Kuuekümnendate põlvkond

**Kuuekümnendate põlvkond** (vene keeles Шестидесятники, ukraina keeles: Шістдесятники) olid Nõukogude Liidu intelligentsi uue põlvkonna esindajad, kes võtsid osa NSV Liidu kultuuri- ja poliitilisest elust 1950. aastate lõpus ja 1960. aastatel, pärast Hruštšovi sula. Enamik neist on sündinud aastatel 1925–1945 ning nende maailmavaateid kujundasid aastaid kestnud Stalini repressioonid ja puhastused, mis mõjutasid paljusid kuuekümnendate lähikondlasi, ning II maailmasõda, kus paljud neist olid vabatahtlikult osalenud.

Põlvkonda eristasid liberaalsed ja antitotalitaarsed vaated ning romantism, mis leidis elavat väljendust muusikas ja kujutavas kunstis. Kuigi enamik 60ndate inimesi uskus kommunistlikke ideaale, olid nad Stalini režiimis ja selle põhiliste kodanikuvabaduste represseerimises tugevalt pettunud.

Neid võib laias laastus jagada kahte rühma: "füüsikud" (need, kes on seotud teadusega) ja "lüürikud" (kunstiga seotud isikud, näiteks kirjanikud, teatri- ja filmiprofessionaalid jne). 60ndate inimeste ühiste atribuutide ja ajaviidete hulgas olid Bardi (laulja-laulukirjutaja) muusika, luule, pettumus poliitikas ja armastus telkimisreiside vastu NSV Liidu kaugematesse piirkondadesse.

Pärast perestroika ja glasnosti poliitika algust (1980. aastate lõpus – 1990. aastate alguses) kasutati terminit "60ndate inimesed" ka uue põlvkonna kommunistliku eliidi esindajate kohta, kelle poliitilised vaated kujunesid välja 1950. aastate lõpus – 1960. aastate alguses. Nende hulka kuuluvad poliitikud Mihhail Gorbatšov, Oleg Jakovlev, filosoofid Aleksandr Zinovjev, Merab Mamardašvili, Juri Levada, politoloogid Aleksandr Bovin, F. Burlatski, massimeedia toimetajad Vitali Korotõtš, E. Jakovlev, Sergei Zalõgin ja paljud teised.

Mõningaid paralleele võib tõmmata 60ndate inimeste ja uusvasakpoolsete ning lääne hipiliikumiste vahel, kuid veelgi lähemaid sarnasusi võib leida intellektuaalsema suunitlusega Rütmi põlvkonnaga.

## Ukrainas
Ukraina NSV-s domineerisid nn "kuuekümnendate põlvkonna" hulgas rahvuslikud ideed. Paljud Ukraina 60ndate inimesed kaitsesid riigikeelt ja -kultuuri ning kunstilise loovuse vabadust.

Põlvkonna tuntuimateks esindajateks olid kirjanikud Ivan Dratš, Valeri Ševtšuk, Mõkola Vingranovskõi, V. Drozd, Hrõhir Tjutjunnõk, Borõss Oljõnõk, V. Dontšõk, Vassõl Sõmonenko, Mõkola Holodnõi, Lina Kostenko, Jevhen Hutsalo; maalikunstnikud Alla Horska, Viktor Zaretskõi, Boriss Tšitšõbabin; tekstiili- ja maalikunstnik Ljubov Pantšenko; kirjanduskriitikud Ivan Dzjuba, Jevhen Sverstjuk; režissöör Les Tanjuk; filmirežissöörid Sergei Paradžanov, Juri Iljenko; kunstikriitikud Roman Korohodskõi, J. Smõrnõi; ning tõlkijad Hrõhorõi Kotšur, Mõkola Lukaš ja Mõhhailõna Kotsjubõnska.

Seisti vastu ametlikule dogmatismile, tunnistasid loomingulise väljenduse vabadust, kultuurilist pluralismi ja universaalsete väärtuste prioriteetsust klassiväärtuste ees. Neid mõjutasid suuresti lääne humanistlik kultuur, hukatud renessansi traditsioonid ja 19. sajandi lõpu – 20. sajandi alguse ukraina kultuur.

60ndate inimeste kultuuritegevus hõlmas mitteametlikke kirjanduslugemisi ja kunstinäitusi, represseeritud kunstnike mälestuse säilitamist ja teatrietendusi. Liikumise liikmed koostasid ka petitsioone Ukraina kultuuri kaitseks. Loominguliste noorte klubi "Kaasaegne" (asutatud 1959-60) Kiievis ja klubi "Lumikelluke" (asutatud 1962) Lvivis said alternatiivse rahvuskultuuri keskusteks. 60ndate inimesed taastasid klassikalise revolutsioonieelse intelligentsi traditsioonid, mis pürgisid vaimse iseseisvuse, poliitilise võõrandumise, kodanikuühiskonna ideaalide ja rahva teenimise poole.

Kuna vabamõtlevad 60ndate inimesed ei suutnud kinni pidada ametlikest ideoloogilistest ja esteetilistest piiridest, tekitas nende kultuuritegevus võimude rahulolematust. 1962. aasta lõpp tähistas massilise surve algust nonkonformistlikule intelligentsile. 60ndate inimeste teoseid ei lubatud avaldada ja neid süüdistati "formalismis", "tegevusetuses" ja "kodanlikus natsionalismis". Vastuseks hakkasid samizdatis levima 60ndate inimeste ideed.

Seistes silmitsi parteiaparaadi ägeda vastupanuga, läksid mõned 60ndate inimesed võimudega kompromisse, teised aga arenesid poliitilisteks dissidentideks, inimõigusliikumise liikmeteks ja režiimi avatud opositsiooniks.

## Lisalugemist
* 

## Viited