A (häälik)

**A** [a:] on maailma keeltes tavaliselt kõige loomulikuma keeleasendiga moodustatud vokaal.

## Eesti keel
A on eesti keeles ümardamata madal tagavokaal. Keel on jõudeasendist õige vähe tagapool. Keeleselja tagaosa (postdorsum) on üsna pisut tõusnud pehme suulae poole. Huuled on mõnevõrra ettepoole liikunud ja ümardunud.

A on eesti keeles kõige sagedasem täishäälik. 

### Eesti a-hääliku omapära
Eesti a-häälikut iseloomustab üpris tagapoolne asend ja kerge labialiseeritus. Võrreldes prantsuse ja saksa keelega on *a* nii labialiseeritud, et prantslasele või sakslasele võib eesti a-häälik tunduda o-häälikuna, eestlasele aga prantsuse ja saksa a-häälik ä-häälikuna. Vene a-häälik sarnaneb eesti omaga.

### Eesti a-hääliku varjundid
*[[J]]*-i või peenendatud konsonandi järel on *a*-l *ä*-varjund, mis on tugevam läänepoolsetes murretes. Paljudes murretes ongi *a* nendes positsioonides asendunud *ä*-ga: *jaksama*>*jäksama*, *jagama*>*jägama*, *jagu*>*jägu*, isegi *jalg*>*jälg*.

### Variandid
*A* võib olla lühike või pikk. Pikka *a*-d märgitakse tavaliselt *aa*. 

### Diftongid
*A* esineb ka diftongides *ae*, *ai*, *ao*, *au*, *ea*, *oa* ja *öa*.

## Häälikumuutused
Tavalisemad häälikumuutused, mis *a*-häälikuga eri keeltes aset leiavad, on labialiseerumine (labialiseeritud vokaaliks muutumine) ja eespoolsemaks muutumine (tagavokaalist keskvokaaliks või keskvokaalist tagavokaaliks muutumine).

### Labialiseerumine
Labialiseerumise põhjustab sageli naabrus labiaalidega (näiteks inglise keele sõnades *was* ja *wall*). 

Inglise keeles on *a* labialiseerumise põhjustanud ka järgnev *l* (näiteks sõnades *fall*, *small*, *bald*). 

Ungari keeles on lühike *a* kõigis positsioonides labialiseerunud (välja arvatud mõned murded; seekelitel jääb *a* labialiseerumata pikale *a*-le (á) eelnevates silpides. Murretes esineb ka pika *a* labialiseerumist. 

Rootsi, taani ja norra keeles tähistab labialiseeritud *a*-d å (varem aa).

### Eespoolsemaks muutumine
Eespoolsemaks muutumine on aset leidnud näiteks vanakreeka keele joonia ja atika dialektis. Hiljem muutus see häälik kreeka keeles üha kinnisemaks, kuni sellest sai *i*. Ka inglise kirjakeeles sai pikast *a*-st *e*, mis omakorda muutus diftongiks *ei*, välja arvatud enne *r*-häälikut (näiteks *r*).

## Prantsuse keel
Prantsuse keeles eristatakse kinnist ja lahtist *a*-d. 

*A*-häälikut antakse edasi järgmiste grafeemidega:

*a: kinnine või lahtine *a*
*aa: kinnine või lahtine *a*
*oê: [wa], kinnine või lahtine *a*
*ea: kinnine või lahtine *a*
*em: [am], kinnine *a*, näiteks sõnas *femme* 'naine'
*en: [an], kinnine *a*, näiteks sõnas *solennel* 'pidulik' 
*oi: [wa], kinnine *a*
*oî: [wa], kinnine *a*
*oy: [waj], kinnine *a*

## Saksa keel
A on ümardamata madal eesvokaal. Selle moodustamiseks avatakse huuled laialt ning keel pannakse lamedasse asendisse.

Saksa keeles on kaks a-foneemi: lühike a nagu sõnas *satt* ning pikk vokaal, mis moodustatakse tagapool (nagu sõnas *Rat*). Võõrsõnades ja naisenimede lõpus esineb lühike a, mis on tämbrilt nagu pikk a (poolpikk a).
 
Hääliku pikkust tähistatakse kirjas mitut moodi. Pikk a on näiteks sõnades *Rat*, *Aar*, *Haar*, *Aachen*, *Bahre*, *Bratsche*, lühike a näiteks sõnades *hat*, *Matte*, *Matsch*. 

Erinevalt saksa ühiskeelest on pikal ja lühikesel a-häälikul piirkondliku värvinguga kõnekeeles enamasti erinevusi, mis võivad olla piirkonniti lausa vastupidised. Lõuna-Saksamaal ning algselt ka Reinimaal on pikk a lahtine ja lühike kõrge nagu ungari ja hollandi keeles. Põhja-Saksamaal aga on pikk a kinnine nagu briti inglise standardkeeles, lühike lahtine. Tänapäeva Reinimaal on nii lühike kui ka pikk a madalad nagu Westfalenis, tüüringi-ülemsaksi murdes on mõlemad kinnised, kuid kvaliteedierinevusega. 

Teatud juhtudel moodustub a-st umlaut ä: (*hat* → *hätte*, *Haus* → *Häuser*). Viimasel juhul on tegemist diftongidega *au* ja *äu*.

## Vanakreeka keel
Vanakreeka keele lühike *a* oli ümardamata madal keskvokaal. See häälik on kreeka keeles jäänud praktiliselt muutumata. Pikk *a* on aga atika ja joonia dialektis muutunud lahtiseks *e*-ks, mida joonia tähestikus tähistati samamoodi nagu algset *e*-d. Näiteks meedlaste algne nimetus *Madoi* (mis säilis Küprose kreeka keeles) sai kuju *Medoi* lahtise *e*-ga *a* asemel.

## Kirjandus
*Paul Ariste. *Eesti keele foneetika*, Tallinn 1953, lk 57–58 (allikas).

## Välislingid
*Vikisõnaraamatu artikkel