Rudolf Steiner

**Rudolf Joseph Lorenz Steiner** (25. veebruar 1861 Donji Kraljevec (Nieder-Kraliewitz), Ungari kuningriik, Austria-Ungari (praegune Horvaatia) – 30. märts 1925 Dornach, Solothurni kanton, Šveits) oli Austria esoteerik, filosoof, teosoof, antroposoofia rajaja. 

Steineri vaimuteaduslikud käsitlused on leidnud rakendust alternatiivpedagoogikas (Waldorfi koolid), antroposoofilises meditsiinis, (biodünaamilises) põllumajanduses, arhitektuuris ja kunstis.

Steiner alustas tegevust Viinis Johann Wolfgang von Goethe loodusteaduslike teoste toimetajana, samuti toimetajana ajakirjade ja leksikonide juures ning kirjastajana. Pärast osalemist Goethe teoste Weimari väljaande koostamises ja tunnetusteooriaalaste filosoofiliste kirjutiste avaldamist töötas Steiner pärast 1900. aastat Berliinis välja antroposoofia alused. Alates 1902. aastast hakkas ta omaks võtma Jelena Blavatskaja ja teiste teosoofide teosoofiat. Aastatel 1904–1910 esitas Steiner oma põhiteostes ja loengutes teosoofia isikupärase tõlgenduse, mida ta nimetas vaimuteaduseks, salateaduseks ning alates 1910. aastast ka antroposoofiaks. Selle kujundamisel avaldasid talle suurt mõju ka roosiristlus, gnostitsism, saksa klassikaline filosoofia ja Goethe maailmavaade. Sellest ajast saadik, kui ta astus Teosoofilisse Seltsi, mille Saksa sektsiooni ta alates 1902. aastast juhtis, esindas Steiner lääneliku esoteerika vormi, milles rõhutati kristlikku elementi. Alates 1907. aastast muutus ta aina sõltumatumaks Teosoofilisest Seltsist, mille tema arvates liiga ühekülgselt idalikku suunitlust ta ei soovinud järgida.

Oma antroposoofilisele maailmavaatele tuginedes töötas Steiner välja uusi kontseptsioone mitmes praktiliss valdkonnas. Nende hulka kuuluvad antroposoofiline arhitektuur, waldorfpedagoogika, antroposoofiline meditsiin, antroposoofiline farmaatsia, biodünaamiline põllumajandus, eurütmia ja Kristuse Kogudus. Tema ideede väidetavat teaduslikkust ei tunnusta akadeemilised teadused, pidades neid parapsühholoogiaks ja pseudoteaduseks. Samuti ei tunnusta teadus Steineri väidetavat selgeltnägemisvõimet, millele ta rajas oma tunnetusliku meetodi, sest Steiner keeldus oma selgeltnägemist teaduslike meetoditega kontrollida laskmast.

Steineri rassistlikesse hoiakutesse ja tema käsitlusse etniliste rühmade selgest hierarhiast suhtutakse tänapäeval üha kriitilisemalt

## Elukäik
### Lapsepõlv ja noorpõlv (1861–1879)

Rudolf Steineri sünnipäev on enamikus teatmeteostes ja biograafiates 27. veebruar 1861. Steiner ise märkis oma autobiograafiates kord 25. veebruari ja kaks korda 27. veebruari 1861.

Steiner pärines lihtsatest oludest. Tema vanemad Franziska Steiner (sündinud Blie, 1834–1918) ja raudteelane Johann Steiner (1829–1910) olid pärit Alam-Austriast Waldviertelist ja nad olid asunud elama Nieder-Kraliewitzi (horvaadi Donji Kraljevec, ungari Murakirály), mis kuulus tollal Ungari kuningriiki (Zala komitaat, Horvaatia-Slavoonia kuningriik).

Steineril olid kaks nooremat õde-venda – Leopoldine (1863–1927), kes töötas õmblejana ja elas vanematega kuni surmani, ning Gustav (1866–1941), kes sündis kurdina ning vajas kogu elu abi ja keda Rudolf Steiner kogu elu toetas. Isa oli varem töötanud metsnikuna ja jäägrina Horni krahvi Hoyosi teenistuses (krahv Johann Ernst Hoyos-Sprinzensteini poja), ent see ei andnud 1860. aastal talle luba abielluda, lahkus ta teenistusest ja sai tööle SüdBahn-Gesellschafti raudteetelegrafistina. Lühikese aja jooksul töötas ta kolmes kohas raudteevahina Viini nõos (või sellest lõuna pool). Teises kohas, Donji Kraljevecis, sündis Rudolf; kolmandas kohas, Mödlingis (alates 1862. aastast), elas perekond ainult paar kuud. 1863. alguses sai ta Semmeringi raudtee jaamaülemaks Pottschachis, kus Rudolf Steiner veetis oma varajase lapsepõlve. 1869 kolis perekond Leitha jõest Ungari poole Neudörfli lähedale (ungari keeles Lajta-Szent-Miklós), 1879 Inzersdorfi (tollasesse Viini eeslinna) ja 1882 Brunn am Gebirgesse.

Steiner ristiti katoliku kirikus, ta käis kümnenda eluaastani regulaarselt kirikus ning oli kooripoiss ja ministrant. Hiljem selgitas Steiner tagasivaates, et ta õppis ministrandina küll kiriklikku kultust tundma, aga kuskil ei olnud vagadust ega religioossust ja talle hakkasid silma ka katoliku vaimulike teatud varjuküljed.  Reaalkoolis õppis Rudolf Steiner kohustuslikult ainult esimesed neli aastat usuõpetust, ülejäänud kooliajal kasutas ta võimalust sellest vabastust saada. Teda  ka ei konfirmeeritud, sest perekond ei pidanud seda oluliseks. 1913. aastal teatas ta, et oli juba lapsena kogenud selgeltnägemist. Näiteks olevat ta seitsmeaastaselt inäinud nägemuses oma tädi, kes oli samal ajal kaugel enesetapu teinud. Helmut Zander arvab, et ta võis seda lugu levitada kui "edasijõdnud okultist", et kujutada end inimesena, kellel juba noorena oli olnud erakordseid elamusi. Religiooniteadlane Cees Leijenhorst ütleb, et kuna Steiner ei saanud neid sisemisi kogemusi kellegagi jagada, tõmbus ta sageli endasse ja hakkas järjest enam huvituma esoteerikast. Kui ta alates kaheksandast eluaastast Neudörflis algkooli läks, elas ta Ungaris saksa keelt kõnelevas enklaavis ja õppis ajaloos kõigepealt Ungari ajalugu ja siis Saksamaa ajalugu (õieti Habsburgide ajalugu. Vastukaaluks kasvatas autoritaarne isa teda rahvuslikus vaimus.

Rudolf Steiner sündis raudteelase pojana ja veetis lapsepõlve Viini lähedal Steiermargis ja Burgenlandis. Pärast reaalkooli lõpetamist õppis ta Viini Tehnikaülikoolis matemaatikat, füüsikat, keemiat ja loodusteadusi. Lisaks käis ta kuulamas filosoofia-, meditsiini- ja psühholoogialoenguid, mida pidasid Robert Zimmermann ja Franz Brentano Viini ülikoolis. Aastail 1884–1890 teenis ta lisaraha eraõpetajana ühes jõukas Viini ettevõtja peres. Samal perioodil kirjutas ta mitmeid teaduslikke artikleid Pierers Encyclopediale geoloogia ja mineraloogia valdkonnas.

1891. aastal kaitses ta Rostocki ülikoolis doktorikraadi väitekirjaga "Die Grundfrage der Erkenntnistheorie" ("Tunnetusteooria põhiküsimusi"), milles ta käsitles epistemoloogia põhiprobleeme, eriti seoses Fichte filosoofiatunnetusega. Steineri peateos "Vabaduse filosoofia – nüüdisaegse maailmavaate põhijooned, hinge vaatluse tulemused loodusteaduslikul meetodil" on sisuliselt väitekirja järg.

1890. aastal kutsuti Steiner tööle Goethe ja Schilleri arhiivi Weimarisse, tolleaegsesse Saksamaa kultuurikeskusse. Tema ülesanne oli toimetada Johann Wolfgang Goethe loodusteaduslikud tööd väljaandele Sophie. 

Weimari perioodil osales ta Schopenhaueri kogutud teoste 12 köite ja Jean Pauli kogutud teoste 8 köite avaldamisel ja toimetamisel. Sarjas "Klassikalised Berliini väljaanded" ("sissejuhatustega tuntud kirjandusajaloolaste töödesse") ilmutas ja tutvustas ta Wielandi ja Uhlandi töid. 1893. aastal avaldas põhiteose "Philosophie der Freiheit" ("Vabaduse filosoofia", ilmunud eesti keeles aastatel 1936, 1995 ja 2007), milles lõi filosoofilise aluse oma hilisemale tööle. 1897. aastal lõpetas ta töö Weimaris ja kolis Berliini.

Aastail 1897–1900 avaldas ja toimetas Steiner Berliinis koos Otto Erich Hartlebeniga kirjandusajakirja Magazin für Litteratur. Paralleelselt toimetajatööga hakkas ta üles astuma ka lektorina. 1900. aasta juunis Gutenbergi 500. aastapäeva pidustuste puhul paluti tal Berliinis pidada 7000 trükkalile juubelikõne. Aastail 1899–1904 töötas ta õpetajana Berliini tööliste koolis, mille oli asutanud sotsiaaldemokraat Wilhelm Liebknecht. Steiner õpetas koolis ajalugu, kirjandust, kõnekunsti ja loodusteadusi. 

1899. aastast oli ta abielus Anna Eunickega kuni naise surmani 1911. aastal.

## Teosoofia

Sajandivahetusel võttis Steineri elu uue suuna. 1901. aastal paluti tal pidada krahv ja krahvinna Brocksdorffi teosoofilises raamatukogus kaks loengusarja. Need loengusarjad olid lähtekohaks hiljem avaldatud kirjutistele "Müstika uuemaaegse vaimuelu koidikul" ja "Kristlus kui müstiline tõsiasi ja vanaaja müsteeriumid". Neis teostes arendas järgnevaks kümnendiks välja esimese vormi, mida ise nimetas antroposoofiliseks vaimuteaduseks. See põhineb filosoofia idealistlikul traditsioonil, mille juured ulatuvad Aristotelese, Platoni ja Thomas Aquino töödeni.

See kõik viis selleni, et temast sai 1902. aastal Teosoofilise Seltsi (mille juhtivaid eestvedajaid oli Annie Besant (1847–1933)) saksa sektsiooni esimees ja üks peamisi loengupidajaid. Steineri vaimuteaduslike uuringute tulemused šokeerisid paljusid neist, kes olid teda seni tundnud ja austanud kui lugupeetud teadlast ja kultuuritegelast.

Tema lähim kaastöötaja ja hilisem elukaaslane oli 1902. aastast Marie von Sievers (1914. aastast Marie Steiner), kes aitas Steineril tema kunstilisi püüdlusi realiseerida.

1906. aastal asutas Steiner Mystica Aeterna looži. See loodi Theodor Reussi loal, kes oli üks O.T.O. asutajaid (ordu, mis on rajatud samal ajal, kuid on sõltumatu ja vabamüürlaste orduga kui eeskujuga vabas ühenduses). Selle tegevus lõppes sõja puhkemise tõttu 1914. aastal.

1907. ja 1909. aastal lavastas ta kaks Marie Steineri tõlgitud draamat, mille autor oli prantsuse kirjanik ja luuletaja Edouard Schuré. Need said lähtepunktiks tema neljale müsteeriumidraamale, mis esietendusid 1910., 1911., 1912. ja 1913. aastal Münchenis.

## Antroposoofia

1912. aastal läks Steiner teosoofilise liikumise peavooluga vastuollu ja järgis saksa sektsiooni majoriteete. Nimelt kuulutas Besant noore Krishnamurti, Põhja-Indias "avastatud" poisi, reinkarneerunud Kristuseks. Steineri meelest oli Kristuse elu maal ühekordne sündmus ja ta pidas kellegi esitamist taaskehastunud Kristustena suureks väärarusaamaks.

Kohe pärast lahknevusi rajasid Steineri kaastöötajad Saksamaal Antroposoofilise Seltsi, mis kolis pärast Esimese maailmasõja vallandumist Šveitsi Baseli lähedale Dornachi.

1919. aastal asutati Stuttgardis sigaretivabriku Waldorf-Astoria omaniku ja direktori Emil Molti algatusel esimene vaba Waldorfi kool, mis sai ühtlasi eeskujuks Waldorfi koolide liikumisele. 2012. aastaks oli maailmas ligikaudu tuhat Waldorfi kooli. 

Steineri idee kolmeliikmelisest ühiskonnast on peamine inspiratsiooniallikas Manilas tegutsevale alternatiivsete arengualgatuste keskuse (Center for Alternative Development Initiatives, CADI) direktorile Nicanor Perlasele, kes sai 2003. aastal alternatiivse Nobeli auhinna, ja ka teistele ühiskonna aktivistidele.

Peale selle, et Steiner tegutses Goethe teoste väljaandja, kirjaniku, toimetaja ja õpetajana, keskendus ta sajandivahetusel üha enam antroposoofilise vaimuteaduse edendamisele. Seoses Goetheanumi rajamisega koondus tema tegevus Dornachi. 

## Looming eesti keeles
*Rudolf Steiner. Sissjuhatus ülemeelelisse maailmatunnetusse ja inimese määratlusse. EAS kirjastus, 1996.
*Rudolf Steiner. Enesetunnetuse tee kaheksas meditatsioonis. EAS kirjastus, 2002.
*Rudolf Steiner. Lapse kasvatamine, *Die Kunst des Erziehens aus dem Erfassen der Menschenwesenheit.* Premark, 2018.
*Rudolf Steiner. Üldine inimeseõpetus kui pedagoogika alus: 14 loengut, peetud Stuttgardis 21. augustist kuni 5. septembrini 1919. Tõlkija Sander Varik, toimetajad Ilse Miller, Anneli Piibar. Premark, 2018.
*Kirjastuses PreMark ilmunud teosed

## Viited ja märkused

## Välislingid
*Eesti Antroposoofilise Seltsi koduleht
*Eesti Vabade Waldorfkoolide ja -lasteaedade Ühendus
*Rudolf Steiner Archive
*Steineri hingekalender eri keeltes
*Goetheanum
*Rudolf Steiner Manual (PDF, saksa ja inglise)