Inkaliilia

**Inkaliilia** ehk **alströmeeria** (*Alstroemeria*) on liilialaadsete seltsi inkaliilialiste sugukonda kuuluv taimede perekond. Kõik inkaliilia liigid esinevad looduslikult Lõuna-Ameerikas, kuid võõrliigina kasvab neid mitmel pool mujal maailmas, sealhulgas Mehhikos, Austraalias, Uus-Meremaal ja Kanaari saartel. Perekonda kuulub 40–65 liiki.

## Kirjeldus
Looduses on inkaliiliad levinud Lõuna-Ameerikas, sageli just mägedes. Nad on tuntud oma kaua õitsevate kirjude õite, aga ka jõuliste ja hästi levivate juurte poolest. Taimede lehed on rohelised, piklikud ja veidi keerdus. Varred on pikad ning nende tipukrooniks on paljude õitega kuuekroonlehelised liilia õisi meenutavad õisikud. Õitel on esindatud paljud erinevad värvitoonid.  

Inkaliiliad sobivad vaasililledeks ning nad säilivad vaasis kaks kuni kolm nädalat.

## Kasvatamine
Heaks kasvuks vajavad inkaliiliad päikeselist kuni poolvarjulist kasvukohta, mõõdukalt viljakat ja vett läbilaskvat mulda. Taimed on põuakindlad, kuid kuivadel perioodidel soodustab kastmine edasist õitsemist.

Eesti oludes ei pruugi inkaliiliad kasvukohal talvituda. Talvel peab taimed multšiga katma, et kaitsta neid külma eest kahel esimesel talvel pärast istutamist. Peale seda on juured maapinnas piisavalt sügaval, et talv üle elada. Paremini peavad nad vastu Lääne-Eestis ja saartel. Inkaliiliate kasvatamist võib võrrelda madalakasvuliste potidaaliate kasvatamisega. Talvel tuleb taimepotid viia pimedasse ja jahedasse siseruumi, kus ei ole külmumisohtu.

Inkaliiliaid saab paljundada kevadel puhmikut jagades ja seemnetega. Kuna taime juured on haprad, siis tuleb neid käsitleda ettevaatlikult ja taim kohe ümber istutada. Kõige parem on seda teha aprillis.

Seemnest külviks on parim aeg sügis. Kaunad tuleb taimedelt koguda kohe, kui need muutuvad pruuniks, ja hoida suletud paberkotis kuni avanemiseni. Seejärel võib seemned külvata turbavabasse kompostmulda 8 cm sügavusele ja katta need õhukese vermikuliidikihiga. Niiskuse säilitamiseks tuleb katta potid kilekotiga. Esimesed kolm nädalat peab neid hoidma temperatuuril alla 20 ºC. Seejärel tuleb potid asetada kolmeks nädalaks külma kasvuhoonesse temperatuurile 5 ºC. Seejärel peab tooma potid taas siseruumi. Idanemine võib olla ebaühtlane. Seemnest kasvatatud inkaliilia hakkab õitsema kahe kuni kolme aasta pärast.

Inkaliiliad on tundlikud mitmesuguste juure- ja varremädanike suhtes.

## Ajalugu
1752. aastal otsustas rootsi päritolu perekond saata oma 16-aastase poja Clasi (Claus von Alstroemer) Hispaaniasse lammaste aretamist õppima. Clas loobus üpris ruttu aretamisõpingutest ja hakkas taimi koguma. Tema isa John Alstroemer oli botaanik, kes sai kodumaal tuntuks kartuli introduktsiooniga Inglismaalt Rootsi. 1753. aastal saatis Clas oma koduõpetajale ja vanale sõbrale metsiku taime seemned, mille oli Hispaaniasse toonud Lõuna-Ameerikast saabunud laev. See sõber oli Carl von Linnè. Selleks ajaks oli Linnè avaldanud oma teose "Systema naturae" ja "Philosophia botanica". Lisaks oli ta asutanud Hartkampis botaanikaaia ning täiendanud märkimisväärselt Uppsala botaanikaaia kollektsiooni. Linnèl õnnestus seemnetest kasvatada taimed, millel puhkesid roosad õied. Ta kirjeldas neid taimi ja nimetas need oma noore sõbra auks alströmeeriateks. Nii lisandus Euroopa taimekasvatuse ja botaanika nomenklatuuri uus eksootiline Lõuna-Ameerika taim *Alstroemeria pelegrina*. Clas Alstroemerist sai suurepärane loodusuurija ning hiljem sai ta oma teenete eest ka paruni tiitli. 

*Alstroemeria pelegrina* introduktsioon 18. sajandil oli tänapäevase inkaliilia ajaloo algus. Algul leidus inkaliiliat Euroopas vaid mõne botaanikaaia kogudes. Väikestes kogustes kasvatati neid ka lõikelilledena, kusjuures nad osutusid edukaks konkurendiks nelgile ja krüsanteemile.  

Selektsionääridel J. Goemansil ja M. van Staaverenil õnnestus täiel määral realiseerida selle eksootilise taime geneetiline võimekus. Teineteisest sõltumata alustasid kaks noort auahnet lillekasvatajat inkaliilia aretamist, ristates *Alstroemeria aurea*'t teiste liikidega. Teadmine, kuidas see neil õnnestus, on jäänud tänapäevani ärisaladuseks. Tulemus ületas kõik ootused. 1961. aastal sai Goemansi esimene seemik, mis nimetati oma õrna ja võluva värvuse järgi 'Baleriniks', Hollandi Kuningliku Aiandusühingu näitusel esimese preemia. Samal ajal pälvisid üldise tunnustuse ka Van Staavereni väga elegantsed 'Beauty' ja 'Regina'. Inkaliiliad muutusid laialdaselt populaarseks oma ebatavalise värvuse, suurte õite, pikkade ja tugevate õievarte, pika õitsemisperioodi ning hea säilivuse poolest. Lisaks teistele eelistele on hübriidid metsikutest liikidest külmakindlamad, pidades vastu kuni –10 ºC külma.

Aretus nõudis uusi, huvitavamaid ja dekoratiivsemaid sorte. Aretusse kaasati looduslikke liike ja vanu inkaliilia hübriide. Kuigi tulemuste seas oli väga ilusa valge õievärvusega sorte, siis seemnest kasvatatuna muutus nende värv samaks nagu looduslikul liigil (roosast oranžini). Lisaks oli nende taimede õitsemisperiood lühike (4–6 nädalat). Algseid sorte, mis olid saadud esimeste inglise ja hollandi sortide põhjal, kaitses autoriõigus. Peale selle ei andnud need seemet: nende eripära oli steriilsus. Neid paljundati ainult vegetatiivselt, kas puhmiku jagamisega või koekultuuri meetodil *in vitro* laboratooriumis. 

Lõpuks ületati järk-järgult kõik takistused. Töösse kaasati mitme maa selektsionääre. Igal aastal ilmusid näitustele ja laatadele uued inkaliilia sordid. Saadi polüploidsed, väga efektse õievärvusega ja suureõielisi inkaliilia vorme, mis on võimelised säilitama oma dekoratiivsust lõikeõiena üle 30 päeva. 1980. aastate alguses tunti juba umbes 50 sorti.

Peruu liiliad ehk inkaliiliad, nagu eurooplased neid algul nimetasid, said populaarseimaks lõikelilleks kogu maailmas. Inglismaa ja Hollandi järel kujunesid suurteks lilletootjateks Colombia, Keenia ja Jaapan. Nendele lähenes Soome, kus kasvatati palju suurte õitega eri varjundites sorte.

### Sordid
* 'Inca Avanti' – 45 cm kõrge, kompaktse kasvukujuga, sobib kasvatamiseks potitaimena. Õied on lõheroosad kuni roosad, mida kaunistavad kollane lisavärv ja tumepruunid triibud.
* 'Inca Coral' – 45 cm kõrge, õied on roosad kollase lisavärvi ja tumepruunide triipudega.
* 'Inca Devotion' – 50 cm kõrge, õied on õrnroosad kollase lisavärvi ja väheste pruunide täppidega.
* 'Inca Exotica' – 65 cm kõrge, õied on oranži-kollasekirjud, pruunide triipudega.
* 'Inca Glow' – 50–80 cm kõrge, õied on tumeroosad kollase lisavärvi ja pruunide triipudega.
* 'Inca Ice' – 65 cm kõrge, õied on beežikad, vähese rohelisega ja pruunide triipudega.
* 'Inca Lake' – 40 cm kõrge, õied on lavendlilillad beežikas-kollase lisavärvi ja pruunide triipudega.
* 'Inca Pulse' – 30 cm kõrge, õied on punase-kollasekirjud.
* 'Inca Smile' – 30 cm kõrge ning sellel on ühed Inca-sarja kõige kirjumad õied. Valged kroonlehed on toonitatud kahvaturoosaga ja teised kollasega, mida omakorda rõhutavad karmiinpunased triibud.
* 'Inca Tropic' – 45 cm kõrge, õied on lõheroosad kollase lisavärvi ja pruunikate triipudega.
* 'Inca Yuko' – 50 cm kõrge, õied on purpurroosad. 
* 'Little Miss Seria' – sordid on madalad, 15–30 cm kõrged, tugevate varte, suurte õite ja pika õitsemisajaga.
* 'Little Miss Olivia' – helekreemika põhivärvusega, kollase lisavärvi ja punakaspruunide triipudega.
* 'Little Miss Roselind' – sügavroosade õite ja kollase tsentriga.
* 'Little Miss Sophie' – kreemika põhivärvuse ja üle kroonlehe ulatuvate roosade tugevate triipudega.
* 'Little Miss Tara' – tumeroosade-punaste kroonlehtedega, mida kaunistavad kollane tsenter ja tumedad triibud.

## Huvitavaid fakte
* Inkaliiliad õitsevad hiliskevadel või suve alguses.
* Inkaliiliate õied võivad olla oranžid, roosad, lillad, punased, kollased, valged või lõhevärvi.
* Perekond *Alstroemeria* koosneb umbes 50 liigist.
* Enamiku tänapäevaseid hübriidseid inkaliilia taimi paljundatakse laboris.
* Aretatud on hübriide ja umbes 190 inkaliilia kultivare, millel on erinev märgistus ja värv, alates valgest, kuldkollasest ja oranžist kuni aprikoosi, roosa, punase, lilla ning lavendlini.

* Inkaliiliad on lõhnatud.
* Kõikidel inkaliilia sortidel pole triibulisi kroonlehti.
* Liigse kuumuse käes lõpetavad inkaliiliad õitsemise.

## Viited