Paremsektor

**Ajalugu** 

Paremsektor sai alguse 2013. aasta novembris parempoolse, paramilitaarse konföderatsioonina, mis ühendas mitut Ukraina ultrarahvuslikku organisatsiooni Kiievis toimunud Euromaidani ülestõusu ajal, kus selle tänavavõitlejad osalesid kokkupõrgetes märulipolitseiga. Paremsektor loodi 2013. aasta novembri lõpus tänavakaklusega tegelevate jalgpallifännide ja parempoolsete rahvuslike rühmituste konföderatsioonina: Ukraina Patrioot (Andri Belitski), Sotsiaal-Rahvuslik Assamblee, Trident (Dmõtro Jaroš), UNA-UNSO (Juri Šuhhevitš), Valge Haamer ja Karpaatide Sitš.[1][2] Reutersi ajakirjanike sõnul koosnes rühmituse algne tuumik rahvuslikest jalgpallifännidest, kes traditsiooniliselt istusid staadionil parempoolses sektoris. Sellest ka nimi „Paremsektor”.[3]

28. jaanuaril 2014 esitasid nad valitsusele oma nõudmised: viia läbi põhiseaduslik reform; lõpetada jõu kasutamine võimude poolt; kuulutada välja täielik amnestia, vabastada kõik protestiaktsioonides osalejad ilma eranditeta ja lõpetada kõik kriminaalasjad ja -menetlused; võtta Azarovi valitsus vastutusele; reformida keskvalimiskomisjoni; tühistada kõik 16. jaanuaril vastu võetud seadused, mis piiravad kodanike õigusi ja vabadusi; Berkuti erivägede üksus ümberformeerida ja luua siseministeeriumi juurde kvalitatiivselt erinev erivägede üksus; karistada meeleavaldajate mõrvade, väärkohtlemiste ja peksmiste eest vastutavaid isikuid; leida kadunud Maidani aktivistid; legaliseerida spordi- ja patriootlike organisatsioonide olemasolu; takistada poliitikute võimuletulekut, kes eelmise valitsuse ajal end diskrediteerisid.[4] 20. veebruaril kohtus Dmõtro Jaroš isiklikult president Viktor Janukovõtšiga ja keeldus oma sõnade kohaselt presidendi vaherahu pakkumist vastu võtmast. Järgmisel päeval, kui kolme opositsioonierakonna liidrid leppisid Janukovõtšiga kokku kriisi rahumeelseks lahendamiseks, keeldus Jaroš järele andmast, enne, kui Janukovõtš tagasi ei astu.[5]

Rühmitus sattus meedia tähelepanu alla, kui nad 19. jaanuaril 2014 julgustasid sotsiaalmeedias oma liikmeid tooma protestidele pudeleid Molotovi kokteilide ja pommide valmistamiseks.[6] Tollane Janukovitši valitsus liigitas nad äärmuslikuks liikumiseks ja ähvardas selle liikmeid vangistusega.[7] Paremsektorit on kirjeldatud, kui kõige organiseeritumat ja vastasseisus politseiga tõhusamat rühmitust Euromaidanil. [8] Veebruari algul 2014 oli neil Jaroši väitel Maidanil 500 võitlejat.[9]Jaroš väitis, et rühmitus oli kogunud märkimisväärse relvade arsenali,[10] mille nad olid konfiskeerinud Maidani revolutsiooni lõpupoole Lääne-Ukrainas Lvivi lähedalt siseministeeriumi arsenalist. Paremsektor andis pärast revolutsiooni osa relvi Ukraina võimudele ja hoidis teisi endale. Uus Ukraina valitsus määras ebaseaduslike relvade äraandmistähtajaks 28. märtsi 2014.[11] Pärast Janukovõtši valitsuse kokkuvarisemist, kui politsei oli Kiievi tänavad suures osas maha jätnud, patrullisid noorte meeste rühmad, sealhulgas Paremsektori liikmed, neid enamasti pesapallikurikate ja mõnikord ka tulirelvadega relvastatuna.[12]

Iisraeli ajaleht "Haaretz" teatas Paremsektoriga seotud antisemiitlikest juhtumitest, kus nende võitlejad kutsusid poliitilisi vastaseid sõnaga "Žid" (tänapäeval halvustav väljend juudi kohta) ja lehvitasid neonatslike sümbolitega lippe. "Haaretzi" sõnul levitasid nad Kiievi Iseseisvusväljakul Adolf Hitleri "Mein Kampfi" tõlgitud väljaandeid ja antisemiitlikku võltsingut "Siioni tarkade protokollid." [13]

4. märtsil 2014 kutsus organisatsioon oma Vkontakte (Facebooki analoog) lehel üles parandama "arusaamatust", mis oli loodud inglise ja vene keelses vikipeedia, kus paremsektorit kirjeldati, kui fašistlikku ja neonatslikku. Samal päeval nende vikipeedia lehekülge muudeti 174 korda, nende paranduste hulgas mainiti, et rühmitus on "loodud demonstrantide ja kaitseks" on oma suunitluselt "patriootlik noorteorganisatsioon".[14] 2014. aasta 25. veebruaril nõustusid Jaroš ja Iisraeli suursaadik Ukrainas oma kohtumisel kehtestama "vihjeliini" provokatsioonide ennetamiseks ja probleemide tekkimisel toimingute koordineerimiseks.[15] 10. aprillil 2014 Odessas toimunud kohtumisel Lõuna-Ukraina pearabi Abraham Wolfi ja Paremsektori esindaja vahel, pakkus Paremsektor Odessa juudikogukonnale kaitset ja kinnitas, et neil pole kavatsust linnas juudi paiku rüvetada.[16] Samal päeval osalesid mõlemad Odessa majaseintele maalitud antisemiitlike hüüdlausete ülevärvimises.[17] Paremsektorist sai laialtkajastatud teema Venemaa propagandas, mis liialdas selle tugevuse ja mõjuga uues Ukrainas. Seda kujutati surmaohuna Venemaa pooldajatele ja juutidele, asi mis nõuab Venemaa sõjalist sekkumist.[18] 3. märtsil 2014 süüdistas Ukraina pearabi Yaakov Dov Bleich Venemaad antisemiitlike provokatsioonide korraldamises Ukrainas, et õigustada oma sissetungi.[19] 11. märtsil 2014 kutsus Venemaa Riigiduuma liige Valeri Raškin Venemaa eriteenistusi üles "likvideerima" Jaroši ja Paremsektori Lääne-Ukraina juhti, UNA-UNSO liiget Oleksandr Muzõtškot.[20] Muzõtško lasti maha Rivnes Ukrainas 24. märtsil 2014. Ukraina siseministeerium teatas, et ta lasti maha pärast seda, kui ta avas tule politsei ja Sokili erivägede pihta. Ta tabati elusalt ja arreteeriti, kuid suri haavadesse enne parameedikute saabumist.[21] Politsei teatel peeti teda kinni kahtlustatuna organiseeritud kuritegevusega seotud tegevustes, huligaansuses ja riigiametnike ähvardamises.[22] 27. märtsil 2014 nõudsid Paremsektori toetajad Ukraina siseminister Arsen Avakovi tagasiastumist ja üritasid tungida Ukraina Ülemraadasse. Pärast seda, kui ilmselt purjus Paremsektori aktivist haavas tulirelvast 31. märtsil Kiievi kesklinnas mitmeid inimesi, pidi rühmitus oma linna peakorterist lahkuma, jättes relvad maha. Seejärel hääletas Ukraina parlament kõigi paramilitaarsete rühmituste desarmeerimise poolt, mida Paremsektor nimetas "enneaegseks" kuna "sõda Venemaaga on käimas."[23]

17. novembril 2014 kuulutas Venemaa Ülemkohus Paremsektori ekstremistlikuks organisatsiooniks ja keelustas tema tegevuse Venemaa territooriumil.[24]

Valge Haamer heideti organisatsioonist välja 2014. aasta märtsis ja Ukraina Patrioot lahkus organisatsioonist koos paljude UNA-UNSO liikmetega järgnevatel kuudel.

22. märtsil 2014 Kiievis toimunud kinnisel kongressil otsustati muuta Paremsektor Ukraina Rahvusassamblee (UNA-UNSO) partei "õiguslikul ja personaalsel alusel" poliitiliseks parteiks, mis nimetati ümber parteiks Paremsektor.[25]

Ukraina justiitsministeerium registreeris Paremsektori ametlikult erakonnana 22. mail 2014.[26] 2014. aasta presidendivalimistel 25. mail sai Jaroš 127 600 häält, mis moodustas 0,7% koguhäältest.[27] 2014. aasta Ukraina parlamendivalimistel võitis Jaroš Paremsektori kandidaadina parlamendikoha, võites Vasõlkivka rajoonis asuva ühemandaadilise ringkonna number 39 saades 29,76% hääli. Samadel valimistel võitis Paremsektori infoülem Borõslav Bereza samuti sõltumatu kandidaadina koha, võites Kiievi ringkonna 29,44% häältega.[28] Kumbki ei liitunud Ülemraada ühegi fraktsiooniga.[29][30]

10. juulil 2015 põrkasid Ukraina valitsusväed kokku Paremsektori vägedega Mukatševo linnas Taga-Karpaatias. Viis inimest hukkus ja 14 sai haavata. Ukraina presidendi Petro Porošenko parlamendifraktsiooni juhi Juri Lutšenko sõnul olid need sündmused "tulenevalt huvide konfliktist ebaseaduslike relvastatud rühmituste ja maffia vahel, kes teeb avalikult koostööd korrakaitsjatega".[31] Mõned kohalikud juhid viitasid, et konflikt tekkis siis, kui Paremsektori väed üritasid ohjeldada tulusat ebaseaduslikku sigarettide salakaubavedu Lääne-Euroopasse, milles kohalikud korrakaitsjad on olnud kaasosalised. Sündmuste koheseks tagajärjeks oli kohaliku Taga-Karpaatia ringkonna tolliteenistuse juhtkonna vallandamine. Ukraina parlamendiliige Mõhhailo Lanjo, keda kahtlustati seotuses salakaubaveoga, põgenes Ukrainast.[32]

11. novembril 2015 astus Jaroš tagasi Paremsektori juhi kohalt.[33] 2016. aasta veebruaris asutas ta uue organisatsiooni nimega Jaroši Valitsusalgatus. „Me ei hülga ikka veel revolutsioonilist teed, vaid hülgame täielikult niinimetatud revolutsioonilise tegevuse, mis ohustab Ukraina riigi olemasolu ja määrib patriootide mainet. Me oleme praeguse valitsuse vastu, kuid ei usu, et verised (ja läbikukkumisele määratud) ülestõusud on sobiv reaktsioon,“ ütles Jaroš oma avalduses. Tema lahkumise tulemusel lahkus koos temaga vähemalt 20% Paremsektori liikmetest.[34] 19. märtsi 2016. aasta parteikongressil valiti Paremsektori esimeheks Andrii Tarasenko.[35]

2019. aasta Ukraina parlamendivalimistel liitus Paremsektor ühise parteinimekirjaga erakondadega Svoboda, Jaroši Valitsusalgatus ja Rahvuskorpus. Valimistel said nad 2,15% häältest ja ei saanud ühtegi parlamendikohta.[36] [37]

2020. aasta Ukraina kohalikel valimistel sai partei kaks saadikukohta (statistiliselt 0,00 % üldarvust).[38]

**Lahinguväljal Ida-Ukrainas**

Organisatsioon peab end Ukraina rahvuslike partisanide, Nõukogude Liidu vastu võidelnud Ukraina Ülestõusuarmee (UPA) traditsiooni osaks.[39]

24. aprillil 2014 teatas Jaroš, et Paremsektor on alustanud Donbassi sõjas peetavateks paramilitaarseteks operatsioonideks spetsiaalse Donbassi pataljoni moodustamist.[40]

2014. aasta aprillis toimus Paremsektori sõjalise tiiva Ukraina Vabatahtlike Korpuse (DUK) asutamine, mis siirdus võitlema Ida-Ukrainasse.[41]

19. juulil 2014 teatas Paremsektor, et on valmis panustama võitlusse 5000 inimest, kui sõjavägi annab sobiva lahinguvarustuse.[42]

Kui Jaroš 2015. aasta detsembris Paremsektorist lahkus, võttis ta endaga kaasa osa DUK-ist, moodustades Ukraina Vabatahtlike Armee (ukraina keeles: Українська добровольча армія, УДА).[43]

Paremsektori vabatahtlike võitlejate panust Mariupoli kaitsmises 2022. aastal märkis ära Ukraina president Volodõmõr Zelenski.[44]

2022. aasta novembris reformiti Ukraina Vabatahtlike Korpus 67. eraldi mehhaniseeritud brigaadiks ja nad olid väljaõppel Ühendkuningriigis.[45] Erinevalt regulaararmeest valitseb DUK-s anarhiline ja demokraatlik õhkkond, kus sõdurid arutavad käske oma ülematega ja võivad vabalt oma ettepanekuid lisada.[46]

**Viited**

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

Daniel Odin Shaw & Huseyn Aliyev. The Frontlines Have Shifted:Explaining the Persistence of Pro-State Militias after Civil War. - Studies in Conflict & Terrorism, 2021. Lk. 8.

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑

# ↑