open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ballaad sõdurist

**"Ballaad sõdurist"** on 1959. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.

## Süžee
Noor sõdur Aljoša Skvortsov hävitab kaks vaenlase tanki. Ülemused tahavad teda autasustada ordeniga, kuid Aljoša palub anda talle puhkust, et ta saaks külastada oma ema. Teekond koju ei ole kerge. Jõudnud koju, jääb Aljošal emaga kohtumiseks ainult mõni minut ja ta lubab kindlasti koju tulla. Kuid ta ei pöördu kunagi sõjast tagasi.

## Osatäitjad
*Vladimir Ivašov – reamees Aljoša Skvortsov
*Žanna Prohhorenko – Šura
*Antonina Maksimova – Aljoša ema
*Nikolai Krjutškov – kindral
*Jevgeni Urbanski – Vasja-invaliid
*Maria Kremneva – Jelizaveta Petrovna, Pavlovi naine
*Elza Leždei – Liza, Vasja-invaliidi naine
*Valentina Markova – Zoja, Skvortsovide naaber
*Jevgeni Teterin – leitnant
*Gennadi Juhtin – Sergei Pavlov, sõdur
*Vladimir Pokrovski – Vassili Jegorovitš, Sergei Pavlovi isa
Tankograd

**Tankograd** (Танкоград) on Tšeljabinski hüüdnimi. Samas võib see tähendada ka konkreetselt Tšeljabinski trakoritehast, kus II maailmasõja ajal toodeti tanke ja muud sõjatehnikat.

Muud:
*"Tankograd" on 2009. aastal valminud Taani film moderntantsuteatrist (režissöör Boris Bertram). 
*"Tankograd" on Lennart Samuelsoni ajalooraamat.
Lahing Ojamaa väinas

**Lahing Ojamaa väinas** oli 1210. aastal Ojamaa saare põhjatipu ja Fårö saare vahel toimunud kuralastest piraatide ja Liivimaalt tagasipöörduvate ristisõdijate kokkupõrge, mida on kirjeldatud Henriku Liivimaa kroonikas. 

Kuigi kuralased olid 1201. aastal Riia piiskopiga rahu teinud ja seni neil ristisõdijatega konflikte polnud tekkinud, siis otsustasid kogedega Ojamaa ranniku lähedale jõudnud ristisõdijad rünnata samuti sel ajal seal viibinud 8 kuralaste laeva, kus arvestades nende keskmist meeskonna suurust (20–30) võis kokku olla 160–240 meest. Kogedel oli ka Riia piiskop Albert, kuid kroonika ei maini, kas rünnak toimus tema käsul. 

Ristisõdijad asusid kogedelt ümber paatidele ja sõudsid kuralaste juurde, kes omakorda korraldasid oma laevad kahekaupa paaridesse ning tõstsid laevaninad neid raskusest vabastades kõrgele õhku. Ristisõdijate kaks esimest päralejõudnud paati takerdusid paarikaupa olevate laevade vahele ega suutnud kõrgemal asetsevate kuralaste vastu midagi teha. Paremal positsioonil olevad kuralased tapsid samal ajal umbes 30 ristisõdijat, enne kui ellujäänud oma kogede juurde taandusid. Kuralased võtsid tapetutelt ära riided ja muu vara. Surnukehad maeti hiljem ojamaalaste poolt.

Kui levis teade kuralaste võidust ristisõdijate üle, siis olevat liivlased, kuralased, eestlased, semgalid, leedulased ja venelased vastastikku saadikuid läkitanud ning Riia linna ja sakslaste hävitamise plaani pidanud. Reaalse tegutsemiseni jõudsid leedulased, kes üritasid Koknese linnust vallutada, ja kuralased, kes mõnede liivlaste ärgitusel ründasid Riiat.

## Kirjandus
* Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XIV (1-5), lk 101–107.
* Žulkus, Vladas. ''Settlements and piracy on the eastern shore of the Baltic sea: The Middle ages to Modern times'', Archaeologia Baltica, 2011, vol 16. Lk 63.
Nikolai Rõbnikov

**Nikolai Rõbnikov** (vene keeles Николай Николаевич Рыбников; 13. detsember 1930 Borissoglebsk – 22. oktoober 1990 Moskva) oli vene näitleja.

Nikolai Rõbnikov oli pärit lihtsast töölisperekonnast. Ta kaotas varakult oma vanemad. Esialgu õppis ta meditsiiniinstituudis, kuid 1948. aastal asus ta õppima Üleliidulises Riiklikus Kinematograafia Instituudis, mille lõpetas 1953. aastal. Samast aastast töötas ta Filminäitlejate Teatristuudio näitlejana.

1950. aastate teisel poolel ja 1960. aastate algul sai Rõbnikov filminäitlejana väga populaarseks. Olulised olid tema rollid filmides "Kevad Ülejõe tänaval" ja "Kõrgus".

1970. aastate lõpus ja 1980. aastatel kutsuti teda filmidesse vähem mängima ning ta sai põhiliselt teisejärgulisi ja episoodilisi rolle.

## Tunnustus
*Vene NFSV teeneline kunstnik (1964)
*Vene NFSV rahvakunstnik (1981)
Peterburi Riiklik Teatriakadeemia

**Peterburi Riiklik Teatriakadeemia** (vene keeles **Санкт-Петербургская государственная академия театрального искусства**) on riiklik kõrgkool Venemaal Peterburis. 

Õppeasutus asutati 1779. aastal ja teda on korduvalt ümber nimetatud, praegust nimetust kannab 1993. aastast.

## Vaata ka
*A. Vaganova nimeline Balletiakadeemia
Baltmuiža

**Baltmuiža** (vanasti ka **Indrāne** või **Boltmuiža**) on küla (*mazciems*) Lätis Augšdaugava piirkonnas Prode vallas. Asulas asub Baltmuiža  mõisa (*Weißensee*) süda. Aastatel 2009–2021 jäi küla Ilūkste piirkonda.


Pilt:Усадьба Балтмуйжас.jpg
Rello

**Rello** on Eesti segakoor Märjamaal.

Koor alustas tegevust 1994. aastal.
Aastast 2004 on koori dirigent Thea Paluoja.

## Välislingid
* Aastapäevakontsert 8. novembril 2014 Märjamaa rahvamajas (1. osa / 2. osa)
Bebrene mõis

**Bebrene mõis** (läti keeles *Bebrenes muiža*) on endine rüütlimõis Lätis Ilūkste piirkonnas Bebrene vallas Bebrenes. Saksa keeles *Bewern*.

Bebrene mõis sai alguse Dünaburgi komtuuride lauamõisana (saksa keeles *Ökonomienhof*). Aastal 1562 said mõisa omanikeks Sybergid ja nende kätte jäi see aastani 1803. Seejärel kuulus mõis kuni võõrandamiseni aastal 1920 Plater-Sybergidele.

Mõisa peahoone valmis aastal 1896. Arhitekt oli itaallane Marconi. Häärber esindab prantsuse uusrenessanssi. Aasta pärast võõrandamist võeti hoone kasutusele koolimajana, seda funktsiooni täidab hoone siiani.

Mõisakompleksist on peale peahoone säilinud veel mitmed kõrvalhooned. Säilinud on mõisavalitseja maja, tallid, tõllakuur, teenijate maja ja ülejäänud kompleksist üks vanem veskihoone.

Teine vanem hoone, mis ka kunagi mõisakompleksi juurde kuulus, on Bebrene katoliku kirik. Kiriku juures Bebrene uuel kalmistul asub Plater-Sybergide suguvõsa XIX sajandi teisel poolel rajatud kabel. 

Peahoone juures asub suur, 40 hektari suurune vabakujundusega park. Pargi ümber asus müür, selles on säilinud XIX sajandi alguses rajatud väravad. Peahooneesine osa oli regulaarse planeeringuga.

## Välislingid

*Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
Kurši murrakud

**Kurši murrakud** on läti keele keskläti murde murrakud, mida on räägitud Lätis Kuramaa lõunaosas varasemal kura keele levikualal. Ka kuulus kurši murrakute alla Kura säärel kõneldud ja saksa keelest mõjutatud kurseniekkide keel, mille kõnelejad endid lätlasteks ei pidanud. Kurši murrakuid iseloomustab kura keele substraat.

## Viited
Jevgenija Uralova

**Jevgenija Vladimirovna Uralova** (vene Евгения Владимировна Уралова; sünninimi **Jevgenija Treitman**, vene Евгения Владимировна Трейтман; 19. juuni 1940 Leningrad – 17. aprill 2020 Iisrael) oli vene näitleja.

Koos emaga viidi ta välja blokaadiaegsest Leningradist. Teel sattusid nad piiramisrõngasse ning elasid mõnda aega partisanisalgas.

Keskkooli lõpetamise järel õppis ta tehnikumis ning juba suunati tehasesse joonestajaks, kuid ta võeti vastu Leningradi Teatri, Muusika ja Kinematograafia Instituuti, mille ta lõpetas 1964. aastal. Ta töötas päeval palgatööl ja õppis instituudis õhtuses osakonnas.

1965. aastast kuni surmani töötas ta Moskvas Maria Jermolova nimelises Teatris.

Esimest korda mängis Uralova filmis 1959. aastal. Kokku on tal filmirolle olnud ligi 50.

## Tunnustus
*Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik (1994)
*Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik (2000)
Diiselgeneraator

**Diiselgeneraator** on diiselmootorist ja elektrigeneraatorist koosnev elektroenergeetiline agregaat, mis võib olla paikne või teisaldatav ja mõeldud kas pidevtalitluseks põhitoiteallikana või kasutamiseks varutoiteallikana põhielektritoite katkemise korral.

Niisugused reservagregaadid käivituvad automaatselt sekundite kuni minutite jooksul eriti vastutusrikaste tarbijate (haiglad, pangad, telejaamad jms) elektrivarustussüsteemis.

Kui kestvaks kasutamiseks mõeldud diiselgeneraatori varustusse kuuluvad ka elektrijaotusseadmed, juhtimis- ja kaitseautomaatika, siis on tegemist diiselelektrijaamaga. Selline elektrijaam võib samuti olla statsionaarne või ümberpaigutatav.

## Ehitus
Tavaliselt on diiselgeneraator koos vajaliku varustusega (kütusepaak, mõõte- ja juhtimisseadmed) monteeritud terasraamile. Sisepõlemismootor käitab elektrigeneraatori võlli. Mootor võib olla generaatoriga mehaaniliselt sidurdatud kas jäigalt äärikliitega või elastselt muhvliitega.

Diiselgeneraatoreid on konstruktsioonilt mitmesuguseid:
*lahtise ehitusega, paigaldamiseks selleks kohandatud ruumi;
*müra summutava korpusega;
*kasutamiseks välistingimustes – ilmastikukindlas korpuses;
*konteinertüüpi – kasutamiseks karmides ilmaoludes ja vandalismikindlana;
*paigaldamiseks furgoon- või platvormhaagisele.

Väikesed diiselgeneraatorid on õhkjahutusega, seetõttu ei või neil lasta järjest pikka aega töötada, vaid tuleb teha vaheajad (vastavalt kasutusjuhendile). Suure võimsusega diiselgeneraatorid on vedelikjahutusega, need võivad töötada pidevalt.

Diiselgeneraatorite kasutegur on 40% ringis.

## Liigitus
Diiselgeneraatoreid liigitatakse vastavalt väljundparameetritele:
*võimsuse järgi – mõnekümnest kilovatist mõnekümne megavatini;
*vooluliigi järgi – alalisvool, ühefaasiline vahelduvvool pingel 230 V või kolmefaasiline vahelduvvool pingel 230/400 V; vahelduvvooluagregaatidel võib olla alalisvooluväljund 12–14 V akude laadimiseks;
*sageduse järgi – 50 Hz, 60&nbsp;Hz, 400&nbsp;Hz.

Elektrimasina tüübi järgi kasutatakse nii sünkroon- kui ka asünkroongeneraatoreid. Sünkroonmasin vajab mootorilt teatud püsivat pöörlemissagedust vastavalt generaatori pooluspaaride arvule. Asünkroongeneraatori sagedust pole võimalik hoida mingil kindlal väärtusel, seepärast sel juhul vahelduvvool alaldatakse ja saadud alalisvool muundatakse vaheldi abil kindla sagedusega, näiteks 50&nbsp;Hz, vahelduvvooluks (odavatel agregaatidel erineb pinge graafiline kuju oluliselt sinusoidist).

## Vaata ka
* Elektrijaam
* Mootorgeneraator
* Keevitusjaam
* Reservtoide (elektrotehnika)

## Välislingid
 
*Multiple options for diesel gensets exist (inglise keeles)
Riia lahing (1210)

**Riia lahing** oli kuralaste katse vallutada Riia linna 1210. aastal. Lahingu sündmusi on kirjeldatud Henriku Liivimaa kroonikas.

Varem samal aastal võitsid kuralased ristisõdijaid, kes koos Riia piiskopi Albertiga olid Liivimaalt tagasi pöördumas, Ojamaa väinas toimunud merelahingus. Teade ristisõdijate lüüasaamisest julgustas Baltikumi rahvaid riialaste vastu välja astuma. Aģe jõe äärsed liivlased läkitasid saadikud kuralaste juurde ja veensid neid Riiat ründama. Sellest teada saanud riialased saatsid merele luurajad, kes aga peagi midagi nägemata tagasi pöördusid. Samal ajal olid kuralased kogunud suure väe, mis jäi Riia läheduses laagrisse, oodates ja paludes ennustajate kaudu rünnakuks sobivat aega.

Pärast 14-päevast ootamist asus vägi laevadele ja hakkas Riia poole liikuma, kohtudes Daugava suudmes ristisõdijatega, kes parajasti kavatsesid Saksamaale sõita. Lootes ootamatult kohale ilmudes linna vallutada, sõudsid kuralased nende laevadest mööda, kuid siiski jõudsid jõe ääres olevad kalurid riialasi saabuva väe eest hoiatada. Linnas olevad vähesed inimesed, sh mõned Mõõgavendade ordu liikmed ja piiskopi ammukütid, kogunesid kiiresti ja asusid kohalejõudnud kuralastega lahingusse. Pärast mõningast võitlust, mis kummalegi poolele suurt edu ei toonud, taandusid kuralased oma laevadele ja riialased linna, süüdates väljaspool linnamüüre asuva küla põlema. Pärast einestamist piirasid kuralased linna sisse ja süütasid suure tule, kusjuures paljud neist said ammuküttide läbi surma, kui nad kilbid kõrvale panid, et tule jaoks puid kokku kanda. Samal ajal saabusid Riia alla abijõud Holmi linnusest, mispeale kuralased otsustasid taanduda jõe teisele kaldale, kus nad kolm päeva puhkasid, oma surnuid põletasid ja leinasid. Sel ajal tulid aga riialastele appi veel ka Daugava suudmes olnud ristisõdijad, Konrad koos Üksküla liivlastega ja Kaupo koos oma liivlastega, hiljem ka Bertold Võnnust oma meestega. Seepeale loobusid kuralased edasisest võitlusest ja lahkusid, kuigi vahepeal kogusid ka Turaida liivlased väe kokku, et neile appi tulla. Kuralasi Riiat ründama ärgitanud liivlased andsid piiskopile reetmise eest hüvitist ja lubasid edaspidi ustavad olla.

## Kirjandus
* Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XIV.
* Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. Peatükk XIV.
Mikitamäe vana tsässon

**Mikitamäe vana tsässon** on tsässon Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Mikitamäe külas Setomaa vallas.

Tsässon paiknes varem Mikitamäe küla läbiva Tartu-Petseri tee ääres Mikitamäe kalmistul. Kunagisel külakalmistul lõpetati matmine 1830/ 1840. aastatel ning tsässon teisaldati 1960. aastatel sadakond meetrit lõuna poole. 

1990. aastate lõpul leiti, et vana tsässon pole enam taastatav ning hakati ehitama uut. Ometi võeti 2000. aastate teisel poolel ette vana tsässona uurimine ja restaureerimine. Dendrokronoloogiliste uuringutega leiti, et tsässon on tõenäoliselt ehitatud 1694. aastal. Tsässona restaureerimine lõppes ja see pühitseti uuesti 2009. aasta suvel.

Seega on Mikitamäe vana tsässon teadaolevalt vanim puitehitis Mandri-Eestis – valminud 1694. aastal. Saartel on vanim säilinud puuehitis Ruhnu vana kirik (1643–1644).

## Vaata ka
*Mikitamäe kalmistu
*Mikitamäe uus tsässon

## Viited

## Kirjandus
*Mikitamäe. Tuumapühäpäävä (Toomapühapäeva) tsässon. - Jaanus Plaat, Arne Maasik. Õigeusu kirikud, kabelid ja kloostrid Eestis. Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn 2011. Lk 860-863

## Välislingid
*Mikitamäe küla

__NOTOC__
Pikktundelkoilased

**Pikktundelkoilased** (*Adelidae*) on sugukond liblikalisi.

Selle sugukonna liikidel on pikad, vahel erakordselt pikad tundlad.

## Eestis esindatud perekonnad
**[[Adela]]* (Eestis 3 liiki)
**[[Cauchas]]* (Eestis 2 liiki)
**[[Nematopogon]]* (Eestis 7 liiki)
**[[Nemophora]]* (Eestis 5 liiki)
Võlumõõk

"**Võlumõõk**" (inglise "**Quest for Camelot**") on 1998. aastal valminud muusikaline animafilm. 
## Välislingid
Radner Muratov

**Radner Muratov** (vene Раднэр Зинятович Муратов, tatari Radner Zinnət uğlı Moratov; Раднэр Зиннәт улы Моратов; 21. oktoober 1928 Leningrad – 10. detsember 2004 Moskva) oli tatari rahvusest Vene näitleja.

Radner Muratov sündis tatari perekonnas Leningradis, kus ta isa Zinnat Muratov õppis tol ajal Leningradi Polütehnilises Ülikoolis. Hiljem oli Zinnat Muratov aastatel 1944–1957 Tatari ANSV NLKP oblastikomitee esimene sekretär.

1951. aastal lõpetas Radner Muratov Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi. Ta töötas aastatel 1951–1988 Riiklikus Filminäitlejate Teatris.

Aastatel 1952–1987 mängis Radner Muratov rohkem kui kuuekümnes filmis. Tema tuntuim filmiroll on Vassili Alibabajevitš filmist "Õnnekütid" (1971).

Radner Muratov on maetud Nikolo-Arhangelskoje kalmistule.

## Tunnustus
*Vene NFSV teeneline kunstnik (1986)

## Varia
Eesnimi Radner oli tuletatud fraasist "**рад**уйся **н**овой **эр**е" ("rõõmusta uue ajastu üle"). Omaksed ja tuttavad kutsusid teda nimega Radik.

## Viited

## Välislingid
*Radner Muratov kino-teatr.ru leheküljel
Mikitamäe uus tsässon

**Mikitamäe uus tsässon** on tsässon Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Mikitamäe külas Setomaa vallas. 

1990. aastate lõpul leiti, et vana tsässon pole enam taastatav ning hakati ehitama uut tsässonat, mis valmis 1998. aastal. Ometi võeti 2000. aastate teisel poolel ette vana tsässona uurimine ja restaureerimine ning see viidi oma algsest asukohast üle uue tsässona lähedusse. Praegu on vana tsässon suletud, kasutusel on uus tsässon.

Nii uut kui ka vana tsässonat on nimetatud ka *Mikitamäe Toomapühapäeva tsässonaks*.

## Vaata ka
*Mikitamäe vana tsässon

## Viited

## Kirjandus
*Mikitamäe. Tuumapühäpäävä (Toomapühapäeva) tsässon (uus). - Jaanus Plaat, Arne Maasik. Õigeusu kirikud, kabelid ja kloostrid Eestis. Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn 2011. Lk 934-937

## Välislingid
*Mikitamäe küla

__NOTOC__
Leonid Haritonov

**Leonid Haritonov** (vene Леонид Владимирович Харитонов; 19. mai 1930 Leningrad – 20. juuni 1987 Moskva) oli vene näitleja.

Keskkooli lõpetamise järel astus Leonid Haritonov Leningradi Riiklikku Ülikooli, kus ta õppis õigusteadust. Kuid seal õppis ta ainult ühe aasta ja asus seejärel õppima Moskva kunstiteatri juures asuvas õppestuudios, mille lõpetas 1954. aastal. Aastatel 1954–1962 ja 1963–1987 oli ta Moskva Kunstiteatri näitleja, 1962–1963 töötas ta Moskva Leninliku Komsomoli nimelises Riiklikus Teatris.

Aastatel 1954–1986 mängis Haritonov ligikaudu 40 filmis. 1950. aastatel oli ta filminäitlejana väga populaarne.

Leonid Haritonov suri insuldi tagajärjel. Ta on maetud Moskvasse Vagankovo kalmistule.

## Tunnustus
*1972 – Vene NFSV teeneline kunstnik 

## Viited

## Välislingid
*Leonid Haritonov kino-teatr.ru veebilehel
Manólis Glézos

**Manólis Glézos** (kreeka Μανώλης Γλέζος; 9. september 1922 Apeíranthos – 30. märts 2020 Ateena) oli Kreeka poliitik ja ajakirjanik. Ta oli 1984–1986 ja juunist 2014 juulini 2015 Euroopa Parlamendi liige. Ta oli selle Euroopa Parlamendi koosseisu vanim saadik.

Glézos sai tuntuks Kreeka vastupanuliikumises Teise maailmasõja ajal. 30. mail 1941 rebis ta koos Apóstolos Sántasega Ateena akropolilt maha haakristiga lipu. Saksa okupatsioonivõimud mõistsid ta tagaselja surma. 24. märtsil 1942 ta vahistati. Vangistuses teda piinati ja ta haigestus tuberkuloosi. 21. aprillil 1943 võtsid Itaalia okupatsioonivõimud ta kinni ning ta viibis 3 kuud vanglas. 7. veebruaril 1944 võtsid ta kinni Kreeka fašistid, kelle käes ta oli vangis järgmised 7,5 kuud. Järgnenud Kreeka kodusõja ajal anti ta korduvalt kohtu alla ja mõisteti surma, kuid rahvusvahelise surve tõttu jäid surmaotsused täide viimata. Talle mõistetud surmaotsused asendati 1950. aastal eluaegse vangistusega. 1951. aastal, kui ta alles vangis oli, valiti ta Kreeka parlamendi liikmeks. Ta vabanes vanglast 16. juulil 1954.

5. detsembril 1958 vahistati ta uuesti süüdistatuna spionaažis. 15. detsembril 1962 ta vabastati rahvusvahelise surve tõttu. 1961. aastal oli ta taas valitud parlamendi liikmeks. Pärast 1967. aasta riigipööret vahistati ta uuesti ning ta viibis 4 aastat vangistuses ja eksiilis.

Pärast demokraatia taastamist valiti ta 1981 ja 1985 Kreeka parlamendi liikmeks. Viimati valiti ta parlamenti 2012. aastal. 2014. aastal valiti ta üle 430 000 häälega (Kreeka kandidaatidest parima tulemusega) Euroopa Parlamenti. 7. juulil 2015 astus ta sellelt kohalt tagasi.

Ta kuulus radikaalsesse vasakpoolsesse parteisse SYRIZA. 

Glézos on kirjutanud artikleid ajalehtedesse alates 1942. aastast. 1950. aastatel oli ta Kreeka Kommunistliku Partei häälekandja Rizospástis ja ajalehe I Avgí toimetaja. Ta on avaldanud 6 raamatut.

Ta valdas lisaks emakeelele inglise, prantsuse ja itaalia keelt.

## Tunnustus
*1958 – Rahvusvaheline ajakirjanduspreemia
*1959 – Maailma Rahunõukogu Joliot-Curie kuldmedal
*1963 – Rahvusvaheline Lenini rahupreemia

## Välislingid

* Tutvustus Euroopa Parlamendi kodulehel
Eelrooma rauaaeg

**Eelrooma rauaaeg** on vanema rauaaja ja ühtlasi kogu rauaaja varaseim periood Põhja-Euroopas. 

## Eesti alad
Eesti alal peetakse eelrooma rauaaja alguseks kokkuleppeliselt aastat 500 eKr, kuigi vanim teadaolev raudese – naaskel Iru kindlustatud asulast – on dateeritud juba nooremasse pronksiaega. Eelrooma rauaaja lõpp on määratletud sõlgede ilmumisega Eesti tarandkalmetesse, umbes aastasse 50 pKr, mil algas Rooma rauaaeg. Eelrooma rauaaja sees võib omakorda eristada varast ja hilist ajajärku, esimest iseloomustab pronksiaja lõpule omaste ehtetüüpide jätkuv levik ja samamoodi endiselt kivikirstkalmete rajamine, teist rauast ehete, tööriistade ja relvade laiem levik, nöör- ja kammornamendiga keraamika ning kivikirstkalmete asemel tarandkalmete rajamine. Perioodide piiriks on umbes 3. sajandi keskpaik eKr.

Peamine eelrooma rauaaja asulatüüp oli tavaliselt üksikmajapidamisest koosnev avaasula, kuid leidus ka kindlustatud asulaid. Kujunes välja ühe domineeriva talu süsteem – igas piirkonnas asus muidu ühetaoliste majapidamiste kõrval üks märgatavalt jõukam talu, millel oli ilmselt privilegeeritud ligipääs strateegilistele ressurssidele ja kaubavahetuse saadustele ning millele teised talud maksid mingil kujul maksu. Antropoloogilised uuringud näitavad, et toitumises kasvas põllusaaduste osakaal, mis põhjustas mitmete terviseprobleemide (skorbuut, hambavaaba hüpoplaasia, kaaries) sagenemist, eriti vaesemates napi ja ühekülgse toidulauaga taludes. Tolleaegsete suhteliselt paljude luumurdude analüüs näitab, et need tekkisid peamiselt õnnetusjuhtumite, mitte tahtliku vägivalla tulemusel.

## Kirjandus
* Lang, Valter. Baltimaade metalliaeg. Õppematerjale. Tartu, 2003. Lk 37–50.    ‎
Francesc Miralles

**Francesc Miralles i Contijoch** (sündinud 27. augustil 1968 Barcelonas) on katalaani kirjanik, esseist, tõlkija ja muusik.

Eesti keeles on ilmunud tema teos "Armastus pisiasjadest" (originaal "Amor en minúscula", hispaania keelest tõlkinud Mai Tõnisoo, Tallinn: Tänapäev, 2014).

## Välislingid
* Miralles Contijoch, Francesc (katalaani keeles)
Viktor Jerofejev

**Viktor Jerofejev** (vene keeles *Виктор Владимирович Ерофеев*; sündinud 19. septembril 1947) on vene romaanikirjanik, kirjanduskriitik ja kolumnist.

## Eluloolist
Sündis Moskvas Nõukogude diplomaadi Vladimir Jerofejevi pojana. Osa lapsepõlvest veetis Viktor koos vanematega Pariisis. Jerofejev lõpetas 1970. aastal Moskva Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna ja 1973. aastal aspirantuuri Maailmakirjanduse Instituudis. 1975. aastal kaitses ta väitekirja "Fjodor Dostojevski ja prantsuse eksistentsialism".

Jerofejev sai tuntuks 1970. aastate alguses tänu ajakirjas Voprossõ Literaturõ avaldatud esseele markii de Sade'ist pealkirjaga "Markii de Sade, sadism ja XX sajand" . 1979. aastal organiseeris ta samizdatis tsensuurivaba almanahhi "Metropol". Jerofejev heideti sellepärast Kirjanike Liidust välja ja tema teoseid ei avaldatud Nõukogude Liidus kuni 1988. aastani, mil tuli võimule Mihhail Gorbatšov. 

Aastal 2022 lahkus ta Venemaalt Saksamaale.

Viktor Jerofejev on peategelane 2012. aasta Soome dokumentaalfilmis "Venäjän vapain mies" / "Russian Libertine", režissöör Ari Matikainen. 

## Looming
* Жизнь с идиотом; lühijuttude kogumik; 1980, kordustrükk 1991
* Русская красавица; romaan; 1990, kordustrükid 1992, 1998 ja 2005
* В лабиринте проклятых вопросов; esseekogumik; 1996
* Страшный суд; 1996
* Пять рек жизни; romaan, 1998
* Мужчины; 1999
* Энциклопедия русской души; 1999
* Бог X. Рассказы о любви; 2001
* Хороший Сталин; romaan, 2004, eesti keeles "Hea Stalin", tõlkija Ilona Martson, (sarjas Punane raamat), kirjastus Tänapäev, 2005
* Избранные; 2006
* Русский апокалипсис; 2008
* Свет дьявола; 2008
* Акимуды; 2012

1990. aastal ilmunud Jerofejevi romaan "Vene kaunitar" ("Русская красавица") on tänaseks tõlgitud rohkem kui 20 keelde.

1998. aastal kirjutatud "Vene hinge entsüklopeedia" ("Энциклопедия русской души") kohta on Venemaa prokuratuuri esitatud kaebusi seoses roppuste ja russofoobiaga.

Viktor Jerofejevi libretol põhineb Alfred Schnittke kahevaatuseline ooper "Elu idioodiga" (1992).

## Tunnustus
2013. aastal sai Viktor Jerofejev Prantsusmaa valitsuselt Auleegioni ordeni.

## Isiklikku
Tema isa Vladimir Jerofejev (1920–2011) oli nõukogude diplomaat, ema Galina Jerofejeva (1920–2012) oli tõlk, vend Andrei Jerofejev (sündinud 1956) on kunstiajaloolane ja näituste kuraator.

## Viited
Keevitusjaam

**Keevitusjaam** on eraldiseisev keevituspaigaldis keevitamiseks ja lõikamiseks kaarkeevitusseadmega. Üksuse põhielementideks on sisepõlemismootor ja keevitusvoolu generaator. Abielemendid on järgmised: 
*püsiva pinge elektrigeneraator, 
*keevituselektroodide kuivatamisseade, 
*keevitusvoolu regulaator, 
*tühikäigu pingeregulaator, 
*õhu-plasmalõikuse seade, 
*suunatud soojuskiirgusega kütteelement.

Tööpõhimõte: generaator muundab sisepõlemismootori pöördemomendi keevitusvooluks. Keevitusjaamu kasutatakse laialdaselt oludes, kus keevitustöödeks pole võimalik kasutada tööstuselektrit (nt raudtee ehitamisel).

## Vaata ka
*Diiselgeneraator 

## Välislingid
*Keevitusjaam (vene keeles)
Uhhuduur

**Uhhuduur** on seltskond jalgrattureid, kes on võtnud ette ümbermaailmareise etappide kaupa. 

ETV-s on senisest kõigist kuuest reisist olnud eetris reisisaade "Ehh, uhhuduur". Viiest viimasest reisist on seltskond kirjutanud ka raamatud: "Ehh, uhhuduur! Kõik on võimalik, kuni pole tõestatud vastupidist" 2007, "Ehh, uhhuduur! Ratastel Teheranist Addis-Abebasse." 2011, "Ehh, uhhuduur! Sina ei muuda Aafrikat, Aafrika muudab sind." 2015,  "Ehh, uhhuduur! Tee teab." 2019 ja "Ehh, uhhuduur 20. Ise teed oma elu." 2023

## Reisid
Ulaanbaatar (Mongoolia) – Katmandu (Nepal), juuni–september 2002

Katmandu (Nepal) – Teheran (Iraan), aprill–juuli 2007

Teheran (Iraan) – Addis Abeba (Etioopia), detsember–veebruar 2011

Addis Abeba (Etipia) – Swakopmund (Namiibia), juuli–oktoober 2014

Punta del Este (Uruguay) – Lima (Peruu), juuni-august 2018

Lima (Peruu) - Vaikne ookean (Panama), juuni - august 2022

## Liikmed
* Mart Kuusk
* Priit Kuusk (Wend)
* Hannes Hanso
* Kristjan Prii
* Liivo Niglas
* Tanel Rütman (Taniil)

## Raamatud
* "EHH, uhhuduur 20. Ise teed oma elu!" 2023, ISBN9789916680520

## Viited
Popkooripidu

**Popkooripidu** oli Tartus aastatel 2012–2016 igal suvel toimunud laulupidu, kus koorid laulsid tänapäevast levimuusikat. Kontsert toimus Tartu lauluväljakul, selle põhiorganisaator oli Mikk Targo.

* I popkooripidu toimus 30. juunil 2012.
* II popkooripidu toimus 29. juunil 2013, osales 151 koori ligi 5500 koorilauljaga. Repertuaaris oli 30 laulu Eesti pop- ja rokkmuusika varasalvest.
* III popkooripidu toimus 12. juulil 2014.
* IV popkooripidu toimus 27. juunil 2015.
* V popkooripidu toimus 2. juulil 2016.

Igal aastal külastas seda üritust 7500–9000 inimest. 2017. aastal jäeti popkooripidu ära samal suvel toimunud noorte tantsu- ja laulupeo tõttu.

## Viited

## Välislingid
* Popkooripeo koduleht – 2024. aasta seisuga on koduleht suletud.
Baltmuiža mõis

**Baltmuiža mõis** (läti keeles *Baltmuiža* või *Baltā muiža*, saksa keeles *Weißensee*, ka *Baltensee* või *Weissensee*) on endine rüütlimõis Lätis Ilūkste piirkonnas Prode vallas Baltmuižas. 

Baltmuiža mõis kuulus aastail 1900–1910 Budbergide suguvõsale, seejärel kaks aastat Peterburis elanud Alex. Gregor von Timrothile ja siis kuni võõrandamiseni aastal 1920 taas Budbergidele.

Mõis ise on vanem, selle klassitsistlik peahoone püstitati juba 1803. aastal. 19. sajandi lõpus lisati kahekorruseline historitsistlik tiibehitis, samal perioddil püstitati ka hoone puidust veranda. 

Peahoonest järve poole jäid kõrvalhooned: ait, tallid, tootmishoone ja tänapäeval elumajana kasutusel olnud ehitis. Mõisa juures oli ka park, mis laskus terrassidena alla järve poole. Tänapäevani säilinud pargis on põhilisteks puuliikideks pärnad ja vahtrad. Järve äärde rajasid Budbergid kiviterrassiga iluaia, kus kasvasid ilupõõsad. Ilupõõsad kasvasid ka häärberi juures, seal ehtisid parki veel dekoratiivvaasid. Ühel terrassil asus ka hekilabürint, mis kujutas endast paruni initsiaale.

Pärast võõrandamist asus mõisa peahoones kool, seejärel aiand. Tänapäeval on hoone eravalduses ja seda restaureeritakse.

Mõisakompleksi juures asub kalmistu, kuhu on maetud 1812. aasta isamaasõjas langenud Prantsuse sõjaväelased.
## Välislingid
*Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
Vanem rauaaeg

**Vanem rauaaeg** on rauaaja varaseim peaperiood. 

Eesti alal dateeritakse see ajavahemikku 500 eKr – 450 pKr ning jaotatakse kaheks ajajärguks: eelrooma rauaajaks (500 eKr – 50 pKr) ja rooma rauaajaks (50–450 pKr).

## Kirjandus
* Lang, Valter. Baltimaade metalliaeg. Õppematerjale. Tartu, 2003. Lk 37.
Synkavičy

**Synkavičy** (transkribeerituna **Sõnkavitšõ**, valgevene keeles *Сынкавічы*) on küla Valgevenes Hrodna oblastis Zelva rajoonis Synkavičy külanõukogus.

Synkavičy suurimaks vaatamisväärsuseks on keskaegne kindluskirik. Gooti stiilis õigeusu kirik on ehitatud XIX sajandil ja on üks varasemaid gooti stiilis hooneid Valgevenes.

Synkavicys asus ka riigimõis, mille hooned on peaaegu täielikult hävinud, säilinud on vaid  viinaköök.

## Viited

## Välislingid

* Synkavičy
* Synkavičy YouTube'is


Pilt:Сынковичи_Церковь_Святого_Михаила_02.jpg|Synkavičy Püha Miikaeli kirik
2014. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused

**2014. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused** olid 78. jäähoki maailmameistrivõistlused, mis toimusid Valgevenes Minskis 9.–25. maini. Maailmameistriks tuli Venemaa, kes alistas finaalis Soome. Pronksmedalid võitis Rootsi.

## Osalenud riigid

## Tulemused

### Alagrupiturniir
#### A-alagrupp

#### B-alagrupp

Lisaajal ja karistusvisete järel lõppenud mängude skoorid on kaldkirjas.
Spermatogoon

**Spermatogoon** ehk **algseemnerakk** (ladina *spermatogonium*) on enamiku suguliselt sigivate isaste organismi spermatogeneesi rea diferentseerumata tüvirakk.

Spermatogoonid arenevad munandites, seemnetorukeste seintes, ja peale jagunemist muutuvad spermatotsüütideks. 

Spermatogoon on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse *[[Terminologia Histologica]]*-sse.

## Viited

## Välislingid
* Sissekanne Terminologia Histologicas H3.07.02.1.00045: Spermatogonium. Spermatogoon

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit [[:en:Spermatogonium]] seisuga 14.07.2014.*
Rahvasterännuaeg

**Rahvasterännuaeg** on ajalooperiood Euroopas, mis oli mõjutatud Suurest rahvasterändamisest. Eesti ajaloo periodiseerimise traditsiooni järgi on tegemist keskmise rauaaja osaga, mida tavaliselt paigutatakse aastatesse 450–600. Andres Tvauri dateerib perioodi lõpuajaks 550. aasta. Rahvasterännuajale eelnes Rooma rauaaeg ja järgnes eelviikingiaeg.

## Vaata ka
*Rahvasterännuaja kunst

## Kirjandus
* Lang, Valter. Baltimaade metalliaeg. Õppematerjale. Tartu, 2003. Lk 80.
* Tvauri, Andres. Rahvasterännuaeg, eelviikingiaeg ja viikingiaeg Eestis. Toimetanud Margot Laneman. Tartu 2012. Lk 18–19.
Noorem rauaaeg

**Noorem rauaaeg** on rauaaja viimane üldperiood, mis Eesti alal dateeritakse aastatesse 800–1200/1250. 

Noorema rauaaja ja ühtlasi kogu Eesti muinasaja lõpu määratlemine sõltub sellest, kas võtta aluseks põhjalikumate kirjalike allikate ilmumine 13. sajandi alguses või materiaalse kultuuri muutus, mis kestis kuni 13. sajandi keskpaigani. 

Noorem rauaaeg jaotatakse omakorda kaheks alamperioodiks: viikingiajaks ja hilisrauaajaks, mille vaheline piir on umbes aasta 1050 juures.

## Kirjandus
* Lang, Valter. Baltimaade metalliaeg. Õppematerjale. Tartu, 2003. Lk 106.
Metalist (Luhanski oblast)

**Metalist** on küla Ukrainas Luhanski oblastis Slovjanoserbski rajoonis, 10&nbsp;km kaugusel Luhanskist loodes.

Metalist asutati 1932. aastal. Küla asub 131 meetri kõrgusel merepinnast.

2001. aasta 1. jaanuaril elas külas 2197 inimest, asustustihedus 1541,75 inimest ruutkilomeetri kohta.

2014. aasta Ukraina kriisi ajal oli küla nii valitsusvägede kui ka venemeelsete separatistide kontrolli all.

17. juuni lahingutes hukkus küla juures kaks Venemaa ajakirjanikku ja neli valitsusvägede sõdurit, osa valitsusvägede sõdureid langes separatistide kätte vangi. 

18. või 19. juunil vangistati küla juures ühenduse Donetski rahvavabariik võitlejate poolt Ukraina lendur Nadija Savtšenko.

14. juulil võtsid valitsusväed küla taas oma kontrolli alla.

## Viited
Hilisrauaaeg

**Hilisrauaaeg** on Eesti ala ajaloo periodiseeringus rauaaja ja ühtlasi kogu muinasaja viimane periood, mis dateeritakse tavaliselt aastatesse 1050–1200/1227/1250. 

Andres Tvauri hinnangul toimus üleminek viikingiajalt hilisrauaajale aastatel 1000–1060. Perioodi lõpuaja määratlemine sõltub sellest, kas võtta aluseks põhjalikumate kirjalike allikate ilmumine 13. sajandi alguses, Eesti ala vallutamise lõpuleviimine Liivimaa ristisõjas 1227. aastal või materiaalse kultuuri muutus, mis kestis kuni sajandi keskpaigani. 

Hilisrauaajale järgnes keskaeg.

## Kirjandus
* Lang, Valter. Baltimaade metalliaeg. Õppematerjale. Tartu, 2003. Lk 106.
* Tvauri, Andres. Rahvasterännuaeg, eelviikingiaeg ja viikingiaeg Eestis. Toimetanud: Margot Laneman. Tartu 2012. Lk 18–20.
Podmotsa tsässon

**Podmotsa tsässon** on Suvistepühi ehk Nelipühi tsässon Setumaal, Podmotsa külas Setomaa vallas. Suvistepühad ehk nelipühad on 50 päeva pärast ülestõusmispühi.

Tsässon asub kalmistul ja on tõenäoliselt ehitatud 1760. aastal. Seda on ehitatud ümber või põhjalikult remonditud veel 1893., 1932., 1995. ja 2003. aastal. Hoone on Setumaale erandlikult ehitatud poolpalkidest.

## Vaata ka
*Podmotsa kalmistu
*Tsässonate loetelu

## Kirjandus
*Jaanus Plaat, Arne Maasik. Podmotsa. Suvistepühi ehk Nelipühi (ka Troitsa või Püha Kolmainu) tsässon. – Õigeusu kirikud, kabelid ja kloostrid Eestis. Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn 2011. Lk 890–891
*Tapio Mäkeläinen, Ahto Raudoja. Podmotsa. – Setomaa tsässonad. 2011. Lk 302–305

## Välislingid
*
*Podmotsa kalmistu ja tsässon
TIL-rakk

**TIL-rakud** ehk **tuumorikoe lümfotsüüdid** ehk **kasvajasse infiltreeruvad lümfotsüüdid** (inglise *tumor-infiltrating lymphocyte*) on osade selgroogsete uudismoodustistes funktsioneeriv rakutüüp. 

Osadesse kasvajatesse infiltreeruvad TIL-rakud loetakse lümfisüsteemi (lümfoid(-immuun)süsteemi) rakupopulatsioonide – leukotsüütide hulka ja neile omistatakse osa organismi kasvajavastases immuunvastuses.

Arvatakse, et TIL-rakud on püsivad kasvajarakkude kaaslased ja nende osa seostatakse enim kasvajarakkude hävitamisega.

## Onkoloogia
### TIL-immunoteraapia

Vähihaigete teatud kasvajatest (näiteks metastaatiline melanoom) eraldatud TIL-rakke kasvatatakse *[[in vitro]]* ja mitme ravimeetodi kasutamise järel kasutatakse neid sama patsiendi TIL-immunoteraapias.

## Viited

## Välislingid

* Klaus J. Busam, Cristina R. Antonescu, Ashfaq A. Marghoob, Kishwer S. Nehal, Dana L. Sachs, Jinru Shia, ja Marianne Berwick, Histologic Classification of Tumor-Infiltrating Lymphocytes in Primary Cutaneous Malignant Melanoma, Am J Clin Pathol 2001;115:856-860 © American Society of Clinical Pathologists, veebiversioon (vaadatud 15.07.2014) (*inglise keeles*)
* Yi-Lan Zhang, Jiang Li, Hao-Yuan Mo, Fang Qiu, Li-Min Zheng, Chao-Nan Qian ja Yi-Xin Zeng, Different subsets of tumor infiltrating lymphocytes correlate with NPC progression in different ways, Molecular Cancer 2010, 9:4 doi:10.1186/1476-4598-9-4, veebiversioon (vaadatud 15.07.2014) (*inglise keeles*)
* M J M Gooden, G H de Bock, N Leffers, T Daemen ja H W Nijman, The prognostic influence of tumour-infiltrating lymphocytes in cancer: a systematic review with meta-analysis, British Journal of Cancer (2011) 105, 93–103., doi:10.1038/bjc.2011.189 www.bjcancer.com, veebiversioon (vaadatud 15.07.2014) (*inglise keeles*)

; Erinevate vähivormide vähikolletes
* Kopsuvähk: Calhoun RF 2nd, Naziruddin B, Enriquez-Rincon F, Duffy BF, Ritter JM, Sundaresan S, Patterson GA, Cooper JD, Mohanakumar T., Evidence for cytotoxic T lymphocyte response against human lung cancer: reconstitution of antigenic epitope with peptide eluted from lung adenocarcinoma MHC class I.Lühikokkuvõte., Surgery. 2000 Jul;128(1):76-85., veebiversioon (vaadatud 14.11.2014.a.) (*inglise keeles*)

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit [[:en:Tumor-infiltrating lymphocytes]] seisuga 15.07.2014.*
Laine Mustasaar

**Laine Mustasaar** (17. mai 1939 – 12. juuli 2014) oli eesti laulja.

Ta sündis Tartumaal taluperes. Laulmist õppis Tartu Muusikakoolis (Alma Kurtna õpilasena) ja Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (Linda Sauli õpilasena).

Õpingute kõrvalt töötas ta Eesti Raadio segakoori lauljana ja aastatel 1966–1995 sama koori solistina. Ta oli solist paljudes Eesti Raadio segakoori esitatud suurvormides, alates Pergolesi, Antonín Dvořáki, Gioachino Rossini ja Vivaldi "Stabat Materitest", Johann Sebastian Bachi, Ludwig van Beethoveni, Wolfgang Amadeus Mozarti ja teiste klassikute suurteostest kuni kaasaegsete heliloojate teosteni. Soolokavades olid ta lemmikud heliloojad-romantikud: Robert Schumann, Franz Schubert, Johannes Brahms, eesti muusikast esitas ta sagedamini Mart Saare ja Ester Mägi laule.

## Tunnustus
* 1976 Eesti NSV teeneline kunstnik

## Välislingid
* In Memoriam Laine Mustasaar (17. V 1939 – 12. VII 2014)
Contagion

*"**[[Surmav nakkus]]**" (inglise "Contagion"), John Murlowski 2002. aasta film Bruce Boxleitneriga peaosas
*"**[[Nakkus (film)|Nakkus]]**" ("Contagion"), Steven Soderberghi 2011. aasta film, mille peaosades mängivad Matt Damon, Kate Winslet ja Jude Law
Talsi muinaslinnus

**Talsi muinaslinnus** oli 10.–14. sajandil tänapäeva Läti territooriumil Talsi linnas Klosterkalnsi mäel asunud linnus.

Kogu Talsi järve idakallast hõlmavat 30 m kõrgust linnamäge kaevati 1930. aastatel, mil uuriti läbi 1/10 selle pindalast. Tehti kindlaks, et algne suhteliselt nõrk ja väikese elanike arvuga linnus rajati sinna 10. sajandil liivlaste poolt. 11. sajandil nagu paljudes muudeski kohtades Põhja-Kuramaal asustasid piirkonna ja võtsid linnuse üle kuralased, kes ehitasid selle põhjalikult ümber. Otsavall tehti 5–7 m kõrguseks ja järsendati mäenõlvu. Linnus ümbritseti 2 m laiuse puidust topeltmüüriga, mille kummaski otsas oli 2 m laiune värav, mida kaitsesid väravatornid ja kuhu viisid kivisillutisega kaetud teed. 60x55 m suurune linnuseõu oli tihedalt täis ehitatud ühe- ja kahetoalisi puitpõranda ja tihti ka keldriga elu- ja majapidamishooneid ning käsitööliste töökodasid. On leitud ka aida jäänused. Mitmete hoonete ja väravatornide alt on avastatud loomaluid, märke ehitusohvritest. Pealinnuse platoost 6 m madalamale mäe põhjaküljele rajati 80 m pikk ja 30 m lai eeslinnus. Talsi muinaslinnuse näol oli tõenäoliselt tegemist Kuramaa kõige suurema ja kõige võimsamate kindlustustega linnusega. 12. sajandil tekkis linnamäe kõrvale 4,5 ha suurune aolinn. Nii mitmeid tulekahjusid üle elanud linnus kui aolinn olid kasutusel ja asustatud kuni 14. sajandini.

Talsit (kujul *Talse*) on mainitud 1231. aasta kuralaste ja paavst Gregorius IX esindaja Alna Balduini vahelises lepingus, millega teiste hulgas ka Talsi kuralased kohustusid võtma vastu preestrid ja laskma neil end ristida, tasuma paavsti määratud piiskoppidele ja prelaatidele maksu, osalema paganate-vastasetes sõjakäikudes ja andma leppe kinnituseks pantvange. Lepingu kohaselt asus linnus sel ajal Vanema piirkonnas. 1231./1232. aasta riialaste (Riia linna kodanikud, Riia piiskopi väed ja Mõõgavendade ordu) Kuramaale tehtud sõjakäiguga alistus Talsi ilmselt neile ja hiljem maadejagamise käigus määrati ta täpsemalt juba Mõõgavendade ordu järglase Liivi ordu võimu alla. Otsene kontroll linnuse üle jäi esialgu kohalike kura ülikute kätte, orduvennad asusid sellesse arvatavasti pärast 1260. aastat. Tõenäoliselt 14. sajandil ehitati muinaslinnuse lähedale Talsi ordulinnus.

## Viited

## Välislingid
*Linnamägi Läti linnamäeportaalis
Vanema

**Vanema** oli piirkond 13. sajandi Kuramaal. Vanemat (kujul *Wanneman*) on mainitud 1231. aasta "Kuramaa paganate" ja paavst Gregorius IX esindaja Alna Balduini vahelises lepingus, millega osa Vanema ja Bandava piirkonnast kohustus võtma vastu preestrid ja laskma neil end ristida, tasuma paavsti määratud piiskoppidele ja prelaatidele maksu, osalema paganate-vastastes sõjakäikudes ning andma leppe kinnituseks pantvange. 1231./1232. aasta riialaste (Riia linna kodanikud, Riia piiskopi väed ja Mõõgavendade ordu) Kuramaale tehtud sõjakäiguga alistus Vanema ilmselt neile ja hiljem maadejagamise käigus määrati ta lõunaosa Mõõgavendade ordu järglase Liivi ordu ja põhjaosa Kuramaa piiskopkonna võimu alla.

Vanema hõlmas Põhja-Kuramaa ida- ja põhjaosa, mille elanikkonna 13. sajandil moodustasid kuralased ja Kuramaa liivlased. Vanema nimi on tõenäoliselt läänemeresoome päritoluga ja tähendusega "vana maa". Piirkonna suurimaks keskuseks oli Talsi muinaslinnus. Vanema piirnes põhja ja ida poolt Läänemere ja Liivi lahega, kagus Riia linna, Väina liivlaste ja semgalite aladega ning lõunas ja läänes teiste Kuramaa piirkondade: Bandava ja Ventavaga.

## Viited
Oldenburgi suurhertsogkond

**Oldenburgi suurhertsogkond** (saksa keeles *Großherzogtum Oldenburg*) (tuntud ka kui **Holstein-Oldenburg**) oli suurhertsogkond Saksa Liidus, Põhja-Saksa Liidus ja Saksa keisririigis, mis koosnes kolmest eraldiasuvast territooriumist: Oldenburg, Eutin ja Birkenfeld. See oli Saksa riikide seas suuruselt kümnes ja omas ühe hääle Liidunõukogus ning kolm liiget Riigipäeval. 

## Ajalugu

### Napoleoni sõjad

Regent Peter Friedrich Ludwigile langes valitsemise ülesanne Napoleoni sõdade ajal tema nõdrameelse nõo Peter Friedrich Wilhelmi asemel. Aastal 1806 okupeeriti Oldenburgi hertsogkond prantslaste ja hollandlaste poolt ning hertsog ja regent sunniti maalt põgenema. 1807 hertsogkond taastati ja aastal 1808 ühines see Reini Liiduga. 

1810 hõivati Oldenburg Napoleoni poolt, kuna hertsog keeldus linna Erfurdi vastu vahetamast. See viis Peteri ühinema liitlaste ja lõpuks ka Viini kongressiga. Tänu Aleksander I toetusele premeeriti tema teeneid Eutini ja Birkenfeldi lisamisega ning tema suurhertsogiks ülendamisega. Aastal 1829 järgnes Peterile tema poeg August.  

### Euroopa revolutsioonid

Oldenburg ei pääsenud täielikult 1848. aasta revolutsioonidest, kuid tõsiseid rahutusi siin aset ei leidnud. Aastal 1849 andis August oma alamatele väga liberaalse põhiseaduse. Seniajani oli riiki valitsetud valgustatud absolutismi vaimus, mida tugevdas aadlike suhteline puudumine, talupoegade suhteline iseseisvus ja linnade tähtsus, põhiseaduse ellu viimine põhjustas seega ühiskonnas hõõrdumisi. 

Aastal 1852 viidi põhiseadusse mõned muudatused, sellega jäi see üheks kõige eesrindlikumaks Saksa Liidus. Tähtsaid muudatusi tehti haldussüsteemis aastal 1855 ja taas aastal 1868. Aastal 1873 näis Peter II, kes valitses alates oma isa Augusti surmast aastal 1863, kalduvat nõudma vakantset Schleswigi hertsogkonda ja Holsteini hertsogkonda, kuid lõpuks loobus sellest 1871. aastal Preisimaa kuningriigi kasuks ning sai selle eest vähest kompensatsiooni. Aastal 1876 asus ta viimase poolele Austria keisririigi vastu ja ühines Põhja-Saksa Liiduga, ning aastal 1881 sai suurhertsogkonnast Saksa keisririigi osariik. 


Pilt:Schloß Oldenburg (01).JPG|Oldenburgi loss 
Pilt:Eutin Schloss 1.jpg|Eutini loss 
Pilt:Blason Grand-duché d'Oldenbourg (Grandes armes).svg|Suurhertsogite vapikilp.


## Vaata ka

* Oldenburgi valitsejate loend
* Oldenburgi hertsogkond
* Oldenburgi krahvkond

## Viited
Ljudmila Petruševskaja

**Ljudmila Petruševskaja** (vene keeles *Людмила Стефановна Петрушевская*, sünninimi **Dolores Petruševskaja**; sündinud 26. mail 1938 Moskvas) on vene proosakirjanik, luuletaja, näitekirjanik ja laulukirjutaja.

Ta sündis Moskvas, kuid sõja ajal elas sugulaste juures ja veidi aega ka Ufa lähedal lastekodus. Pärast sõja lõppu pöördus ta tagasi Moskvasse. Ta lõpetas Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonna.

Eesti keeles on ilmunud Petruševskaja lühitekstide valikkogu "Elas kord naine, kes tahtis tappa oma naabri last" Toomas Kalli tõlkes (Tänapäev, 1991).

## Tunnustus
* 2012 Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia 
* 2020 Eriauhind "Kuldne Mask" (silmapaistva panuse eest teatrikunsti arengusse) 

## Isiklikku
Tema vanaisa Nikolai Jakovlev (1892–1974) oli vene keeleteadlane.
Oldenburgi hertsogkond

**Oldenburgi hertsogkond** (saksa *Herzogtum Oldenburg*) — saanud nime oma pealinna, Oldenburgi linna järgi — oli riik tänapäeva Loode-Saksamaal. Oldenburg kestis aastast 1180 aastani 1810, kui selle annekteeris Prantsuse esimene keisririik. See paiknes Weseri jõesuus. Kui Oldenburgi dünastia pealiin Oldenburgi krahvi Anton Güntheri isikus aastal 1667 välja suri, langes see Taani kuninglikule perekonnale. Karl Friedrich Schleswig-Holstein-Gottorpi liinist abiellus Peeter I tütre, suurvürstinna Anna Petrovnaga. Tema nõbu Friedrich August sai Oldenburgi hertsogiks aastal 1774. Üks tema vendadest, Adolf Fredrik, sai Rootsi kuningaks. Teise venna, Georg Ludwigi poeg Peter Friedrich Ludwig sai Oldenburgi suurhertsogiks aastal 1823. Järgnenud Oldenburgi valitsejad olid kõik tema järglased. See valitsejasugu, Oldenburgi dünastia, tuli võimule ka Taanis, Norras, Rootsis, Kreekas ja Venemaal, ja Kreeka haru noorema liini pärijad on Edinburghi hertsogi prints Philipi kaudu ka Briti troonipärimisjärjekorras.

## Ajalugu

Aastal 1773 loovutas Christian VII Oldenburgi Katariina II-le vastutasuks tema poja ja pärija Pauli osale Holsteini hertsogkonnas ja tema nõudele osale Schleswigi hertsogkonnast; Oldenburg läks Friedrich Augustile, perekonna noorema haru esindajale, ja aastal 1777 ülendati krahvkond hertsogkonnaks. Hertsogi poeg Peter Friedrich Wilhelm, kes päris isa valdused aastal 1785, oli nõrgamõistuslik ja tema nõbu Peter Friedrich Ludwig toimis regendina ning lõpuks, aastal 1823, päris trooni, valitsedes Lübeckit ja Oldenburgi personaalunioonis.

Saksamaa mediatisatsiooniga aastal 1803 omandas Oldenburg Oldenburgi Münsterlandi ja Lübecki piiskopkonna. Aastatel 1810 kuni 1814 oli Oldenburg okupeeritud Napoleoni Prantsusmaa poolt. Selle annekteerimine Prantsuse keisririiki aastal 1810 oli üks põhjusi diplomaatiliseks lõheks endiste liitlaste Prantsusmaa ja Venemaa vahel, vaidlus, mis viis 1812. aasta sõtta ja lõpuks Napoleoni langemiseni.

## Tagajärjed

Aastal 1814 omanda hertsogkond Birkenfeldi vürstkonna ja sai suurhertsogkonnaks.


Pilt:Schloß Oldenburg (01).JPG|Oldenburgi loss  
Pilt:Eutin Schloss 1.jpg|Eutini loss 


## Vaata ka

* Oldenburgi valitsejate loend
* Oldenburgi krahvkond
* Oldenburgi suurhertsogkond
Zelva

**Zelva** on alev Valgevenes Hrodna oblastis, Zelva rajooni ja Zelva külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles *Zelwa*. Nimi tuleb alevit läbiva Zelvianka jõe nimest, jõe nimi omakorda on aga ilmselt pärit jatvingi keelest.

Alevis on toiduainete tööstus ja kergetööstus, valmistatakse ehitusmaterjale. Asulas on hüdroelektrijaam. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirikud aastaist 1815 ja 1913, XIX sajandi lõpus ehitatud raudteejaam ja veski.

## Ajalugu
Alevit on esmamainitud 1258. aastal. Toonane asula asus praegusest Zelvast loode pool, kus maapind oli künklikum.

Aastal 1470 ehitati Zelvasse katoliku kirik. Kiriku juures asus toona Suur-Zelvaks (*Вялікая Зэльва*) kutsutud küla, selle lähedal asus aga Väike-Zelva (*Малая Зэльва*), kus asus mõis. XVI sajandil oli see ala Višnevskite, Iliniczite, Zabrzeziňskite, Zenowiczite ja Kamarowskite valduses. Aastal 1524 mainiti Suur-Zelvat dokumentides kui alevit. Zelva kuulus toona Navahradaki vojevoodkonda Vaŭkavyski maakonda.

XVII sajandi alguses läks Zelva Sapiehade valdusse. Aastal 1720 said Sapiehad õiguse pidada Zelvas laata, mis kujunes suurimaks laadaks Leedu aladel. Toona oli Zalvianka veel laevatatav ja jõel asus sadam. XVIII sajandil rajasid Sapiehad Zelvasse teatri. 

Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli Zelva Venemaa koosseisus. Alevi elanikud võtsid osa kõigist Venemaa vastu suunatud ülestõusudest Poola aladel, seetõttu konfiskeerisid vene võimud alevi XIX sajandi keskel Sapiehadelt. Aastast 1886 hakkas alevit läbima raudtee Baranavičyst Bialystokki. XX sajandi alguses liideti mõlemad Zelvad ühtseks aleviks.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Zelva Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Aastal 1966 sai Zelvast rajoonikeskus. Aastal 1983 valmis tamm Zalvianka jõel ning rajati veehoidla ja hüdroelektrijaam.

## Pilte

Pilt:Kwiecień_2013_33.JPG|Zelva


## Tuntud elanikke
*Larysa Hienijuš – Valgevene luuletaja ja rahvusliku liikumise tegelane
* Iosif Kantsepolski – Nõukogude keemik
* Seymour Lubetszky – USA bibliograaf
* Jacob Hardman – USA poliitik
* Eliezer Šereševski – Iisraeli ettevõtja

## Viited

## Välislingid

*Zelva kaart
*Zelva
*Alev Valgevene fotoentsüklopeedias
*Zelva