open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Numeroloogia

**Numeroloogia** (ladina sõnast *numerus* 'arv, number' ja kreeka sõnast *[[logos]]*) on esoteeriline distsipliin, mille raames püütakse nähtuste kohta informatsiooni saada nende nimede (või nimetuste) või ka arvuliste parameetrite kirjapildi analüüsi teel. Lääne kultuuris kasutatakse seda sõna ka hiina kultuurile omase vormarvuõpetuse nimetamiseks.

Kõige rohkem tegeldakse numeroloogias isikunimede ja teoloogiliste terminite ning nimedega. Tihti kasutatakse numeroloogiat ennustamiseks.

Numeroloogiaga on seotud näiteks kabala. See juudi müstika haru analüüsib põhiliselt Toora teksti ja Jumala nimesid. Assürioloog Simo Parpola teooria kohaselt rajaneb judaistlik numeroloogia omakorda Uus-Assüüria analoogilisel teoloogilisel distsipliinil.

Tugevad numeroloogilised motiivid on olnud märgatavad ka pütagoorluses ja orfismis; need on mõjutanud hilisemat platonistlikku traditsiooni.

Sageli tuginevad numeroloogilised arvutused vastavusele konkreetse alfabeedi tähtede ja arvude vahel, tuntud on sellised süsteemid näiteks heebrea ja araabia keeles.

Numeroloogia on kaasa aidanud matemaatika  arengule selle varajasel etapil.
Jordan Grand Prix

**Jordan Grand Prix** oli Vormel 1 võistkond, mis tegutses aastatel 1991–2005.

Jordan Grand Prix' asutas endine võidusõitja Eddie Jordan 1991. aastal.

Esimesel aastal sõitsid Jordani eest Andrea de Cesaris ja Bertrand Gachot. Pärast 10. etappi saadeti Gachot vanglasse taksojuhi ründamise eest närvigaasiga. Tema koha täitis siis veel tundmatu Michael Schumacher, kes sõitis Jordanis vaid ühe sõidu (jätkas Benettonis). Hooaja lõpuni sõitsid teise autoga Alessandro Zanardi ja Roberto Moreno. Hooaeg oli ometi hiilgav: 5. koht konstruktorite arvestuses ja de Cesarise 9. koht individuaalselt.

Jordani meeskonnas alustasid oma Vormel 1 karjääri teiste hulgas ka Rubens Barrichello, Eddie Irvine, Ralf Schumacher ja Takuma Satō.

Aastal 2005 ostis majanduslikesse raskustesse sattunud Jordani Midland Group.

Jordan sai kokku 4 etapivõitu, 2 parimat stardikohta ja 2 kiireimat ringi.

Jordan erines teistest meeskondadest selle poolest, et kui mõni korraline sõitja välja langes, siis prooviti ühe sõidu kaupa mitut sõitjat, kuni leiti sobiv. Selletõttu esindas Jordanit sageli 4–6 pilooti ühel hooajal. Teised meeskonnad valivad uut võistlejat treeningute põhjal ja kiiremini.
Jugoslaavia lipp

**Jugoslaavia lipp** oli Jugoslaavia riigilipp aastatel 1946–1992.

Lipp on ülalt alla sinisest valgest ja punasest võrdsest triibust koosnev trikoloor. Lipu keskel on punane kuldse äärega viisnurkne täht. Lipu küljepikkuste suhe on 1:2. Kasutati ka varianti suhtega 2:3.

Lipp sarnanes eelneva Jugoslaavia Kuningriigi lipuga, millele võimule tulnud kommunistid lisasid punase tähe.

Kuna Jugoslaavia Föderatiivne Sotsialistlik Vabariik koosnes kuuest liiduvabariigist, kasutas iga liiduvabariik ka oma lippu. Kõiki neid ühendas kommunistlik sümbol punane täht.


Flag of Bosnia and Herzegovina (1946–1992).svg|Bosnia ja Hertsegoviina Sotsialistliku Vabariigi lipp
Flag of Croatia (1947–1990).svg|Horvaatia Sotsialistliku Vabariigi lipp
Flag of North Macedonia (1946–1992).svg|Makedoonia Sotsialistliku Vabariigi lipp
Fail:Flag of Montenegro (1946–1993).svg|Montenegro Sotsialistliku Vabariigi lipp
Fail:Flag of Serbia (1947–1992).svg|Serbia Sotsialistliku Vabariigi lipp
Fail:Flag of Slovenia (1945–1991).svg|Sloveenia Sotsialistliku Vabariigi lipp
Jugoslaavia

**Jugoslaavia** nime on ametlikult või mitteametlikult kandnud ajavahemikus 1918–2003 Balkani poolsaarel eksisteerinud liitriik. 

Aastatel 1918–1929 oli selle liitriigi ametlikuks nimeks Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriik. Aastast 1929 sisaldus riigi kõigis nimedes ametlikult sõna Jugoslaavia.

Enne lagunemise algust koosnes Jugoslaavia kuuest liiduvabariigist: Bosnia ja Hertsegoviina, Horvaatia, Makedoonia, Montenegro, Serbia (mille koosseisus olid autonoomsete üksustena Kosovo ja Vojvodina) ja Sloveenia.

Tänapäeval kutsutakse endist Jugoslaaviat, mis ei ole Euroopa Liiduga ühinenud, Lääne-Balkaniks.

## Ajalugu
### Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriik (1918–1929)

### Jugoslaavia Kuningriik (1929–1941)

### Jugoslaavia Föderatiivne Rahvavabariik (1946–1963)

### Jugoslaavia Föderatiivne Sotsialistlik Vabariik (1963–1991)

### Jugoslaavia Liitvabariik (1992–2003)

## Vaata ka
* Jugoslaavia riigipeade loend
* Jugoslaavia Eurovisiooni lauluvõistlusel
* Serbia ja Montenegro
* Endise Jugoslaavia Rahvusvaheline Kriminaaltribunal
* Jugoslaavia jalgpallikoondis

## Viited
Inglismaa lipp

**Inglismaa lipp** on Suurbritannia ajaloolise piirkonna - Inglismaa lipp.

Lipukangal on Püha Jüri rist, punane rist valgel põhjal, mis pärineb tõenäoliselt juba Richard Lõvisüdame aegadest, nimelt ristisõdade ajal kandsid inglise sõdurid risti oma vormil. Ametlikult sai lipp Inglismaa tunnuseks 1277. aastal.

1603. aastal ühinesid Inglismaa ja Šotimaa personaaluniooniks ning 1606 aastal sai see liit endale lipu Inglismaa ja Šotimaa lipu ühendamisel (Union Jack). 

## Vaata ka
* Inglismaa vapp

## Välislingid
* Inglismaa lipp andmebaasis FOTW
Tähesuurus

**Tähesuurus** ehk **näiv tähesuurus** ehk **magnituud** ehk **suurusjärk** on taevakeha näivat heledust väljendav arv. 

Tähesuuruste süsteem leiutati Vana-Kreekas (arvatavasti Hipparchose poolt) ja võeti hellenistlikus astronoomias üldiselt kasutusele. Esialgu jagati tähed kuude tähesuurusse: mõned heledamad tähed tähistaevas on esimese tähesuuruse, kõige nõrgemad tähed, mida paljud inimesed palja silmaga näevad, on kuuenda tähesuurusega tähed, ülejäänud tähed jagati vahepeale.

Hiljem tekkis astronoomidel vajadus seda süsteemi täiendada. Teleskoopidega on näha rohkesti veel nõrgemaid tähti, seetõttu tuli kasutusele võtta seitsmes, kaheksas jne tähesuurus. Samuti võib märgata, et kaks kõige heledamat tähte – Siirius ja Kanoopus – on ülejäänud esimese suurusjärgu tähtedest oluliselt heledamad ning planeedid Veenus, Marss ja Jupiter on esimese suurusjärgu tähtedest heledamad.

Aastal 1857 avaldatud artiklis defineeris Norman Pogson tähesuuruste logaritmilise skaala nii, et täht, mille tähesuurus on 5, annab Maale 100 korda vähem valgust kui täht, mille tähesuurus on 0. See skaala võimaldab kasutada ka murrulisi ja negatiivseid tähesuurusi.

Definitsiooni põhjal avaldub tähesuurus m kujul: m=m_{0}-2,512\log E, kus m_{0} on skaala fikseerimiseks kasutatav konstant ja E on fotomeetriliselt mõõdetav valgustatus. Tähesuuruste vahe avaldub siis järgmiselt: 
\frac{E_{1}}{E_{2}} = 10^{-0,4(m_{1}-m_{2})} \Longrightarrow m_{1}-m_{2} = 2,512 \log \frac{E_{2}}{E_{1}}.

Konstant m_{0} leitakse nullinda tähesuurusega tähe abil: m_{0}=2,512\log E_{m=0}. Ajalooliselt kasutati sellise tähena Veegat.

Maa taeva heledaima tähe Siiriuse tähesuurus on –1,45, Veenuse oma kuni –4,4, täiskuul –12,6 ja Päikesel –26,8.

## Vaata ka
*Absoluutne tähesuurus
*Tähtede loend tähesuuruse järgi

## Välislingid
*The astronomical magnitude scale, *[[International Comet Quarterly]]*.
Vanaaeg

**Vanaaeg** on ajajärk, mis algas kirja tekkimisega ning lõppes Lääne-Rooma keisririigi lagunemisega. Sellele järgnes keskaeg. Tegemist on aega märkiva suhtelise mõistega, millele vastava aja algus on piirkonniti ja kultuuriti erinev. Vanaajale eelnes esiaeg, millega peetakse silmas aega enne riikide teket ja kirja kasutuselevõttu.

Ajaloolise mõistena võeti sõna kasutusele renessansiajal ja vanaajaks (antiikajaks) nimetati Vana-Kreeka ja Vana-Rooma antiikkultuuri ajastut; vanaajale järgnenud keskaega alustati umbes 5. sajandist pKr. Hiljem, kui tekkisid raskused mõiste rakendamisel väljaspool Vahemere maid, hakati sõna "antiikaeg" kõrval kasutama üldisema tähendusega mõistet "vanaaeg". Konkreetse ajaloo jagamise vana-, kesk- ja uusajaks kinnistas saksa ajaloolane Christophorus Cellarius 1702. aastal.

Ajaloo liigendamist vanaks, keskmiseks ja uueks perioodiks kasutatakse ka vanaaja tsivilisatsioonide (Egiptus, Assüüria, Babüloonia, hetiidid) ajaloos.  

## Vanaaeg Eestis
Eestis vanaaega ei olnud, sest enne 13. sajandit puudus Eestis riiklik korraldus. Ajalooline aeg algas seetõttu keskajaga.

## Vaata ka
*Antiikaeg
*Vanaaja muusika

## Vaata ka
Kolmas Poola jagamine

**Kolmas Poola jagamine** oli Rzeczpospolita territooriumi lõplik jagamine Venemaa keisririigi, Preisi kuningriigi ja Saksa-Rooma riigi vahel 1795. aastal.

Kolmanda Poola jagamise ettekäändeks oli Kościuszko ülestõus (1794). Venemaa, Preisimaa ja Saksa-Rooma riigi Habsburgide monarh otsustasid oktoobris 1795 Rzeczpospolitast pärast esimest ja teist Poola jagamist järele jäänud osa omavahel täielikult ära jagada. 

Venemaa Keisririik sai kõik maad Nemunase ja Bugi jõest (langeb üldjoontes kokku hilisema Curzoni liiniga) ida pool (120 000 km&sup2;), Preisi sai Varssavi linna, Nemunasest lääne ja Pilicast põhja poole jäävad maad (Masoovia vojevoodkonna põhjaosa koos Varssavi linnaga ja Białystoki vojevoodkonna; kokku eri andmetel 55 000 km&sup2; või 48 000 km&sup2;) ning Austria sai Põhja-Galiitsia (Krakówi ja Sandomierzi linna ning Lublini ja Radomi vojevoodkonna; kokku 47 000 km&sup2;). 

Poola kuningas Stanisław August Poniatowski lahkus siis Varssavist ning siirdus Vene tragunite saatel Hrodnasse Vene asevalitseja hoolduse ja järelevalve alla. Pärast seda ta loobus 25. novembril troonist. Kuningas suri 12. veebruaril 1798 Peterburis.

Rzeczpospolita riiklik iseseisvus kaotati juriidiliselt 1797. aasta Peterburi konventsiooniga (tegelikult 1795), millega kaotati muuhulgas nimetus "Poola Kuningriik" ja Rzeczpospolita kodakondsus. Rzeczpospolita kaotas iseseisvuse rohkem kui sajaks aastaks (kui mitte arvestada lühikest aega eksisteerinud Varssavi Hertsogiriiki ja Krakówi Vabariiki).

Pärast Poola iseseisvuse kaotamist emigreerus palju poolakaid, eriti sõjaväelasi, Saksimaale, Habsburgide valduses olevasse Itaaliasse ja Prantsusmaale. Paljud neist sidusid oma saatuse lootuses Poola riigi taastamisele kindral Napoleon Bonaparte'iga. Tema loal loodi Revolutsioonisõjad Lombardias jaanuaris 1797 kaks Poola leegionit kindralite Henryk Dąbrowski ja Karol Kniaziewiczi juhtimisel, kusjuures nende koosseisu läksid Poola sõjavangid Austria armeest. Juba mais 1797 võtsid Poola leegionid osa lahingutest Austria vägedega Rooma pärast. Juulis komponeeris Józef Wybicki laulu "Mazurek Dąbrowskiego", millest hiljem sai Poola riigihümn. 

Preisi kuningriik kaotas 1807 ja Austria 1809 Teise ja Kolmanda Poola jagamisega annekteeritud maad Napoleoni moodustatud Varssavi Hertsogiriigile, mis 1815 läks Viini kongressi otsusega Kongressi-Poolana Venemaale (neljas Poola jagamine).

## Vaata ka
*esimene Poola jagamine
*teine Poola jagamine
*neljas Poola jagamine
*viies Poola jagamine
Berüllium

**Berüllium** on keemiline element järjenumbriga 4, metall.

Sümbol: **Be** (ladina keeles *beryllium*)

Aatommass: 9,012

Stabiilseid isotoope: 1, massiarvuga 9

Radioaktiivsetest isotoopidest stabiilseima massiarv on 10 ja poolestusaeg 1,5 miljonit aastat.

## Füüsikalised omadused
Berüllium on kerge ja tugev, kuid habras metall.

Tihedus: 1,85 g/cm³
Sulamistemperatuur 1278 °C.

Berülliumi sulamitel on teatud unikaalseid omadusi, mille tõttu näiteks kõige paremad (mehaaniliste kellade jne) vedrud on valmistatud berülliumisulamist.

## Keemilised omadused
Berüllium on keemiliselt aktiivne.

Stabiilsetes ühendites on ta oksüdatsiooniaste 2.
Berülliumoksiid on amfoteerne, seetõttu lahustub ta leelistes. Ka on berülliumhüdroksiid nõrk alus ega lahustu vees, seetõttu pole berüllium leelismuldmetall.

## Saamine ja leidumine
Berülliumi leiti esimest korda berüllinimelisest mineraalist, mille järgi see on ka nimetuse saanud.

Universumis on berüllium vähelevinud, sest tema tuumad on energeetiliselt võrdlemisi ebasoodsad.

## Ohutus
Berülliumi lahustuvad ühendid on inimestele mürgised. Samuti on mürgine berülliumisulamite mehaanilisel töötlemisel tekkiv tolm.
Argoon

**Argoon** on keemiline element järjenumbriga 18, kuulub väärisgaaside rühma. Argooni nimetus tuleneb kreekakeelsest sõnast *ἀργόν* (*ārgón*, 'laisk'), viidates keemilisele inertsusele. Argooni avastasid 1894. aastal Lord Rayleigh ja William Ramsay. 

Argoonil on kolm stabiilset isotoopi massiarvudega 36, 38 ja 40, viimast leidub Maal enim. Jälgkogustes leidub ka radioaktiivseid isotoope massiarvudega 37, 39 ja 41. 

Omadustelt on tegu väärisgaasiga. Argooni keemilisi ühendeid on õnnestunud saada alles hiljuti, neidki vaid ülimadalal temperatuuril maatriksisolatsiooni abil. 

Argoon moodustab umbes 0,9% Maa atmosfäärist. Ta on väärisgaasidest Maal kõige levinum, mistõttu teda kasutatakse odava inertse keskkonnana ehk inertatmosfääri loomiseks.

Argoon-40 tekib kaalium-40 radioaktiivsel lagunemisel, seetõttu saab seda kasutada mineraalide ja kivimite radiomeetrilisel dateerimisel.

Argoon on mittemürgine, kuid suurtes kogustes suletud ruumides võib põhjustada lämbumist, kuna ta on hapnikust raskem ning tõrjub selle välja.

Argoon on WADA poolt lisatud sportlastele keelatud ainete nimekirja.

## Välislingid
Boor

**Boor** on keemiline element järjenumbriga 5.

Tal on kaks stabiilset isotoopi massiarvudega 10 ja 11.
Stabiilseima radioaktiivse isotoobi massiarv on 8 ja poolestusaeg 0,84 s.

Boor on poolmetall.

Normaaltingimustel on ta tahke aine, mis esineb mitme kristallmodifikatsioonina, mille sulamistemperatuur on 2076 kraadi Celsiust (2349 kelvinit).

Kuna Boor kuulub perioodilisustabelis IIIA-rühma, siis on tema oksüdatsiooniaste ühendites  valdavalt +3. Kolmevalentsel booril on vaba orbitaal; seetõttu on ta hea aktseptor ning annab doonor-aktseptorsidemeid, isegi üksiksidemetega, moodustades kolme otsaga sideme: üks elektronpaar seob samaaegselt kolme aatomit tema ümber.

Boorhape on nõrk hape. Vesinikuga moodustab boor mitmesuguseid boorhüdriide, mis on tugevad redutseerijad.

## Raviomadused
Boor ennetab liigesepõletiku tekitatud allergiat ning põletikku ja luuhõrenemist ning leevendab menopausil kuumahooge ja öist higistamist. Boor mõjutab verehüübefaktoreid ja parandab peaaju funktsioone. Boori vähesus organismis häirib kaltsiumi ja magneesiumi ainevahetust, kilpnääret, tasakaalu suguhormoonides ja närvisüsteemis. Boor aitab kaltsiumil imenduda kõhredesse ja luudesse.

Boori liigne tarbimine tekitab iiveldust, oksendamist, nõrkust, dermatiiti ja skeleti väärarenguid.

Boori leidub õunas, apelsinis, punases viinamarjas, pirnis, ploomis, kiivis, avokaados, sojaoas, pähklis, kikerhernes, sarapuupähklis, sõstras, punases aedoas, läätses, maapähklivõis, oliiviõlis, tomatis, sibulas, kartulis, veinis ja õlles.

## Viited
Broom

**Broom** on keemiline element järjenumbriga 35.

Broomi esineb kahe stabiilse isotoobina, millest ühe massiarv on 79 ja teise oma 81 ning mida leidub looduses vastavalt 50,69% ja 49,31%. 

Keemilistelt omadustelt on broom halogeen. Metallidega reageerides tekitab ta bromiide.

## Molekulaarne broom

Ta moodustab kaheaatomilisi lihtaine molekule ja on tavatingimustel pruun vedelik tihedusega 3,1 g/cm³, mis keeb temperatuuril 58 °C ja külmub temperatuuril –7 °C. Broom on ainuke mittemetall, mis on toatingimustes vedel. 

Broom on tugev oksüdeerija, mis reageerib paljude liht- ja liitainetega. Seetõttu on broom nii vedeliku kui ka auruna inimorganismile (nii kopsudele kui ka limaskestadele ja nahale) söövitav ja ärritav. 

Broom on tugeva lõhnaga.

## Avastuslugu

Broomi avastasid teineteisest sõltumatult Prantsusmaa keemik Antoine Jérôme Balard ja Saksamaa keemik Carl Jacob Löwig.

Balard eraldas broomi 1826. Lähteainena kasutas ta Montpellier' lähedalt soolakutelt korjatud adrut. Tema eesmärk oli adrust eraldada joodi, aga adru sisaldas pisut ka broomi. Ta põletas adru tuhaks, lisas vett ning destilleeris broomi küllastunud joodilahusest. Nii sai ta aine, mis oli omadustelt joodi ja kloori vahepealne. Balard oletas algul, et on saanud joodmonokloriidi, ja püüdis seda tõestada, aga see ei õnnestunud tal. Sellest järeldas ta, et on saanud uue elemendi. Esialgu nimetas ta selle **muriidiks**. Nimetus tuli ladinakeelsest sõnast *muria*, mis tähendas soolvett.

Löwig eraldas broomi 1825 mineraalveest, mis pärines ühest tema kodulinna Bad Kreuznachi allikast. Selle mineraalvee soolad olid klooriga küllastunud. Broomi eraldamiseks kasutas ta dietüüleetrit. Pärast eetri aurustamist jäi järele pruunikas vedelik. Seda vedelikku oma võimete näitena kasutades kandideeris ta töökohale Heidelbergis Leopold Gmelini laboris. Avastuse avaldamine aga viibis, mistõttu jõudis Balard selle temast varem avaldada.

Prantsuse keemikud Louis Nicolas Vauquelin, Louis Jacques Thénard ja Joseph-Louis Gay-Lussac kordasid Balardi katseid ja jäid nendega rahule. Neid tulemusi esitleti Prantsuse Teaduste Akadeemia loengul ja avaldati aastaraamatus "Annales de Chimie et Physique". Aastaraamatus teatas Balard, et otsustas M. Anglada soovitusel muuta elemendi nimetuse broomiks. Teistel andmetel soovitas elemendi nimetust muuta Gay-Lussac, et rõhutada selle auru iseloomulikku lõhna.

Broomi ei toodetud suures koguses enne 1860. aastat.

Broomi esimene äriline kasutus, kui välja jätta mõned meditsiinilised rakendused, oli dagerrotüüpias. 1840. aastal avastati, et broomil on teatud eeliseid varem kasutatud joodiauruga võrreldes, kui on tarvis moodustada valgustundlikku hõbehalogeniidikihti.

Kaaliumbromiidi ja naatriumbromiidi kasutati 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi alguses antikonvulsantide ja rahustitena, kuni nende asemel võeti kasutusele 2,2,2-trikloroetaan-1,1-diool ja barbituraadid.

## Vaata ka
*Broomimine
*Debroomimine
Aktiinium

**Aktiinium** on keemiline element number 89. Kõik ta isotoobid on radioaktiivsed. Neist pikima elueaga isotoop 227 esineb looduses, tekkides uraani radioaktiivsel lagunemisel.

Kuna ka aktiiniumi 227 poolestusaeg on vaid 21,7 aastat, segab tema radioaktiivsus ja haruldus keemiliste ja füüsikaliste omaduste uurimist. Üldiselt sarnaneb aktiinium omadustelt väga lantaaniga.
Jood

**Jood** on keemiline element järjenumbriga 53.

Tal on üks stabiilne isotoop massiarvuga 127. Joodi aatommass on 126,90447 aatommassiühikut.

Jood on halogeen. Ta moodustab kaheaatomilisi lihtaine molekule.

Normaaltingimustes esineb jood tumepruunide kristallidena, mis sulavad temperatuuril 113&nbsp;°C ja keevad temperatuuril 184&nbsp;°C, moodustades lillaka auru. Tema sulamissoojus on 15,52 kJ/mol ja aurustumissoojus on 41,57 kJ/mol. Tema soojusmahtuvus temperatuuril +25&nbsp;°C on 54,44 J/(mol*K).

Jood on keemiliselt aktiivne, kuigi teistest halogeenidest vähem aktiivne.

Joodi avastas Prantsusmaa insener Bernard Courtois 1811. Tol ajal käisid Napoleoni sõjad ja nõudlus püssirohu tähtsa koostisosa salpeetri järele oli suur. Salpeetrit toodeti kaaliumnitraadist ja selleks oli vaja naatriumkarbonaati. Viimast eraldati mererannikule uhutud adrust, mis sisaldas joodi. Naatriumkarbonaadi eraldamiseks adru põletati ja selle tuhka uhuti veega. Jäätmed hävitati väävelhappega. Ühel päeval lisas Courtois väävelhapet liiga palju ja nägi tõusmas lilla auru pilve. Seejärel täheldas ta, et aur kristalliseerus külmadele pindadele, moodustades tumedad kristallid. Courtois kahtlustas kohe, et on avastanud uue elemendi, aga tal ei olnud uuringute jätkamiseks raha. Kuid ta andis kristalle oma aja tuntud füüsikutele ja keemikutele: Joseph Louis Gay-Lussacile, André-Marie Ampère'ile, Charles Bernard Desormes'ile ja Nicolas Clément'ile. 29. novembril 1813 tegid Desormes ja tema väimees Clément Courtois' avastuse avalikuks. Gay-Lussac soovitas sellele nime (värvi järgi) ja Ampère teatas avastusest Inglise keemikule Humphry Davyle, kes täheldas uue elemendi suurt sarnasust klooriga keemiliste omaduste poolest. 10. detsembril teatas Davy Londoni Kuninglikule Seltsile, et on avastanud uue elemendi, kuid pärast Gay-Lussaci protesti võttis omaks, et esimesena tegi seda Courtois.

Joodil on teada 37 isotoopi. Nendest üks, jood-127 on stabiilne. Looduslikult on avastatud veel isotoopi jood-129, mille poolestusaeg on 15,7 miljonit aastat. Tehislikult saadud isotoopidest on kõige pikema poolestusajaga jood-125 (59 päeva), jood-131 (8 päeva) ja jood-123 (13 tundi).

## Vaata ka
*Jodiidid

## Välislingid
Ameriitsium

**Ameriitsium** on keemiline element järjenumbriga 95.

Kõik ta isotoobid on radioaktiivsed ega esine looduses. Pikima elueaga on isotoop massiarvuga 243, mille poolestusaeg on 7370 aastat.

Keemilistelt ja füüsikalistelt omadustelt kuulub ta aktinoidide hulka.

Ameriitsiumi sünteesiti esimest korda 1944. aastal.

## Viited
Heelium

**Heelium** (keemiline sümbol **He**) on keemiline element järjenumbriga 2.

Stabiilseid isotoope on kaks, massiarvud 3 ja 4. Radioaktiivsetest isotoopidest stabiilseima massiarv on 6 ja poolestusaeg 0,8 sekundit.

Heelium-4 on oma tuuma stabiilsuse tõttu valdav heeliumi isotoop looduses. Universumis, peajada tähtedes ja hiidplaneetides on see prootiumi (vesinik-1) järel levikult teine kõigi keemiliste elementide isotoopidest.

Keemiliselt on He väärisgaas. Mingeid ühendeid pole seni avastatud.

Et heeliumiaatomite vahelised tõmbejõud on ülinõrgad, on heeliumi keemistemperatuur kõigi elementide seas madalaim.

Isotoopidevahelised erinevused füüsikalistes omadustes tugevamad kui ühelgi teisel elemendil.

Heelium-4 keeb normaalrõhul temperatuuril 4,2 kelvinit, heelium-3 aga temperatuuril 3,2 kelvinit, olles kõigist ainetest madalaima keemistemperatuuriga. Normaalrõhul ei tahku ei heelium-3 ega heelium-4. Nad on ainsad ained, mis absoluutsel nulltemperatuuril ei ole normaalrõhul tahked. Tahke heelium tekib suurema rõhu all.

Nii heelium-3 kui ka heelium-4 muutuvad keemistemperatuurist madalamal temperatuuril ülivoolavaks. Absoluutse nulltemperatuuri lähedastel temperatuuridel nad ei segune: heelium-3 lahustub heeliumis-4 piiratud ulatuses, heelium-4 heeliumis-3 aga üldse mitte.

### Heeliumi avastamine
Heelium avastati spektroskoobi abil kõigepealt Päikesel. Avastajaks oli prantsuse astronoom Pierre Jules Janssen. Avastus toimus 18. augustil 1868. Sama aasta 20. oktoobril avastas heeliumi Janssenist sõltumata ka inglise astronoom Norman Lockyer. Alles 28 aastat hiljem õnnestus see element ka Maal avastada.

## Viited

## Vaata ka
*Alfaosake

## Välislingid
OpenSUSE

**openSUSE** (varem **SUSE Linux** ja **SuSE**) on Linuxi tuumal põhinev operatsioonisüsteem. Seda arendab kogukond openSUSE Project ja sponsoreerib Novell.

## Nimetus
SUSE tuleneb saksakeelsest fraasist *Software- und System-Entwicklung* (tarkvara- ja süsteemiarendus). Levivad kuulujutud, et SUSE on nime saanud Konrad Zuse järgi.

## Ajalugu
SUSE Linux distributsiooni levitatakse 1994. aastast. Algselt oli see lihtsalt saksakeelne tõlge Slackware'ist.

Jaanuaris 2004 ostis SUSE Linuxi firma Novell, veidi hiljem avati kogu lähtekood. Esimene openSUSE nime kandnud versioon oli 10.2, mis anti välja detsembris 2006.

Novembrist 2013 on viimane versioon 13.1.

## Paigaldamine
Järgnev kehtib süsteemi viimase versiooni kohta.

### Miinimumnõuded
*Protsessor: Intel Pentium III 500 MHz
*Muutmälu: vähemalt 1 GB, soovitatavalt 2 GB
*Kõvaketas: 3 GB (minimaalne konfiguratsioon); 5 GB (standardkonfiguratsioon)

Nõuded ei ole tegelikult jäigad; kogenud kasutajal on võimalik paigaldada ka väiksemate näitajatega riistvarale.

### Allalaadimine
Paigaldamise DVD on vabalt allalaaditav. Seda saab teha protokollide BitTorrent, HTTP või FTP kaudu; kogenud kasutajad ka muul viisil. Süsteemi on võimalik alla laadida näiteks Elioni serverist.

### NTFS failisüsteemi tugi
openSUSE toetab muuhulgas NTFS failisüsteemi, see võimaldab süsteemi paigaldada ka arvutites, kuhu on eelnevalt installitud Windows NT, 2000 või XP, kusjuures failisüsteemi partitsiooni suurust võib vajadusel muuta. Viimased versioonid lubavad ka NTFS süsteemi faile kirjutada.

### Kasutajaliidesed
Paigaldamise ajal on võimalik valida vaikimisi graafiliseks kasutajaliideseks KDE 4.11 või Gnome 3.10. Miinimumsüsteemi puhul piirdutakse tekstirežiimiga.

## Komponendid
### YaST
Üks iseloomulikumaid operatsioonisüsteemi osi on administreerimis- ja installikeskkond YaST (akronüüm sõnadest *Yet another Setup Tool*, inglise keeles 'järjekordne häälestustööriist').

## Vaata ka
* UNIXi-laadne operatsioonisüsteem

## Viited

## Välislingid
*Ametlik koduleht (openSUSE Project)
*Mitteametlik SuSE korduma kippuvate küsimuste veebileht
Kaalium

**Kaalium (K)** on keemiline element järjenumbriga 19, mis kuulub leelismetallide rühma.

Kaaliumil on kaks stabiilset isotoopi, mille massiarvud on 39 ja 41. Radioaktiivne isotoop massiarvuga 40 ja poolestusajaga 1,28 miljardit aastat esineb looduses ja on üks peamisi radioaktiivse kiirguse allikaid.

Kaaliumi avastas 6. oktoobril 1807 inglise teadlane Humphry Davy, kui ta sai tahke KOH (kaaliumhüdroksiidi) sulandi elektrolüüsil hõbevalge metalli.

Keemilistelt omadustelt on kaalium leelismetall ja on keemiliselt aktiivne. Kaaliumi oksüdatsiooniaste on kõigis ühendites +1. Hapnikuga reageerides moodustab kaalium kergesti kaaliumhüperoksiidi, mitte kaaliumoksiidi. Kaaliumoksiid on tugevalt aluseline oksiid.

Kaalium on tähtis bioelement ja seda esineb kaaliumioonina kõikides elusrakkudes. Kaaliumiühendid mõjutavad südamelihase tegevust.

Tihedus normaaltingimustel on 0,86 g/cm3. Kaaliumi sulamistemperatuur on 63°C ja keemistemperatuur 759°C. Kaalium on pehme, selle puhas pind on hõbedane ja peegeldab hästi valgust.

Elemendi ühendieid kasutatakse väetistes, klaasis, läätsedes, tuletikkudes, mustas püssirohus, hapnikumaskides, keedusoola asendajatena, kaaliumpermanganaadi valmistamiseks.

## Välislingid
Valgusaasta

**Valgusaasta** on vahemaa, mille valgus läbib vaakumis ühe Juliuse aasta jooksul. 

1 valgusaasta = 9,4605 × 1012 km = 9 460 500 000 000 km = 0,307 parsekit = 63 240 astronoomilist ühikut. 

Valgusaasta ligikaudseks väärtuseks võetakse sageli 0,3 parsekit, mis ligikaudu võrdub 9,2 × 1012 kilomeetriga (9,2 triljoni kilomeetriga).

## Näiteid

## Vaata ka
*Valguse kiirus

## Viited
Liitium

**Liitium** on keemiline element järjenumbriga 3, leelismetall.

Maailma suurimad liitiumivarud asuvad Boliivias Salar de Uyuni soolakus (vt Liitiumi kolmnurk).

## Liitiumi omadused

Liitium on kõige väiksema tihedusega metall. Normaaltingimusel on liitium üldse kõige väiksema tihedusega tahke lihtaine: tema tihedus on 0,535 g/cm³.

See on hõbevalge suhteliselt pehme metall, mis sulab temperatuuril 180 °C.

Võrreldes teiste leelismetallidega on liitium keemiliselt vähem aktiivne, kõvem, kõrgema sulamistemperatuuri ja väiksema tihedusega.

Keemiliselt on ta väga aktiivne. Kõigis ühendites on liitiumi oksüdatsiooniaste 1. Liitium reageerib aeglaselt õhuga ja tõrjub veest vesinikku välja, moodustades hüdroksiidi. Erinevalt teistest leelismetallidest moodustab liitium hapniku või õhuga reageerides tavalise oksiidi. Liitiumi soolad on termiliselt vähem püsivad kui muudel leelismetallidel.

## Avastamine

Esimese liitiumit sisaldava mineraali, petaliidi avastas brasiillane José Bonifácio de Andrada e Silva 1700. aastal. Liitiumi olemasolu tegi esimesena kindlaks aga rootslane Johan Arfwedson alles 1817. aastal. Aasta hiljem avastati liitiumisoolade omadus muuta põletamisel leek punaseks. Samal aastal eraldasid liitiumi lihtainena teadlased Humphry Davy ja William Thomas Brande, kasutades selleks elektrolüüsi.

## Tootmine
Liitium on suhteliselt haruldane metall, mida ei leidu vabal kujul looduses. Tänapäeval toodetakse liitiumi põhiliselt mineraalidest (nt spodumeenist) ja maa-alusest soolasest veest. Suurimad tootjad olid 2019. aastal Austraalia (42 000 tonni), Tšiili (18 000 t), Hiina (7500 t), Argentina (6400 t), Zimbabwe (1600 t) ja Portugal (1200 t).

## Kasutamine
Liitiumi kasutatakse soojusülekandeaparaatides, patareides (peamiselt mobiiltelefonide ja fotoaparaatide omades), lennukiehituses kasutatavates sulamites. Liitiumisooli, näiteks liitiumkarbonaati kasutatakse meeleolu tasakaalustajana (tümostabilisaatorina) meeleoluhäirete, näiteks bipolaarse meeleoluhäire maaniahoogude ravis.

## Liitiumi isotoobid
Liitiumil on kaks stabiilset isotoopi massiarvudega 6 ja 7. Pikima elueaga radioaktiivse isotoobi (massiarvuga 8) poolestusaeg on 0,84 sekundit.

## Ühendeid
*liitiumhüdroksiid
*liitiumkloriid
*liitiumkarbonaat
*liitiumhüdriid
*butüülliitiumid
*''n''-butüülliitium
*liitiumorgaanilised ühendid

## Viited

## Välislingid

* Rainer Küngas "Meie ilma liitiumita tulevik" Horisont, 6. september 2010
* Serbia maapõues võib peituda tohutu varandus Postimees, 30. august 2019
Keemiliste elementide loend

**Keemiliste elementide loend** esitab sorteeritava tabelina keemiliste elementide järjekorranumbrid, nimetused ja lühendid.

Suurema järjekorranumbriga elemente kui 118 pole leitud.

## Vaata ka
*Keemiliste elementide perioodilisussüsteem
Neoon

**Neoon** (keemiline sümbol **Ne**) on keemiline element järjenumbriga 10.
Tal on kolm stabiilset isotoopi massiarvudega 20, 21 ja 22.

## Keemilised omadused
Omadustelt on neoon väärisgaas. Ta on praktiliselt inertne. Laboratooriumis on saadud üks ühend fluoriga. Pole teada, kas seda looduses esineb.

## Füüsikalised omadused

Ta kondenseerub temperatuuril 27,1 kelvinit ja tahkub temperatuuril 24,6 kelvinit.

Neoon on värvitu. Elektronlampides ja neoonlampides hõõgub ta punakas-oranžilt.

Neoon on väärisgaasidest heeliumi järel kõige kergem (väiksema tihedusega).

Külmutusvõime ruumalaühiku kohta on neoonil vedela heeliumi omast üle 40 korra suurem ja vedela vesiniku omast kolm korda suurem.

Tavaliste pingete ja voolutugevuste korral annab neoon haruldaste gaaside seas kõige intensiivsema elektrilahenduse.

## Levik
Õhus sisaldub teda normaalolukorras 0,0012 protsenti.

## Rakendused
Neoonlampide punakas-oranži valgust kasutatakse laialdaselt neoonreklaamis. Sõna "neoon" kasutatakse selles seoses ka teiste gaaside puhul, mis annavad teisi värve.

Vedelat neooni kasutatakse ka odava krüogeense külmutusagensina. Enamikus rakendustes on ta odavam külmutusagens kui heelium.

Neooni kasutatakse veel:

* kõrgepingeindikaatorites
* liigpingepiirikutes
* lainemõõturites
* televiisorites

Heeliumi ja neooni kasutatakse heelium-neoonlaseris.

## Ajalugu
Neooni avastasid William Ramsay ja Morris Travers 1898. Element sai nimetuse kreeka sõnast *neos* 'uus'.

## Välislingid
Absoluutne nulltemperatuur

**Absoluutne nulltemperatuur** ehk **absoluutne nullpunkt** ehk **absoluutne null** on füüsikas madalaim mõeldav temperatuur. See tähendab seda, et kõik soojusvõnkumiste vabadusastmed on põhiolekus, selle sõna termodünaamikas kasutatavas tähenduses.

Termodünaamika kolmanda seaduse kohaselt on absoluutne nullpunkt põhimõtteliselt saavutamatu, kuigi sellele võib jõuda kui tahes lähedale, kasutades ainult termodünaamilisi meetmeid. Seega on hetkel absoluutne null teoreetiline temperatuur.

Absoluutsest nullist hakatakse arvestama nn absoluutset temperatuuri, mida mõõdetakse Kelvini skaalal kelvinites (K).

Absoluutne null on 0 K ehk –273,15&nbsp;°C Celsiuse skaalal.

Absoluutse temperatuuri mõiste võttis kasutusele 1848. aastal William Thomson (lord Kelvin).

## Välislingid
Estrid

**Estrid** on orgaanilised ühendid, mis tekivad happe vesinikuaatomite asendumisel süsivesiniku radikaalidega. Karboksüülhapetest tekivad estrid karboksüülrühmade vesinikuaatomite asendumisel süsivesiniku radikaalidega.

## Üldvalem

Estrite üldvalem on R–COO–R', kus R ja R' on süsivesiniku radikaalid, kusjuures R ja R' võivad olla ühesugused radikaalid.

## Nomenklatuur

Estrite nimetused moodustatakse nagu karboksüülhappe sooladelgi (esimene osa nimest tuleb alkoholist ning teine vastavast karboksüülhappest):

*CH3CH2CH2COO**CH<sub>2</sub>CH<sub>3</sub>**: '''etüül'''butanaat
*CH3CH2CH2COO**CH<sub>2</sub>CH<sub>2</sub>CH<sub>3</sub>**: '''propüül'''butanaat
*CH3CH2COO**CH<sub>3</sub>**: **metüül**propanaat
*CH3COO**CH<sub>2</sub>CH<sub>2</sub>CH<sub>3</sub>**: '''propüül'''etanaat ehk propüülatsetaat

Estrid on ainult sellised ühendid, kus mõlemal pool on süsivesiniku radikaal. Järgnev ühend on küll sarnase ehitusega nagu ester, kuid ei ole ester, vaid tavaline karboksüülhappe sool.

*CH3CH2COO**K**: '''kaalium'''propanaat

## Füüsikalised omadused

Madalad estrid on vedelikud. Kõrgemad estrid on tahked ained. Nad lahustuvad orgaanilistes lahustes, vees aga vähe või peaaegu üldse mitte. Keemistemperatuur on madalam kui vastavatel alkoholidel ja karboksüülhapetel. Estrid on enamasti lenduvad. Pika süsiniku ahelaga hapete ja alkoholide estrid ei lendu ja on seetõttu lõhnatud.

### Lõhn

Mõnel vedelal estril on meeldiv lõhn.

## Kasutusalad

Estreid kasutatakse lille- ja puulõhnade tõttu puuviljaessentsidena, näiteks karastusjookides, kondiitritoodetes, seebi- ja parfümeeriatööstuses. 

Estrid on lahustiteks värvidele ja lakkidele.

Neid kasutatakse ka ravimite valmistamisel. 

Suurtes kogustes vajatakse estreid plastide ja kiudainete tootmiseks.

## Keemilised omadused

Estrite tähtsaim keemiline omadus on hüdrolüüs ehk klassikalises mõistes reaktsioon veega katalüsaatori juuresolekul ehk antud juhul neutraalne ja happeline hüdrolüüs. Happeline hüdrolüüs on pöörduv, neutraalne aga mitte.

## Leidumine

Estreid leidub eeterlike õlidena taimedes (näiteks apelsinikoores). Veel on nendeks rasvad ja vahad.

## Saamine

Vanim estrite saamise viis oli nende tootmine taimedest eeterlike jm. õlidena ja loomadest rasvana. Kui peenestatud taimemassi juhitakse veeauru, siis võtab see kaasa lenduvad eeterlikud õlid. Muid rasvu ja õlisid saab kudedest eraldada veega keetmise või lihtsalt pressimise teel.

Estrid tekivad karboksüülhapete ja alkoholide reageerimise tulemusena. Seda nimetatakse esterdamiseks ehk estrifikatsiooniks .

CH<sub>3</sub>COOH + CH<sub>3</sub>CH<sub>2</sub>OH = CH3COOCH2CH3 + H<sub>2</sub>O

Tekib etüületanaat ehk etüülatsetaat.

## Mineraalhapete estrid

Lämmastikhappe estrid põlevad kergesti. Paljud neist võivad lõhkeda, sealhulgas tugevalt nitreeritud nitrotselluloos ja nitroglütseriin.

## Ohutus

*See alajaotus tuleb alles kirjutada.*
Belutšistani provints

**Belutšistani provints** on Pakistani 1. järgu haldusüksus.

## Vaata ka
*Belutšistan
*Lääne-Belutšistan
*Sīstān va Balūchestān

## Välislingid
* Provintsivalituse kohdulehekülg
Kontoritarkvara

**Kontoritarkvara** on tarkvara, mis võimaldab arvutis teha töid, mida tüüpilisel kujul kontorites, büroodes vm. tehakse:
* tekstitöötlus
* tabelarvutus.

Kontoritarkvara paketid võivad sisaldada ka muid programme, näiteks:
* esitlustarkvara
* andmebaasi tarkvara
* e-posti tarkvara.
* lihtsamaid foto- ja videotöötlusprogramme

## Paketid

;Vaba ja avatud lähtekoodiga tarkvara
* Calligra Suite
* GnomeOffice
* *[[KOffice]]*
* LibreOffice
* NeoOffice
* *[[OpenOffice.org]]*
* *[[Siag Office]]*

;Omanduslik tarkvara
* Corel WordPerfect Office
* EIOffice
* Google Docs
* Microsoft Office
* Microsoft Office Mobile
* Microsoft Works
* Mobile Office (Symbian)
* *[[Oracle Open Office]]*
* *[[Sun StarOffice]]*
* *[[IBM Lotus Symphony]]*
* SSuite Office

## Vaata ka
* Tekstitöötlus
* Tekstiredaktor
* Tabelarvutus
* Esitlustarkvara
* OpenDocument
* Avatud dokumendivormingud
* Lotus Notes = Lotus Domino = IBM Domino = IBM Notes
* IBM Lotus Symphony & IBM Lotus Symphony Spreadsheets

## Välislingid
* Eestikeelne OpenOffice.org
* OpenOffice.org
* IBM Lotus Symphony
* SUN StarOffice
* KOffice
* Google Docs
* WordPerfect Office
* SSuite Office
* NeoOffice
* Mobile Office
* EIOffice
Pandžabi provints

**Pandžabi provints** on Pakistani 1. järgu haldusüksus.

Provintsi tähtsamad linnad on Lahore, Faisalabad, Rāwalpindi, Multan, Sialkot, Bahawalpur, Gujrānwāla, Gujrat ja Kasur.

## Vaata ka
*Pandžab
*Pandžab (India)
Sindhi provints

**Sindh provints** on Pakistani provints ja sindhide ajalooline kodumaa.

Sindhi provintsi elanikud kõnelevad valdavalt sindhi keelt.

Nimi Sindh tuleneb piirkonda läbiva Induse jõe nimest. Assüürlastele oli see jõgi Sinda, kreeklastele Sinthus, roomlastele Sindus jne.

## Vaata ka
*Sindhi üleujutus 2011

## Välislingid
*Sindhi valitsuse koduleht
Poolakad

**Poolakad** (endanimetus *Polacy*) on lääneslaavi rahvas Euroopas. Nad räägivad poola keelt. 

Suurem osa poolakatest on katoliiklased. Maailmas elab umbes 50 miljonit poolakat. Poola 38,5 miljonist elanikust moodustavad nad 98,7%. Suuremad poolakate kogukonnad elavad veel Ameerika Ühendriikides, Brasiilias, Kanadas, Suurbritannias, Valgevenes, Saksamaal, Leedus ja Iirimaal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 1664 poolakat, neist Tallinnas 768.

## Rahvaarv

## Viited
Kašuubid

**Kašuubid** (endanimetus *kaszëbi*) on lääneslaavi rahvas (poolakate subetnos) Põhja-Poolas Pomorze vojevoodkonnas. Kašuubid räägivad kašuubi keelt.

Lääneslaavlastest kašuubide ehk kassuubide esivanemad olid pomoraanid, kes elasid I aastatuhande lõpus ja II aastatuhande alguses Pomorzes – piirkonnas Läänemere lõunarannikul Recknitzi jõe ja Visla alamjooksu vahel. Pomoraanid, kes on nime saanud merelähedase asuala järgi, jagunesid hiljem mitmeks hõimuks, kellest tuntumad peale kassuubide on veel 20. sajandi keskel hääbunud slovintsid. Kassuubide (pomoraanide) läänepoolsed naabrid olid balti hõimudesse kuulunud preislased, lõunast ja idast ümbritsesid neid teised Balti keelegruppi kuulunud hõimud. Lääne poole jäi lääneslaavlaste hõimuliit polaabid, kellest hiljem, kõrvuti mitme teise rahvaga, arenesid välja ka sorbid.

Nimetus *kašuubid* on teada 13. sajandist. 14. sajandist kuni 19. sajandi lõpuni oli rahvas tugeva saksa mõju all. 18. sajandist püüti neid süstemaatiliselt saksastada.

19. sajandi lõpus kogus hoogu noorkašuubide liikumine: edenesid kašuubide rahvakultuur ja -kunst, keel, folkloor ja kirjandus. Ilmusid ajalehed ja ajakirjad Gryf, Gryf Kaszubski ja Przyjaciel Ludu Kaszubskiego. 1906. aastal rajati Kašuubi etnograafiapark. Aastast 1957 ilmub ajakiri Kaszëbë, mille nimi tähendab kašuubi keeles Kašuubimaad.

Kašuubide asuala (vähemalt kolmandik elanikest) on näidatud kaardil. Lisaks on sellel alal Gdańsk, Sopot ja Gdynia, kus elab samuti palju kašuube. 20. sajandil on kašuubid ümber asunud ka Ameerika Ühendriikidesse ning Saksamaale.

## Kašuubia

, *[[Pomorze vojevoodkond]]*
Kašuubide esivanemad pomoraanid asusid Pomorzesse 6.–9. sajandil, tõrjudes välja ja assimileerides seal varem elanud balti hõime. 11. sajandi alguseni olid pomoraanid valdavalt iseseisev rahvas, kuigi kašuubide elualad olid alates 10. sajandist Poola kuningriigi ja polaabi slaavlaste tüliobjekt. 11. sajandi alguses liideti piirkond Poola kuningriigiga ning see jagunes hiljem kaheks osaks: Lääne-Pomorzeks, mis aja jooksul liideti Preisimaa valitsejate võimu alla, ja Ida-Pomorzeks, mis ühendati Poola riigiga; alade piir kulges enam-vähem piki Łeba jõge.

Kašuubia tuntuim linn on Gdańsk, suuremad linnad on Gdynia, Sopot, Bytów, Kartuzy ja Rumia.

## Tuntud kašuube
* Günter Grass, ema poolt kašuubi ja isa poolt saksa päritolu kirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat (1999)
* Marian Jeliński, kašuubi kirjanik ja loomaarst
* Donald Tusk, Poola ja Euroopa Liidu poliitik

## Pildid

Pilt:Dzewus_w_kaszebsczich_ruchnach.jpg|Rahvarõivais kašuubi neiu
Pilt:Kaszebsko familejo leba 200.jpg|Rahvarõivais perekond
Pilt:Kashubian embroidery of Zukowo school.jpg|Rahvustikandiga kott
Pilt:Szymbark chata traperów 31.12.09 p.jpg|Traditsiooniline puidust kašuubi maja Poolas Pomorze vojevoodkonnas Szymbarki külas.


## Välislingid

* http://www.naszekaszuby.pl (poola, kašuubi ja inglise keeles)
* http://www.kaszubia.com (kašuubi, poola ja saksa keeles)
* http://www.republika.pl/modraglina/kaszlink.html (saksa, poola ja inglise keeles)
* Andrus Mölder. "Kaszëbë" Horisont, 2/2002
Lämbumine

**Lämbumine** ehk **lämbus** ehk **asfüksia** on organismi kahjustus ebapiisava hingamise või hapnikuvarustuse tõttu. See võib põhjustada surma.

Inimorganismi rakud tarvitavad hapnikku ja toodavad süsihappegaasi. Vereringe kannab süsihappegaasi pidevalt kopsudesse ja toob sealt hapnikku. Süsihappegaas lahustub suurelt osalt vereplasmas, hapnik seondub hemoglobiiniga.

See normaalne ainevahetus võib saada kahjustatud mitmel eri moel:

1. Kui hemoglobiin on keemiliselt muundatud millekski, mis hapnikku ei seo. Näiteks reageerib hemoglobiin süsinikmonoksiidiga, moodustades hapnikku mittesiduva saaduse. Samamoodi mõjuvad ka nitraadid ja mõned muud ühendid. Sel juhul väheneb kudede varustamine hapnikuga, nende talitlus häirub ja see võib põhjustada surma.

2. Kui õhu juurdepääs kopsudesse on mehaaniliselt takistatud. Sel juhul väheneb kopsudes oleva õhu hapnikusisaldus ning samaaegselt koguneb kopsudesse tavalisest suuremal määral süsihappegaasi. Ka see põhjustab kudedes hapnikupuudust.

Süsihappegaas on ka iseenesest mürgine. Nimelt on ta vesilahus happeline. Liigne süsihappegaasisisaldus veres alandab vere pH-d ja mõjub seetõttu kudesid kahjustavalt isegi siis, kui hapnikuvarustus on samal ajal piisav.

Inimese hingamisrefleksi kutsub esile süsihappegaasi liig veres, mitte hapniku vähesus.

3. Kui sissehingatavas õhus on normaalsest vähem hapnikku. Hapniku osarõhk võib olla tavalisest väiksem põhjusel, et õhuga on segatud mingit muud gaasi, või sel põhjusel, et õhurõhk on normaalsest madalam. Et hapnikuvaese gaasisegu hingamisel väljutatakse süsihappegaas organismist ikkagi normaalsel moel, ei kutsu see esile hingamisrefleksi, kuid hapnikupuudus kahjustab kudesid ikkagi.

4. Kui kopsukoe talitlus on häiritud. Näiteks häirib kopsude tööd kopsu limaskestade turse ja sellega kaasnev vedeliku kogunemine kopsu. Paljud keemiliselt aktiivsed gaasid kahjustavad limaskesta rakke, põhjustades kopsude ärritust ja turset. See takistab gaaside vahetust vere ja õhu vahel, põhjustades niihästi hapnikupuudust kui ka süsihappegaasi kogunemist verre. Kopsuturse võib tekkida ka allergilise reaktsiooni või bakteriaalse või viirusliku põletiku tõttu.
Naatrium

**Naatrium** on keemiline element järjenumbriga 11, leelismetall.

Naatrium on maakoores leiduvatest metallidest levikult neljas ja kõige levinum leelismetall.

## Naatriumi omadused

Välimuselt on naatrium hõbevalge metall. Naatrium on pehme, seda saab noaga lõigata. Naatriumi tihedus on 0,97 g/cm3 ja sulamistemperatuur on 98 Celsiust. Ta on keemiliselt väga aktiivne, mistõttu hoitakse teda hapnikukindla kihi all, eemal veest. Naatrium reageerib paljude lihtainete, vee ja hapetega. Hapetest ja veest tõrjub ta välja vesinikku ning tekib vastavalt sool ja hüdroksiid. Suurem osa naatriumisooli lahustub vees hästi.

Omadustelt on naatrium leelismetall. Sellisena on ta oksüdatsiooniaste ühendites 1. Naatriumi reageerimisel hapnikuga tekib kergesti naatriumperoksiid, mitte naatriumoksiid.

## Naatriumi avastamine
Naatriumiühendid on tuntud antiikajast, kuid esimesena eraldas naatriumi lihtainena Humphry Davy 1807. aastal. Davy avastas elemendi elektrolüüsimeetodiga. Et Davy kasutatud lähteainet nimetati tol ajal kaustiliseks soodaks, siis nimetas ta soodast eraldatud metalli *sodium*'iks.

## Naatriumi kasutamine

Metallilist naatriumi saadakse tänapäeval naatriumkloriidi elektrolüüsil.

Eraldi metallina kasutatakse naatriumi teiste metallide saamisel nende sooladest ja metallide puhastamiseks. Palju laiem on naatriumiühendite kasutus. Kõige tuntum naatriumiühend on naatriumkloriid, tavaline keedusool, mis leiab laialdast kasutust inimeste igapäevaelus. Naatriumhüdroksiidi ehk seebikivi kasutatakse seebi valmistamisel. Naatriumkarbonaat ehk pesusooda on samuti üks igapäevaelus tuntud aine, mida kasutatakse pesupulbris. Naatriumvesinikkarbonaat ehk söögisooda on kasutusel saiatoodete valmistamisel.

Uuritakse naatriumi kasutuselvõttu võimalusi akuelemendina liitiumi asemel.
## Naatriumi isotoobid

Naatriumil on üks stabiilne isotoop massiarvuga 23.

Omadustelt on naatrium leelismetall. Sellisena on ta oksüdatsiooniaste ühendites 1. Naatriumi reageerimisel hapnikuga tekib kergesti naatriumperoksiid, mitte naatriumoksiid.

Tema tihedus on 0,97 g/cm3 ja sulamistemperatuur on 98 °C. Ta on pehme ja keemiliselt väga aktiivne. Reageerib paljude lihtainete, vee ja hapetega. Hapetest ja veest tõrjub ta välja vesinikku ning tekib vastavalt sool ja hüdroksiid. Suurem osa naatriumisooli lahustub vees hästi.

## Vaata ka
*Naatriumioonaku

## Viited
Absoluutne temperatuur

**Absoluutne temperatuur** ehk **termodünaamiline temperatuur** (tähis T) on temperatuur, mida loetakse absoluutsest nulltemperatuurist. Mõiste võttis kasutusele 1848. aastal William Thomson (lord Kelvin). 

Absoluutse temperatuuri mõõtühik on kelvin (tähis K). 

Absoluutse temperatuuri T ja Celsiuse skaalaga määratud temperatuuri t vahel kehtib seos: 
:T  \; [\text {K}] = t  \; [\mathrm{{}^\circ C}] + 273,15

## Vaata ka
*Kelvini skaala
*Rankine'i skaala
*Temperatuur
*Gay-Lussaci seadus
Skandium

**Skandium** (sümbol **Sc**) on keemiline element järjekorranumbriga 21.

Tal on 1 stabiilne isotoop massiarvuga 45.

Omadustelt on skandium metall.

Skandiumi avastas 1879. aastal Lars Fredrik Nilson. 10&nbsp;kg eukseniidist ja gadoliniidist eraldas ta seni tundmatute omadustega oksiidi. Uue elemendi nimetas ta oma kodumaa ladinakeelse nime järgi (*Scandia* = Skandinaavia) skandiumiks. Juba 1869 oli Dmitri Mendelejev ennustanud elemendi järjekorranumbriga 21, mida ta nimetas eka-booriks, olemasolu. Alles Per Teodor Cleve tõestas, et skandium ongi eka-boor.

Puhast skandiumi saadi alles 1937 kaalium-, liitium- ja skandiumkloriidi sulami elektrolüüsil 700–800&nbsp;°C juures.

Skandium kuulub haruldaste elementide hulka. Seda leidub väikeses kontsentratsioonis rohkem kui 800 mineraalis.

Akvamariini sinakat varjundit põhjustavad Sc3+ ioonid. Skandiumi oksüdatsiooniaste on +3. Skandiumoksiid on amfoteerne.
Ester

**Ester** (5. sajand eKr; heebrea keeles אסתר) oli naine kristliku Piibli Vanas Testamendis ja juudi Tanahis, Pärsia ja Meedia kuninga Ahasverose (Xerxes I) kuninganna, Estri raamatu kangelanna.

## Lugu

Ester oli vaeslapsest hajala juuditar nimega **Hadassa** 'mürt', ent kui ta läks kuninga haaremisse, sai ta nime, mille all teda praegu tuntakse. See on süüria-araabia teisend pärsia sõnast *satarah* 'täht'. Ta oli benjaminlase Abihaili tütar.

Tema perekond ei kasutanud kuningas Kyros II antud luba Paabeli vangipõlvest Jeruusalemma tagasi pöörduda. Ester elas koos sugulasest kasuisa Mordokaiga, kellel oli mingi amet Suusani palees.

Ahasveros laskis end lahutada Vastist ning valis uueks abikaasaks Estri. Varsti pärast seda andis Ahasveros oma peaministrile, agaglasele Haamanile võimu ja voli tappa ja hävitada kõik juudid kogu Pärsia impeeriumis. Estri vaheleastumine hoidis selle kohutava katastroofi ära. Haaman poodi võllassse, mis ta oli lasknud Mordokai jaoks valmistada. Ja juudid seadsid oma imepärase pääsemise mälestuseks sisse iga-aastase puurimipüha. See juhtus umbes 52 aastat pärast Paabeli vangipõlvest vabanemist, Plataia lahingu ja Mykale lahingu aastal (479 eKr).

## Iseloomustus
Ester esineb Piiblis vaga, uskliku, julge, ettevaatliku ja otsusekindla naisena ja oma kasuisa sõnakuuleliku tütrena, kes juudi rahva heaks püüdis jagada kuninga soosingut oma kasuisaga. Ta pidi olema erakordselt veetlev, sest ta "leidis armu kõigi silmis, kes teda nägid" (Estri raamat 2:15).
 
Pühakiri näitab teda Jumala tööriistana juudi rahva hävingu ärahoidmisel ning Pärsia juutidele turvalisuse, jõukuse ja rahu tagamisel.

## Vaidlused Estri ajaloolisuse üle
Selle üle, kas Ester on reaalselt eksisteerinud, on vaieldud. On olemas seisukoht, et Estri lugu on puhas väljamõeldis, mis oli mõeldud õpetlikuks allegooriaks.

Estri ebaajaloolisusele viitavad sarnasused juutide puurimipüha ning jumal Marduki ja tema abikaasa Ištari auks peetud pärsia püha vahel, mida peeti nende võidu auks oma võistlejate Umani (kõlab nagu "Haaman") ja Mašti (kõlab nagu "Vasti") üle.

Estri ajaloolisuse kasuks räägib see, et kreeka ajaloolane Herodotos mainib, et pärast kaotust ühes sõjas kreeklastega (vaata Kreeka-Pärsia sõjad) nõudis kuningas taga oma haaremit.
Astronoomiline ühik

**Astronoomiline ühik** (eestikeelne lühend **aü**; ingliskeelne lühend **AU**) on astronoomias kasutatav pikkusühik, mis võrdub Maa ligikaudse keskmise kaugusega Päikesest. Kõige sagedamini kasutatakse astronoomilist ühikut kauguste mõõtmiseks Päikesesüsteemis, aga ka hoomatava skaalana teiste planeedisüsteemide või mitmiktähtede mõõtmete esitamisel. 

Rahvusvaheline Astronoomiaühing defineeris 1976. aastal astronoomilise ühiku kui kauguse Päikesest, millel häiritusteta orbiidil oleks väga väikese massiga osakese tiirlemisperiood  ööpäeva (Gaussi aasta). Sellest järeldub definitsioon 1 aü =  ehk  (ligi 150 miljonit kilomeetrit).

Rahvusvahelise Astronoomiaühingu peaassambleel Pekingis 2012. aasta augustis võeti vastu astronoomilise ühiku uus definitsioon
:

: astronoomiline ühik on defineeritud kui **täpselt**  149 597 870 700 meetrit, 
: 1 aü =  m.

Suuremate pikkuste mõõtmiseks kasutatakse astronoomias enamasti valgusaastat või parsekit. Viimane on samuti defineeritud astronoomilise ühiku baasil.

## Näiteid
1 valgusaasta ≈ 63 241 aü

### Päikesesüsteemi planeedid
Toodud väärtused on keskmised kaugused.

## Viited