Lai (luulevorm)

***Lai*** on keskaegne luule- ja muusikavorm, mis oli iseloomulik eriti 12. ja 13. sajandi põhjapoolse Prantsusmaa truvääriluulele ning jõudis nimetuse ***[[Leich]]*** all ka Saksamaa minnesingerite luulesse. Mõiste ja sõna päritolu on otsitud Provence'i trubaduurilüürikast ja oksitaani keelest.

## Kirjeldus
### Tekst
Keskaegne *lai* kujutas endast pikka luuletust, mille stroofid olid ebajärjekindla pikkusega. 4–8 silbist koosnevaid ridu võis stroofis olla 6–16 või isegi rohkem, igas salmis kordusid vaid üks või kaks riimi. Luuletuse tekst võis olla adresseeritud neitsi Maarjale või mõnele kõrgest soost daamile, kuid võis erandjuhtudel olla ka didaktilise sisuga.

Teatmeteosed kirjeldavad *lai* vormi sageli üheksarealise stroofina, milles iga kahe samariimilise rea järel kordub ühes reas teine riim (skeem *aabaabaab*, sarnasust on nähtud *[[virelai]]*ga).

### Muusika
Muusikavormina lähtus *lai* vaimuliku luule ühest vormist sekventsist, mida iseloomustas järjestikuste värsipaaride muster ja mille alguses ning lõpus oli üksik rida eraldi viisiga (skeem x aa bb cc dd ... y). *Lai*des võidi erinevalt sekventsist korrata tekstist lähtudes mõnd fraasi ka kolm või neli korda ning mõni fraas võidi jätta kordamata; erandjuhul võidi korrata ka algus- või lõpurida. Igal värsipaaril oli erinev muusika.

Sekventsist lähtuvat põhivormi võidi mitmeti varieerida. Muusikalise ühtsuse saavutamiseks võidi mitut järjestikust värsipaari laulda sama viisiga; meloodia viimaseid noote võidi korduses varieerida, nii et tekkis Prantsusmaa keskaja muusikale väga iseloomulik avatud (*ouvert*)  ja suletud (*clos*) lõpp (esineb ka estampiis ja *[[Ductia|ductia]]*s). *Lai* lühike variant, mõnerealiste luuletuste jaoks, oli vormiga *aabb*, samuti esines salmilaulu tüüp, mille igas salmis kordus muusika skeemiga *abbc*.

*Lai* muusikavormi kasutab näiteks 14. sajandi algusest pärit allegooriline värssromaan "Roman de Fauvel", kus on neli *lai*d, üles märgitud vanemas modaalrütmika notatsioonis.

## Hilisem areng
Jutustava sisuga bretooni lee, mis ilmus 12. sajandi lõpul Marie de France'i loomingus, oli küll seotud vanema *lai*ga ja sellest arvatavasti välja kasvanud, kuid sellel puudus vanema *lai* seos muusikaga. Erinevalt varasemast lüürilisest *lai*st olid need keeruka jutustava süžeega, milles esinesid romantilised ja üleloomulikud motiivid.

Varasem *lai* muusika oli ühehäälne meloodia. Siiski kirjutas 14. sajandi luuletaja ja helilooja Guillaume de Machaut oma kaheksateistkümnest *lai*st kahele polüfoonilise seade, kasutades seal kolmehäälset kaanonit unisoonis nii, et kolm häält imiteerisid üksteist täpselt samal helikõrgusel (*chace*). Machaut' *lai*d koosnesid 12 salmist; esimese ja viimase salmi muusika ja luulevorm olid samad ning iga salm koosnes kahest või neljast värsireast.

## Vaata ka
* Virelai
* Estampii
* Bretooni lee

## Viited

## Kirjandus
* G. Reaney. Concerning the Origins of the Medieval Lai. – Music & Letters Vol. 39, No. 4 (Oct., 1958), pp. 343–346
* G. Reaney. The 'Lais' of Guillaume de Machaut and Their Background. – Proceedings of the Royal Musical Association 82nd Sess. (1955–1956), pp. 15–32

## Välislingid
* [Guillaume de Machaut' Le Lai de la Fonteinne tekst ja kolmehäälne muusika andmebaasis Choral Public Domain Library](https://www.cpdl.org/wiki/index.php/Le_Lai_de_la_Fonteinne_(Je_ne_cesse_de_prier)_(Guillaume_de_Machaut))