open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Valge fosfor

**Valge fosfor** on fosfori allotroopne vorm, valemiga P4 (*M* = 123,895 g/mol), väliselt vaha meenutav poolläbipaistev tahke aine. 

Sulab 44 °C juures. Kergel soojendamisel või hõõrumisel süttib kergesti. Põleb temperatuuril kuni 800 °C. Pimedas on näha valge fosfori rohekat helendumist, tulenedes aeglasest oksüdeerimisest. Erinevalt punasest fosforist lahustub valge fosfor mitmetes orgaanilistes lahustites, eriti süsinikdisulfiidis.

Valge fosforit saadakse fosforiaurude kondenseerimisel.

Sattudes põlevana inimese nahale, tekitab valge fosfor väga sügavaid ja ohtlikke põletushaavu. Nahk kärbub ja tekivad paksu musta korbaga kaetud haavandid. Verre ja seedekulglasse sattudes mõjub valge fosfor kange mürgina.

Valget fosforit kasutatakse sõjanduses, sh süütepommides, mille kasutamine on palju poleemikat tekitanud. Ülekaalukas enamik valgest fosforist läheb fosforhappe tootmiseks, vähesemal määral ka teiste fosforiühendite tootmiseks (pms PCl3, PCl5, POCl3).

## Vaata ka
* Punane fosfor
Pakamägi

**Pakamägi** (ka *Paka mägi*) on kõrgendik Raikkülas.

Pakamägi oli Balti jääpaisjärve ajal saar, mille rannaastangud kujunesid jääpaisjärve lainete tegevuse toimel.

Kõrgus merepinnast on 62,5 m.

Kõrgendik võeti looduskaitse alla 1973. aastal ja 2022. aastast on see Raikküla-Paka maastikukaitseala koosseisus.

Koduloolased on arvanud, et Henriku Liivimaa kroonika lõigus, mis kirjeldab sündmusi 15. augustist 1216, mainitud ümberkaudse(te) rahva(ste) Eestimaa keskel Harjumaal *Raigele* külas aset leidnud iga-aastased nõupidamised  ("*intraverunt proviniam Harionensem, que est in media Estonia, ubi et omnes gentes circumiacentes quolibet anno ad placitandum in Raigele convenire solebant*"), nn Raikküla kärajad, toimusid Pakamäel.

Liivimaa noorema riimkroonika teatel süüdati Harjumaa Jüriöö ülestõusu alguse märgiks mäekünkal asuv maja. On avaldatud arvamust, et see toimus Pakamäel. Kuigi ajaloolane Sulev Vahtre peab loogiliseks, et Raikküla nõupidamiskohana võiks olla kesksel kohal mässu ettevalmistamisel, siis antud juhul näitavad asjaolud, et ülestõusu aktiivsem osa oli Tallinna lähistel ja märgutuli süütati sealkandis, näiteks Saha kabeli asupaigas.

Pakamäel korraldatakse kontserte, suvelavastusi ja selle nõlvadel kelgutatakse.

Pakamägi on siluri Raikküla kihistu stratotüüpne paljand. Seal paljandub ligi 3.3 meetri ulatuses aluspõhja kivimeid, millest ülemised 1,2 meetrit moodustab massiivne korallide ja stromatopooride sisaldusega lubjakivi. Selle all paljandub 1.4 meetrit õhukese- ja keskmisekihilist lubjakivi, mille all eendub taas 0,7 meetrit massiivset lubjakivi.

## Viited

## Välislingid
*
Lasuurtihane

**Lasuurtihane** (*Parus cyanus*, sünonüüm *Cyanistes cyanus*) on linnuliik tihaslaste sugukonnast tihase perekonnast. Lasuurtihane on Eestis haruldane eksikülaline.

## Süstemaatika
Lasuurtihase kirjeldas 1770. aastal Peter Simon Pallas. Lasuurtihane on sinitihasega lähedane liik ja asendab teda Aasias.

## Levila
Lasuurtihane on levinud Euraasia parasvöötmes Valgevenest ja Venemaa lääneosast kuni Mandžuuriani.  

## Välimus
Lasuurtihane sarnaneb üsnagi sinitihasega, kuid tema sulestikus puuduvad täielikult kollased toonid. Ta on sinitihasest natuke suurem, kohevama sulestiku ja pikema sabaga. Pealagi ja alapool on valged, selg on sinihall. Tiivavööt ja küünra-hoosulgede ja tüürsulgede tipud on laialt valged.  Lasuurtihane on püsimatu ja vilgas nagu teisedki tihased, väljaspool pesitsusaega liigub sageli salkades. 
Häälitsused sarnanevad sinitihase omadega, kutsehüüd on sabatihasesarnane madalakõlaline "tsirr" , laul on trillerdav. 

## Elupaik
Lasuurtihane asustab peamiselt taigavööndi ja metsastepivööndi jõgede kaldapuistuid ja kaldavõsastikke (paju, kask, haab, pappel). Teda leidub ka järvede ja kärestike kaldapuistutes, leht- ja segametsasaludes, soistes võsades, saksauulimetsas, ja mägedes. Sügisel ja talvel tegutseb ka roostikes. 

## Toitumine
Lasuurtihane toitub putukatest ja ämblikest, talvepoolaastal ka seemnetest, marjadest ja puuviljadest.   

## Pesitsemine
Paarid moodustuvad hilistalvel. Mais või juunis rajab lasuurtihane puuõõnsusse pesa, maapinnast 1–4 m kõrgusele. Pesitseb ka ehitiste soppides ja kaljude vahel. Pesa koosneb samblast, kuivadest kõrtest ja karvadest, ja on põimitud vildi sarnaseks struktuuriks. Täiskurnas on 7–11 muna. Munad on valged, punakaspruunide tähnidega hõredalt kirjatud. Poegi toidavad mõlemad vanalinnud. 

## Hübriidid
Lasuurtihane annab sinitihasega kattuvas levilaosas mõnikord hübriide. Nõnda on olnud ka osa Eestis kohatud lasuurtihaseid tegelikult lasuurtihase ja sinitihase hübriidid (niinimetatud pleske tihased (ingl Pleske's Tit)). Ehtsaid lasuurtihaseid on meil kohatud väga üksikutel kordadel.

## Viited

## Välislingid
*
Ado Masing

**Ado Masing** (ka **Aadu Masing**; 4. mai 1862 Valgu – 16. september 1949 Raikküla) oli Einu (rahvasuus Eenu) talu peremees Lipa külas Raikküla vallas.

Lapsena oli ta õpetanud krahv Alexander Keyserlingi lastele Raikküla mõisas eesti keelt.

## Pere
Tema abikaasa oli Anna Masing. Lapsed Uku Masing, Agnes Masing.

Ta on maetud Rapla kalmistule, kus samal hauaplatsil on ka tema väimehe Evald Saagi kalm.

## Viited

## Välislingid
* Uku Masingu aastast Raikküla ja Rapla mail
Alice Imedemaal (täpsustus)

"**[[Alice Imedemaal]]**" on Lewis Carrolli lasteraamat.

Raamatu järgi tehtud filmid ja etendused:

* "**[[Alice Imedemaal (film 1951)|Alice Imedemaal]]**", 1951. aasta joonisfilm
* "**[[Alice Imedemaal (film 1988)|Alice Imedemaal]]**", 1988. aasta joonisfilm
* "**[[Alice Imedemaal (film 1999)|Alice Imedemaal]]**", 1999. aasta joonisfilm
* "**[[Alice Imedemaal (teatrilavastus)|Alice Imedemaal]]**", Vanemuise teatri tantsuetendus
* "**[[Alice Imedemaal (film 2010)|Alice Imedemaal]]**", 2010. aasta mängufilm
Mahtra mõis

**Mahtra mõis** (saksa keeles *Machters*) oli rüütlimõis Juuru kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb kunagise mõisa territoorium Rapla valda Rapla maakonnas.

Mõisa keskus asus Mahtra külas.

## Ajalugu
Mahtra mõis rajati tõenäoliselt juba 1470. aastatel.

Läbi ajaloo oli mõisal palju omanikke: aastast 1546. Ludwig Taube; aastast 1670. Elisabeth Brigitta Höppener 1697. Peter Rahling; Jakob Erdtmann; Otto Heinrich Rehbinder; aastast 1762. Hermann Friedrich Fersen; aastast 1765 Karl Adam Hueck; aastast 1792 Karl Ruckteschell; aastast 1799. Otto Albrecht Matthias; 1830. aastal kuulus mõis lesestunud paruniproua von Matthiasele (neiupõlves von Peetz) 1831. aastast ostis mõisa polkovnik Georg von Riesenkampff; 1832 Ottilie Riesenkampff; 1837. aastast andis erukindral Georg von Riesenkamff Mahtra mõisa rendile aukodanik Heinrich Bergile ja 1841. aastal ilmselt Magnus Kimmelile; 1843. aastal hakkas lesestunud mõisaomanik proua Ottilie von Riesenkamff taas ise mõisat majandama, pärast aga Proua v. Riesenkamff surma märtsis 1852, sai tema alaealiste laste hooldajaks ja mõisa haldajaks von Baranoff Kaiust, kuid von Baranoff müüs Mahtra mõisa Purila mõisa omanikule von Helffreichile; aastast 1853 valitses mõisa tema poeg Konstantin von Helffreich, kuid tegelikuks valitsejaks oli endine Purila mõisavalitseja Gustav Rosenberg; aastast 1878 Konstantin von Barlöwen. 

1858. aastal leidsid mõisas aset talurahvarahutused mida tuntakse Mahtra sõja nime all.

Viimane võõrandamiseelne omanik oli Alexander von Barlöwen, kellele kuulus ka naabruses asuv Atla mõis.

## Mõisakompleks
Suurem osa mõisahoonetest on hävinud. Säilinud on ait ja mõned ehitiste varemed. Alles on ka mõisakeskusest eemal asuva hollandi tüüpi tuuleveski kere.

## Vaata ka
*Eesti mõisate loend

## Viited

## Välislingid
*Mahtra mõisast Eesti mõisaportaalis
*Mahtra mõis (Juuru khk), Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register
Eesti meeste meistrivõistlused Vene kabes

**Eesti meeste meistrivõistlused Vene kabes** said alguse 1949. aastal. 

Vene kabe meistrivõistlustel on aastati kasutatud mitmesuguseid võistlussüsteeme: küll on võistlusi peetud nii ringsüsteemis kui ka Šveitsi süsteemis, mängitud vastasega üks partii või peetud kahepartiilisi mikromatše. . aastal võeti kasutusele ka avakäikude sundloosimine, millest küll 1995. aasta Eesti meistrivõistlustest saati loobuti. Sellesama sundloosi tõttu peeti aastatel 1992–1994 kahed meistrivõistlused, ühed vabalt valitud avakäikudega, teine sundloosiga. Avangute sundloos võeti taas kasutusele 2010. aastal ja algseisude loos (lendkabe) 2015. aastal. 

2018. aasta seisuga on edukaimad mängijad olnud Arno Uutma 21 ja Arvo Rist 11 meistritiitliga.
Mitteformaalne õppimine

**Mitteformaalne õppimine** (inglise keeles *non-formal learning*) on õppimine, mis toimub tegevuse käigus, mida väliste tunnuste põhjal ei saa pidada õppimiseks. 

Mitteformaalsel õppimisel on tavaliselt:
# õppija enese seatud eesmärk. Mitteformaalne õppimine toimub õppija enese poolt seatud eesmärgi nimel. Isegi juhul, kui õpetus on algselt käivitatud õpetuse pakkuja poolt, puudub mitteformaalsel õppimisel õpetuse pakkuja poolt kindlaks määratud õppekava.
# sõltumatus õppimise ajast ja kohast. Mitteformaalne õppimine võib toimuda mistahes ajal ja mistahes kohas ning tihti väljaspool kooli.  
# õppimise organiseerimise ja meetodite paindlikkus. Mitteformaalne õppimine võib toimuda formaalse õppimise alternatiivi või täiendusena. See sobib igas vanuses inimesele. See võib olla lühikese kestuse ja madala intensiivsusega ning selle vormideks võivad olla näiteks iseseisev töö, lühikursused, töötoad, seminarid jne. Mitteformaalne õppimine võib anda kvalifikatsiooni, mida formaalsed haridusasutused ei anna.

Mitteformaalne õppimine on formaalse ja informaalse õppimise vahevorm. Õppimise kolme vormi - informaalset, mitteformaalset ja formaalset - vaadeldakse tihti kontiinumina, milles on keeruline tõmmata täpset piiri, millal lõpeb üks või algab teine. Õppimise edukus sõltub sellest, kuidas neid vorme omavahel integreerida ja leida parimad vahendid, et tagada ühtaegu nii individuaalne kui ka ühiskondlik areng. Mitteformaalne õppimine on pigem korraldatud ja sellel võivad olla õpieesmärgid. Mitteformaalse õppimise erinevuseks formaalse õppimisega võrreldes on see, et mitteformaalne õppimine toimub õppija enda algatusel muude tegevuste kõrval ning ei sõltu sellest, kas neil tegevustel on õpieesmärgid või mitte. Mitteformaalse õppimise eeliseks formaalse õppimisega võrreldes on selle paindlikkus ning informaalse õppimisega võrreldes selle eesmärgipärasus. 


Kontiinum 
**informaalne õppimine <-> mitteformaalne õppimine <-> formaalne õppimine**
varjatud teadmusbaas (*Tacit Knowledge Base*)  avalik teadmusbaas (*Explicit Knowledge Base*)
dokumenteerimata (*Non Documented*)  dokumenteeritud (*Documented*)
struktureerimata (*Unstructured*)  struktureeritud (*Structured*)
juhuslik (*Accidental*)  tahtlik (*Intentional*)
induktiivne (*Inductive*)  deduktiivne (*Deductive*)
aktiivne (*Active*)  passiivne (*Passive*)
sisemine (*Intrinsic*)  välimine (*Extrinsic*)
spontaanne (*Spontaneous*)  planeeritud (*Planned*)
enesehindamine (*Self-Evaluation*)  väline hindamine (*Etero Evaluation*)
formaliseerimata pädevuse tunnustamise süsteem (*Not Formalised Recognition and Credit Transfer System*)  formaliseeritud pädevuse tunnustamise süsteem (*Agreed Recognition
System and Credit Transfer*)  


Elukestev õpe loetakse mõnes riigis mitteformaalseks õppimiseks.

## Vaata ka
*Elukestev õpe
*Formaalne õppimine
*Informaalne õppimine
*Õuesõpe

## Viited

## Välislingid
*mitteformaalne.ee
*Recognition of Non-formal and Informal Learning
*Quality Guide to the non-formal and informal Learning Processes]
Harry Egipt

**Harry Egipt** (sündinud 15. mail 1950) on eesti filmioperaator ja reklaamfilmide režissöör. 

Ta on tegutsenud ka fotograafi ja tantsuõpetajana.

Ta on lõpetanud 1968. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1979. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna.

## Viited

## Välislingid
*Harry Egipti koduleht
Turkestani rasvatihane

**Turkestani rasvatihane** (*Parus bokharensis*, *Parus major bokharensis*) on linnuliik tihaslaste sugukonnast, tihase perekonnast. Ta on rasvatihasega väga lähedane liik, mida vahel käsitletakse rasvatihase alamliigina.

Elab Kesk-Aasia oaasides ja metsades.
2006. aasta Eesti meeste meistrivõistlused Vene kabes

**Eesti meeste 58. meistrivõistlused Vene kabes (2006)**

## Põhiturniir

Kärdla, 15.–18. juuni

## Järelmatš
Tallinn, 9. juuli 2006
2007. aasta Eesti meeste meistrivõistlused Vene kabes

**Eesti meeste 59. meistrivõistlused Vene kabes** peeti 19.–22. aprillil 2007 Tartumaa Tervisespordikeskuses (endises Elva lasketiirus), Uderna külas, Rõngu vallas.

## Tabel
2009. aasta Eesti meeste meistrivõistlused Vene kabes

**Eesti meeste 61. meistrivõistlused Vene kabes** peeti 23.–26. aprillini 2009 Paides. Esikohta jäid jagama Andrus Tull ja Arno Uutma. Meistriks saamise otsustas nendevaheline järelmatš, mis peeti Paul Kerese Malemajas 6.–7. juunini 2009. Matši võitis ja Eesti meistriks tuli Arno Uutma, kes oli varem sel aastal tulnud Eesti meistriks ka rahvusvahelises kabes. Eelmine, kellel on ühel aastal õnnestunud tulla meeste Eesti meistriks nii rahvusvahelises kui ka Vene kabes, oli Vello Luht 1986. aastal. 

Põhiturniiri peakohtunik oli Gert Elmaste, järelmatši kohtunik Villem Lüüs.

; Turniir

; Järelmatš
Salutihane

**Salutihane** ehk **sootihane** (*Parus palustris*, sünonüüm *Poecile palustris*) on linnuliik tihaslaste sugukonnast värvuliste seltsist. Salutihane sarnaneb väga põhjatihasega.

## Levila
Salutihane on levinud hajusalt üle Euraasia. Osa levilast on Euroopas, teine osa levilast Ida-Aasias Altaist, Mongooliast ja Ida-Hiinast kuni Korea, Sahhalini ja Hokkaidoni. Elutseb madalikel ja mägedes kuni 2100 m kõrguseni. Salutihane on Eesti mandriosas tavaline, saartel vähesearvuline haudelind, kelle pesitsusaegset arvukust on hinnatud 60 000 – 100 000 paarile, talvist arvukust 100 000 – 200 000 isendile.  Salutihane suuremaid salkasid ei moodusta, ta on teistest tihastest vähem seltsiv.

## Välimus
Salutihasel on läikivmust lagipea, pruunikashallid selg ja saba, kreemjate külgedega valkjas alapool. Erinevalt põhjatihasest puudub salutihasel hoosulgede heledatest välisservadest moodustunud tiivavööt. Siiski on salutihaste noorlindude hoosulgede välisservad heledamad, mistõttu on salutihase ja põhjatihase noorlinde looduses väga raske eristada. Salutihase põsed on tuhmimad kui põhjatihasel, kuklajoon on voolujooneline ja erinevalt põhjatihasest sujuvalt turjale laskuva kaarega. Kindlaimad eristustunnused on häälitsused ja laul. Salutihase kutsehüüd on "*tsite-tsite*" või "*tsite-tsite-dä-dä-dä*". Põhjatihasel sellised häälitsused puuduvad. Salutihase laul on veemulksumisega sarnanev "*dip-dip-dip*" silpide rida.

## Elupaik
Salutihane asustab Eestis leht- ja segametsi, jõgede ja ojade kaldapuistuid, puisniite, parke ja aedu. Salutihase eelistatud elupaikades leidub vanu ja kõduneva tüvega lehtpuid – näiteks tammi või pööke.

## Toitumine
Salutihane toitub peamiselt putukatest ja ämblikest, talvepoolaastal lisaks mitmesugustest seemnetest, pähklitest (ka pöögipähklid), mida ta eelnevalt on varunud koorepragude vahele, sambla alla ja maapinnale. Ta toitub ka marjadest. Toitu otsib peamiselt põõsastelt või puude alumistelt okstelt. Eriti talvel toitub ta ka maapinnal.

## Pesitsemine
Salutihane pesitseb puuõõntes ja pesakastides. Ta kasutab, erinevalt põhjatihasest, rohkem olemasolevaid õõnsusi. Salutihane pesitseb Eestis ühe korra aastas. Enamik paare moodustub veebruaris-märtsis.  Pesa ehitab ta samblast ja kõrtest, pesalohu vooderdab taimevilla ja karvadega. Täiskurn on maikuus, koosneb 6–9 munast, need on valged, roostekarva täpikestega, ja sinitihase munadega äravahetamiseni sarnased. Poegi toidavad mõlemad vanalinnud.

## Pildid

Sootihane.jpg|Sootihane


## Viited

## Välislingid
*
Aleksander Pürge

**Aleksander Ernst Pürge** (kuni 1936 **Aleksander Ernst Bürger**; 28. august 1887 Tallinn – 2. jaanuar 1940 Tallinn) oli eesti poliitik, tehnikateadlane ja insener.

## Elulugu
Ta oli töölise (masinisti) poeg.

Ta lõpetas 1906 Tallinna Reaalkooli, õppis 1906–1907 Darmstadti Tehnikaülikoolis, lõpetas 1912 Riia Polütehnilise Instituudi tehnoloogiainseneri I järgu diplomiga. 

Ta oli üliõpilasseltsi Liivika asutajaliige (1909).

Ta teenis 1912 Wiegandi vabrikus, 1913–1918 Peeter Suure merekindluse ehitusvalitsuses. 1918 oli ta Tallinna Linnagümnaasiumi füüsikaõpetaja ning 1918–1919 Tallinna sadamatehaste inspektor ja abijuhataja. Vabadussõja ajal oli ta mereväe varustusameti juhataja, leitnant.

28. juulist kuni 26. oktoobrini 1920 oli ta Ado Birki valitsuses ja Jaan Tõnissoni teises valitsuses teedeminister. 

Aastatel 1919–1921 ja 1922–1924 oli ta Tallinna Linnavolikogu liige ja Tallinna Linnavalitsuse linnanõunik, 1921–1922 firma K. Jürgens ja Co insener, 1922–1924 Tallinna Tänavaraudteekomisjoni esimees, 1925–1927 Tallinna filterveevärgi ehitustööde järelevalveinsener, alates 1927 kuni surmani Tallinna Linna Trammi direktor.

Ta oli Tallinna Tehnikumi rajajaid ja 1920–1925 üldmasinaõpetuse, mehaanilise tehnoloogia ja soojusõpetuse õppejõud, ühtlasi õpetas laevamehaanikute koolis soojusõpetust. 

Oli Eesti Tehnika Seltsi Ajakirja abitoimetaja (1921–1922).

Tema matusetalitus toimus 4. jaanuaril 1940 Jaani kirikus ja ta maeti Rahumäe kalmistule.

## Ühiskondlik tegevus
Ta oli Tallinna Jaani koguduse juhatuse liige ja Tallinna Majaomanikkude Seltsi liige.

## Looming
### Kirjutisi
*Inglistina meil ja mujal. // Eesti Tehnika Seltsi Ajakiri 12/1919 
*Vask kui valitsev võim maailmas. // Eesti Tehnika Seltsi Tehniline Ringvaade 6/1920 
*Määrdeainete raiskamisele tuleks lõpp teha. // Eesti Tehnika Seltsi Ajakiri 12/1920 
### Ehitisi
*1913/1918 – elamu ja kauplus. Ristiku 57 / Timuti 17, Tallinn. Kaasautor Voldemar Lender
*1914 – elamu ja hotell Narva. Soo 46, Tallinn
*1924 – evangeeliumi kristlaste palvela. Väike-Kompassi 14, Tallinn
*1926 – kauplustega korterelamu. Väike-Karja 5, Tallinn
*1929 – G. Avaldi elumaja ja kõrvalhoone. Metsa 61, Tallinn-Nõmme

## Isiklikku
Tema tütar oli arstiteadlane ja neurokirurg Aino Pürge.

## Viited

## Kirjandus
*Eesti avalikud tegelased. Tartu 1932. Lk 29
*Tallinna trammi direktor A. Pürge suri. Uus Eesti nr 2, 3. jaanuar 1940. Lk 2
*Sada aastat Tallinna trammi. Tallinn 1988. Lk 53, 68, 83 ja 231

## Välislingid
*
*Aleksander Pürge Eesti ohvitseride andmekogus
*Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Aleksander Bürger

**Aleksander Bürgeri** nime on kandnud järgmised isikud:

* **[[Aleksander Pürge]]** (1887–1940), Eesti poliitik ja insener 
* **[[Aleksander Pürgvee]]** (1908–1942), Eesti sõjaväelane, nooremleitnant
Märt Kuivas

**Märt Kuivas** (23. juuni 1889 Vana-Kariste vald, Pärnumaa – 11. jaanuar 1940 Kuressaare) oli eesti loomaarst.

Õppis 1912–1916 Tartu Veterinaarinstituudis ja 1920–1922 (lõpetas) Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonnas. Fraternitas Dorpatensise vilistlane.

Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. Alates 1931. aastast oli Kuressaare linna loomaarst.
Anna Sui

**Anna Sui** (sündinud 4. augustil 1964 Detroitis) on Ameerika Ühendriikide moedisainer, kelle bränd on tunnustatud kogu maailmas. Tema loodud rõivad, parfüümid, kosmeetika ja aksessuaarid on müügil enam kui 50 riigis.

Sui huvitus moest juba lapsena, kui hakkas moeajakirjadest pilte välja lõikama, et täiendada oma kuulsat nn Genius File'i, mis on andnud talle inspiratsiooni kogu tema karjääri jooksul. Pärast New Yorki kolimist õppis ta disainikoolis Parsons School of Design.

Pärast Parsonsist lahkumist töötas Anna mitmesugustes spordirõivaettevõtetes. Samal ajal alustas ta oma korteris rõivaste disainimist, mida turustas näiteks kaubamajakettides Macy's ja Bloomingdale's. Sõbrannad Naomi Campbell ja Linda Evangelista julgustasid Sui'd välja andma esimest moekollektsiooni, mis sai teoks 1991. aastal. Etendust saatis suur menu, mis julgustas Suid avama oma poodi New Yorgis Sohos. Sui poe lavendlikarva seinad, punane põrand, must antiikmööbel ja nukupeadega mannekeenid on muutunud Anna Sui brändi kaubamärgiks.

Ajakiri Time nimetas Anna Sui aastakümne esimese viie stiiliikooni hulka. 2009. aastal võitis Sui CFDA Geoffrey Beene Lifetime Achievementi auhinna, mis antakse inimestele, kes on märkimisväärselt panustanud Ameerika moemaailma. Selle auhinna on saanud ka näiteks Yves St Laurent, Giorgio Armani, Ralph Lauren, Diane Von Furstenberg ja Bill Blass.

Sui disain meeldib paljudele kuulsustele, näiteks on tema loomingit kandnud Paris Hilton, Patricia Arquette, Mischa Barton, Christina Ricci, Cher, Naomi Campbell, Sofia Coppola, Lindsay Lohan, Hilary Duff, Maria Sharapova, Nicole Richie, Liv Tyler, Courtney Love ja James Iha.

1999. aastast saab osta ka temanimelisi kosmeetikume ja parfüüme. 2007. aastal andis Anna Sui välja tavapärasest nooruslikuma kollektsiooni "Dolly Girl by Anna Sui". Lastekollektsioon "Anna Sui Mini" valmis 2009. aasta alguses. 

Lisaks disainib Sui Samsung Electronicsile mobiiltelefone.

## Näiteid Anna Sui moeloomingust

Pilt:Jessicastamannasui.jpg

Pilt:Agyness Deyn in Anna Sui Feb 2008, Photographed by Ed Kavishe for Fashion Wire Press.jpg

Pilt:Sasha Pivovarova in Anna Sui Feb 2008, Photographed by Ed Kavishe for Fashion Wire Press.jpg

Pilt:Caroline Trentini in Anna Sui Feb 2008, Photographed by Ed Kavishe for Fashion Wire Press.jpg


## Viited

## Välislingid
* Ametlik koduleht
Hans Kõrgesaar

**Hans Kõrgesaar** (20. jaanuar (vkj)/ 1. veebruar 1883 Nõmavere, Võisiku vald, Kolga-Jaani kihelkond, Viljandimaa – 10. jaanuar 1940 Tallinn) oli Tallinna Majaomanikkude Panga direktor.

Ta oli 1911–1914 Põhja Vastastikuse Krediitühisuse sekretär.

Osales Esimeses maailmasõjas.

Oli 1918–1920 Petrogradi Eesti Laenu-ja Hoiuühisuse juhatuse liige, 1920–1922 Petrogradi opteerimiskomisjoni sekretär, 1922–1923 Eesti–Vene kaubanduse aktsiaseltsi juhatuse liige. 

Alates 1924. aastast oli ta Tallinna Majaomanike Panga asjaajaja-direktor.

## Viited

## Kirjandus
*"Pangadirektor Hans Kõrgesaar 50-aastane". Päewaleht nr 32, 2. veebruar 1933. Lk 5
*"Hans Kõrgessaar 50-aastane". Kaja nr 28, 2. veebruar 1933. Lk 5
*"Dir. H. Kõrgesaar". Uus Eesti nr 9, 11. jaanuar 1940. Lk 2
*"Hans Kõrgesaar †". Ühistegelised Uudised nr 2, 12. jaanuar 1940. Lk 3

## Välislingid
*Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Laguahel

**Laguahel** ehk **lagunemisahel** ehk **detriitahel** on ökosüsteemis funktsioneeriv toiduahel, mis baseerub detriidi ehk pudeme olemasolul ja ühtlasi algab sellest. Laguahelatel on eriti tähtis osakaal metsaökosüsteemides.

Laguahela moodustavad organismid (detritovoorid) tarbivad detriiti. Laguahel võiks välja näha selline: mingile, enamasti raskesti lagundatavale orgaanilisele osakesele (näiteks okka tükk) kogunevad esmased selle tarbijad (näiteks bakterid, mikroseened), kes omakorda süüakse ära neist toituva organismi poolt. Viimase baktereist toituva organismi väljaheited on mõnevõrra degradeerunumad kui algne aine ning väljaheidet hakkavad uuesti sööma bakterid jt, kes võivad taas sattuda sama organismi seedekulglasse ehk kes sööb sisuliselt ära siis jälle oma mikroorganismidega kaetud väljaheiteid. Protsess kestab seni, kuni orgaaniline aine on mineraliseerunud anorgaanilisteks ja taaskasutatav primaarprodutsentidele.

## Vaata ka
*bioproduktsioon
*mikroobne ling
Põhjatihane

**Põhjatihane** (*Parus montanus*, sünonüüm *Poecile montanus*) on linnuliik tihaslaste sugukonnast tihase perekonnast.
 
## Levila
Põhjatihane on laialt levinud pideval areaalil Euraasia parasvöötmes Inglismaast, Šotimaast ja Norrast läbi Siberi taigavööndi kuni Mandžuuria, Jaapani, Sahhalini, Kamtšatka poolsaare ja Korjakimaani. Levila põhjaosades on põhjatihane tavaline, lõunaosades paigutisem. Kesk-Siberis on põhjatihane arvukaim tihaseliik .
Eestis on põhjatihase pesitsusaegseks arvukuseks hinnatud 70 000 – 130 000 paari, talviseks arvukuseks 300 000 – 600 000 isendit.

## Välimus
Põhjatihane on salutihasega väga sarnane. Tal on salutihasest suurem pea ja kohevam sulestik. Hea eristustunnus salutihase ja põhjatihase vanalindudel on põhjatihase tiiva küünrahoosulgede heledatest välisservadest moodustunud laik. Põhjatihase ja salutihase noorlinde on üksteisest raskem eristada. Kesk- ja Lääne-Euroopa alamliigid on salutihasega märksa sarnasemad.  Põhjatihase tunnuslikke häälitsusi on venitatud nasaalne karedakõlaline "*däää däää*".  Põhjatihasel on kaks erinevat laulu. Kevadlaul on heledakõlaline "*djüü-djüü-djüü*..." või "*diü-diü-diü*", mis sarnaneb vahel mets-lehelinnu kurvakõlalise lauluga. Teine laul koosneb kurinatest, viledest, vaiksetest sidinatest ja trilleritest.
## Toitumine
Põhjatihane eelistab toiduotsingutel põõsa- ja puhmarinnet ning puude alavõra. Toiduks on putukad, ämblikud ja teised selgrootud, talvepoolaastal toitub rohkem seemnetest ja marjadest. Kogub toitu tagavaraks. 
## Elupaik
Eestis on põhjatihane levinud igasugustes okas- ja segametsades, Lääne-Eestis ka lehtmetsades. Skandinaavias, Euroopa idaosas ja Siberis asustab ta okasmetsi, sageli rabade lähedal asuvaid kuusemetsi. Lääne- ja Kesk-Euroopas eelistab lehtpuistuid. Mägedes leidub teda kuni metsapiirini. Soomes pesitseb ka tundra kasevööndis, teda on seal korduvalt täheldatud polaarjoone taga talvitamas.

## Pesitsemine
Põhjatihane rajab pesa pehkinud puutüvve. Pesaõõne uuristavad mõlemad vanalinnud või kasutavad teiste suluspesitsejate vanu pesaõõsi, neid vajaduse korral laiemaks uuristades. Pesakastides pesitseb harva. Pesa koosneb kõrtest, niinest, samblast ja samblikust ning selle ehitab valmis emaslind. Täiskurnas on 5–10 muna, need on valged, punakaspruunide tähnidega. Emaslind haub umbes kaks nädalat. Pojad lendavad pesast välja 17–19 päeva vanuselt. Pesitseb ühe korra aastas.    

## Viited

## Välislingid
*
Ülenurme valla lipp

**Ülenurme valla lipp** on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Ülenurme valla lipp.

Lipp kinnitati Ülenurme valla volikogu määrusega 14. oktoobril 2008 ning õnnistati Tartu Maarja kirikus sealse koguduse õpetaja Peeter Paenurme poolt 24. veebruaril 2009.

## Lipu kirjeldus
Ülenurme valla lipuks on ristkülikukujuline kangas, mis jaotub horisontaalsuunas laineliselt kolmeks laiuks – ülemine ja alumine kollased, keskmine aga roheline. Kollase laiu laiuseks on 1 ühik ja rohelise laiul 2 ühikut. Rohelise laiu keskel on kollane vannasader.

Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm ning proportsioonid 7:11.

## Põhjendus
Lainelõige tähistab Emajõe lähedust vallale. Kollane vannasader rohelisel taustal sümboliseerib paikkonna ajaloolist seotust põllumajandusega ja ühtlasi osutab, et valla territooriumil asub Eesti Põllumajandusmuuseum, mille logoks on samuti vannasader. 
Kollane värv sümboliseerib küpsust ja viljakust, roheline aga loodust, põllundust, noorust ja elu.

## Lipu kasutamise kord
#Ülenurme valla lipp heisatakse valla pidupäevadel ja avalikel üritustel.
#Igaühel on õigus heisata ja kasutada Ülenurme valla lippu, järgides käesoleva põhimääruse sätteid ja head tava.
#Ülenurme valla lipp heisatakse hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga vastavasse hoidjasse või lipumasti.
#Kui Ülenurme valla lipp heisatakse koos Eesti riigilipuga, mõne teise riigi või tema omavalitsusüksuse, mõne teise Eesti maakonna, valla või muu lipuga, asub valla lipp lippude poolt vaadatuna vasakul Eesti riigilipust, mõne teise riigi või tema omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, valla või muust lipust.
#Ülenurme valla lipu kujutist võib kasutada valla meenetel.
#Ülenurme valla lipu kasutamine käesolevas paragrahvis sätestamata juhtudel toimub vallavalitsuse loa alusel. Loa väljastamise korra kehtestab volikogu.
#Ülenurme valla lipu kasutamise korra järgimise üle teostab järelevalvet vallavalitsus. 
#Ülenurme valla lipu kasutamist ilma sellekohase loata või käesoleva põhimääruse nõudeid või head tava eirates käsitletakse avaliku korra rikkumisena.

## Vaata ka
*Ülenurme valla vapp

## Välislingid
* Ülenurme valla ametlik lehekülg – tutvustus ja asukoht
* Omavalitsuste sümbolid Riigikantselei lehel – Ülenurme vald
Adam Olearius

**Adam Olearius** (õieti **Adam Ölschläger**, ladinapäraselt ka **Asconios Olivarius**, pseudonüümina Adonis; 24. september 1599 Aschersleben – 22. veebruar 1671 Gottorf, Schleswig) oli saksa päritolu geograaf, teadlane ja poliitik.

Maadeavastamisreiside kohta koostas ta üksiksjalikke kirjeldusi, milles ühes "Uus Pärsia reisikiri", on kirjeldatud ka Eestimaa elu-olu 17. sajandil (1633. aastal).

Holstein-Gottorfi hertsogi Friedrich III saatkonna reisid Venemaale ja Pärsiasse toimusid aastail 1633–1639. Eesmärk oli avada idakaubandusele tee Schleswigist Venemaa kaudu Pärsiasse. Esimene reis suundus 1633–1635 Hamburgist Liivi- ja Ingerimaa kaudu Moskvasse, kus valmistati ette diplomaatilisi kontakte.

Teine ehk Pärsia reis kulges aastail 1635–1637 Hamburgist läbi Tallinna, Narva, Alutaguse, Moskva, Nižni Novgorodi, Kaasani, Samara, Tsaritsõni, Astrahani, Derbenti tolleaegsesse Pärsia pealinna Isfahani. Tagasi Schleswigisse jõuti 1639. aastal.

Saatkonna sekretärina ja oma aja Euroopa parima orientaalkeelte tundjana reisi kaasa teinud Adam Olearius koostas raamatu, mis oli seni põhjalikem kirjeldus Euroopa jaoks tollal veel väga müstilise Venemaa ja veelgi kaugema ning muinasjutulisema Pärsia kohta.

Ta kuulus ka Tallinna Mustpeade vennaskonda.

Pärast Pärsia reisilt naasmist tegeles Adam Olearius kõikvõimalike muude teadusharude – matemaatika, füüsika, ajaloo ja geograafiaga, teenides ära hüüdnime *Holsteini Plinius* ja *Gottorfi Odüsseus*. Tema järelevalve all ehitati 1654–1664 kuulus Gottorfi gloobus läbimõõduga 3,5 meetrit, mille pealispinnal kujutati maakera, sees aga taevasfääre. Gloobuse sees oli laud, mille ümber mahtus istuma 10 inimest.

## Teosed
**[http://dspace.ut.ee/handle/10062/33404 Offt begehrte Beschreibung Der Newen Orientalischen Reise/ So durch Gelegenheit einer Holsteinischen Legation an den König in Persien geschehen]* 1647
**Persiaensche Reyse Uyt Holsteyn, door Lyflandt, Moscovien, Tartarien in Persien. Door Philippus Crusius, en Otto Brughman, gesanten des Doorl : Hoogh : Heere, Heer Frederick Erf-heer Norwegen, Hertog van Sleswijck en Holsteyn, &c. Aen den Koninck van Persien : En van daer te Landt naer Oost-Indien. ...*, Amsterdam: Jan Jansz, 1651 Google Books
**[http://dspace.ut.ee/handle/10062/30937 Adam Olearii Aussführliche Beschreibung Der Kundbaren Reyse Nach Muscow und Persien, So durch gelegenheit einer Holsteinischen Gesandschafft von Gottorff auss an Michael Fedorowitz den grossen Zaar in Muscow, und Schach Sefi König in Persien geschehen]* 1663
## Viited

## Välislingid
* ОПИСАНИЕ ПУТЕШЕСТВИЯ ГОЛШТИНСКОГО ПОСОЛЬСТВА В МОСКОВИЮ И ПЕРСИЮ, vene keeles
Hans Heinrich von Rosen (1703–1780)

**Hans Heinrich von Rosen** (ristiti 20. oktoobril (vkj 9. oktoobril) 1703 Tallinnas; suri 19. oktoobril (vkj 8. oktoobril) 1780 Karinu mõisas) oli Eestimaa aadlik ja mõisnik.

Hans Heinrich von Rosen sündis Lehmja ja Karinu mõisniku Hans Heinrich von Roseni (surnud 1703) ja Anna Margaretha von Staali pojana.

Talle kuulusid Harjumaa Jüri kihelkonna Lehmja, Järvamaa Järva-Jaani kihelkonna Karinu, Peetri kihelkonna Prandi ja Silmsi mõis.

Ta töötas meeskohtunikuna.

## Perekond

Hans Heinrich von Rosen abiellus 1723. aastal Tallinnas Helene von Bockiga (1699–1761), kes oli Wolmar Johann von Bocki (1672–1710) ja vabapreili Anna Helene von Wrangelli tütar, ning Berend Johann von Bocki õde. Abielust sündisid:
*Wolmar Robert von Rosen (1729–1784)
*Bernd Reinhold von Rosen (1730–1798), Koordi mõisnik, Huuksi mõisarentnik, Venemaa keisririigi sõjaväelane (leitnant)
*Luisa Christina von Rosen (1733–1770), abiellus Reinhold Johann von Sittmanniga
*Bengt Friedrich von Rosen (1738–1809), Prandi ja Karinu mõisnik, Venemaa keisririigi sõjaväelane (leitnant)
*Eva Juliana von Rosen (1740–1815), abiellus Hans Reinhold von Pistohlkorsiga
*Marie Anna von Rosen (1744–1775), abiellus vabahärra Matthias von Stackelbergiga

Abielust sündis veel kaks poega ja viis tütart kes kõik surid noorelt.

### Sugupuu
Viited:

## Vaata ka
*Rosen (valge)

## Viited
Johan Kuhhi

**Johan Kuhhi** (30. detsember 1865 Kähri vald, Võrumaa – 14. juuli 1939) oli eesti kaupmees.

Rändas nooruses lauljana Euroopa ja Aafrika maades, oli alates 1902. aastast Tartu Kaubahoovis pudukaupluse omanik. Kaubandus-Tööstuskoja 2. sektsiooni liige.
Soojusülekanne

**Soojusülekanne** on soojuse levimine kõrgema temperatuuriga kehalt madalama temperatuuriga kehale. Niisugust energia kuumemast keskkonnast jahedamasse keskkonda  edasikandumise protsessi nimetatakse ka **soojusvahetuseks**. 

## Soojusülekande vormid
Soojusülekanne toimub kolmel viisil: soojusjuhtivus, konvektsioon ja soojuskiirgus. Soojus levib enamasti korraga kõigis kolmes vormis.

### Soojusjuhtivus

Soojusjuhtivuse korral kandub energia tahkistes edasi mikroskoopiliste aineosakeste vahetu kontakti teel, näiteks kristallivõre sõlmede kooskõlalise võnkumise tulemusena (osakesed ise edasi ei liigu) ja samuti vabade elektronide põrkumisega omavahel ja võresõlmedega; niisuguste põrkumistega seletub metallide hea soojusjuhtivus. Vedelikes ja gaasides kandub soojusliikumise energia edasi molekulide omavaheliste korrapäratute põrgetega (vt termiline energia).

Soojusjuhtivust kirjeldab soojusjuhtivuse seadus, mille kohaselt ajaühikus pinnaelement läbiv soojushulk  
:\Delta q = -\lambda \frac {\text{d} T}{\text{d} n} \Delta S,
kus \lambda on aine soojusjuhtivustegur ja \frac {\text{d} T}{\text{d} n} on temperatuuri gradiendi projektsioon pinnaelemendi \Delta S normaalile n.

### Konvektsioon

Konvektsioon on makroskoopiliste ainehulkade liikumisega kaasnev soojuse levimine vedelikus või gaasis.

Konvektiivse  soojusülekande intensiivsust tahke ja vedela või gaasilise keskkonna eralduspinnal iseloomustab soojusülekandetegur, tähis \alpha (ehitusfüüsikas ka *h*) ja ühik vatt ruutmeetri ja kelvini kohta (W/(m2·K)). Seega väljendab soojusülekandetegur 
soojusvoolu vattides (soojushulka sekundis, J/s = W), mis läbib 1 m2 suurust eralduspinda keskkonnatemperatuuride 1 K erinevuse korral.

Soojustehnikas on kasutusel ka soojusläbikandetegur, tähis  *k* ja mõõtühik nagu soojusülekandetegurilgi W/(m2·K). Soojusläbikande puhul siirdub soojus läbi piirdetarindi (seina) ühest keskkonnast teise soojusülekande ja soojusjuhtivuse teel. Näiteks kandub soojus kõrgema temperatuuriga õhult seina pinnale, läbib seina soojusjuhtivuse teel ja kandub seina pinnalt üle madalama temperatuuriga õhule.

Soojusläbikandeteguri tähenduses on kasutusel ka termin U-arv ja vastavalt teguri tähis *U*.

### Soojuskiirgus

Soojuskiirgus on pideva spektriga elektromagnetkiirgus, mida põhjustab soojusliikumine kiirgavas kehas. Soojuskiirgus oleneb keha temperatuurist ja optilistest omadustest, eriti kiirgamis- ja neelamisvõimest. Soojus levib infrapunakiirgusena peamiselt lainepikkuste vahemikus 0,4&nbsp;µm kuni 800&nbsp;µm.

## Viited
Konguta valla lipp

**Konguta valla lipp** on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Konguta valla lipp.

Lipp kinnitati Konguta valla volikogu määrusega 16. märtsil 2009.

## Lipu kirjeldus

Valla lipuks on ristkülikukujuline kangas, mis on diagonaalselt vardapoolsest ülanurgast valge kitsa laiuga jagatud roheliseks ja siniseks väljaks. Rohelisel (ülemisel) väljal on valge tammelehepaar ning sinisel (alumisel) väljal valge veskikivi. Lipu roheline toon on rahvusvahelise Pantone värvitabeli järgi 355C ja sinine on 285C. 

CMYK: roheline - C94;M0;Y100;K0, sinine - C89;M43;Y0;K0 ja valge - C0;M0;Y0;K0.

RGB: roheline - R0;G150;B69, sinine - R26;G117;B208 ja valge - R255;G255;B255

Lipu proportsioonid on 7:11.

## Vaata ka
*Konguta valla vapp

## Välislingid
* Konguta valla sümboolika valla kodulehel
* Konguta valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Osmoregulatsioon

**Osmoregulatsioon** on organismi võime reguleerida endas sisalduvate vedelike osmootset rõhku, mille abil säilitada sobivat vee ja soolade sisaldust.
Tiit Tarlap

**Tiit Tarlap** (13. november 1954 – 24. veebruar 2017 Sindi) oli eesti kirjanik. 

Ta kutsuti 1986. aastal Nõukogude sõjaväe kordusõppustele ning viidi likvideerima Tšornobõli tuumaelektrijaama avarii tagajärgi. 

## Looming
Ta kirjutas peamiselt märuliulmet, aga ka krimi- ja seiklusjutte.

Tema esimene ulmejutt "Tänav akna taga" ilmus 1988. aastal ajakirja Noorus juuninumbris. Tema loomingut on ilmunud maakonnalehtedes järjejuttudena, näiteks Liivimaa Kulleris ja Pärnu Postimehes. Mõned lood on ilmunud ka ajakirjades Horisont ja Favoriit.

Tšornobõlis kogetu innustas teda kirjutama raamatu "Tšernobõl 1986", mis ilmus 1993. aastal. Sama aasta märtsis ja aprillis ilmus ajalehes Liivimaa Kuller Tarlapi jutu "Õnn kestab igaviku...". 1993. aasta lõpust 1994. aasta suveni avaldas nädalaleht Kesknädal Tarlapi romaani "Kurjuse tund" ning 1993. aastal avaldas sama nädalaleht ka tema teist romaani "Vampiirilõks". 

1995. aasta juulist kuni sama aasta lõpuni avaldas Pärnu Leht osaliselt Tarlapi romaani "Väga pikk päev". See romaan ilmus tervikuna 2002. aastal ajalehes Lääne Elu. 2001. aastal avaldas Lääne Elu Tarlapi lühiromaani "Liivakella kael". 

Tarlapi esimene raamat "Viiking, kes armastas haisid" ilmus 2001. aasta lõpus. 

2002. aastal avaldas eesti ulmekirjanduse ekspert ja toimetaja Raul Sulbi oma teoses "Eesti ulme antoloogia" Tarlapi ulmekirjandust.

2005. aastal kirjastas Tarlap Pärnu Tšernobõli veteranide abiga kogumiku "Kurjuse tund. Koidiku lapsed".

### Aegreana
*"Tänav akna taga" (1988; jutt)
*"Tšernobõl 1986" (1993; raamat)
*"Õnn kestab igaviku.." (1993; jutt)
*"Vampiirilõks" (1993; romaan)
*"Kurjuse tund" (1993-1994; romaan)
*"Väga pikk päev" (1995, 2002; romaan)
*"Liivakella kael" (2001; lühiromaan)
*"Viiking, kes armastas haisid" (2001; kogumik)
*"Kurjuse tund. Koidiku lapsed" (2005; kogumik)
*"Meie, kromanjoonlased" (kirjastus Jumalikud Ilmutused; 2009; romaan)
*"Tuleriitade öö" (2010; romaan)
*"Roheliste lippude reservaat" (2011; romaan)
*"Lõhestusjoon" (2012; romaan)
*"Aegade julm laul" (2013; romaan)
*"Haldjatants" (2014; jutukogu)
*"Äraneetute pärijad" (2015; romaan)
*"Rajake tähetolmus" (2016; romaan)

## Tunnustus

* 1998 Stalker ("Vihkamise suund")
* 2013 Stalker (romaan "Lõhestusjoon")

## Isiklikku
Tarlap elas 1980. aastate lõpus ja 1990. alguses Sindis.

Lisaks kirjutamisele mängis ta kitarri ja laulis.

Ta on maetud Sindi vanale kalmistule.

## Viited

## Välislingid
*Tiit Tarlap Ulmekirjanduse BAASis
*Artikleid Tiit Tarlapist
*Eesti ulmekirjanduse eksperdi Jüri Kallase järelehüüe Tiit Tarlapile
*Tiit Tarlap: mõte kirjutada kromanjoonlastest tekkis praemuna süües
*Tarlapi stalkerid
*Tarlapi musikaalne looming YouTube'is
Kuldre Kool

**Kuldre Kool** on lasteaed-põhikool Võru maakonnas Antsla vallas Kuldre külas.

## Kooli ajalugu
Kuldre Kool on välja arenenud kahest kolmeklassilisest vallakoolist: Möldri koolist ning Kadastiku koolist. Idee Kuldresse uus koolimaja ehitada andis Uue-Antsla Haridusselts (1906–1944). Oma aja kohta moodne maja valmis 1910. aastal.

Esialgu töötas kool neljaklassilisena kahe liitklassiga, umbes 1922. aastast kuueklassilisena viie klassikomplektiga. 

Pärast sõda rajati kooliaed, elektrifitseeriti koolimaja ning asuti rajama kooliesist haljasala.

1960. aastast oli kool kaheksaklassiline. Sama aasta 29. oktoobril tähistati kooli 50. tegevusaastat. 1960. aastate lõpust kimbutas kooli pidev ruumipuudus, sest järjest sulgeti ümbruskonnas – Uue-Antslas, Viselas ja Urvastes – asunud väikese õpilaste arvuga koole.

Uue koolimaja ehitamist alustati 1990. aasta detsembris. Ehituse põhiosa valmis augustis 1995. Võimla ehitus lõpetati 1996. aasta septembris. 1989. aastal nimetati kool Kuldre 9-klassiliseks Kooliks, 1990. aastal Kuldre Põhikooliks. 2005/2006. õppeaastal liideti Kuldre Põhikool ja lasteaed Sipsik **Kuldre Kooliks**.

Vanas koolimaja hoones tegutsevad lasteaed ja raamatukogu.

## Koolijuhatajad ja direktorid
Esimene koolijuhataja oli August Solman (1910–1915). Kõige kauem on kooli juhatanud Karl Taal (1920–1941). Sõjajärgsetest koolidirektoritest püsisid kõige kauem ametis Ülo Noorväli (1961–1972) ja Arni Saarman (1980–1997). Direktoriametit on pidanud veel Ilja Tuhk (1997–2002), Karin Hellamaa (2002–2011), Rait Laatsit (2011–2016) ja Andrus Kompus (2016–2023). Alates 2023. aasta augustist juhib kooli Signe Vanker.

## Viited

## Välislingid
*Kooli koduleht
Taigatihane

**Taigatihane** (*Parus cinctus*, sünonüüm *Poecile cinctus*) on linnuliik tihaslaste sugukonnas tihase perekonnas. Taigatihane on Eestis eksikülaline.

## Levila
Taigatihane on levinud hajusa kuni suhteliselt tavalise haudelinnuna Euraasia põhjaosas Skandinaavia kesk- ja põhjaosast läbi Siberi kuni Alaskani ja Kanada loodeosani. Ta on tihastest ainus liik, kes on levinud nii Euraasias kui Põhja-Ameerikas. Taigatihane on paigalind. Eestisse on ta sattunud üksikutel kordadel, esmakordselt kohati teda Kablis 1977. oktoobris .

## Välimus
Taigatihane on põhjala karmide oludega kohastunud koheva sulestikuga, suure pea ja pika sabaga tihane. Üldpikkus 13,5–14 cm. Tal on tumepruun lagipea, laialt mustjaspruun kurgualune ja kaneelpruun selg. Põsed ja alapool valged, tiivasuled mustjad heledate servadega, kehakülgedel on pruunikas varjund. Häälitsused on mitmekesised, paljud neist sarnanevad põhjatihase omadega. Laul on kähedavõitu "*tsip tsjiep tsjiep*" või lühike jada, nt "*ptirie-lii, ptirie-lüü, ...*".

## Elupaik
Taigatihane asustab vanu kuuse-, männi- ja lehisemetsi ja tundrakaasikuid, sageli jõgede kaldametsi. Majandatavates metsades eelistab ta tihedaid okaspuistuid vanade puudega, mille tüvesid katab kõdu.

## Toitumine
Taigatihase toiduks on putukad, teod, ämblikud ja seemned. Talvel külastab prügikohti ja lindude toidulaudu. Ta kogub aasta läbi rohkesti toiduvarusid. 

## Pesitsemine
Taigatihase pesitsusperiood on mais-juunis. Emaslind ehitab pesa puuõõnde maast kuni viie meetri kõrgusele. Pesitseb ka pesakastides. Pesa koosneb samblast ja rohust ning on tihedalt vooderdatud karvade ja jõhvidega. Kurnas on 4–11, tavaliselt 6–10 muna. Taigatihane pesitseb korra aastas. Vanalinnud on väga paiksed, nad püsivad oma territooriumil aasta läbi. Taigatihane talub edukalt Siberi –60 °C pakast. 

## Viited

## Välislingid
*
Haldjaking

**Haldjaking** (*Calypso bulbosa*) on käpaliste sugukonda haldjakinga perekonda kuuluv mitmeaastane taim.

Ladinakeelse nime on ta saanud antiikmütoloogia tegelase nümf Kalypso järgi. Saksa keeles on taime nimi  *Norne* Skandinaavia mütoloogia tegelaste, saatusejumalannade nornide järgi.

Tema õied on roosad, punased, punakaslinnad või lillad. Õie huul on valge tumepunaste täppidega.

Haldjakingal on 28 kromosoomi.

## Levila ja kasvukoht
Haldjaking on tsirkumpolaarse levikuga, esinedes Põhja-Ameerika ja Euraasia põhjaaladel, eriti mägimetsades. Teda leidub Rootsis, Soomes ja Venemaa Euroopa-osa põhjaosas (sealhulgas Leningradi oblastis), kuid Eestis seni leitud ei ole. Teda leidub ka Ida-Siberis, Kanadas ja USA põhjaosas. Ta kasvab okasmetsades varjulistes kohtades.

Hoolimata laiast levilast arvatakse haldjaking paljudes maades, sealhulgas Rootsis ja Soomes, ohustatud liikide hulka, sest ta ei talu inimtegevust, sealhulgas ümberistutamist. Nimelt sõltub haldjaking mükoriisast, pinnases elavatest seentest.

Põhja-Ameerika indiaanlased on kasutanud haldjakinga sibulaid toiduks. Tänapäeval on see üldjuhul keelatud.

## Paljunemine
Haldjaking on putuktolmleja. Ta meelitab putukaid ligi õitega, kuid õites ei ole midagi putukatele meelepärast ja sellepärast õpivad putukad haldjakinga õitesse mitte tagasi tulema. Niisuguse õppe keerukustamiseks varieerub haldjakinga õie kuju ja värvus natuke rohkem kui enamikul taimedel.

Haldjaking õitseb oma levila lõunaosas alates märtsi lõpust, põhjaosas alates maist või isegi juunist. Õisikud on umbes 20 cm kõrgused. Õisik on täielikult välja arenenud alles umbes 20 aasta vanustel taimedel.

## Süstemaatika
Haldjaking on ainus liik oma perekonnas. Lähedaste liikide puudumise tõttu ei tunta haldjakinga ristandeid teiste taimedega. Eristatakse viit alamliiki: *C.b. albiflora, C.b. americana, C.b. japonica, C.b. occidentalis* ja *C.b. speciosa*.

Esimest korda kirjeldas haldjakinga Karl von Linné 1753 nime *Cypripedium bulbosum* all. Esimesena kasutas tänapäevast ladinakeelset nime Londoni Kuningliku Botaanikaaia (Kew' botaanikaaed) aednik Richard Salisbury (1761–1629) aastal 1806 teoses "Paradisus Londonensis".
Otto Magnus von Essen

**Otto Magnus von Essen** (sündis 9. detsember (vkj 29. november) 1638; maeti 4. märts (vkj 21. veebruaril) 1707 Tallinnas, Rootsi kuningriik) oli Eestimaa provintsiaalpoliitik.

Ta sündis Rootsi sõjaväelase ja diplomaadi Alexander von Esseni (1595–1665) ning Magdalena von Ungerni pojana. Tema vend oli Rootsi major Gustav Johann von Essen (1637–1703).

Otto Magnus von Essen teenis Rootsi sõjaväes kornetina, oli Eestimaa rüütelkonna peamees (1691–1694) ja hiljem Eestimaa maanõunik.

Talle kuulusid Esna ja Prandi mõis.

## Perekond
Otto Magnus von Essen abiellus 9. veebruaril (vkj 30. jaanuaril) 1666 Christina Elisabeth Clodt von Jürgensburgiga (maetud 1667), kes oli Liivimaa maamarssali ja Kloodi mõisniku Gustav Adolf Clodt von Jürgensburgi (1621–1681) ja Brita Stuarti (surnud 1688) tütar, Rootsi kammerhärra David Stuarti (1595–1657) ja Anna Kruse af Elghammari tütretütar. Abielust sündis:
*Alexander Gustav von Essen (surnud 1689), leitnant, kelle vapp on Tallinna Niguliste kirikus 

10. juulil (vkj 30. juunil) 1669 abiellus ta vabapreili Hedwig Elisabeth von Tiesenhauseniga (1652–1694), kes oli Porkuni mõisniku vabahärra Hans Heinrich von Tiesenhauseni (1628–1710) ja Anna von Uexkülli tütar. Abielust sündisid:
*Magdalena Elisabeth von Essen (maetud 1744), abiellus esmalt Jõe mõisniku Karl Wilhelm von Stackelbergiga ja seejärel 1711  Adam Johann von Uexkülliga (1662–1729) Vigalast
*Anna Sophia von Essen, abiellus Christopher Gäddega (Kristofer Gjedde, surn. 1705) Gunnarstorpist
*Christina Hedwig von Essen, abiellus Hans Heinrich von Ferseniga
*Otto Magnus von Essen (1679–1713), sõjaväelane (ihukaitse trabant)
*Helena Maria von Essen (1680–1749), abiellus 1702 vabahärra Härgla mõisniku Berend von Uexküll-Gyldenbandiga (1678–u.1726)
*Georg Johann von Essen (1682–1709), sõjaväelane
*Johann von Essen (ristiti 1690)

### Sugupuu

## Vaata ka
*Essen (aadlisuguvõsa)
*Eestimaa rüütelkonna peameeste loend

## Viited

## Välislingid
*Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust