open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ramata vald

**Ramata vald** (läti keeles *Ramatas pagasts*) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mazsalaca, Sēļi, Skaņkalne, Vilpulka ja Ipiku valla ning Limbaži piirkonna Staicele vallaga. Põhjas piirneb vald Eesti Saarde ja Mulgi vallaga (varem Abja vallaga).

Valla pindala on 171 km². 2010. aasta seisuga elas seal 505 inimest. Valla keskus on Ramata küla, vallavanem on Inguna Liepiņa.

Valda jääb Ramata algkool.

## Ajalugu

Vald tekkis aastal 1945, mil Mazsalaca vallast eraldati Ramata külanõukogu. Aastal 1954 liideti sellega Ziediņi külanõukogu, aastal 1965 aga osa Mazsalaca linnapiirkonnast. Aastal 1971 liideti osa külanõukogust Ipiki külanõukoguga, aastal 1977 liideti külanõukoguga aga osa Staicele linnapiirkonnast. 1990. aastal moodustati külanõukogust Ramata vald. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Mazsalaca piirkonda.

Muinsusmälestistest on regionaalse kaitse all Ramata ja Āboliņi muinaskalmed, kohaliku kaitse all aga Lejāņi asulapaik.

## Loodus

Valla idaosa asub Tālava madaliku Burtnieki tasandikul, lääneosa aga Kesk-Läti madaliku Metsepole tasandikul. Valla kõige kõrgem koht ulatub 75 meetrit üle merepinna. Idaosas on palju rabasid. Valda jäävad mitmed suured sood, neist suurim on 2903 hektari suurune Saklauris-Oļļa soo, mis läheb põhjaosas üle Sookuninga looduskaitsealal asuvaks Rongu rabaks. Soos asuvad 162 hektari suurune Lielezers ja 23 hektari suurune Mazezers. Vallas voolab Salatsi jõgi, mille kallastel, samuti selle lisajõgede kallastel, on paljandumas liivakivi. Salatsi jõe ääres asub ka valla madalaim koht (34,5 meetrit). Maavaradest leidub vallas savi, liiva ja kruusa. Vallas asub Läti suuruselt 18. rändrahn Ramata Suurkivi, mille pikkus on 5,9, laius 3,8 ja kõrgus 3,3 meetrit.

Looduskaitse all on Ramata Suurkivi, Ķizlokise künnapuu, Kolla künnapuu, Kolase remmelgas, Raudīši pärn, Kolase jalakas, Zariņi pajud, Raudīši paju, Kolase paju, Silaunieki pärn, Upeslejase kuusk, Jaunpeidi tamm, Mazpeidi lehis, Veckalēji tamm, Piģelnieki tamm, Zauliņi tamm, Mežgalese tamm ja Piģelnieki paju. Valla põhjaosa jääb Ziemeļu purvi (Põhjasoode) hoiualale, valla lõunaosa aga Salatsi oru loodusparki.

## Asustus

Aastal 2011 elas vallas 407 lätlast, 27 venelast, 4 ukrainlast, 1 poolakas ja 2 leedulast.

Valla külad:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

## Viited

## Välislingid
Tinamulised

**Tinamulised** (*Tinamiformes*) ehk **tinamud** on lindude selts.

Sellesse kuulub ainult sugukond tinamulased, mis jaguneb kaheks alamsugukonnaks. Kokku on seltsis 47 Mehhikos, Kesk-Ameerikas ja Lõuna-Ameerikas elavat linnuliiki. Nad on üks vanemaid tänapäevani eksisteerivaid lindude rühmi, kelle esimesi fossiile on leitud varasest Miotseenist. Traditsiooniliselt on neid peetud lennuvõimetute silerinnaliste lindude sõsarrühmaks, kuid uusimate uuringute põhjal on nad arvatud silerinnaliste hulka, see aga viitab asjaolule, et basaalsed silerinnalised linnud olid lennuvõimelised. 

Üldiselt on tinamud üsna maapealse eluviisiga, maapinnal kulgevad linnud. Lendamist enamasti väldivad ning ohu eest pagevad joostes. Nad on levinud kõikjal – alpiinsetest rohumaadest vihmametsadeni. Alamsugukonnad on üldjoontes jaotunud vastavalt elupaigale, alamsugukond *[[Nothurinae]]* on esindatud pampades ja avatud rohumaadel, *[[Tinaminae]]* aga metsastel aladel.

## Üldised sugulussuhted
Tinamu perekonna kladogramm, mis koosneb morfoloogial ja Bertelli & Porzecanski (2004) molekulaarsetel uuringutel.

## Viited

### Allikad
* 
* 
*
Baieri-München

**Baieri-München** (saksa: *Bayern-München*) oli aastatel 1392 kuni 1505 hertsogkond Saksa-Rooma riigis.

## Ajalugu

Pärast Stephan II surma aastal 1375 valitsesid tema pojad Stephan III, Friedrich ja Johann II ühiselt Baieri-Landshuti. Seitsmeteistkümne aasta järel otsustasid vennad ametlikult oma pärandi jagada. Johann sai Baieri-Müncheni, Stephan sai Baieri-Ingolstadti, samas Friedrich sai kõik, mis Baieri-Landshutist järele jäi. Aastal 1429 ühendati Baieri-Straubingi osi, sealhulgas Straubingi linn, Baieri-Müncheniga. Hertsogkond kestis veidi üle saja aasta, enne kui Baieri hertsog Albrecht IV alla taasühendati.
Kööna

**Kööna** (läti keeles **Ķoņi**) on küla (*mazciems*) Lätis Valmiera piirkonnas, Ķoņi valla halduskeskus. Küla asub 92,6 meetri kõrguse voore Ķoņi mäe (suhteline kõrgus 35 meetrit) keskosas, Riiast 154 ja endisest piirkonnakeskusest Naukšēnist 11 kilomeetri kaugusel.

Asulas asub Ķoņi mõisa (*Königshof*) süda. Mõis rajati 1561. aastal küla juurde, mis kandis nime *Nouwenkull*. 1599. aastal läks mõis Hans Köningi valdusse, kelle järgi sai see ka praeguse nime. Omakorda mõisa järgi sai uue nime ka küla. Aastail 2009–2021 kuulus küla Naukšēni piirkonda.

Vallavalitsus, raamatukogu ja rahvamaja asuvad küla keskusest kaks kilomeetrit lõuna pool endise hobupostijaama hoones.

Looduskaitse all on Kööna mõisa paju ümbermõõduga 7,15 meetrit.

Ķoņi mägi on Läti suurim voor. Selle pikkus on 9,6 kilomeetrit, laius 2,4 kilomeetrit. Voore suhteline kõrgus on 35 meetrit.

## Elanikkond


* 67 (1967)
* 67 (1989)
* 85 (2000)

* 75 (2011)
* 80 (2021)


## Viited
Neiu lehvikuga

„**Neiu lehvikuga**“ (prantsuse keeles „La Femme à l'éventail“), tuntud ka kui „**Preili Fournaise’i portree**“, on prantsuse kunstniku Pierre-Auguste Renoiri õlimaal lõuendil.

Umbes 1880. aastal valminud teos on külastajatele vaatamiseks väljas Ermitaaži saalis nr&nbsp;320 (Talvepalee hoones).

## Viited

## Välislingid
* Teose kirjeldus Ermitaaži kodulehel
Brooks Wheelan

**Brooks Wheelan** (õieti **Brooks Patrick Wheelan**; sündinud 21. augustil 1986 Cedar Rapidsis Iowa osariigis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.

## Välislingid
*
Ramata

**Ramata** (eesti keeles *Raamatu*) on küla (*ciems*) Lätis Valmiera piirkonnas, Ramata valla halduskeskus. 

Küla asub merepinnast 60 meetri kõrgusel, Riiast 160 ja endisest piirkonnakeskusest Mazsalacast 11 kilomeetri kaugusel. Külas on lisaks vallavalitsusele ka algkool, raamatukogu, kultuurimaja ja postkontor. Seal asub Ramata bussipeatus. Looduskaitse all on külas asuv kuivanud hõberemmelgas.

Küla on nime saanud Salatsisse voolava Raamatu jõe järgi, mis omakorda on nime saanud Eestis asuva Raamatu küla järgi. Küla kohal asus Mellāķīši karjamõis (*Mellakiesch*). Nõukogude ajal ehitati küla välja kohaliku Austrumsi (varem Ramata) sovhoosi keskasulana. Aastail 2009–2021 kuulus küla Mazsalaca piirkonda.

## Elanikkond


* 223 (1989)
* 193 (2000)
* 185 (2005)
* 138 (2011)

* 145 (2015)
* 144 (2020)
* 132 (2022)
* 124 (2025)


## Viited
Richard Lovett

**Richard Lovett** (1692–1780) oli Inglise teadlane ja Worcesteri katedraali ametnik.

Lovett on tuntud eelkõige ühe esimese eksperimentaatorina elektrišokiteraapias. Katsetulemused avaldas ta kõigepealt raamatus "The Subtil Medium Prov'd" ("Subtiilne meedium tõestatud", 1756), mis oli esimene ingliskeelne käsiraamat elektri meditsiinilisest kasutamisest, ning seejärel teoses "The Electrical Philosopher" ("Elektriline filosoof", 1774). Enda väitel suutis ta ravida elektriga mitte üksnes vaimuhaigusi nagu hüsteeria, vaid ka muid vaevusi nagu haiget kurku.. Lovetti elektrilise eetri teooria põhines suuremas osas Isaac Newtoni kirjeldatud teoreetilistel alustel.

## Viited

## Välislingid
* The Electrical Philosopher Google Booksi kogus
Ants Toiger

**Ants Toiger** (20. jaanuar 1910 Abaja küla, Viru-Nigula kihelkond, Virumaa – 14. jaanuar 1979 Rakvere) oli eesti näitleja.

Ants Toiger sündis väiketalupidaja perekonnas. Õppis Rannu algkoolis, 1926. aastal lõpetas Rakvere Linna Ühisgümnaasiumi.

Nooruses juhtis Rannu küla näiteringi. Aastatel 1936–1938 mängis Ugala teatris, 1938–1939 Tartu Töölisteatris, 1939–1941 Valga Säde teatritrupis, 1941 Vanemuise teatris, 1942–1944 Draamateatris, 1944–1947 taas Vanemuises. 1948. aastast surmani oli ta Rakvere Teatri näitleja.

1986. aastal paigaldati Rannu koolimaja seinale Ants Toigeri mälestusplaat.

## Tunnustus
*1957 Eesti NSV teeneline kunstnik

## Viited

## Välislingid
*Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Stseen O. Lutsu jutustuse "Suvi" dramatiseeringust Rakvere teatris, Toots - P. Kilgas ja apteeker - A. Toiger (1956)
*Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Stseen J. Tuuliku "Luigetapjate" lavastusest Rakvere Teatris. Vesihein - Feliks Kark ja Kiiker - Ants Toiger (1977)
*Ants Toiger. Virumaa Muuseumid SA fotokogu
*Haud Tõrma kalmistul
Saulius Damulevičius

**Saulius Damulevičius** (sündinud 25. septembril 1982 Kaunases) on leedu alpinist, kes esimese Leedu mägironijana on tõusnud kaheksatuhandelise K2 (8611 m) tippu.

Aastatel 2012–2016 oli ta Leedu Alpinismi Assotsiatsiooni president. 

Damulevičius lõpetas 2001. aastal Kaunase jesuiitide gümnaasiumi. Ta tegutseb ka fotograafina.

## Mägironimine
2004. aastal tõusis Damulevičius Alpides Mont Blanci (4808 m) tippu. 

2013. aasta juunis võttis ta osa Aleksandra Dziki juhtimisel toimunud rahvusvahelisest mägiekspeditsioonist Nanga Parbatile (8125 m) Gilgit-Baltistani provintsis Pakistani loodeosas. 23. juunil tabas mäe jalamil (4200 m kõrgusel) asuvat baaslaagrit Ţālebāni terrorirünnak, mille käigus hukkus 11 alpinisti, sealhulgas tema ekspeditsioonikaaslane ja kaasmaalane Ernest Markšaitis.

2016. aastal osales ta Kõrgõzstani Himaalaja ekspeditsioonil  ja tõusis 30. septembril Manaslu (8163 m) tippu. 2019. aastal tõusis ta oma teise kaheksatuhandelise mäe tippu (Karakoramis Gasherbrum II (8034 m)).

Juulis 2022 tõusis Damulevičius Karakoramis lisahapnikku kasutamata esmalt Broad Peaki (8051 m) ja seejärel (28. juulil) K2 (8611 m) tippu.

### Kõrgtõusud
*2007 – Lenini mäetipp (7134 m)
*2010 – Korženevskaja (7105 m)
*2010 – Ismoili Somoni mäetipp (7495 m)
*2012 – Muztagata (7509 m)
*2015 – Han-Tengri (7010 m)
*2015 – Džengiš (7439 m)
*2016 – Manaslu (8163 m)
*2019 – Gasherbrum II (8034 m)
*2022 – Broad Peak (8051 m)
*2022 – K2 (8611 m)
*2023 – Gasherbrum I (8080 m)

## Tunnustus
*2015 – Leedu parim alpinist

## Viited

## Välislingid
*Ekspedicijos dalyvis: Saulius Damulevičius. 6.06.2013. delfi.lt (leedu keeles)
*High Altitude Expeditions | Saulius Damulevičius | TEDxVytautasMagnusUniversity. Esinemine TEDx konverentsil 2015. aasta detsembris Vytautas Suure Ülikoolis (inglise keeles)
*Потрясенный убийством в Пакистане Дамулявичюс: мы опасались, что нападение может повториться. 25.06.2013. ru.delfi.lt
*Saulius Damulevičius. Foto. ola-dzik.pl
*Ekspedicijos dalyvis: Saulius Damulevičius. delfi.lt
Anton Suurkase nimeline kirjandusauhind

**Anton Suurkase nimeline kirjandusauhind** on üliõpilasseltsi Veljesto poolt 1990. aastal asutatud kirjandusauhind.

Selle auhinnaga "tunnustati kirjanikke, kes on tõhusaimalt kaasa aidanud lugeja maitse mandumisele ja õõnestanud tema põikpäist usku sõna jõusse". Selles on naljaga pooleks vihje liigkirjutamisele. 

Kirjandusauhinnaga meenutatakse viljakat eesti kirjameest Anton Suurkaske.

## Laureaadid
*1991 – Heino Kiik („Kuidas end tunned, kuuekümnene?”)
*1992 – Vello Lattik („Sirge Säär Sukas Roosas”)
*1993 – Kati Murutar („Naisena sündinud”)

## Viited
Eino Kõiv

**Eino Kõiv** (28. veebruar 1926 Sadala vald – 13. november 2016) oli eesti rahvamuusik, dekoraator ja näitleja. 

Ta lõpetas 1943. aastal Tartu Tööstuskooli 9. klassi, teenis aastatel 1944–1950 Nõukogude armees. Aastatel 1951–1970 töötas maalrina, aastatel 1970–1978 Vanemuise teatris butafoor-dekoraator, aastatel 1978–1985 tuletõrjeülemana ja aastatel 1985–2004 tuletõrjevalvurina. 

Kõiv on mänginud Vanemuise lavastustes ning alates 1960. aastast ka Eduard Vilde nimelises Tartu Rahvateatris. Peale selle on ta tegutsenud aastatel 1990–2005 laulumehe ja lõõtspillimängijana (1996 ilmus Eino Kõivu helikassett "Pihtimus: laulud lõõtspilli saatel").

## Teatrirolle

*Punane Surkkala (Bertolt Brechti "Härra Punttila ja tema sulane Matti", 1981)
*Talumees (Madis Kõivu ja Vaino Vahingu "Faehlmann", 1982)
*Künka-Kaarel (Olev Antoni "Tuulemurd", 1983)
*Kõivu-Kaarel (Andres Lille "Jaan Vaarandi 99 päeva", 1984)
*Lible (Oskar Lutsu ja Raivo Adlase "Suvi", 1984)

## Viited

## Välislingid
*Juhani Püttsepp. Eino Kõiv peidab oma igatsused lõõtsalugudesse. Tartu Postimees, 28. oktoober 1999
*Harry Ahland. Saja hobiga mees. Videvik, 2001
Clermont-Ferrand

**Clermont-Ferrand** on linn Prantsusmaal, Puy-de-Dôme'i departemangu ja endise Auvergne'i piirkonna keskus.

Clermont-Ferrand on üks Prantsusmaa vanimaid linnu. Rooma ajal kandis see nime Augustonemetum ja oli avernide keskus.

Linnas asuv Notre-Dame du Porti romaani kirik kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. 13. sajandi gooti katedraal kesklinnas on alates 1862. aastast Prantsusmaa kultuuriministeeriumi  staatusega *monument historique*.

Clermont-Ferrand oli matemaatiku ja filosoofi Blaise Pascali kodulinn.

## Haridus
* ESC Clermont Business School

## Sõpruslinnad
*  Aberdeen, Šotimaa
*  Anshan, Hiina
*  Braga, Portugal
*  Homiel, Valgevene
*  Kalamazoo, USA
*  Marrakech, Maroko
*  Norman, USA
*  Oviedo, Hispaania
*  Oyem, Gabon
*  Regensburg, Saksamaa
*  Salford, Suurbritannia

## Viited

## Välislingid
* Linna koduleht (*prantsuse keeles*)
Helle Raa

**Helle Raa** (sünninimi **Benita Luts**, 1942. aastast **Helle Eskola**; 14. märts 1908 – 27. detsember 1990) oli eesti näitleja.

Ta õppis Tartu Pedagoogilises Progümnaasiumis.

Aastatel 1934–1937 oli ta Ugala teatri näitleja, 1937–1944 mängis Tallinna Töölisteatris, 1944–1948 Noorsooteatris, 1948–1949 Draamateatris. Aastatel 1953–1954 mängis külalisesinejana Nukuteatris, 1955–1970 oli Nukuteatri koosseisuline näitleja, hiljem töötas Nukuteatris teenindava töötajana (riidehoidja, valvur).

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

## Isiklikku
Ta oli abielus näitleja Olev Eskolaga (1914–1990).

## Tunnustus
*1969 Eesti NSV teeneline kunstnik

## Viited

## Välislingid
*Eesti Muuseumide Veebivärav. Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi fotokogu. Helle Raa, teise nimega Benita Luts, Olev Eskola abikaasa, näitleja (ca 1936)
*Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Raa (Eskola), Helle, Eesti NSV teeneline kunstnik - ENSV Riikliku Nukuteatri näitleja (1969)
Aleksis Avasalu

**Aleksis Avasalu** (enne eestistamist **Aleksei Avesson**; 12. november 1914 Keava – 21. september 1976 Tallinn) oli eesti kontrabassimängija.

Ta lõpetas 1934. aastal Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja 1939. aastal Tallinna Pedagoogiumi. Aastatel 1936–1941 õppis ta Tallinna Konservatooriumis Hugo Lepnurme klassis orelit, mis jäi lõpetamata oreli eriala klassi sulgemise tõttu. 

1941. aastal mobiliseeriti Avasalu tööpataljoni Arhangelski oblastis ja 1942 õnnestus tal pääseda Eesti diviisi. Pärast riiklike kunstiansamblite moodustamist õppis ta iseseisvalt kontrabassimängu ning esines Leningradi Raadios Rostislav Merkulovi ja Roman Matsovi juhatusel nii estraadi- kui ka sümfoonilistes muusikakollektiivides. 

1946. aastal lõpetas ühe õppeaastaga Tallinna Riikliku Muusikakooli (konservatooriumi eel- ja keskkursus lahutati kõrgemast astmest 1941. aasta veebruarist) kontrabassi erialal Johannes Kuusemetsa klassis. 

1930. aastatel mängis ta Tallinna tantsuorkestrites, sealhulgas ansamblis Kuldne Seitse. Teise maailmasõja aastatel (1941–1944) mängis Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite sümfooniaorkestris. 1944. aastast oli ERSO kontrabassimängija, aastatel 1961–1971 kontrabassirühma kontsertmeister. Lisaks mängis ta Emil Laansoo ansamblis ja Tallinna Kammerorkestris.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

## Tunnustus
*1970 Eesti NSV teeneline kunstnik

## Viited

## Välislingid
*Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Emil Laansoo ansambli liige Aleksis Avasalu (1957)
*Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi fotokogu. Tallinna Gustav Adolfi gümnaasiumi õpilased ja vilistlased
Rem Blum

**Rem Blum** (vene keeles Рэм Наумович Блюм-Русак, 2. oktoober 1925 Mogiljov – 1. juuni 1989 Tartu) oli juudi päritolu Eesti filosoof.

Ta oli pärit Valgevene NSV-st. 1937. aastal kolis perekond Leningradi lähedale. 1950. aastal lõpetas ta Leningradi ülikoolis filosoofia eriala ja eksternina ajaloo eriala. 1961. aastal sai filosoofiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Перерастание народно-демократической революции в революцию социалистическую в Венгрии". 1975. aastal sai filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Проблема революции в общественной мысли второй половины XIX века" (Revolutsiooni küsimused 19. sajandi teise poole ühiskondlikus mõtlemises).

1951. aastast töötas Tartu Riikliku Ülikooli filosoofiakateedris, aastatel 1951–1964 vanemõpetaja, 1965–1977 dotsent, 1977–1989 filosoofia ajaloo professor.

1945. aastast oli ta NLKP liige. Oli TRÜ ja Tartu linna parteikomitee liige. Perestroika ajal oli ta Eestimaa Rahvarinde rahvavolikogu liige.

Ta on maetud Tartu Raadi kalmistule.

## Tunnustus
*1979 – Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri
*1980 – Nõukogude Eesti preemia teaduse alal

## Teoseid
*Blum, Rem 1969. *Sotsiaalse revolutsiooni teooria*. Tallinn: Eesti Raamat.
*Blum, Rem 1969. Võõrandumisprobleem marksismis. *Looming* 3: 441–458.

## Viited

## Kirjandus
*Голиков, Е. 2021. *Рэм Блюм в поисках путей к свободе: книга о моем учителе*. Tallinn: Jevgeni Golikov.

## Välislingid
*Materjale tema kohta
*Leonid Stolovitši artikkel Blumist. artikkel Blumist
Edita Horrell

**Edita Horrell**, varem **Edita Nichols**, sünninimi **Edita Uksaitė** (sündinud Leedu NSV-s) on leedu päritolu alpinist. 

Ta on esimene leedulanna, kes on tõusnud Džomolungma tippu (22. mail 2013).

1996. aastal asus ta elama välismaale, algul Prantsusmaale, seejärel Kanadasse, hiljem Ameerika Ühendriikidesse. Šveitsi peab ta oma teiseks koduks.

Ta on töötanud ÜRO humanitaarabi andvates allorganisatsioonides.

## Tõusud kaheksatuhandeliste tippu
*2011 – Cho Oyu (8188 m)
*2012 – Manaslu (8163 m)
*2013 – Džomolungma (8848 m)

## Viited

## Välislingid
*Edita Nichols. kalnai.lt (leedu keeles)
Tatjana Laid

**Tatjana Laid** (sünninimi **Tatjana Vorobjova**; sündinud 10. jaanuaril 1944) on eesti baleriin ja balletiõpetaja.

1964. aastal lõpetas ta Tallinna Koreograafiakooli.

Aastatel 1964–1989 oli ta Estonia balletisolist. Aastatel 1984–1989 oli ta Tallinna Koreograafiakoolis balletiõpetaja. 1990. aastast töötas Estonias balletirepetiitorina. Viimastel aastatel on ta olnud Esperanza Tantsukooli koreograafia- ja balletiõpetaja.

## Tunnustus
*1980 Eesti NSV teeneline kunstnik

## Viited

## Välislingid
*Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Estonia Teatri repetiitorid Helmi Puur ja Tatjana Laid (1996)
*ERR arhiiv. Fueteed Estonia laval. Tatjana Laidi 25 lava-aastat (1989)
Raivo Kuremaa

**Raivo Kuremaa** (ka **Raimond** või **Raimund Kuremaa**; 20. oktoober 1924 Paluküla, Ingliste vald, Harjumaa – 15. märts 1983 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.

Aastatel 1939–1941 õppis ta Rapla Keskkoolis. 

Aastatel 1942–1943 töötas näitlejana Estonia teatris ja 1944–1948 Noorsooteatris, õppides samal ajal Noorsooteatri nukutrupi õpperühmas. Aastatel 1948–1952 oli ta Draamateatri, 1952. aastast surmani aga Nukuteatri näitleja; tegutses samas lavastajana. 

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

## Tunnustus
* 1969 Eesti NSV teeneline kunstnik

## Viited

## Välislingid
*Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Uue Teatri näitleja Raivo Kuremaa (1948)
*Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Uue Teatri näitleja Raivo Kuremaa koos nukuga (1948)
*Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Näitleja Raivo Kuremaa laevakokk Nonni Simmu osas A. Hindi romaani Tuuline rand järgi seatud A. Särevi dramatiseeringus V. Kingissepa nimelises TR Draamateatris (1951)
*Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Riikliku Nukuteatri näitleja Raivo Kuremaa koos nukuga Isa Seguine (1964)
*Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti NSV Riikliku Nukuteatri näitleja Raivo Kuremaa (1969)
*Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Kuremaa, Raivo (Raimond) Eesti NSV teeneline kunstnik - ENSV Riikliku Nukuteatri näitleja (1969)
Enno Kross

**Enno Kross** (18. veebruar 1935 Viljandimaa – 26. veebruar 2018) oli eesti arst, karskusliikumise tegelane ja terviseedendaja, üks esimesi Eesti neuroanestesiolooge ja intensiivraviarste.

Kross lõpetas 1961. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ning asus tööle tol ajal Eesti ainsas intensiivraviosakonnas Tartu närvikliiniku hingamiskeskuses. See oli üks vähestest intensiivraviüksustest endises Nõukogude Liidus.

Aastatel 1964–1996 oli ta hingamiskeskuse (nüüd TÜ Kliinikumi anestesioloogia ja intensiivravi kliiniku neuroanestesioloogia osakond) juhataja. Tolleaegsetes nn plaanimajanduse tingimustes oskas ta luua vajalikke sidemeid ning osakond oli oma aja kohta hästi varustatud kunstliku hingamise aparatuuri ja muude vajalike vahenditega, muu hulgas ka importkaubaga lääneriikidest.

Pensionile jäädes sai talle uueks väljakutseks karskusliikumine ja vigastuste ennetamine. Kross on Eesti Karskusliidu AVE asutajaliige, 2004–2008 oli ta AVE aseesimees ja juhatuse liige. 

Ta on olnud ka MTÜ Naabrusvalve Keskuse poolt algatatud vigastuste ennetamise projekti "Turvaline Tartu" eestvedaja ning selles aktiivne kaasalööja.

2001. aastal koostas Kross brošüüri "Lapsed, noorukid ja alkohol", mis on üks vähestest sel teemal ilmunud trükistest Eestis. Nendel teemadel on ta esinenud ka mitmetel rahvusvahelistel üritustel. Sotsiaalministeeriumi korraldatud ideekonkursil "Turvaline Eesti" sai Krossi projekt ergutuspreemia.

Ta on osalenud paljudel liigse alkoholi tarbimise ja riskikäitumise vähendamisele suunatud üritustel ning korraldanud neid. Ta on olnud mitmete sellealaste õppefilmide konsultant ja ise osalenud nendes. Tema tegevus turvalisuse edendajana on leidnud rohkelt tunnustust. Ta sai 2008. aastal Ruta Kruuda Fondi peastipendiumi. Eesti Tervisedenduse Ühing autasustas teda 2013. aastal kuldmärgiga. 

Ta on Eesti Anestesioloogide Seltsi asutajaliige.

Krossi juhendamisel on valminud 3 doktori- ja 10 kandidaadiväitekirja, samuti rohkelt publikatsioone ja konverentsiettekandeid. Enno Kross on paljude ettekannete ja publikatsioonide autor.

## Viited
Aldas Baltutis

**Aldas Baltutis** (sündinud 1970) on leedu alpinist.

Ta on kolmas Leedu alpinist, kes on tõusnud Džomolungma (8848 m) tippu. Tipputõus toimus 15. mail 2007.

Ta kolis oma perega Tian Shani eelmäestiku alale, et oma alpinismiharrastust mugavamalt realiseerida. Tema põhitegevuala on majandusalane nõustamine.

Ta tegutseb ka fotograafina.

## Viited

## Välislingid
*Aldas Baltutis. alpinizmo.vikis.lt (leedu keeles)
Sēļi

**Sēļi** on küla (*ciems*) Lätis Valmiera piirkonnas, Sēļi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 55 meetri kõrgusel, Riiast 149 ja endisest piirkonnakeskusest Mazsalacast 11 kilomeetri kaugusel. 

Külas on lisaks vallavalitsusele ka rahvamaja, raamatukogu ja postkontor. Sealne tuulik ja vallakooli hoone on arhitektuurimälestistena kohaliku kaitse all. Külas asub Sēļi bussipeatus.

XVI sajandi teisel poolel rajati küla kohale Sēļi mõis (*Sehlen*). Selle esimene omanik oli Sēlpilsi valitseja Kaspar Zybork von Vislingen, kes sai selle lääniks Zygmunt II Augustilt. Nõukogude ajal ehitati küla välja kohaliku kolhoosi Ziemeļi keskasulana. Aastail 2009–2021 kuulus küla Mazsalaca piirkonda.

Külas kasvav saar ümbermõõduga 4,28 meetrit ja Sēļi mõisapargi pärn ümbermõõduga 3,98 meetrit on looduskaitse all.

## Elanikkond


* 91 (1970)
* 127 (1979)
* 236 (1989)
* 217 (2000)
* 181 (2006)

* 140 (2011)
* 149 (2015)
* 129 (2020)
* 122 (2022)
* 131 (2025)


## Viited
Sēļi vald

**Sēļi vald** (läti keeles *Sēļu pagasts*) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mazsalaca, Ramata, Vilpulka, Jeri ja Vecate vallaga.

Valla pindala on 61,5 km². 2010. aasta seisuga elas seal 476 inimest. Valla keskus on Sēļi küla, vallavanem on Viktors Kalniņš.

## Ajalugu

Valla aladele jäävad kolme endise mõisa – Iduse, Pantene ja Sēļi – hoonetekompleksid.

Aastal 1935 oli valla pindala 79 km². Aastal 1945 jagati vald Sēļi ja Ziemeļi külanõukoguks, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1951 liideti Sēļi külanõukogu Ziemeļi külanõukoguga, aastal 1954 liideti sellega ka Iduse külanõukogu. Aastal 1968 nimetati Ziemeļi külanõukogu ümber Sēļi külanõukoguks. 1990. aastal moodustati külanõukogust Sēļi vald. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Mazsalaca piirkonda.

## Loodus

Vald jääb Salatsi jõe kallastele ja asub Tālava madaliku Burtnieki tasandikul. Valla maastikku iseloomustavad ligi kümne kilomeetri pikkused ja kaheksa meetri kõrgused voored. Piirkonna kõrgeim koht asub selle põhjaosas ja ulatub 70 m üle merepinna. Madalaim koht asub Salatsi jõe ääres (40 m). Voorte vahele jäävad rabad, valla idaosas on madalsood.

## Kaitstavad objektid

Muinsuskaitseobjektidest jäävad valda riikliku kaitse all olevatest objektidest hiiepaik Aņģīši Kuradikivi ja Pantene muinasasula. Regionaalse kaitse all on Vecreļļesi muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on veel Sēļi tuulik ja Sēļi vallakooli hoone.

Looduskaitse all on Pakundži kuusk, Dunguļi saar, Velnise tamm, Pakundži elupuud, Rautiņi õunapuu, Eglīši pärn, Sēļi mõisapargi pärn, Sēļi saar, Strautiņi tamm, Pantene vaher, Rāceņi elupuu, Pantene tamm, Pantene toomingas, Vecstārasti vahtrad, Iduse pargi lehis, Vecrellesi tamm ja Ārkalnsi – Āžēni paju. Valla idaosa jääb Ruhja luha hoiualale, valla lõunaosa aga Vidusburtnieksi hoiualale.

## Asustus

2011. aastal elas vallas 349 lätlast, 27 venelast, 6 valgevenelast, 6 ukrainlast, 5 poolakat ja 2 leedulast.

Vallas on järgmised külad.

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

## Viited

## Välislingid
Robert Paiste

**Robert Paiste** (1932 – 16. november 2016) oli eesti päritolu pillimeister, ettevõtte Paiste juht.

Tema ettevõte töötas välja löökpillide taldrikuid ja tootis neid Šveitsis. Viimased 13 aastat juhib pereäri Robert Paiste vennapoeg Erik. 

Ettevõttele pani aluse Roberti vanaisa Mihkel Toomas Paiste 1906. aastal Peterburis ja 1917. aastal jätkas ettevõte tegevust Tallinnas. 

Pärast seda, kui Robert Paiste isa Michail M. Paiste oli ettevõtte taas tööle pannud esmalt 1940. aastal Poolas ja seejärel siirdunud perega 1945. aastal Põhja-Saksamaale, hakkas isa ettevõttes tööle ka Robert Paiste. 1957. aastal asus perekond Šveitsi. Pereettevõttes töötas ka Roberti noorem vend Toomas Paiste (sünninimi Kurt Paiste).

2008. aastal tegi Switzerland Paiste AG taldrikud ka näiteks ansamblile Metsatöll.

## Viited

## Välislingid
* Perekonnalugu ettevõtte kodulehel (*inglise keeles*)
Selvavutlased

**Selvavutlased** (*Odontophoridae*) on väikest kasvu vutisarnased linnud kanaliste (*Galliformes*) seltsist. Sugukond on levinud Kanadast Brasiiliani. Lisaks on kaks liiki – kalifornia tuttvutt ja nurmvutt – introdutseeritud Uus-Meremaale. Sugukonda kuuluvad ka Aafrikas levinud rahnukana ja uganda frankoliin. Selvavutlased on levinud erinevates elupaikades vihmametsadest kõrbeteni. Mõned liigid on võimelised asustama ka külma kliimaga alasid. Kokku on selvavutlaseid 34 liiki, mis jaotuvad 10 perekonna vahel.

## Kirjeldus
Selvavutlased on lühikeste tiibade, kaela ja sabaga kanalised (va perekond *Dendrortyx,* kelle esindajad on pikasabalised). Nokk on lühike, kergelt kaardus ja saagjaservaline. Jalad on lühikesed, kuid tugevad ja kannusteta. Selvavutlased pigem jooksevad kui lendavad ning ohu eest põgenevad samuti joostes või end peites, lendamist kasutavad viimase võimalusena. Hundsulestik varieerub tuhmist värvikirevani, mitmetel liikidel on peas tanud või erksad suled. Suguline dimorfism avaldub isaste heledama sulestikuna.

## Käitumine ja ökoloogia
Selvavutlased on arad päevalinnud ja enamuse elust veedavad maapinnal ringi liikudes. Ka puudel magavad selvavutid toituvad üksnes maapinnal olles. Nad on toitumiselt generalistid, süües nii putukaid, seemneid, rohtu kui taimede mugulaid. Kõrbetes elavad selvavutid on eelkõige seemnetoidulised. 

Enamik teadmisi paljunemisbioloogia kohta pärineb Põhja-Ameerika liikidelt, kuna nad on rohkem uuritud kui neotroopika liigid. Sugukonna esindajad on valdavalt mongaamsed, pesa ehitatakse maapinnale. Kurna suurus on 3–15 muna, jäädes enamikul liikidest 10–15 vahele. Haudevältus on olenevalt liigist 16–30 päeva. Tibud on pesahülgajad: lahkuvad pesast kohe pärast kuivamist ning ühinevad pererühmaga.

Kalifornia tuttvutt ja nurmvutt on tähtsad jahilinnud, nende liikide asurkonda on jahinduse eesmärgil ka laiendatud ning nad pole ohustatud liikide seas. Lisaks kasvatatakse neid jahilindudena. Mõned liigid on inimtegevuse tõttu ohustatud, näiteks Mehhikos levinud hallkurk-händvutt, keda ohustab elupaikade vähenemine ja illegaalne küttimine.

## Viited
Skaņkalne vald

**Skaņkalne vald** (läti keeles *Skaņkalnes pagasts*) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mazsalaca linnaga, Mazsalaca, Ramata ja Vecate vallaga ning Limbaži piirkonna Braslava, Staicele ja Aloja vallaga.

Valla pindala on 112 km². 2010. aasta seisuga elas seal 819 inimest. Valla keskus on Mazsalaca linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu, vallavalitsuse ülesandeid täidab Mazsalaca piirkonna administratsioon.

## Ajalugu

Valla aladele jäävad kahe endise mõisa – Skulberģi ja Jaunate – hoonetekompleksid. 19. sajandil asusid valla territooriumil Skulberģa ja Jaunate vallad. 20. sajandi alguses need vallad ühendati. Aastal 1925 sai Skulberģa vald uue nime Skaņkalne vald. Aastal 1935 oli valla pindala 128,3 km². Aastal 1945 jagati vald Skaņkalne ja Jaunciemsi külanõukoguks, aastal 1949 vald aga likvideeriti. Aastal 1954 liideti Jaunciemsi külanõukogu Skaņkalne külanõukoguga. 1990. aastal moodustati külanõukogust Skaņkalne vald. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Mazsalaca piirkonda.

## Loodus

Vald jääb Salatsi jõe kallastele. Piirkond on ajalooline liivlaste asuala, vanal liivlaste linnamäel asub tänapäeval vabaõhulava. Valda jäävad mitmed liivakivipaljandid, allikad ja koopad. Neist üks tuntumaid on Skaņais kalns ehk tõlkes *Kajakalju*, mis tänu oma kujule kas siis võimendab kaja või suunab seda mujale.

Vald asub Tālava madaliku Burtnieki tasandikul, idaosas ka Metsepole tasandikul. Reljeef on mõõdukalt lainjas. Valla kõrgeim koht asub selle lõunaosas ja ulatub 67 m üle merepinna. Maavaradest leidub seal turvast ja savi, vähesel määral ka liiva ja kruusa. Metsade all on 61 % valla maadest.

## Kaitstavad objektid

Riikliku kaitse all on vallas asuv Skaņkalne (Kolberga) linnamägi. Regionaalse kaitse all on Rūnase ristikivi, Jaunvīkšēni muinaskalmed ja Vikšēni linnamägi. Kohaliku kaitse all on Ohvrikoopa hiiepaik.

Looduskaitse all on Lejasjēņi tamm, Lejasmeirēni tamm, Grobi tammed, Skudrase elupuu, Lasiņi kask, Vīkšēni saared, Piemiņa tamm, Gudzoni koobas, Veclaņģi vaher, Skaņaiskalnsi paljandi piirkond, Eglājise tamm, Rantiņi tamm, Lehmakoobas (*Govs ala*) ja allikas, Bezdelīgi paljand ja koopad ning Dzelveskalnsi paljand ja koopad. Lisaks on vallas arvukalt nimetuid põlispuid. Valla põhjaosa jääb Salatsi oru loodusparki.

## Asustus

Aastal 2011 elas vallas 665 lätlast, 36 venelast, 15 valgevenelast, 7 ukrainlast, 4 poolakat ja 2 leedulast.

Valla külad:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

## Viited

## Välislingid
Olaf Paesüld

**Olaf Paesüld** (26. juuni 1923 Tartu – 16. august 1998 Tallinn) oli eesti näitleja.

Aastatel 1948–1949 töötas ta Estonia teatri, 1949–1952 Draamateatri näitlejana. 1952. aastast surmani töötas Nukuteatri näitlejana.

## Tunnustus
*1969 Eesti NSV teeneline kunstnik

## Viited

## Välislingid
*Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Paesüld, Olaf - Eesti NSV Riikliku Nukuteatri näitleja (1963)
*Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Paesüld, Olaf - ENSV Riikliku Nukuteatri näitleja (1969)
*Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti Riikliku Nukuteatri näitlejad Raivo Kuremaa (elevandipoeg) ja Olaf Paesüld (lõvi) näidendi "Milleks sul selline nina?" proovil
Legendaarne Records

**Legendaarne Records** on 2005. aastal Henry Kõrvitsa, Paul Oja ja Revo Jõgisalu asutatud Eesti plaadifirma, mis keskendub peamiselt hiphopparite loomingu levitamisele. Tuntumad esindatud artistid on Genka, Beebilõust, Kuuluud, Põhjamaade Hirm, Winny Puhh, Reket & Suur Papa/Arop.

Legendaarne Records on üks Eesti Hiphop Festivali peakorraldajatest.

2015. aastal nomineeriti Legendaarne Records Eesti Fonogrammitootjate Ühingu poolt aasta muusikatootjaks.

## Viited

## Välislingid
* Ametlik koduleht
* Artistide loetelu
* Legendaarne Records Facebookis
* Legendaarne Records Soundcloudis
* Legendaarne Records Twitteris
* Legendaarne Records YouTube'is
Kõrvitsalised

**Kõrvitsalised** (*Cucurbitaceae*) on taimesugukond kõrvitsalaadsete (*Cucurbitales*) seltsist.

Sugukonda kuulub  95 perekonda kokku umbes 965 liigiga.

## Perekondi
**[[Acanthosicyos]]*
**Benincasa* – vahakõrvits
**Bryonia* – koeranaeris
**Citrullus* – arbuus
**Cucumis* – kurk
**Cucurbita* – kõrvits
**Echinocystis* – ogakurk
**Lagenaria* – pudelkõrvits
**Luffa* – käsnkõrvits
**Momordica* – kibekurk
**Trichosanthes* – madukurk
Vahakõrvits (perekond)

**Vahakõrvits** (*Benincasa*) on kõrvitsaliste sugukonda kuuluv taimeperekond. 

Perekonda kuulub üks liik – vahakõrvits (*Benincasa hispida*).
Eduard Maaser

**Eduard Maaser** (12. detsember 1916 Barnaul – 19. mai 1990 Tartu) oli eesti kunstnik.

Ta õppis aastatel 1929–1930 Hugo Treffneri Gümnaasiumis, lõpetas 1934. aastal Tartus kommertsgümnaasiumi. Astus samal aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, kuid katkestas õpingud ning asutus hoopis Kõrgemasse Kunstikooli Pallas ja lõpetas 1948. aastal Tartu Riikliku Kunstiinstituudi tahvelmaali erialal. 

Oli aastatel 1961–1972 Kujutava Kunsti Kaugõppe Kursuste juhendaja Tartu Riikliku Kunstimuuseumi juures.

Ta lõi eriti natüürmorte ning lille- ja maastikupilte akvarellide ja õlimaalidena, samuti Tartu vaateid.  

Eduard Maaseri karikatuure on ilmunud mitmes ajalehes (nt Tallinna Post, Uus Eesti ja Rahva Hääl) ja ajakirjas. Ta on illustreerinud teose "Eesti NSV floora" (köited 1 2. tr., 2, 3, 4, 7, 10) ning muid teadus- ja aimeraamatuid ("Eesti NSV põdrasamblike määraja" (1958), "Toapalmid" (1956), "Seened" (1966), "Eesti riisikad" (1979) jne)). On teinud eksliibriseid ja lavakujunduse 1959. aasta Vanemuise lavastusele "Teid kutsub Taimõr".

Näitustel hakkas esinema 1944. aastal, 1967. aastal toimus Tartu Kunstimuuseumis tema esimene isikunäitus.

## Viited

## Välislingid
*E. Maaseri pilte e-Kunstisalongis
Hõlmine ogakurk

**Hõlmine ogakurk** (*Echinocystis lobata*) on taimeliik ogakurgi perekonnast.

Ta on üheaastane ronitaim. Pärismaisena elab Põhja-Ameerikas. Võib olla invasiivne.

Eestis on leitud metsistununa.

## Välislingid
* 

*Aivar Aotäht. Aias sirgus ootamatu külaline Sakala 26. august 2008
*
Baieri-Straubing

**Baieri-Straubing** tähistab Baieri Wittelsbachi dünastia hajali territoriaalset pärandit, mida valitsesid aastatel 1353–1432 Baieri-Straubingi sõltumatud hertsogid; nende markide kaart ja Saksa-Rooma riigi kontuur näitavad ilmekalt maade killustatust, kus ei rakendatud esmasünniõigust. Aastal 1349, pärast keiser Ludwig IV surma, jaotasid tema pojad Baieri uuesti: Alam-Baieri said Stephan II (suri aastal 1375), Wilhelm (suri aastal 1389) ja Albrecht (suri aastal 1404). Aastal 1353 jaotati Alam-Baieri edasi Baieri-Landshutiks ja Baieri-Straubingiks: Wilhelm ja Albrecht said osa Alam-Baieri pärandist pealinnaga Straubingis ning õigused Hainaut'le ja Hollandile. Seega olid Baieri-Straubingi hertsogid ka Hainaut', Hollandi ja Zeelandi krahvid.

Aastal 1425 hääbus Straubingi hertsogite meesliin seoses hertsog Johann III surmaga. Tema valdused jaotati aastal 1429 keisri vahendusel Baieri-Müncheni, Baieri-Landshuti ja Baieri-Ingolstadti hertsogite vahel. Tema vennatütar Jacoba sai valitsevaks Hainaut' krahvinnaks, millele pretendeeris ka tema onu Liège'i piiskop Johann III.

## Baieri-Straubingi hertsogid

* Ühisvalitsejad Wilhelm I ja Albrecht I 1347–1388
* Albrecht I 1388–1404
* Albrecht II 1389–1397, koos Albrecht I-ga
* Wilhelm II 1404–1417
* Johann III 1418–1425, vaidlustatud
* Jacoba poolt, 1417–1432

Pärast järglusvõitlust Jacoba ja tema onu Johanni vahel jaotati Baieri-Straubing Baieri-Ingolstadti, Baieri-Landshuti ja Baieri-Müncheni vahel.


Pilt:Schloss Straubing2.JPG|Straubingi loss
Pilt:Nieuwe kerk 20040311.jpg|Nieuwe Kerk (Delft), ehitati Baieri-Straubingi-Hollandi hertsogi Albrecht I valitsemisajal
Džurõn (Šargorodi rajoon)

**Džurõn** (ukraina keeles Джурин) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Šargorodi rajoonis. Elanike arv on 3734. Pindala on 6,2 km².
Juri Orlov (näitleja)

**Juri Orlov** (vene *Юрий Петрович Орлов*, Eestis ka **Jüri Orlov**; 14. oktoober 1945 Uman, Tšerkassõ oblast, Ukraina – 23. mai 2020 Zolotonoša, Tšerkassõ oblast, Ukraina) oli Eesti ja vene näitleja.

Ta lõpetas 1963. aastal Umanis keskkooli ja 1972. aastal GITIS-e.

Aastatel 1968–1971 töötas ta Noginskis Moskva oblasti draamateatris ja aastatel 1973–1980 Eesti NSV Riiklikus Vene Draamateatris näitlejana.

Aastatel 1967–1979 mängis ta tosinas vene ja ukraina mängufilmis.

## Tunnustus
* 1975 Eesti NSV Teatriühingu preemia
* 1978 Eesti NSV teeneline kunstnik

## Isiklikku
Tema isa oli insener, ema arst. Ta oli aastatel 1966–1979 abielus näitleja Svetlana Orlovaga, abielust sündis poeg.

## Viited

## Välislingid
* Valdeko Tobro. Kangelane ja stereotüüp. Sirp ja Vasar, 23. november 1973
Aleksei Zahharov

**Aleksei Zahharov** (vene Алексей Захаров; sündinud 31. detsembril 1937 Homieli oblastis Retšitsas) on vene näitleja.

Ta lõpetas 1954. aastal Tallinnas õhtukeskkooli. Ta õppis aastatel 1956–1959 Ostrovski nimelises Leningradi Riiklikus Teatriinstituudis.

1972. aastast töötas Eesti NSV Riikliku Vene Draamateatri näitlejana.

## Tunnustus
*1974, 1976, 1978 Eesti NSV Teatriühingu preemia
*1977 Eesti NSV teeneline kunstnik

## Viited

## Välislingid
*Valdeko Tobro. Kangelane ja stereotüüp. Sirp ja Vasar, 23. november 1973
Alo Aasma

**Alo Aasma** (sündinud 15. jaanuaril 1986 Paides) on Eesti omavalitsustegelane ja ettevõtja, endine Paide linnapea ja Järva maavanem ning kõrge riigiametnik.

## Haridus ja töö
Aastatel 1993–2005 õppis ta Paide ühisgümnaasiumis, mille lõpetas hõbemedaliga. Aasmal on bakalaureusekraad riigiteaduste (2008) ning magistrikraad majandusteaduse erialal (2011) Tartu Ülikoolist.

Ta töötas Paide linnavalitsuse teabenõunikuna (2007–2011), SA Paide Haldus arendus- ja hankejuhina (2010–2013) ning Paide ühisgümnaasiumis ajaloo- ja ühiskonnaõpetuse õpetajana.

Aastatel 2013–2014 oli Alo Aasma Paide linnapea ning 1. novembrist 2014 kuni 31. detsembrini 2017 Järva maavanem. 

2018–2020 töötas ta metallkonstruktsioone eksportiva OÜ Terasman tehase juhatajana. 
Alates 18. oktoobrist 2020 kuni 30. maini 2025 oli ta Maaeluministeeriumis ning hiljem Regionaal- ja põllumajandusministeeriumi asekantsler.

## Ühiskondlik ja poliitiline tegevus
Aasma kuulub Kaitseliidu Järva malevasse, on seal olnud malevapealiku abi ning osalenud paljudel sõjalis-sportlikel ja rahvusvahelistel sõjaväelangevarjurite võistlustel võites 2024. aastal ka maailma raskemaiks patrullvõistluseks peetava rahvusvahelise Admiral Pitka luurevõistluse.  Alo Aasma on kuulunud ka mitmesse Paide linnavolikogu koosseisu ning osalenud tantsijana laulu- ja tantsupidudel.

## Isiklikku
Alo Aasma on abielus ja tal on neli last.

## Viited
Bauņi

**Bauņi** on küla (*mazciems*) Lätis Valmiera piirkonnas Matīši vallas.

Küla asub valla kirdeosas Asti järve lähistel. Asula on tekkinud Bauņi mõisa keskuse juurde. Seal on Bauņi bussipeatus.

Külla jääb osaliselt looduskaitsealune Bauņi park koos sealse lehisealleega. Looduskaitse all on veel kaks selle allee lehist, veel kolm lehist, kaks elupuud, pärn, tamm ja Bauņi saar ümbermõõduga 5,25 m. 

Aastail 2006–2021 kuulus küla Burtnieki piirkonda.

## Viited
Galgauska

**Galgauska** (varasema lätikeelse nimega *Veiši*) on küla (*ciems*) Lätis Gulbene piirkonnas, Galgauska valla halduskeskus. Küla asub Riiast 176 ja piirkonna keskusest Gulbenest 17 kilomeetri kaugusel, merepinnast 120 meetri kõrgusel.

Külas asuvad lisaks vallavalitsusele veel kogukonna vabaajakeskus Lāčsalas, põhikool, raamatukogu, postkontor ja kultuurimaja. Asulas on Galgauska bussipeatus. Seal asub mälestusmärk II maailmasõjas hukkunud valla elanikele.

Galgauska küla kujunes endise Galgauska mõisale kuulunud Veiši karjamõisa (*Weissenhof*) juurde pärast seda, kui sinna oli rajatud Galgauska vallamaja. Ieriķi–Gulbene–Abrene raudtee rajamisel seal algselt peatust ei olnud, ent aastal 1973 avati küla juures Galgauska raudteepeatus. Nõukogude ajal oli küla kolhoosi Kopdarbība keskasulaks. 

Põhikooli hoone on regionaalse kaitse all, Galgauska lauluseltsi maja on aga muinsusmälestisena kohaliku kaitse all. 

## Elanike arv


* 210 (1970)
* 150 (1979)
* 192 (1989)
* 222 (2000)
* 180 (2007)

* 192 (2011)
* 198 (2017)
* 177 (2021)
* 240 (2025)


## Viited
Irši

**Irši** on küla (*ciems*) Lätis Aizkraukle piirkonnas Irši vallas.

Asulas asub muu hulgas vallavalitsus, Pērse põhikool, raamatukogu, postkontor, katoliku kirik. Külas asub Irši bussipeatus.

Nüüdisaegne asula on endisaegse Irši mõisa (Hirschehof) keskus. Aastatel 2009–2021 jäi asula Koknese piirkonda.

Külas kasvav saar ümbermõõduga 3.59 m on looduskaitse all. 

## Elanike arv


* 157 (1970)
* 232 (1979)
* 387 (1989)
* 426 (2000)

* 332 (2011)
* 361 (2014)
* 285 (2021)
* 306 (2025)


## Viited
Le ravissement de Psyché

„**Psyche röövimine**“ (prantsuse keeles „Le ravissement de Psyché“) on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau õlimaal lõuendil.

1895. aastal valminud teosel on kujutatud Psychet ja Amorit. Erakogus oleva teose täpne asukoht on teadmata.

## Viited

## Välislingid
* Bouguereau teosed www.ibiblio.org (''inglise keeles)
Rihukanalased

**Rihukanalased** (*Medapodiidae*) on sugukond kanaliste seltsis. 

Rihukanalased on jässakad, keskmise suurusega kana sarnased linnud, kelle pea on väike kuid jalad suured. Nende nimetus (*Megapodiidae*) tähendab sõna otseses mõttes "suurjalga" (kreeka keeles: "*Mega*" = suur; "*poda*" = jalg). Kõik rihukanalased on maapinnal tegutsevad ja asustavad metsasid, välja arvatud kõnnu-rihukana. Enamik liikidest on pruuni või musta värvi hundsulestikuga. Kõik liigid on pärast koorumist, lindude seas erilisena, väga hästi arenenud ega vaja vanemate hoolitsust. Koorudes on nende silmad avatud, koordinatsioon ja lihased hästi arenenud, tiivasuled olemas ning keha katavad üleni pruunid udusuled. Tibud on kohe võimelised jooksma ja lendama.

## Kirjeldus
Rihukanalased on keskmise kehasuurusega maismaalinnud, kellel on suured jalad ja teravad küünised. Kehapikkus on vahemikus 28–70 cm. Suurimad liigid kuuluvad perekondadesse *Alectura* ja *Talegalla*. Väiksemad rihukanad on mikroneesia rihukana (*Megapodius laperouse*) ja punaselg-rihukana (*Eulipoa wallacei*). Kõigil rihukanalastel on väike pea, lühike nokk ja ümarad suured tiivad. Lennuvõime erineb liigiti – mõned on väga head lendajad, teised väldivad lendamist. Nende tagumine varvas on esimestega samal tasemel, see tunnus on ühine sugukonnaga hokolased (*Cracidae*). Kõigil teistel kanalistel asub tagumine varvas esimestest kõrgemal.

## Levik
Rihukanalased elavad Australaasias: Vaikse Ookeani lääneosas, Austraalias, Uus-Guineas ja Indoneesias Wallace Line'i saartest ida pool. Samuti Bengali lahe saarestikel nagu Andaman ja Nicobar. Koos inimeste saabumisega piirkonda on rihukanalased hävinud Fidži, Tonga ja Uus-Kaledoonia saartelt.

## Käitumine ja ökoloogia
Rihukanalased on tugevad eraklikud linnud, kes ei hau oma mune ise vaid matavad kõdukihi alla. Munad on erilised oma väga suure rebuosa poolest, mis moodustab 50–70% muna massist. Rihukanad on tuntud oma suurte kõdumaterjalist koosnevate pesakuhilate poolest. Pesade eest hoolitseb üksnes isaslind, lisades vajadusel lehti, oksi, rohtu või eemaldades seda kuhilast, kui temperatuur liiga kõrgele tõuseb. Mõned liigid munevad oma munad vulkaanilise tuha alla, kus munad hauduvad termilise soojuse käes, teised munevad päikesepaistele avatud liivaküngastele, kus mune hoiab sobiva temperatuuri juures päikesekiirgus. Üksikud liigid kasutavad vastavalt vajadusele eri strateegiaid. Vanemhoole puudumine tõstatab küsimuse, kuidas linnud tunnevad suguküpsuse saabudes ära oma liigikaaslased, teiste kanaliste puhul kinnistab imprintingut vanema olemasolu. Viimased uuringud viitavad asjaolule, et oma liigi visuaalsele äratundmisele aitavad kaasa instinktid, iga liik tunneb ära just oma liigile omased liigutused.

Rihukanalaste tibudel puudub munahammas, millega munakoor purustada, selle asemel kasutavad nad munakoorest välja rabelemiseks oma tugevaid jalgu. Jalgade abil ronivad tibud, jalad ees, välja ka pesakuhilast. Koorunud tibud on kohe võimelised lendama ja jooksma. Vanemad nende eest ei hoolitse.

## Viited
Amata

**Amata** on jõgi Lätis, Gauja jõe vasakpoolne lisajõgi. Jõgi voolab läbi Cēsise piirkonna. Jõe lähe on Vidzeme kõrgustikul. Jõe pikkus on 66 km.
Auļi

**Auļi** on Läti rahvamuusika ansambel. Ansambel asutati 2003. aastal.

## Liikmeid
*Kaspars Bārbals
*Leanne Barbo
*Gatis Valters
*Māris Jēkabsons
*Edgars Kārklis
*Normunds Vaivads
*Gatis Indrēvics
*Mikus Čavarts
*Edgars Krūmiņš
*Kaspars Indrēvics

## Albumid
*"Sendzirdēju" (2005)
*"Auļos..." (2007)
*"Etnotranss" (2010)
*"Dižducis" (2013)
*"Gadalokos" (2016)
*"Senču balsis" (2019)

## Välislingid
*Ansambli koduleht
Vanem õde

„**Vanem õde**“ (prantsuse keeles „La soeur aînée“) on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau õlimaal lõuendil.

1869. aastal valminud teosel on kujutatud kivil istuvat tütarlast ("vanem õde"), kes hoiab süles uinunud venda ("noorem vend"). Kunstniku modellideks olid tütar Henriette ja poeg Paul.

1992. aastal annetas anonüümseks jääda soovinud daam maali oma isa mälestuseks Houstoni Kaunite kunstide muuseumile, kus see on pandud välja külastajatele vaatamiseks.

## Viited

## Välislingid
* ''The Elder Sister'', 1869, William Bouguereau, Google Art Project, www.googleartproject.com
Kusa

**Kusa** (saksa keeles Kussen) on küla (*ciems*) Lätis Madona piirkonnas, Arona valla halduskeskus.

Nüüdisaegne asula on endisaegse Kusa mõisa (Kussen) keskus. Külas on raamatukogu. Sinna jääb Kusa bussipeatus.

Kusa asulakoht ja muinasalmed on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Looduskaitse all on külas kasvav saar ümbermõõduga 3,74 meetrit. 

## Elanike arv


* 138 (1970)
* 218 (1970)
* 573 (1979)
* 670 (1989)
* 717 (2000)
* 700 (2002)

* 686 (2007)
* 559 (2011)
* 547 (2018)
* 519 (2021)
* 493 (2025)


## Viited
Sini-paabulind

**Sini-paabulind** ehk **india paabulind** ehk **sinipaabu** ehk **vau** (*Pavo cristatus*) on suur linnuliik kanaliste seltsis faasanlaste sugukonnas.

Sini-paabulinnu looduslik levila on India ja Sri Lanka.

## Viited

## Välislingid
Venuse sünd (Bouguereau)

Vaata ka: Venuse sünd

„**Venuse sünd**“ (prantsuse keeles "La Naissance de Vénus") on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau üks tuntumaid maale.

1879. aasta Pariisi kunstinäituseks valminud teosel on kujutatud delfiini poolt veetaval kammkarbil seisvat Venust. Riik omandas maali Pariisis Luxembourgi palees asuvale muuseumile. XXI sajandi alguse seisuga on maal Pariisi Orsay muuseumi püsikollektsioonis.

## Viited

## Välislingid

* Teose andmed Orsay muuseumi kodulehel
* YouTube video highlighting the painting
Paabulind

**Paabulind** on kaheliigiline lindude perekond faasanlaste (''Phasianidae'') sugukonnas kanaliste (*Galliformes*) seltsis. Lisaks tuntakse paabulinnuna ka kongo paabulindu, kes kuulub perekonda *[[Afropavo]].*
Auli

**Auli** võib tähendada mitut asja.
***[[Auli (eesnimi)|Auli]]** on naise- ja mehenimi.

## Vaata ka
*Auļi, läti rahvamuusika ansambel
*Auļi küla, küla Lätis
***[[Auli tänav]]** on tänav Tallinnas.
Vello Kuusik

**Vello Kuusik** (6. mai 1938 Viljandi/Halliste – 18. september 1992 Tallinn) oli eesti programmeerija ja küberneetik, programmeerimiskeele Velgol looja ja arendaja.

## Elulugu
Vello Kuusik sündis 1938. aastal Hallistes kooliõpetajate August ja Leida Kuusiku perekonnas. 1952. aastal lõpetas Halliste 7-klassilise Kooli ja 1956. aastal Abja Keskkooli (kuldmedaliga). 1956–1961 õppis ta Moskva Riiklikus Ülikoolis matemaatikat, lõpetas 1961.

1961. aastast töötas ta Küberneetika Instituudis, kus 1960. aastatel aspirantuuris olles kirjutas programmeerimiskeele Velgol. 1972. aastal kaitses kandidaadikraadi. 1975. aastal sai koos Enn Sarve ja Leo Heinlaga Nõukogude Eesti preemia majandusandmete ankeettöötluse süsteemi (MATS) ja programmeerimiskeele Velgol arendamise eest. 1977–1979 töötas Helsingis Nõukogude-Soome ühistarkvarafirmas Elorg-Data. 1979–1989 töötas taas Küberneetika Instituudis, kus juhtis programmeerimistehnoloogia laborit. 1989. aastal asutas tarkvarafirma Vikersoft.

Vello Kuusik hukkus 1992. aasta 18. septembri hilisõhtul Tallinnas.