Andrei Tverdohlebov

**Andrei Nikolajevitš Tverdohlebov** (vene keeles *Андрей Николаевич Твердохлебов;* 30. september 1940 Moskva – 3. detsember 2011, Pennsylvania, USA) oli füüsik, Nõukogude inimõiguste aktivist, dissident ja poliitvang.

## Elulugu
Sündis kõrge Nõukogude parteitöötaja peres. Tema isa oli 1950ndatel Nõukogude Liidu kultuuriministri asetäitja ja hiljem Nõukogude kultuuriatašee Lääne-Saksamaal. Lõpetas Moskva Füüsika ja Tehnoloogia Instituudi (MIPT) raadiofüüsika osakonna ja läbis seal ka aspirantuuri. Ta avaldas mitu teadusartiklit tuumafüüsika kohta. Aastatel 1968–1972 oli ta teadur teadusajakirjas "Füüsika", mida andis välja Üleliiduline Teadusliku ja Tehnilise Informatsiooni Uurimisinstituut (VINITI); ta vallandati 1972. aasta veebruaris inimõigustealase tegevuse tõttu. Aastatel 1972–1975 töötas ehitusettevõtte Glavmosstroi uurimislaboris vaneminsenerina.

Osales petitsioonikampaaniates mitmete nõukogude dissidentide kaitseks, keda poliitilistel põhjustel taga kiusati. Juunis 1971 esitas Nõukogude Punasele Ristile ettepaneku luua heategevuslik komisjon (poliitilise Punase Risti eeskujul, mis tegutses 1920. ja 1930. aastatel E. P. Peškova juhtimisel), et abistada poliitvangide perekondi. Koos akadeemik Andrei Sahharoviga oli üks NSV Liidu Inimõiguste Komitee asutajatest (1970–1972). Üks "Grupp 73" asutajatest - inimõiguste organisatsioon, mis aitas poliitvange ja poliitilistel põhjustel tagakiusatuid (alates 1973. aastast. Nõukogude "Amnesty Internationali" loomise initsiaatoreid ja Nõukogude osakonna sekretär (1973–1975, 1978–1979). 1974. aasta suvel koostas kogumiku "Vangide hooldusest", mis sisaldas vanglas viibivate poliitvangide kirju, artikleid KGB eeluurimisvangla (Lefortovo), range režiimiga karistuskolooniate ja Vladimiri vangla kohta.

1974. aastal avaldas kirjastus "Khronika Press" New Yorgis kogumiku "Andrei Tverdohlebov – inimõiguste kaitseks". See sisaldas mitmeid tema kirjutisi Nõukogude Liidus ideoloogilistel põhjustel tagakiusamisest, materjale, mis olid seotud tema tööga Moskva inimõiguste komitees, dokumente "Grupp 73" tegevuse kohta ja tema koostatud praktilisi soovitusi "Südamevangide eestkoste kohta".

1974. aasta aprillis, seoses Gabriel Superfini poliitilise kohtuprotsessiga, allkirjastas ta tema kaitseks "44. avalduse".

Alates 1973. aastast toimusid tema korteris pidevad võimudepoolsed läbiotsimised ning 1974. aasta lõpuks olid läbiotsimised ja ülekuulamised muutunud regulaarseks, toimudes mitu korda kuus. 1975. aasta veebruaris avaldas ta samizdati artikli "Kaks läbiotsimist ja neli ülekuulamist".

18. aprillil 1975 ta arreteeriti ja mõisteti viieks aastaks asumisele. Viibis asumisel Jakuutias Njurbatšani külas. 1976. aastal külastasid teda asumisel olles akadeemik-dissident Andrei Sahharov ja tema abikaasa Jelena Bonner. 

Pärast asumiselt vabanemist asus elama Petuški linna Vladimiri oblastis ja emigreerus hiljem, 1980. aastal, Ameerika Ühendriikidesse.

USAs viibides jätkas ta oma teadustööd, algul Lehighi ülikoolis Pennsylvanias ja seejärel Drexeli ülikoolis Philadelphias. 1989. aastal kaitses ta doktorikraadi teemal "Uus lähenemisviis masslaine levimisele anisotroopses keskkonnas".

Ta suri Ameerika Ühendriikides 3. detsembril 2011.

## Viited