittetulundusühing (MTÜ) Kuukitarr.

31. mail 2023 müüdi heategevusoksjonil Riho Sibula elektrikitarri Suhr P1988 Pro Series. Pilli alghind oli 6500 eurot, aga oksjonil müüdi see maha 20 100 euroga. Saadud raha kasutatakse Riho Sibula muuseumi rajamiseks – sinna soovitakse koondada legendaarse muusiku vaimne pärand.

## Tunnustus

*1981 – Tartu muusikapäevade peaauhind (ansambli Kaseke koosseisus)
*1982 – Tartu muusikapäevade parim muusik (orgkomitee poolt ja aasta hiljem ka publiku poolt)
*1982 – parima heliteose preemia instrumentaalpala "Näotused" eest
*2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk
*2002 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (loova muusikalise tegevuse eest "Eesti keeled", "Tuigutuled" ja kontserdid Estonian Dream Big Bandiga)
*2006 – stipendium "Ela ja sära"
*2010 – Eesti Muusikaauhind parima džässi-/bluusiartistina

## Diskograafia
Sibula sooloplaatidele on iseloomulik põhjamaine kargus ja melanhoolia.
*2000 "Poeet külmetab klaasmäel"
*2003 "Jahe Sinine"
*2004 "Must"
*2007 "Lood"
*2009 "Liblikas ja peegel"
*2011 "Kahemehesaag"
*2023 "Viimane"

## Viited

## Välislingid

* 
* Hannes Varblane, "Riho Sibul – räägib", EPL Laupäev 21. juuni 2008
* Brigitta Davidjants, "Suuremeelselt rahvuslik Riho Sibul", Playboy 21. aprill 2008
Park City

**Park City** on linn Ameerika Ühendriikides Utah' osariigis, 48 km Salt Lake Cityst ida pool. Park City on Summiti maakonna suurim linn ning see kuulub Salt Lake City linnastusse.

Park City asutati pärast rikkalike kulla, hõbeda ja plii leiukohtade avastamist 1870. aastal. See on üks väheseid linnu Utah's, mille rajajateks pole olnud mormoonid, mistõttu on selles linnas alati elu keenud ja lugematud kõrtsid on serveerinud alkohoolseid jooke. Kaevandusi tabasid aga nii üleujutused kui ka tulekahjud, ning 20. sajandi alguses linna elu soikus. 1950. aastatel hakkas Park City suusakuurordina kuulsust koguma ning alates 1970. aastatest on linna populaarsus plahvatuslikult kasvanud.

Park City on oluline suusakuurort ja turismimagnet, linnas viibivate turistide arv ületab märgatavalt elanike arvu. Park City on üks USA rikkamaid linnu. Elanike hulgas on palju Euroopa immigrante.

Linn asub 2134 meetri kõrgusel merepinnast.

Park City oli üks Salt Lake City olümpiamängude korralduspaikadest. Linn on ka mäesuusatamise maailma karikasarja etappide võõrustaja.

Park City on tuntud ka kui Sundance'i filmifestivali toimumiskoht ning Ameerika Ühendriikide suusakoondise resideerimispaik. Linnas asub muuhulgas suusatootja Rossignol peakontor. Park Citys on palju luksuspoode ning eksklusiivseid klubisid ja restorane. Linna läheduses paiknevad suusanõlvad, golfiväljakud ja matkarajad.

## Viited

## Välislingid
* Park City.org Park City koduleht
Vjatšeslav Vedenin

**Vjatšeslav** Petrovitš **Vedenin** (Вячеслав Петрович Веденин; 1. oktoober 1941 Sloboda, Dubna rajoon, Tula oblast – 23. oktoober 2021) oli Nõukogude Liidu suusataja, kahekordne olümpiavõitja (1980) ja neljakordne maailmameister.

1968. aasta olümpiamängudel Grenoble'is sai Vedenin 50 km sõidus hõbemedali. 1970. aasta maailmameistrivõistlustel Tatrates tuli ta maailmameistriks 30 km distantsil ja NSV Liidu meeskonnas teatesõidus ning võitis hõbemedali 50 km distantsil. 1972. aasta OM-il Sapporos võitis Vedenin jälle 30 km ja teatesõidus kuldmedali. 30 kilomeetri võiduga OM-il oli Vedenin Nõukogude Liidu meessportlaste seas esimene olümpiavõitja individuaaldistantsil.

## Saavutused
### [[Olümpiamängud]]el
* 1968  Grenoble'is
**  hõbemedal 50 km sõidus 
* 1972  Sapporos
**  **olümpiavõitja** 30 km sõidus 
**  **olümpiavõitja** 4×10 km teatesõidus
**  pronksmedal 50 km sõidus

### [[Suusatamise maailmameistrivõistlused|Maailmameistrivõistlustel]]
* 1968  Grenoble'is
**  hõbemedal 50 km sõidus 
* 1970  Kõrg-Tatras.
**  **maailmameister** 30 km sõidus 
**  **maailmameister** 4×10 km teatesõidus
**  hõbemedal 50 km sõidus
* 1972  Sapporos
**  **olümpiavõitja** 30 km sõidus 
**  **olümpiavõitja** 4×10 km teatesõidus
**  pronksmedal 50 km sõidus

## Välislingid
*
Nina Šatskaja

**Nina Arkadjevna Šatskaja** (Нина Аркадьевна Шацкая; sündinud 22. aprillil 1970 Rõbinskis) on vene romansi- ja džässilaulja.

## Välislingid
*Ametlik koduleht
Nina Šatskaja (näitleja)

**Nina Šatskaja** (Нина Сергеевна Шацкая; 16. märts 1940 Moskva – 23. mai 2021 Moskva) oli vene näitleja. 

1963. aastal lõpetas ta Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi.

Ta töötas Taganka teatris ning mängis filmides. 

Ta oli kõigepealt abielus Valeri Zolotuhhiniga, kellega sündis poeg, ning siis Leonid Filatoviga viimase surmani 2003. aastal.
Mükoloogia mõisteid

*Siin on loetletud [[mükoloogia]] üldmõisteid. Seeni loetletakse [[seente loend]]is.*

__NOTOC__

## E
* eoskott

## H

*hüüf

## K
*kartulivähk
*kleistoteetsium

## L

*lima

## M
*mükobiont
*mükoriisa
*mürkseened
*mütseel

## P
*pannal
*periteetsium

## S
*seenejalg
*seenekübar
*seeneliha
*seenering
*seenestik
*söögiseen

## T

*teisseened

## V

*veeseened
*viljakeha
Sign Systems Studies

**Sign Systems Studies** (vene keeles Труды по знаковым системам *Trudõ po znakovõm sistemam*, eesti keeles 'Töid märgisüsteemide alalt', kreeka keeles *Semeiotike*) on Tartu Ülikooli Kirjastuse välja antav rahvusvaheline mitmekeelne semiootikaajakiri. Ajakiri asutati 1964. aastal Juri Lotmani algatusel. See on üks maailma vanemaid semiootikaajakirju. Kuni 1992. aastani oli see põhiliselt venekeelne, alates 1998. aastast on artiklite peamine keel inglise keel (ent on ka vene- ja prantsuskeelseid artikleid), artiklite lühikokkuvõtted on eesti-, vene- ja ingliskeelsed. Alates aastast 2022 on ajakirja ametlik keel inglise ja kokkuvõtete jaoks eesti, lisaks kokkuvõtted mistahes maailma keeles.

## Kolleegium
Ajakirja toimetuskolleegiumi kuuluvad Myrdene Anderson (Purdue Ülikool, USA), Paul Cobley (London, Inglismaa), Marcel Danesi (Toronto Ülikool, Kanada), Gunther Kress (London, Inglismaa), Julia Kristeva (Pariis, Prantsusmaa), Roland Posner (Berliini Tehnikaülikool, Saksamaa), Frederik Stjernfelt (Aarhusi Ülikool, Taani), Eero Tarasti (Helsingi Ülikool, Soome), Winfried Nöth (Kasseli Ülikool, Saksamaa, ja Sao Paulo, Brasiilia), Boris Uspenskij (Napoli Ülikool, Itaalia) ja Jaan Valsiner (Aalborgi Ülikool, Taani).

Kolleegiumi välisliikmed on olnud veel (aastast 1998 või hiljem) Thomas A. Sebeok, Bloomingtoni Ülikool, USA), Alexander Piatigorsky (London, Inglismaa), Thure von Uexküll (Freiburg, Saksamaa), Umberto Eco (Bologna Ülikool, Itaalia), John Deely (St. Thomase Ülikool, Houston, USA), Vyacheslav V. Ivanov (California Ülikool Los Angeleses, USA ja Moskva, Venemaa), Jesper Hoffmeyer (Kopenhaageni Ülikool, Taani).

## Sisu
Ajakiri avaldab uurimusi ja ülevaateid semiootika teooriast ja rakenduste alalt, haarates kõiki semiootika harusid. Ilmumise esimestel aastakümnetel olid autoreiks peamiselt Tartu-Moskva semiootikakoolkonnaga seotud uurijad, alates 1998. aastast (26. köitest) on aga haaratud semiootikud sõltumata koolkondlikust kuuluvusest. Sestpeale on ajakirjas avaldanud oma artikleid enamik maailma parimaid semiootikuid. 

Ajakirja 50. köites on avaldatud kõigi aastail 1964–2022 ilmunud artiklite loend.

## Vaata ka
*Semiotica
*semiootika
*Tartu-Moskva semiootikakoolkond

## Viited

## Välislingid
*Ajakirja koduleht
Super Bowl

**Super Bowl** on Ameerika jalgpalli liiga NFLi finaalmäng.

## Super Bowlide tulemused

## Välislingid
*Super Bowli koduleht
Luuavars

**Luuavars** on  umbes 4...6 sentimeetri jämedune ja kuni pooleteise meetri pikkune ümar puulatt. Vars  on luuapoolset otsast 20...30 sentimeetri ulatuses teravaks tahutud, et siseneks varrestamisel paremini luuakanda. Luuavarre tagumine ots on ümaraks vestetud, et oleks mugavam käes hoida.
Gradient

**Gradient** (ladina sõnast *gradiens* 'sammuv') on ruumilise muutumise kiirus, s.t see väljendab suuruse muutust pikkusühiku kohta.

Vektorarvutuses tähistatakse suuruse {f} gradienti \mbox{grad}\,f või \nabla f (kus \nabla on nabla-operaator).

Skalaarvälja gradient on vektorväli, kus vektori pikkus on ruumilise muutumise kiirus ning vektori suunaks on maksimaalse kasvu suund.

Gradiendi mõiste on laialdaselt kasutusel nii matemaatikas endas kui ka füüsikas, keemias jm. Näiteks elektrostaatilise välja \vec E gradient 
:\vec E=-\text{grad}\,\varphi,
kus \varphi on elektrivälja potentsiaal.

### Ristkoordinaatides
Kolmemõõtmelistes eukleidilises ruumis ristkoordinaatides avaldub tema olemasolul gradient vastavalt:

: \nabla f = \frac{\partial f}{\partial x} \vec{i} + \frac{\partial f}{\partial y} \vec{j} + \frac{\partial f}{\partial z} \vec{k},

kus \vec{i}, \vec{j}, \vec{k}  on x,y,z telgede suunalised ühikvektorid, \partial f /\partial x , \partial f /\partial y , \partial f /\partial z  on vastavalt funktsiooni f osatuletised x, y, z muutujate järgi. Näiteks funktsiooni

: f(x,y,z)= 2x+3y^2-\sin(z)

gradient on

: \nabla f = 2\vec{i}+ 6y\vec{j} -\cos(z)\vec{k}.

## Vaata ka
* Divergents
* Rootor

## Viited
Luuaraag

**Luuaraag** on kaseoks, mida on kasutatud luua valmistamisel ning mis koos teiste luuaraagudega punti kogutult on kokku surutud ja kinnitatud luuavõrudega. 

Luua kasutuselevõtul kinnitatakse võrudele lähemasse otsa (luuakanda) vajadusel luuavars.
Luuavõru

**Luuavõru** on kasevitsast või traadist võru, mida kasutatakse luua valmistamisel luuaokste kokku sidumiseks.
Kask

**Kask** (ladina keeles *Betula*, lõunaeesti keeltes **kõiv**) kaseliste sugukonda kuuluv mitmeaastaste heitlehiste lehtpuude perekond.

Kased on lehtpuud, neid on maailmas vähemalt 30 liiki. Kasemets on kaasik. 

Eestis kasvab neli pärismaist kaseliiki: arukask, sookask, madal kask ja vaevakask. Arukase loodusliku vormina kasvab Eestis ka karjala kask. 

Sõna "kask" esineb paljudes liitsõnades, näiteks seenenimetustes.

Saunas viheldakse kasevihaga.

## Liigid
**Betula albosinensis* – punane kask 
**Betula alleghaniensis* – kollane kask 
**Betula ×aurata* – kuldkask 
**Betula ×caerulea * – sinine kask 
**Betula chinensis* – hiina kask 
**Betula corylifolia* – sarapuulehine kask 
**Betula costata* – roideline kask (kiitsiline kask) 
**Betula davurica* – dauuria kask 
**Betula ermanii* – kivikask 
**Betula forrestii* – Forresti kask 
**Betula glandulosa* – näärmeline kask 
**Betula grossa* – jalakalehine kask 
**Betula humilis * – madal kask 
**Betula jacquemontii* – Jacquemont'i kask 
**Betula lenta* – suhkrukask 
**Betula litwinowii* – Litvinovi kask 
**Betula mandshurica* – mandžuuria kask 
**Betula maximowicziana* – Maximowiczi kask 
**Betula medwediewii* – Medvedjevi kask 
**Betula microphylla* – väikeselehine kask 
**Betula middendorffii* – Middendorffi kask 
**Betula myrsinoides* – mürdilaadne kask 
**Betula nana* – vaevakask (rabakask) 
**Betula nigra* – must kask 
**Betula occidentalis * – läänekask 
**Betula ovalifolia* – munajalehine kask 
**Betula pamirica* – pamiiri kask 
**Betula papyrifera* – paberikask 
**Betula pendula * – arukask 
**Betula pendula var. carelica * – karjala kask (maarjakask) 
**Betula pendula f. dalecarlica * – dalekarlia kask 
**Betula platyphylla* – lamedalehine kask 
**Betula populifolia* – paplilehine kask 
**Betula potaninii* – Potanini kask 
**Betula procurva* – kõver kask 
**Betula pubescens* – sookask 
**Betula pumila* – kääbuskask 
**Betula raddeana* – Radde kask 
**Betula rotundifolia* – ümaralehine kask 
**Betula schmidtii* – raudkask 
**Betula tianschanica* – tjanšani kask 
**Betula tortuosa * – tundrakask 
**Betula turkestanica* – turkestani kask 
**Betula utilis* – himaalaja kask

## Vaata ka
* Eesti pärismaised puud
* Eesti pärismaised põõsad
* Kasetoht

## Viited

## Välislingid

*Valge kasetohu saladused, www.loodusajakiri.ee
* Kask ''Betula'', herba.folklore.ee
** Kõiv , herba.folklore.ee
Kehakultuur

**Kehakultuur** ehk **liikumiskultuur** on kultuuri valdkond või tegevus, mis haarab inimese kehalise ehk füüsilise arendamisega seotut. Sellesse kuuluvad  kehaline kasvatus (koolivõimlemine), hommikvõimlemine, töövõimlemine, ravikehakultuur, osalt tervisesport ja rahvasport  

Kui "kehakultuur" vastandatakse "spordile", siis on eristuse aluseks võistluse tähtsustamine; võistlus on spordis oluline, kehakultuuris aga üldiselt mitte.

## Vaata ka
*hatha-jooga

## Kirjandust
*Noormets, Joe 2001. Sport, kehakultuur ja kehaline kasvatus. *Õpetajate Leht* (9), 2.märts.
Helmut Recknagel

**Helmut Recknagel** (sündinud 20. märtsil 1937 Steinbach-Hallenbergis) on endine Saksa DV suusahüppaja, olümpiavõitja ja maailmameister .

Recknageli karjääri edukamad aastad olid 1950 lõpus ja 1960 alguses, kui ta oli maailma tipus. Ta võitis olümpiakulla, kolm MM-medalit ja on kolm korda tulnud nelja hüppemäe turnee võitjaks.

Võites olümpiakulla 1960. aasta olümpiamängudel Squaw Valleys Recknagel tuli esimese mitte skandinaavia suusahüppajana olümpiavõitjaks. 1962. aasta maailmameistrivõistlustel Zakopanes võitis ta suurelt mäelt kuldmedali ja temast tuli esimene suusahüppaja, kes ületas rahvusvahelistel võistlustel 100 m piiri, kui tema hüppepikkuseks teises voorus mõõdeti 103 meetrit.

Recknagel võttis esimesena kasutusele suusahüppestiili, kus käsi hoiti suusahüppe ajal sirgelt ees. 1962. aastal valiti ta Saksa DV aastasportlaseks. 

## Saavutused

### [[Olümpiamängud]]el

* 1962  Squaw Valleys 
**  **olümpiavõitja** normaalmäel

### [[Suusatamise maailmameistrivõistlused|Maailmameistrivõistlustel]]

* 1958  Lahtis 
**  pronksmedal normaalmäel
* 1962  Zakopanes  
**  **maailmameister** suurel mäel
**  pronksmedal normaalmäel

### [[Nelja hüppemäe turnee võitjad|Nelja hüppemäe turnee]]

* **1. koht: 1957-1958, 1958-1959, 1960-1961**
Snelli tiik

**Snelli tiik** on kunstlik veekogu Tallinnas Toompargis. Seda on peetud Tallinna esindustiigiks.

Varem on see kandnud ka nimesid *Schnelli tiik, Šnelli tiik, Vallikraav, Patkuli tiik, Patküla kraav, Patkuli kraav*; saksa keeles *Patkuls-Wallgraben, Wallgraben.*

Snelli tiik asub Tallinna Kesklinna linnaosas Vanalinna asumis ning jääb Toompea kõrgendiku, Falgi tee, Toompuiestee ja Nunne tänava vahele. 
Tiigi pindala on 1 hektar ja ümbermõõt 1030 meetrit.

## Ajalugu
Tiik on moodustunud Toompea linnust ümbritsenud vallikraavist, mis kujundati 19. sajandil pärast Tallinna kindluse sõjalise tähtsuse kaotamist Tallinna vanalinna ümbritseva parkide ja haljasalade osaks.

Nime on tiik saanud 19. sajandil elanud Johan Schnelli järgi, kellel oli praeguse Toompuiestee ja tiigi vahel maja. Algselt kutsuti seda tiiki Patkuli kraaviks, kuna selle kaldal asus Patkuli reduut. Reduut oli nime saanud viimase Rootsi-aegse asekuberneri Dietrich Patkulli järgi, kui aga Schnell ostis 1868. aastal sealse maatüki ning rajas sinna oma maja ja aiandi, hakati Patkuli kraavi nimetama Schnelli tiigiks. Johann Schnell pidas aiandusäri Vaksali puiestee ääres kuni oma surmani 4. juunil 1890. Maatükk oli Schnellide valduses 1904. aastani.

1939. aastal nimetas Tallinna linnavolikogu Schnelli tiigi ümber Vallikraaviks.

1960ndatel oli Snelli tiigi Nunne tänava poolses osas liuväli, mille riietusruumina kasutati sealsamas tiigi otsal asuvat puithoonet.

2007. aasta 15. septembril toimus heategevuskampaania "AWARE 2007", mille raames korraldati talgud "Snelli tiik puhtaks!".


AM N06041.jpg|Snelli tiik 1930. aastatel
Snelli Park 1991 (1).jpg|Snelli tiik 1991. aastal
Snelli tiigi puhastamine, aprill 2021.jpg|Snelli tiigi puhastamine 2021. aastal


## Viited

## Välislingid
Sixten Jernberg

**Edy Sixten Jernberg** (6. veebruar 1929 Lima, Rootsi – 14. juuli 2012 Mora, Dalarna lään) oli Rootsi endine suusataja. Ta võitis olümpiamängudelt üheksa medalit.

Jernberg spetsialiseerus põhiliselt pikkadele distantsidele, kus ta oli 50 km kahekordne maailmameister ja kahekordne olümpiavõitja. Suurima medalisaagi sai Jernberg 1956. aasta olümpiamängudelt Cortina d'Ampezzos, kus ta sai kuldmedali 50 km, hõbemedali 15 ja 30 km ning pronksmedali 4x10 km teatesõidus.

## Saavutused

### [[Olümpiamängud]]el

* 1956  Cortina d'Ampezzos 
**  **olümpiavõitja** 50 km 
**  hõbemedal 15 km
**  hõbemedal 30 km
**  pronksmedal 4x10 km teatesõidus
* 1960  Squaw Valleys 
**  **olümpiavõitja** 30 km 
**  hõbemedal 15 km
* 1964  Innsbruckis 
**  **olümpiavõitja** 50 km
**  **olümpiavõitja** 4x10 km teatesõidus
**  pronksmedal 15 km 

### [[Suusatamise maailmameistrivõistlused|Maailmameistrivõistlustel]]

* 1954  Falunis     
**  pronksmedal 4x10 km teatesõidus
* 1958  Lahtis 
**  **maailmameister** 50 km
**  **maailmameister** 4x10 km teatesõidus
**  pronksmedal 30 km
* 1962  Zakopanes  
**  **maailmameister** 50 km
**  **maailmameister** 4x10 km teatesõidus

## Välislingid

*
Herten

**Herten** on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Recklinghauseni kreisis. Asub Ruhrimaa põhjaosas Recklinghausenist edelas.

Herten jaguneb 9 linnaosaks, neist suurim on Westerholt, mis oli 1975. aastani eraldi linn.

Suuremad vaatamisväärsused on Herteni veeloss ja vana Westerholti küla.

## Viited

## Välislingid

*Herteni koduleht
Agusalu järv

**Agusalu järv** (ka *Agusalu Suurjärv, Soska järv, Sooski järv, Suur Agusalu järv*) on järv Ida-Virumaal Alutaguse vallas. 

Järv asub Agusalu külas. 

Järves on väike saar pindalaga 0,09 ha.

## Vaata ka
*Väike-Agusalu järv

## Viited
Laukesoo looduskaitseala

**Laukesoo looduskaitseala** (varem *Laukesoo/Laukasoo maastikukaitseala*) asub Harjumaal Kose vallas, hõlmates Aela, Nõmmeri, Paunaste, Kadja, Pala ja Saarnakõrve küla. Kaitseala suurus on 2061 hektarit.

Kaitseala loodi 1981. aastal, et kaitsta sealseid sooalasid; hiljem reorganiseeriti see maastikukaitsealaks. Seal on eristatud Laukesoo piiranguvöönd ja Laukesoo sihtkaitsevöönd. Kaitseala territooriumil asub Pirita jõe lähe. 

Maastikukaitsealal kaitstakse eriti sookurgede pesitsuspaiku. 

## Välislingid
*
*Laukesoo maastikukaitseala kaitse-eeskiri
Väike-Agusalu järv

**Väike-Agusalu järv** on Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas asuv järv. 

Järv on Agusalu külast 1,5 km ida pool.

Asub Puhatu looduskaitsealal.

## Vaata ka
*Agusalu järv

## Viited
Konnakilbukas

**Konnakilbukas** (*Hydrocharis morsus-ranae*) on mitmeaastane veetaim kilbukaliste sugukonnast.

Taime vars on 5...20 cm pikk. Taime lehed on väikesed, ümmargused, ujuvad veepinnal. Taim õitseb juunist augustini.

Konnakilbukas kasvab enamasti veekogude kaldavees, ka kallastel.

Eestis hajusalt, rohkem Lõuna-Eestis.

## Välislingid
*
Ahlen

**Ahlen** on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Warendorfi kreisis.

## Ajalugu

Tänapäeva linna kohal asus sakside asula. 850. aasta paiku on seal mainitud Villa Alna asundust. Sellest kasvas 13. sajandiks linn, mis 1271. aastal ümbritseti linnamüüriga. Ahlen kuulus Hansa Liitu. Kolmekümneaastase sõja ajal sai linn tugevalt kannatada.

Linnamüüri hakati lammutama 1765. aastal ja 1929. aastaks olid viimased müüririismed hävinud.

1847. aastal sai linn raudteeühenduse ning kasvas seejärel tööstuslinnaks. Teise maailmasõja ajal pommitati linna seal asunud söekaevanduse tõttu.

## Viited

## Välislingid

*Ahleni koduleht
Armas Luige

**Armas Luige** (8. juulil 1910 Peterburi – 19. aprillil 1991 Tallinn) oli eesti ehitusinsener.

Luige lõpetas 1936. aastal Tallinna Tehnikumi ja 1953. aastal TPI (tööstus ja tsiviilehituse erialal). 

Ta projekteeris ja ehitas Veeteede Valitsuses ja Balti Laevastiku hüdrograafia talituses 1927–1930 ja 1932–1941 tuletorne, raudteid, maanteid, sildu ja sadamaid. Eesti rannikul on kokku 30 tuletorni, mille projekteerimisel ja ehitusel Luige osales. Esimene nendest oli Kiipsaare tuletorn Saaremaa läänerannikul, mis rajati 1933. aastal. 1946–1971 töötas Luige Ehituskomitees ja "Kommunaalprojektis". 

Luige oli ka silmapaistev ehitus- ja mereajaloo uurija. Avaldanud raamatu "Eesti tuletornid" (1974,1982), kirjutanud monograafia mitme Tallinna ehitus- ja projekteerimisasutuse kohta, on kogumiku "Ehitusinsenerid TPI-st" koostajaid ja mitmete populaarteaduslike artiklite autor.
Üheaastased taimed

**Üheaastased taimed** (ladina *herba annua* (ainsus), *herbae annuae* (mitmus)) on taimed, mis idanevad, õitsevad ja surevad ühe vegetatsiooniperioodi jooksul.

## Vaata ka
*üheaastased talvetaimed
*kaheaastased taimed
*mitmeaastased taimed