open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Peeter Vares

**Peeter Vares** (sündinud 23. novembril 1938 Tallinnas) on eesti politoloog.

## Elulugu
Ta lõpetas aastal 1957 Tallinna 2. Keskkooli, 1963 Moskva Võõrkeelte Instituudi, 1973 NSV Liidu Teaduste Akadeemia (NSVL TA) Maailmamajanduse ja Rahvusvaheliste Suhete Instituudis aspirantuuri, sai 1973 ajalookandidaadi kraadi väitekirjaga “Современные внешнеполитические теории итальянских ученых” ja 1983 ajaloodoktori kraadi väitekirjaga “Итало-американские отношения 1943–1980”.

Vares oli aastatel 1964–1969 NSVL Kultuuriministeeriumi inglise ja itaalia keele tõlk, 1969–1987 NSVL TA Presiidiumi Välissuhete Valitsuse osakonnajuhataja, Maailmamajanduse ja Rahvusvaheliste Suhete Instituudi teadur, 1988–1994 Filosoofia, Sotsioloogia ja Õiguse Instituudi asedirektor ja 1997. aastast vanemteadur, 1992–1997 Rahvusvahelise Sotsiaalteaduste Rakendusliku Kõrgkooli LEX prorektor, 1997–2006 Euroülikooli prorektor. Tema uurimisvaldkonnad on rahvusvahelised suhted, ajalugu, politoloogia ja rahvussuhted. Ta oli aastatel 1993–1994 NATO uurimisgrandi The Baltic States Entering the European Union täitja, koostas ja toimetas kogumikke, avaldas üle 80 teaduspublikatsiooni.

## Tunnustus

* 1993 Eesti Vabariigi Välisministeeriumi III preemia parima artikli eest inimõiguste valdkonnas
* 1995 Eesti TA teadustööde konkursi I preemia parima ingliskeelse artikli eest

## Viited


## Välislingid

* Heimar Lenk. Ekspress suundus läände ohtuleht.ee, 10. juuli 1998
Toivo Velgre

**Toivo Velgre** (25. august 1940 Tallinn – 8. jaanuar 1983 Tallinn) oli eesti arstiteadlane, kirurg ja uroloog. 

Ta lõpetas 1959. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1966. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, sai 1973. aastal samas meditsiinikandidaadi kraadi väitekirjaga “Диагностика и антибактериальное лечение хронического пиелонефрита“.

Velgre oli aastatel 1966–1969 Nõmme Haigla urokirurg, 1969–1982 Tallinna Vabariikliku Haigla urokirurg, 1977–1979 ka peaarsti asetäitja ravi alal, 1979–1982 peaarst, 1982–1983 Tallinna Vabariikliku Onkoloogia Dispanseri uroloog. Tema uurimisvaldkonnad olid veresoontekirurgia, uroloogiliste haiguste (sh püelonefriit, neeru- ja eesnäärmevähk) diagnostika ja ravi. Ta avaldas üle 20 teaduspublikatsiooni.

## Viited


## Välislingid

* A. Kalme. «Juba I kursusel veendunud kirurg...» Tartu Riiklik Ülikool, 6. november 1964
Vambola Veinla

**Vambola Veinla** (1936. aastani **Vambola Veinberg**; sündinud 24. novembril 1926 Rae vald, Harju maakond – 24. oktoober 2009 Tartu) oli eesti loomakasvatusteadlane.

## Elulugu
Ta lõpetas aastal 1942 Tallinna 2. Keskkooli, 1945 Tallinna Polütehnikumi, 1951 Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna mehaanikainsenerina, 1960 Leningradi Põllumajanduse Instituudis aspirantuuri, sai 1963 samas tehnikakandidaadi kraadi,  väitekiri käsitles loomakasvatushoonetest sõnniku koristamise mehaanilisi seadmeid, ja 1992 Eesti Põllumajandusülikoolis (EPMÜ) tehnikadoktori kraadi väitekirjaga “Lehmafarmide ja nende tehnoloogiliste liinide töö tõhususe analüüs ja üldistatud hinnangu metoodika”.

Veinla oli aastatel 1950–1954 Tallinna Kommunaal-Ehitustehnikumi õpetaja, 1954–1957 Luunja sovhoosi vaneminsenermehaanik, 1960–1964 Eesti Põllumajanduse Akadeemia elektrifitseerimise kateedri vanemõpetaja, 1964–1966 dotsendi kohusetäitja, 1966–1969 dotsent, 1969–1979 loomakasvatuse mehhaniseerimise kateedri juhataja, 1979–1981 dotsent, 1981–1985 professori kohusetäitja, 1985–1993 professor, 1994. aastast EPMÜ emeriitprofessor. Ta õpetas loomafarmide mehhaniseerimist, tehnoloogilise projekteerimise aluseid, farmitehnika konstrueerimise aluseid, koostas õppevahendeid. Tema uurimisvaldkonnad olid loomakasvatuse mehhaniseerimine ja lehmafarmide töö tõhususe hindamine.

Veinla töötas välja sõnniku koristusseadmete arvutuse alused ja arvutusmetoodika, konstrueeris koristusseadmeid, koostas veisefarmide tehnoloogialiinide ja farmide tõhususe hindamise metoodika, oli EPMÜ teadustööde kogumike toimetaja. Ta oli Tartu Inseneride Liidu liige (1965; juhatuse esimees 1994), Eesti Teadusfondi tehnikateaduste ekspertkomisjoni liige (1993–1996), Eesti Inseneride Liidu juhatuse liige (1995–1998), Eesti Põllumajandusinseneride Liidu asutaja (1996) ja selle esimees, Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi liige. Ta avaldas üle 130 teaduspublikatsiooni, 17 raamatut.

## Tunnustus

* 1986 Eesti NSV teeneline insener
* 1999 EPMÜ teenetemedal 
* 2005 Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi eluajapreemia 

## Isiklikku
Tema poeg oli õigusteadlane Hannes Veinla.

## Viited


## Välislingid

* H. Möller. Juubelid. Vambola Veinla – 75 agrt.emu.ee, 2001
* Boris Reppo. Kroonika / Mälestuspäevad. Vambola Veinla – 90 agrt.emu.ee, 2016
* Boris Reppo. In Memoriam. Emeriitprofessor VAMBOLA VEINLA 24.11.1926–24.10.2009 Maaülikool, 5. november 2009
Matti Viisimaa

**Matti Viisimaa** (sündinud 8. novembril 1943 Tallinn) on eesti keemik, insener-tehnoloog.

## Elulugu
Ta lõpetas aastal 1961 Tallinna 2. Keskkooli, 1966 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) orgaaniliste ainete keemilise tehnoloogia erialal *cum laude*, 1972 Moskvas D. I. Mendelejevi nimelise Moskva Keemiatehnoloogilise Instituudis aspirantuuri, sai 1973 samas tehnikakandidaadi kraadi väitekirjaga “Синтез и исследование эпоксидных полимеров, содержащих симметричный триазиновый цикл”.

Viisimaa oli aastatel 1966–1969 Tallinna Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituudi (TUI) insener ja vaneminsener, 1970–1972 D. I. Mendelejevi nimelise Keemiatehnoloogilise Instituudi nooremteadur, 1973–1987 Tallinna Elektrotehnika tehase TUI vanem- ja juhtivteadur, 1987–1989 TPI anorgaanilise ja analüütilise keemia kateedri vanemteadur, 1989–1991 Eesti Metsainstituudi ettevõtte Looduskaitse Insenerikeskus asedirektor ja tehnoloogiaosakonna juhataja, 1991–1992 riigiettevõtte Eesti Vesi jäätmeosakonna peaspetsialist, 1992–1998 Keskkonnaministeeriumi jäätmetalituse juhataja, 1998–2000 keskkonnaosakonna ja jäätmeosakonna nõunik, 2001. aastast Keskkonnaministeemiumi Info- ja Tehnokeskuse jäätmebüroo nõunik.

Tema uurimisvaldkonnad on polümeersete materjalide keemiline tehnoloogia, jäätmekäitlus, keskkonnakaitsetehnoloogia. Ta on tegelenud keskkonnaalase õigusloome (sh jäätmekäitlus, Eesti õigusaktide kooskõlastamine EL aktidega), jäätmeandmekogude ja -aruandlusega, olnud Eesti keskkonnastrateegia, Riigi jäätmekava ja Euroopa keskkonnaseisundi aruannete 1995–2007 jäätmepeatükkide koostajate seas, rahvusvaheliste keskkonnaalaste koostööprojektide Development of Hazardous Waste Management System in Estonia (1996–1999) ja Implementation of the Waste Data Management System in Estonia (2000–2003) koordinaator ja täitja, Euroopa Keskkonnaagentuuri (EEA) Jäätmete ja Materjalivoogude Teemakeskuse ekspert (2001–2008), mitme valitsus- jm komisjoni (Vabariigi Valitsuse kemikaaliohutuse 1262 komisjon, Keskkonnaministeeriumi ohtlike jäätmete litsentsikomisjon, Majandusministeeriumi kütuselitsentsi komisjon) liige, Eesti Jäätmekäitlejate Liidu toetajaliige (2002–). Ta on avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni ja on 1 patendi omanik.

Viisimaa tegeleb pikamaajooksuga, tema nimel on Eesti 60–64-aastaste rekord maratonis tulemusega 3:03:31.

## Tunnustus

* 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk

## Viited
Josep Maria Subirachs

**Josep Maria Subirachs i Sitjar** (11. märts 1920 – 7. aprill 2014) oli Katalaani kunstnik. Subirachs oli 20. sajandi lõpu Hispaania avangardikunsti rajajate hulgas. Hispaania kuningas tunnustas teda olulisema kunstnikuna pärast Picassot, Dalíd ja Gaudít ning valis ta Gaudí tööd lõpetama. 

## Elulugu
Sündinud töölisklassi peres Barcelona Poblenou linnaosas, ei saanud ta pere vaesuse tõttu täita oma arhitektuuri õppimise soovi. 14-aastaselt sai ta aga õpipoisiks kullassepale, kes tegeles ka skulptuuriga. Ta õppis joonistamist õhtukursustel ja kujuritööd Enric Monjo töökojas, taastades kodusõjas hävinud religioosseid teoseid. Subirachs võttis Enric Casanovase juures õppides omaks viimase neoklassikalise stiili, kulmineerudes tema lamava alasti naisega, Mujer Mediterránea (Vahemere naine), 1949. aastal. 

Aastal 1951 võimaldas Prantsuse Instituudi Barcelona stipendium talle lahkuda diktaator Franco range kontrolliga Hispaaniast. Pariisis sattus ta vaimustusse Euroopa avangardist ja liikus abstraktsemate vormide poole. Aastatel 1954–1956 töötas ta maalikunstnik Luc Peire kutsel Belgias. Seal tutvus ta ka Cecília Burgayaga ja abiellus. 

Burgaya ja Subirachsi naasmine Barcelonasse on tähistatud linna esimese abstraktse skulptuuriga, tema "Forma 212-ga" (1957), mis oli mõjutatud Henry Moore'ist. Sellele järgnes "Evocación Marinera" (Mere kutsumine) 1960. aastal, mis oli tellitud Barcelona linnavalitsuselt. Selle kujundid meenutavad pigem propellerit või ankrut kui merd. Mereasutus keeldus skulptuuri aktsepteerimast ja see viidi kaugele Barceloneta naabrusse, kus see endiselt rannikul seisab. 

## Looming

Subirachs eksperimenteeris erinevate materjalidega, ühendades tsemendi ja puidu plokke või kasutades rauda ja pronksi ning ka kivi. Ta tõi tagasi inimese kuju 1960. aastate keskel ja arendas välja oma ekspressionistliku stiili, kus on näha karedapinnalisi ja teravnurkseid kujusid, nagu võib leida ka Kristuse Kannatuste fassaadidel. 
 

### Sagrada Familia

1986. aastal paluti Josep Maria Subirachsil lõpetada Antoni Gaudí Sagrada Familia Kristuse Kannatuste fassaad. Peaaegu 20 aasta jooksul lõi ta kiriku läänefassaadile neli suurt pronksist ust ning 100 kiviskulptuuri. 1990. aastal korraldasid paljud katalaani kunstnikud ta karikatuurse stiili vastu protesti, kartes, et ta rikub Gaudí töö. Subirachs, oma kunsti väärtuses kindel, vastas kõigile rahuga: "Poleemika möödub, kuid teosed jäävad." Sellest hoolimata kahjustas kriitika ta mainet ja tõenäoliselt jättis ta ilma ka suuremast tunnustusest.

## Viited
Jaapani villpööris

**Jaapani villpööris** (*Eriobotrya japonica*) on igihaljas oranžide viljadega põõsas või puu. Jaapani villpöörist kasvatatakse ka dekoratiivtaimena. Vilja nimetus on nispero. 

Jaapani villpööris on pärit Lõuna ja Kesk Hiina jahedamatest mägipiirkondadest. Jaapanis on villpööris kasvanud üle 1000 aasta. Jaapani villpöörist leidub lähistroopilise ja parasvöötmes piirkondades.

## Puuviljad
Villpööris on viljapuude seas ebatavaline, sest õied ilmuvad sügisel või talve alguses ning viljad on küpsed varakevadest suve alguseni. Õied on 2 cm läbimõõduga, valged, viie kroonlehega ja  kolme- kuni kümneõielistes õisikutes. Õitel on tugev magus aroom. Kobaratena kasvavad villpöörise viljad on ovaalsed, ümarad või pirnikujulised, 3–5 cm pikad, sileda või krobelise kollase,  oranži või punase koorega. Mahlane viljaliha on olenevalt kultivarist valge, kollane või oranž ja magushapu.

## Viited
Gelaada

**Gelaada** (*Theropithecus gelada*) ehk veritseva südamega ahv  on Vana Maailma ahviliik, keda leidub ainult Etioopia mägismaal. Gelaadad elavad merepinnast 1800–4400 meetri kõrgusel. Gelaada on ainus elusolev liik *Theropithecus*e perekonnas. Gelaadad ei ela puude otsas nagu lähedased sugulased paaviani perekonnas *Papio*, vaid otsivad toitu maapinnal rohumaadelt. Kuni 90% gelaadade toidust moodustavad kõrrelised. Öösiti gelaadad magavad kaljudel, päikesetõusul aga kogunevad taas maapinnal rühmadesse   .
## Välimus

Gelaada on jässakas primaat, kellel on valged silmalaud, pruun karvkate, tutiga saba ja paljas roosakas rind. Isastel isenditel on pikk ja tihe lakk, ning pikkus võib olla kuni 70 cm. Isase kaal on keskmiselt 19 kg ning emasel 12 kg. Emase isendi rinnal on pärlikee taoline rida lihalisi kühme, mis ääristavad paljast rinnapealset nahalaiku . 

## Sotsiaalne struktuur

Gelaada pereüksus koosneb tavaliselt ühest isasloomast, kolmest kuni kuuest emasloomast ja nende järglastest. Emasloomad domineerivad ning võivad isasjuhi noorema rivaali vastu välja vahetada. Paljud haaremid ühinevad ja moodustavad gruppe, mis koosnevad 30 kuni 600 isendist. Kuna gelaadal on ühed mitmekesisematest häälitsustest primaatide seas, võivad grupid olla erakordselt lärmakad .

## Kaitsestaatus

Kuigi gelaada leviala pole muutunud, on tähendatud nende arvukuse vähenemist. Gelaada peamine ohutegur on elupaikade hävimine inimeste põllu- ja karjamaade arvelt. Kuid täpsemate andmete puudumisel praeguse leviala ja populatsioonitrendide kohta on see liik endiselt IUCN andmetel hinnatud soodsasse seisundisse .

## Viited
Põhjasadul

**Põhjasadul** (hiina  keeles 北坳) on sadul Himaalajas Mahalangur Himali mäeahelikus Džomolungma ja Changtse vahel. Kõrgus 7020 m.

Esimesed mägironijad, kes tõusid Põhjasadulale, olid 24. septembril 1921 Briti Everesti mägiekspeditsiooni liikmed George Mallory, Edward Oliver Wheeler ja Guy Bullock. Esimesed Eesti alpinistid, kes ronisid Põhjasadulale, olid Boriss Slepikovski ja Aleksei Kovaltšuk   (mais 1998, katse sealtkaudu tippu jõuda luhtus).

Nepali territooriumile jääv ja Džomolungmat Lhotsega ühendav Lõunasadul on kõrgem (7906 m).

## Välislingid
Ann Vihalem

**Ann Vihalem** (sündinud 16. juulil 1946 Tallinnas) on eesti majandusteadlane.

## Elulugu
Ta lõpetas aastal 1964 Tallinna 2. Keskkooli, 1969 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) majandusteaduskonna, 1974 TRÜ-s aspirantuuri, sai 1975 samas majanduskandidaadi kraadi väitekirjaga “Standardiseerimise osa teaduslik-tehnilises progressis”, täiendas end USA-s, Inglismaal, Kanadas ja Rootsis.

Vihalem oli aastatel 1974–1979 Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee majanduse ja planeerimise teadusliku uurimise labori vanemteadur, 1979–1984 Eesti Teadus- ja Tehnikainformatsiooni ning Majandusuuringute Instituudi vanemteadur, 1984–1988 Üleliidulise Kaubanduskonjunktuuri Teadusliku Uurimise Instituudi Eesti Filiaali vanemteadur, 1988–1992 TRÜ majandusteaduskonna vanemteadur, 1992–2013 TTÜ ärikorralduse instituudi dotsent, 2013. aastast emeriitdotsent. Ta on olnud ka Tallinna Ülikooli, Eesti Kõrgema Kommertskooli ja Akadeemia Nord õppejõud, õpetanud turunduskursusi ja koostanud õppevahendeid. Tema uurimisvaldkonnad on standardiseerimine, kvaliteet, turundus, turu-uuringud, tarbijakäitumine. Ta on avaldanud üle 40 teaduspublikatsiooni.

## Isiklikku
Tema isa oli õigusteadlane Paul Vihalem.

## Viited


## Artiklid

* Ann Vihalem: Raamat kultuurikorraldajatele kultuur.delfi.ee, 11. juuni 2005

## Välislingid
* Vihalem juhib järjest Äripäev, 9. märts 1999
* Tiit Pruuli. EÜE lood Lääne Elu, 3. september 2013
Rein Veski

**Rein Veski** (sündinud 14. oktoobril 1933 Nehatu vald, Harju maakond) on eesti tehnikateadlane ja geokeemik.

## Elulugu
Ta lõpetas aastal 1952 Tallinna 2. Keskkooli, 1957 Tallinna Polütehnilise Instituudi kütuste keemia erialal, 1969 KI-s kaugõppeaspirantuuri, sai 1969 tehnikakandidaadi kraadi väitekirjaga “Разработка технологии химической переработки керогена кукерсита на насыщенные дикарбоновые кислоты и стимуляторов роста растений”, täiendas end 1973, 1976, 1978 ja 1989 Bulgaarias.

Veski oli aastatel 1957–1959 ehitusmaterjalide tehase “Männiku” vahetusmeister, 1959–1962 KI nooremteadur, 1962–1970 peainsener, 1970–1994 vanemteadur, 1993–1998 Turbateabe OÜ asutaja ja juhatuse liige, 1994. aastast esimees, 2002–2005 ka TTÜ põlevkivi instituudi vanemteadur.

Veski uurimisvaldkonnad on põlevkivi jt tahkekütuste keemia ja keemilise tehnoloogia, orgaanilise geokeemia, põlevloodusvarade genees, klassifikatsioon, porsumine ja metamorfism, biosfääriõpetus. Ta oli üks taimekasvustimulaatorite, ilmastikukindla ruberoidi loojaid, aastatel 1959–1961 osales põlevkivi orgaanilise aine keemilise töötlemise tehnoloogiliste aluste väljatöötamisel ja 1961–1964 katsetsehhi rajamisel ning käikulaskmisel Eestis. Ta oli Eesti ja Bulgaaria Krasava leiukoha põlevkivi ning Siberi Budagovo leiukoha sapropeliidi orgaanilisest ainest dikarboksüülhapete ja taimekasvustimulaatorite tootmise tehnoloogiliste aluste väljatöötamisel katsetööde teaduslik juhendaja, osales aastatel 1964–1990 hapete ja kasvustimulaatori riiklike katsetööde organiseerimisel ja tulemuste üldistamisel, 2001–2005 taastuvkütuste ja põlevkivi koosvedeldamise katsetel, 1990 Üleliidulise Geoloogilise Luure Teadusliku Uurimise Instituudi (VNIGRI) kutsel humiinainete spetsialistina Bolšezemelnaja tundra (Neenetsi rahvusringkond) nafta- ja gaasileiukohtade leviku seaduspärasuste uurimisel.

Veski on olnud ajakirjade Eesti Turvas (1993–2001), Keskkonnatehnika (2003) ning Eesti Põlevloodusvarad ja -jäätmed peatoimetaja (2002–), NSVL-i Põllumajanduse Akadeemia bioaktiivsete huumuspreparaatide tootmise ja põllumajanduses evitamise teaduslik-metoodilise nõukogu liige (1990–1991), Üleliidulise D. I. Mendelejevi nimelise Keemia Seltsi liige (1959–1991), Eesti Keemiaseltsi (1991–1997) ja Eesti Biokütusteühingu asutajaliige (1998, juhatuse liige 2003–2005), Eesti Turbaliidu (1993–), Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi taastuvenergia nõukogu (2002), Akadeemilise Keemia Seltsi (2005) liige. Ta on avaldanud üle 500 teaduspublikatsiooni, sh 2 monograafiat, üle 200 aimeartikli, tema nimel oli 3 patenti.

## Tunnustus

* 1986 Üleliidulise D. I. Mendelejevi nimelise Keemia Seltsi diplom
* 2002 VI rahvusvahelise messi ENEREX konkursi diplom ja rändkarikas

## Isiklikku
Tema abikaasa on majandusteadlane Ellen Veski, poeg on geoloog Siim Veski, õde on koorijuht ja muusikapedagoog Ene-Reet Ehala.

## Viited


## Välislingid

* Rein Veski ETIS-s
Storsylen

**Storsylen** on mägi Norras Trøndelagi maakonnas Tydali vallas Sylani mäeahelikus. Jääb Rootsi piirist 100 meetri kaugusele läänesuunas.

Storsylen on kahe riigi territooriumile (Norra, Rootsi) jääva Sylani mäeaheliku kõrgeim mäetipp. Kõrgus on **1762 m**. 

## Välislingid
Sylan

**Sylan** (norra keeles), **Sylarna** (rootsi keeles), **Bealjehkh** (lõunasaami keeles) on Skandinaavia mäestikus asuv mäeahelik, mis jääb kahe riigi (Norra, Rootsi) territooriumile, maksimaalse kõrgusega 1762 m. 

Norras jääb ta Trøndelagi maakonna ja Rootsis Jämtlandi lääni territooriumile.

Mäeaheliku kõrgeim tipp on Storsylen (1762 m). 

## Välislingid
1990. aasta Lenini mäetipu tragöödia

**1990. aasta Lenini mäetipu tragöödia** oli traagiliste tagajärgedega lõppenud mägironijate tipputõusmised Lenini mäel, mis leidsid aset 1990. aasta 13. juulil, kus puhkenud laviinis 41 alpinisti kaotasid oma elu.

13. juulil 1990 maavärinast põhjustatud suuremahulises laviinis (laviin liikus alla pooleteist-kilomeetrise frondina) 5300 meetri kõrgusel alpinistide peatuspaigas, mida loeti ohutuks kohaks, hukkus 41 inimest. Kolm nädalat väldanud päästetööde käigus leiti ainult neli surnukeha (kohe esimesel otsingute päeval).

Üle poolte hukkunutest (23 alpinisti) olid Leningradist, osa neist seotud valikkatsetega Himaalaja ekspeditsiooni eel (1990. aastast avanesid piirid ja alpiniste Nõukogude Liidus lubati välismaale mitte ainult üleliidulise koondise koosseisus, vaid ka alpiklubide koondistega). Leningradi tuntumaid alpiniste, NSV Liidu esimene Džomolungma vallutaja Vladimir Balõberdin ei jäänud 5300 m kõrgusel vahelaagrisse ja jätkas tõusu ning jäi ellu – laviin liikus temast mööda.

Hukkunute hulgas oli Iisraeli, Šveitsi, Hispaania ja Tšehhoslovakkia alpiniste.

## Viited
Babu Chiri Sherpa

**Babu Chiri Sherpa** (22. juuni 1965 Solukhumbu ringkond, Koshī provints – 29. aprill 2001 Džomolungma) oli Nepali šerpa alpinist.

Ta alustas oma karjääri mägironijana 16-aastaselt, kui hankis töökoha kandjana. Hiljem sai temast vilunud mägironija, kes oli käinud Džomolungma tipus kümnel korral (1990–2000).

Tähelepanuväärse teoga sai ta hakkama mais 1999, kui veetis Everesti tipus 21 tundi ilma täiendava hapnikuta ja magamata.

Ta hukkus 29. aprillil 2001, kui oli järjekordselt Džomolungmal ronimas. Kõrgusel 6500 m kukkus ta jääprakku.

## Isiklikku
Tal oli kuus tütart.
Osmiumtetraoksiid

**Osmiumtetraoksiid** ehk **osmium(VIII)oksiid** ehk **OsO<sub>4</sub>** (*M* = 254,23 g/mol) on tähtsaim osmiumiühend, olles lenduv värvitu kuni helekollane osoonitaolise lõhnaga tahke aine. Sulamistemperatuur on 40,6 °C ja keemistemperatuur on 131,2 °C. Lahustub mõõdukalt vees, hästi mitmetes orgaanilistes lahustites, väga hästi tetraklorometaanis. Omab tetraeedrilist struktuuri.

## Keemilised omadused
Osmiumtetraoksiid on happeline oksiid, reageerib leelistega, andes perosmaat(VIII)aniooni [OsO4(OH)2]2−, mille saab kergesti redutseerida (nt alkoholiga) osmaadiks(VI) [OsO2(OH)4]2−. Osmiumtetraoksiid reageerib kontsentreeritud HCl-happega (kuid mitte lahja HCl-ga), oksüdeerides selle vabaks klooriks, tekib H2[OsCl6].

Osmiumtetraoksiid on oksüdeerija, märkimisväärseim neist reaktsioonidest on alkeenide oksüdeerimine dioolideks. Kuna osmiumtetraoksiid on väga kallis ja mürgine, siis oksüdatsioonireaktsioonides kasutatakse teda sageli katalüütilises koguses, regenereerides teiste odavamate oksüdeerijatega, nt vesinikperoksiidiga ja ''N''-metüülmorfoliin-''N''-oksiidiga (NMO) alkeenide oksüdeerimisel.

## Saamine
Osmiumtetraoksiid tekib osmiumi reageerimisel hapnikuga, kuid toatemperatuuril toimub reaktsioon väga aeglaselt, kuumutades kiiremini, seetõttu saadakse metallilise osmiumi kuumutamisel hapnikuvoolus 500–800 °C juures.

## Kasutamine
Osmiumtetraoksiidi kasutatakse kudede ja rakkude värvimiseks elektronmikroskoopias ning oksüdeerijana orgaanilises keemias. Lisaks on osmiumtetraoksiid vaheühend metallilise osmiumi tootmises ning teiste osmiumiühendite saamisel.

## Vaata ka
* Oksiidid

## Viited
Caroline Marks

**Caroline Marks** (sündinud 14. veebruaril 2002 Boca Ratonis) on Ameerika elukutseline surfar. Ta on 2023. aasta World Surf League'i naiste maailmaturnee võitja ja 2024. aasta Pariisi olümpiamängude olümpiakuld. Ta on võitnud mitu riigi meistritiitlit ja on noorim naine, kes on võistelnud maailma surfiliigas. Marks on noorim surfar, kes on naiste meistrivõistluste tuurile kvalifitseerunud.

Ta võistles maailma surfiliiga eliidis (16 paremat) ja lõpetas 2018. aasta hooaja 7. kohaga, pälvides sellega aasta uustulnuka tiitli. Ta elab Californias San Clemente'is.

2019. aastal kvalifitseerus Marks üheks kahest naisest USA esimeses surfivõistkonnas, kes osalesid 2020. aasta suveolümpiamängudel Jaapanis Tokyos.

## Välislingid

*Caroline Marks World Surf League veebilehel
*[Caroline Marks [Ameerika Ühendriikide olümpiakomitee|Team USA] veebilehel]
*[Caroline Marks [ROK]-i veebilehel]
*[Caroline Marks [Instagram]-i veebilehel]
*Caroline Marks Olympedia.org veebilehel
Lugy

**Lugy** on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.

Lugy asub 25 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D130 ääres.

## Huviväärsusi

* 18. sajandi St. Pierre'i kirik
* Taastatud vesiveski


LysLugy.JPG|Leie jõgi
62533-Lugy-Sols.png


## Viited
Pisitindik

**Pisitindik** (*Parasola misera*) on šampinjonilaadsete seltsi psatürellilised sugukondav kuuluv seente liik.

Seen kasvab sõnnikul.

## Välislingid
* Pisitindik andmebaasis eElurikkus.
Ikoonimuuseum

**Ikoonimuuseum** on Tallinnas asuv eramuuseum, kus näidatakse vanavene ikoone. Muuseum asub Tallinna vanalinnas Meistrite hoovis, aadressiga Vene tänav 6. 

Muuseum on avatud ettetellimisel. Muuseum korraldab ka ikoonihuviliste reise, sealhulgas on korraldatud reise Kuremäe kloostrisse. Sihtasutust Ikoonimuuseum juhib Georg Savisaar.

Muuseumi ekspositsioonis on esindatud mitmesugused ikoonimaali stiilid ja koolkonnad. Vanimad eksponaadid pärinevad 16. sajandist. Ekspositsiooni põhiosa moodustavad vanausuliste loodud ikoonid, sealhulgas esinduslik kogu Gavriil Frolovi teostest.

## Viited

## Välislingid
* Koduleht
Dresdeni roheline teemant

**Dresdeni roheline teemant**, ka **Dresdeni roheline**, on looduslikult rohelise värvusega 41-karaadine tilgakujulise (*[[pendeloque]]*) fassettlihviga teemant, mis on paigutatud teemantidega kaunistatud kübara-agraffi ja asub Dresdenis Grünes Gewölbe muuseumis. Kivi särav-õunroheline värvus on tekkinud arvatavasti looduslikku päritolu radioaktiivsuse mõjul, mis on mõjutanud kivi tema ladestuskohas.

## Kirjeldus
Dresdeni roheline teemant on ligikaudu mandlikujuline, kaalub 40,70 karaati ja selle mõõtmed on 29,75 × 19,88 × 10,29 mm. Teemant on värvuselt selge roheka tooniga. Teemandi fassettlihvi iseloomustab selge sümmeetria ja peen lihvitus, mida peetakse enne 1741. aastat lõigatud ja lihvitud kivi kohta haruldaseks. Märgatud on kivi suuruse ja kuju sarnasust Hope'i teemandiga.

Kivi on nimetatud kunagise Saksi kuurvürstide ja kuningate residentsi Dresdeni järgi. Rohelise teemandi ostis Saksi kuurvürst ja Poola kuningas August III. See kuulus Wettinite varakambrisse ja on tänapäeval eksponeeritud Grünes Gewölbe muuseumi uues osas (Neues Grüne Gewölbe).

## Ajaloost
Teemandi täpne päritolukoht on teadmata, selleks on peetud nii Indiat kui ka Brasiiliat. Seda on esmamainitud 1722. aastal Londonis, kus juveel lõigati välja 119,5-karaadisest toorkivist. 1741. või 1742. aastal ostis kuningas August III kivi Leipzigis 400 000 taalri eest.

Õuekullassepp Johann Friedrich Dinglinger paigutas kivi Kuldvillaku ordeni ripatsisse (lisaks rohelisele teemandile oli sinna paigutatud ka nelinurkse padja kujuga 49,71-karaadine Dresdeni valge teemant). Õuejuveliir Franz Michael Diespach valmistas sellest Friedrich August I tellimusel 1768. aastal kaks ehet, millest üks oli tänini säilinud 14,1 cm pikkune kübara-agraff, millesse on paigutatud Dresdeni roheline teemant, kaks 6,3 ja 19,3 karaati kaaluvat suuremat briljanti ja 411 keskmise suurusega ning väiksemat briljanti. See ehe kuulus Saksi kuurvürstide kroonijuveelide hulka.

Pärast Teist maailmasõda viidi see ehe koos rohelise teemandiga sõjasaagina Nõukogude Liitu, kus see asus aastail 1945–1958. 

2019. aastal Grünes Gewölbe muuseumis toime pandud vargusest pääses Dredeni roheline teemant tänu sellele, et oli laenutatud Metropolitani Kunstimuuseumisse.

## Viited
Ants Virkus

**Ants Virkus** (19. oktoober 1935 Vana-Vändra vallas Pärnu maakonnas – 19. september 2025) oli eesti toiduteadlane.

## Elulugu
Ta lõpetas aastal 1954 Tallinna 2. Keskkooli, 1959 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) keemiateaduskonna, 1965 G. Plehhanovi nimelises Moskva Rahvamajanduse Instituudis aspirantuuri ühiskondliku toitlustamise tehnoloogia ja organiseerimise erialal, sai 1967 samas tehnikakandidaadi kraadi väitekirjaga “Исследование изменений жирнокислотного состава и некоторых физико-химических показателей подсолнечного рафинированного масла и его смесей под влиянием термического фактора”, täiendas end 1969–1970 Helsingi Tehnikaülikoolis.

Virkus oli aastatel 1964–1968 TPI orgaaniliste ainete tehnoloogia kateedri vanemõpetaja, 1968–1988 toiduainete tehnoloogia kateedri dotsent, 1972–1983 keemiateaduskonna prodekaan, 1983–1988 dekaan, 1988–1996 kaugõppeteaduskonna dekaan, 1989–2005 TTÜ toiduainete instituudi dotsent, 2005. aastast emeriitdotsent. Ta on õpetanud toiduvalmistamise ja toitlustamise tehnoloogia, ühiskondliku toitlustamise organiseerimise, ja toidukaupade kaubatundmise kursusi, koostanud õppevahendeid, olnud Eesti Nõukogude Entsüklopeedia kaasautor, uurimisvaldkonnad on toiduvalmistamise tehnoloogia, toiduainete keemiline koostis ja toiteväärtus, toiduainete konserveerimine, tervistkahjustavate ainete ja ühendite vähendamine toiduainetes ja arstimites, toiduainete tarbimine. Ta on avaldanud üle 30 teaduspublikatsiooni.

## Tunnustus

* 2006 TTÜ teenetemedal Mente et Manu

## Viited


## Välislingid

* Ants-Juhan Virkus Tallinna Tehnikaülikooli andmekogus
Hézecques

**Hézecques** on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.

Hézecques asub u. 32 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D133E1 ääres.

Hézecques asub lähimast linnast Saint-Omerist 25 km edelas.

## Huviväärsusi

* Püha Peetruse kirik, pärineb 16. sajandist.


Hézecques église.jpg|Kirik
62453-Hézecques-Sols.png


## Viited
Lebiez

**Lebiez** on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.

Lebiez asub 16 km Montreuil-sur-Merist idas teede D130 ja D108 ristumiskoha ümbruses ja Créquoise'i jõe kaldal.

## Huviväärsusi

* 16. sajandi St. Vaasti kirik
* Kabel, pärineb 17. sajandist


Lebiez mairie-école.JPG|Vallamaja ja kool
62492-Lebiez-Sols.png


## Viited
Rein Volt (majandusteadlane)

**Rein Volt** (sündinud 3. märtsil 1955 Tartus) on eesti majandusteadlane ja audiitor. 

Ta lõpetas aastal 1974 Tallinna 2. Keskkooli, 1978 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) majandusteaduskonna tööstusraamatupidamise erialal, 1985 TPI-s aspirantuuri, sai 1989 majanduskandidaadi kraadi väitekirjaga “Разработка модели оценки результатов хозяйствования предприятия (объединения) и ее применение в управлении”.

Volt oli aastatel 1985–1988 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Majandusinstituudi teadur, 1988–1991 Kalevi pearaamatupidaja, 1991–2010 AS-i Tawest IA International partner, 2010 OÜ Tawest Audiitorteenused vandeaudiitor, 1996–1999 AS Norma nõukogu liige. Tema uurimisvaldkond on ettevõtte majandustegevuse kompleksanalüüs. Ta on avaldanud 18 teadusartiklit.

## Isiklikku
Tema isa oli majandusteadlane Vello Volt.

## Viited
Kellsi evangeliaar

**Kellsi evangeliaar** (ka **Columba raamat**) on illumineeritud evangeliaar keskajast. 

Evangeliaar on kirjutatud ladina keeles ja sisaldab Uue testamendi nelja evangeeliumi. Selle on valmistanud keldi mungad Columba kloostris Iona saarel umbes aastal 800. Praegu asub see Dublinis Trinity College'i raamatukogus, kus raamatut eksponeeritakse külastajatele kahe lehekülje kaupa (rotatsiooniga).

## Kirjeldus
Raamat sisaldab nelja evangeeliumi ladina keeles, mis põhinevad Vulgata tekstil, mille püha Hieronymus lõpetas 384. aastal, lisatud on varasemad (*Vetus Latina*) tõlked. Lisaks evangeeliumidele on raamatus ka eessõna, kaanonitahvlid, evangeeliumilugude kokkuvõtted (*Breves causae*) ja evangeeliumide sissejuhatused (*Argumenta*). Arvatavalt on 11. sajandil (kui raamat oli varastatud) 30 lehekülge kaduma läinud. 19. sajandil on lehekülgi servadest kärbitud.

Raamatu maht on 340 fooliot (kokku on 680 lehekülge), mis on kirjutatud vasikanahast pärgamendile insulaarmajusklis musta, punase, lilla ja kollase tindiga. Algselt suuremate lehekülgede mõõtmed tänapäeval on umbes 330×255 mm. Tervet lehekülge katvatel illustratsioonidel on keerukas geomeetriline ornamentika ja traditsiooniline kristlik ikonograafia. 

Evangeliaari kunstnikutöö on tehtud mõjuvõimsalt ning 19. sajandil Suurbritannias avaldatud raamatud sisaldasid kujundusi, mis olid sealt ulatuslikult kopeeritud ja kohandatud. Mustreid kasutati muuhulgas ka metallitöös, mööbli valmistamisel, keraamikas jne.

## Viited
Kolooniate riigisekretär

**Kolooniate riigisekretär** oli Suurbritannia valitsuse minister, kes vastutas Briti impeeriumi haldamise eest. Tema haldusalas ei olnud Briti India, selle eest vastutas India asjade riigisekretär.

Aastatel 1768–1966 oli kolooniate riigisekretäri alluvuses kolooniate aseriigisekretär (vahel ka sõja ja kolooniate aseriigisekretär).
Rein Võrk

**Rein Võrk** (10. mai 1934 Tallinn – 1. mai 2013) oli eesti elektrotehnikateadlane.

## Elulugu
Ta lõpetas aastal 1953 Tallinna 2. Keskkooli, 1959 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) tööstusettevõtete elektrifiseerimise erialal, 1964 Leningradi Polütehnilises Instituudis aspirantuuri, sai 1966 samas tehnikakandidaadi kraadi väitekirjaga “Исследование многополюсных асинхронных двигателей с дробными обмотками”.

Võrk oli aastatel 1964–1966 TPI elektrimasinate kateedri assistent, 1966–1969 vanemõpetaja, 1969–1971 dotsendi kohusetäitja, 1971–1989 elektrotehnika aluste kateedri dotsent, 1990–1992 TTÜ elektrotehnika aluste õppetooli dotsent, 1992–1997 aseprofessor, 2006. aastast emeriitdotsent. Ta õpetas elektrotehnika aluseid, koostas õppevahendeid.

Võrgu uurimisvaldkonnad olid elektrotehnika aluste üldküsimused (teaduslik-metoodilised probleemid elektrotehnika õpetamisel mitteelektrotehniliste erialade üliõpilastele), elektrimasinad (aeglasekäigulise murdmähistega asünkroonmootori loomise võimalus, elektrimootori õhupilu optimaalne geomeetria), elektromagnetilised kulumõõturid (magnetvälja jaotis ja arvutamine magnetahelas). Ta oli aastatel 1972–1991 kohtuekspertiisi teadusliku uurimise labori elektrotehnika ekspert, 1977–1987 teaduslik-metoodilise nõukogu liige, 1974–1991 NSV Liidu Kõrgharidusministeeriumi elektrotehnika teaduslik-metoodilise nõukogu liige, 1976–1991 NSV Liidu Looderajoonide elektrotehnika metoodikakomisjoni liige. Ta on avaldanud 15 teaduspublikatsiooni.

## Tunnustus

* 2009 TTÜ tänukiri

## Isiklikku
Tema isa oli tehnikateadlane Hans Roland Wõrk, vend küberneetik ja insener Ants Wõrk.

## Viited


## Välislingid

* Täiendust teadlaste perele Kodumaa, 1. veebruar 1967
* Üheaegselt väitekiri ja lepinguline uurimistöö Tallinna Polütehnik, 10. veebruar 1967
Viietuhandeline

**Viietuhandeline mäetipp** ehk **viietuhandeline** (inglise keeles *five-thousander*) on mäetipp, mille kõrgus jääb vahemikku 5000–6000 m.

Mäetippe kõrgusega üle 5000 meetri leidub Aasias, Põhja-Ameerikas, Kesk-Ameerikas (kolm tippu), Aafrikas (neli tippu) ja ka Euroopas (kolm tippu; seda juhul kui Euroopa-Aasia piir Kaukasuses kulgeb mööda Veelahkmeahelikku). 

Tuntud viietuhandelisi mäetippe on näiteks Alpamayo, Damāvand, Elbrus, Kazbek, Kilimanjaro, Logan, Mount Kenya, Mount Saint Elias, Orizaba ja Suur-Ararat.

## Esimesed tipputõusud viietuhandelistele
1829. aastal tõusid Suur-Araratile (5137 m) Jean Jacques Friedrich Wilhelm Parrot ning tema viis kaaslast. Aastatel 1879–1880 algas Lõuna-Ameerikas Andide kõrgeimate mägede uurimine. Aafrika uurijad tõusid 1889. aastal Kilimanjaro (5895 m) tippu. 1897. aastal tõusis prints Luigi Amedeo, Abruzzi hertsog koos kaaslastega Alaska ja Yukoni piiril asuva Mount Saint Eliase (5489 m) tippu.  

Himaalaja ja Karakorami kõrgmägesid uurisid esimestena britid sõjalis-strateegilistel kaalutlustel. Kaardistamise käigus tõusti ka mägede tippu.

## Eestlased viietuhandelistel
Eesti alpinistid hakkasid viietuhandelistele ronima 1950. aastate teisel poolel. Esimene eestlane Elbruse (5642 m) tipus oli Bernald Sillaots (1956). 1957. aastal ronis Kazbeki (5054 m) tippu 18 ja 1958. aastal Elbruse tippu 32 eesti alpinisti.

1994. aastal käis Eesti alpinistide grupp Aafrika kõrgeimal tipul Kilimanjarol (5895 m). 2009. aastal tõusis Tarmo Riga Põhja-Iraanis Damāvandi (5670 m) tippu.
2011. aastal tõusid Raivo Plumer, Tõivo Sarmet ja Jaan Reimand Mehhiko kõrgeima mäe Orizaba (5622 m) tippu.

Eestlaste esmavallutatud viietuhandelisi mäetippe Pamiiris: Kreuksi mäetipp (1977), Anveldi mäetipp (1977), Spordiühing Kalevi mäetipp (1984), Eesti ülikool (1989), Norma mäetipp (1991) ja Paide mäetipp (1991). 

2010. aastal toimus Eesti alpinistide ekspeditsioon Hiinas Xinjiangis asuva vähekäidud Kunluni mäestikku, mille käigus esmavallutati ka kaks viietuhandelist nimeta mäetippu (esmatõus andis õiguse mäetipule nimi panna ja registreerida tipuvallutus USA alpinismi registris).

## Viietuhandelised, mis on riikide kõrgeimad mäetipud
#### Euroopa
*Elbrus (5642 m) – Venemaa
*Shkhara (5201 m) – Gruusia

#### Põhja-Ameerika
*Logan (5959 m) – Kanada, 
*Orizaba mägi (5636 m) – Mehhiko 

#### Lõuna-Ameerika
*Pico Cristóbal Colón (5730 m) – Colombia 
*Pico Simón Bolívar (5730 m) – Colombia 

#### Aafrika
*Keenia mägi (5199 m), Keenia 
*Kilimanjaro (5892 m) – Tansaania 
*Stanley mägi (5109 m) – Uganda 
*Stanley mägi (5109 m) – Kongo Demokraatlik Vabariik

#### Aasia
*Damāvand (5610 m) – Iraan 
*Hkakabo Razi (5881 m) – Myanmar 
*Suur-Ararat (5137 m) – Türgi 

## Vaata ka
*Kuuetuhandeline
*Seitsmetuhandeline
*Kaheksatuhandeline
Papillaarkurrud

**Papillaarkurrud** on kurrud, mis moodustuvad üle terve keha pärisnaha näsakihis.

Keskmisel inimesel on ligikaudu 2 m² nahka ning papillaarkurrud paiknevad kõikjal üle selle, kuid palja silmaga on neid võimalik eristada vaid sõrmeostel, peopesades ja jalataldadel. Papillaarkurrud tekivad meie naha süvakihis ehk pärisnahas (*derma corium*) väidetavalt selleks, et vähendada libisemist.

Pärisnahk on naha keskmine kiht, mille peal asub marrasknahk ehk epidermis ja mille all asub kohevast sidekoest nahaaluskude. Pärisnahk sisaldab rohkesti kollageenseid ja elastseid sidekoe kiude ning selles on võimalik eristada kahte kihti, milleks on ülemine näsakiht (*stratum papillare*) ja alumine võrkkiht (*stratum reticulare*). 

Näsakihi peal asub hulgaliselt väikeseid näsasid, mis paiknevad selle pinnal kas üksikult ja ebakorrapäraselt või lähestikku ja ridadena. Juhul kui lähestikused näsad moodustavad rea, tekib sinna kurd. 

Näsadest moodustunud harjased tungivad kurdudena marrasknaha kasvukihti (*stratum germinativum*) ja selle tagajärjel tõuseb epidermis kõrgemale ja peaks vähendama libisemist.

Sõrmeotstel asuvaid papillaarkurde kutsutakse sõrmejälgedeks. 

1686. aastal oli itaallasest professor Marcello Malpighi teadaolevalt esimene, kes pani tähele, et inimese sõrmeotstel on erinevad mustrid ja spiraalid. Alles 1788. aastal jõudis saksa anatoom Johann Christoph Andreas Mayer järeldusele, et iga inimese sõrmejäljed on erinevad.

Kriminoloogias võeti isiku tuvastamiseks kasutusele sõrmejäljed tänu nende eripärale 1880. aastatel Argentina politseiniku Juan Vucetichi eeskujul, kes koostas esimese toimiku sõrmejälgedest, lähtudes Galtoni mustri tüüpidest. Francis Galton oli kuulus Briti antropoloog ja Charles Darwini sugulane ning ta töötas välja kolm põhiliselt esinevat sõrmejäljemustrit.

## Kirjandus
* 
*
Red

**“Red”** on Ameerika laulja-laulukirjutaja Taylor Swifti neljas stuudioalbum, mis ilmus 22. oktoobril 2012. Albumi algversioon sisaldab 20 laulu, millest edukaimad on “I Knew You Were Trouble”, “We Are Never Ever Getting Back Together” ja “All Too Well”.

## Red Tour
Red Tour oli Taylor Swifti kolmas kontserditurnee, mis sai alguse 2013. aasta märtsis Nebraskas ning lõppes 2014. aasta juunis kontserdiga Singapuris. Turnee külastajaskond ületas 1,7 miljoni piiri ning tulu teeniti ligi 150 miljonit dollarit.

Kokku andis Taylor Swift Red Touri jooksul 86 kontserti, külastades lisaks Põhja-Ameerikale ja Kanadale ka Euroopat, Aasiat ja Austraaliat.

## Red (Taylor’s version)
Albumi “Red” uussalvestus avaldati 2021. aasta 12. novembril.

Uussalvestisel on üheksa uut laulu “Better Man”, “Nothing New” (feat. Phoebe Bridgers), “Babe”, “Message in a Bottle”, “I Bet You Think About Me”, “Forever Winter”, “Run” (feat. Ed Sheeran), “The Very First Night” ja “All Too Well (10 minute version)”.

Album purustas kaks Billboardi edetabeli rekordit. Kõige rohkem lugusid, mis on ühe artisti poolt ühel nädalal tõusnud Billboard Hot 100 edetabelisse. Albumi 30. laulust täitsid edetabelit 26 laulu. Esikohale jõudnud laul “All Too Well (10 Minute version)” purustas ka kõige pikemalt esikohal olnud laulu rekordi.

## Laulude nimekiri

## Viited
PÖFF Shorts

**PÖFF Shorts** on Pimedate Ööde filmifestivali (PÖFF) rahvusvaheline alafestival Tallinnas ja Tartus, mille programm keskendub lühifilmidele ja -animatsioonile. Shorts on nii Euroopa Filmiakadeemia kui BAFTA kvalifikatsiooniga ning alates 2020. aastast Ameerika filmiakadeemia tunnustatud festival.

Festivalil on kolm võistlusprogrammi: rahvusvahelised lühifilmi ja -animatsiooni programmid ning rahvuslik võistlusprogramm, kus võistlevad koos nii lühi- kui animafilmid. Kolm žüriid annavad välja kuus auhinda.

PÖFF Shortsi žüriis on olnud näiteks selliseid Eesti filmi- ja kultuuritegelasi nagu Martti Helde, Sander Joon, Eva Näripea, Rain Tolk, Tiina Tauraite, Reet Aus, Triin Ruumet, Kirke Karja, Flo Kasearu, Kitty Florentine jt.

## Ajalugu
PÖFFi lühifilmide ja animatsiooni festivalid Sleepwalkers ja Animated Dreams ühendati PÖFF Shorts nime all 2017. aastal.  

PÖFF Shortsi lühifilmide programmi juhiks on Briti päritolu ajakirjanik Laurence Boyce. Kuni 2019. aastani kureeris animaprogrammi režissöör Priit Tender, hiljem filmiajakirjanik Vassilis Kroustallis. 

Festivali tegevjuhid on olnud Martin Ruus (2017–2018), Grete Nellis (2018–2024) ja Mari Liis Keevallik.

## Auhinnad
Rahvusvahelise žürii välja valitud parim lühifilm, parim animafilm ja parim Eesti film saavad õiguse olla nomineeritud parima lühifilmi või parima lühianimafilmi Oscarile, sealjuures tudengifilmidele see õigus ei laiene. Võistlevate filmide hulgast, mis vastavad Euroopa Filmiakadeemia (EFA) nõuetele, valitakse välja nominent EFA parima lühifilmi auhinnale. 

Lühifilmid on alates 2017. aastast ka PÖFFi "Põhjusega mässajad" võistlusprogrammis, mille žürii annab välja "Lühikeste mässajate" eriauhinna.

### Lühifilmi võistlusprogramm
* Žürii auhind parimale lühifilmile
* Žürii auhind parimale tudengilühifilmile – New Talents: lühifilm

### Anima võistlusprogramm
* Žürii auhind parimale lühifilmile
* Žürii auhind parimale tudengianimatsioonile – New Talents: animatsioon
* Žürii auhind parimale lasteanimatsioonile

### Rahvuslik võistlusprogramm
* Žürii auhind parimale lühifilmile või -animatsioonile

### Euroopa Filmiakadeemia auhinna nominendid

## Vaata ka

* Pimedate Ööde filmifestival
* Animated Dreams
* Sleepwalkers
* Just Film

## Viited
Mencas

**Mencas** on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.

Mencas asub Leie jõe orus, 32 km Montreuil-sur-Merist kirdes, tee D133 ääres.

## Huviväärsusi

* Neitsi Maarja külaskäigu kirik.


Mencas église.jpg|Kirik
62565-Mencas-Sols.png


## Viited
Lev Atamanov

**Lev Atamanov** (vene keeles Лев Константинович Атаманов; 21. veebruar (vkj 8. veebruar) 1905 Moskva – 12. veebruar 1981 Moskva) oli armeenia päritolu Nõukogude Liidu animarežissöör. 

Atamanov oli üks Nõukogude animatsiooni tipprežissööre ja selle kunsti üks rajajaid. Ta juhtis selliseid kuulsaid Nõukogude animatsiooni klassikaid nagu "Kollane kurg", "Lumekuninganna" ja paljud teised. Kuulus Jaapani animaator Hayao Miyazaki nimetab "Lumivalgekest" oma töödele otsustava mõjutajana.

## Viited
A Big Boy

**A Big Boy** on Eestis kasvatatud Belgia soojaverelise tõugu raudjas täkk. Isa-Cannan, Emaisa-Cash. A Big Boy sündis 13.05.2000. Ta võistles edukalt ratsanikuga Rein Pill ja võistluspaar jõudis kuni 160cm parkuurideni. Hobuse talenti märgati esimestel esinemistel(vabahüpped). 

Omanik Heiti Hääl müüs hobuse 2009. aastal Kreeka multimiljonärile Athina Onassis de Mirandale. Hobuse müügihinda ei avaldatud.  Hobusega asus sõitma Athina Onassise abikaasa Alvaro de Miranda Neto.

A D Reed on ta üks tuntumaid järglasi.

## Viited
Matringhem

**Matringhem** on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.

Matringhem asub Leie jõe orus, 32 km Montreuil-sur-Merist kirdes, teede D131 ja D104 ristumiskoha ümbruses.

## Huviväärsusi

* St. Omeri kirik


placema.jpg|Matringhem, esiplaanil Leie jõgi
62562-Matringhem-Sols.png


## Viited
Norra lemming

**Norra lemming** (*Lemmus lemmus*) on hamsterlaste sugukonda ja lemmingu perekonda kuuluv näriline.

## Välimus
Norra lemmingu välimus on varieeruv. Karvkate on kollakasoranž, must ja kohati ka valge. Kael ja pea on mustad, seljal on must pikk triip ning külgedel asuvad mustad laigud. Ülejäänud keha on kollakasoranž ja  kõhualune on valge. Valgeid laike võib esineda ka külgedel, enamasti pea lähedal. Norra lemmingu tüvepikkus on 10–15 cm. Norra lemmingu saba on lühike ning peaaegu märkamatu. Ta kaalub enamasti 40–130 grammi.

## Elukoht ja eluviis
Norra lemming elab tundras ja mägedes, tavaliselt puupiiri läheduses. Talvel elavad lemmingud lume all tunnelites. Kevade saabudes rajavad nad uued tunnelid sambla ja kivide vahele. Levinud elupaikadeks on ka sood ja rabad. Norra lemmingud elavad kolooniates ja on öise eluviisiga.

## Toit
Norra lemmingu põhilise toidu moodustavad kõrrelised, tarnad, kääbuspõõsad ja muud rohttaimed ning talvel samblad. Toidupuuduse korral võib ta süüa ka seeni.

## Pesa ja pojad
Norra lemmingu tiinus kestab 18–22 päeva. Ühes pesakonnas sünnib 1–13 poega, tavaliselt 4–6. Suvel sünnib tavaliselt kaks pesakonda, harva kolm. Pesa luuakse urgudesse, puujuurte või mätaste vahele.

## Levik
Norra lemming on levinud Norras ja Skandinaavia poolsaarel, kõige arvukamalt Lõuna-Norras ja Stockholmi lähistel. Norra lemmingu leviala laieneb ning praeguseks ulatub levik ka Põhja-Soome aladele.

## Viited
Kon-Tiki ekspeditsioon

**Kon-Tiki ekspeditsioon** oli 1947. aastal Norra maadeuurija ja kirjaniku Thor Heyerdahli juhitud reis parvega üle Vaikse ookeani Lõuna-Ameerikast Polüneesia saartele. Heyerdahl nimetas parve ja ekspeditsiooni inkade päikesejumala Kon-Tiki järgi. Heyerdahl uskus, et Polüneesia võisid asustada Lõuna-Ameerikast pärit inimesed ning ekspeditsiooniga soovis ta tõestada, et balsapuust parvega on 8000 km läbimine Lõuna-Ameerikast Polüneesiani võimalik.

Kon-Tiki ekspeditsiooni toetasid rahaliselt Norra diplomaadid ja ÜRO juures töötanud ametnikud. Ameerika Ühendriikide kaitseministeerium annetas Heyerdahlile retke jaoks vajalikku varustust ja merevägi andis detailsed Vaikse ookeani kaardid. Heyerdahl ja väike meeskond läksid Peruusse, kus nad ehitasid laevadokis balsapalkidest ja muudest kohalikest materjalidest põlisrahvaste stiilis parve. Parve ehitusel võeti aluseks Hispaania konkistadooride tehtud joonistused. Ekspeditsioon algas Callaost 28. aprillil 1947 ning 101 päeva hiljem, 7. augustil, randus parv 8000 km kaugusel Raroia atollil.

Heyerdahl avaldas 1948. aastal retkest raamatu, mida on tõlgitud 70 keelde. Retkel kasutatud parv on tänapäeval muuseumis Oslos. Retkest 1950. aastal tehtud dokumentaalfilm võitis 1951. aastal parima dokumentaalfilmi Oscari. 2012. aastal ekspeditsioonist tehtud mängufilm kandideeris parima võõrkeelse filmi Oscarile.

## Viited
Nihal Sarin

**Nihal Sarin** (malajalami keeles നിഹാൽ സരിൻ; sündinud 13. juulil 2004 Thrissuris Kerala osariigis) on India maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2018). 

Nihali isa Sarin Abdulsalam on arst ja ema psühhiaater. Malet hakkas Nihal õppima kuueaastaselt. Ta võitis noorte maailmameistrivõistlustel kuldmedali vanuseastmes U10 (2014 Durbanis) ja hõbemedali vanuseastmes U12 (2015 Kreekas). 

Suurmeistriks sai ta 14-aastaselt 2018. aastal. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 

Nihal on kuulunud korra India koondisse maleolümpial. 2022. aastal Chennais toimunud 44. maleolümpial oli Indial kui korraldajariigil õigus välja panna kolm võistkonda. Nihal mängis India II meeskonnas, kes võitis pronksmedali edestades India I meeskonda, kes jäi neljandaks (Nihal mängis teisel laual ja kogus 7,5 punkti 10 mängitud partiist). 

## Välislingid
*
*Nihal Sarin FIDE andmebaasis
Erigaisi Arjun

**Erigaisi Arjun** (telugu keeles ఎరిగైసి అర్జున్; sündinud 3. septembril 2003 Warangali ringkonnas Telangana osariigis) on India maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2018). 

Arjuni isa Erigaisi Srinivas Kumar on kirurg ja ema Erigaisi Jyothi Kumar töötab haiglas. Suurmeistriks sai Arjun 15-aastaselt septembris 2018. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud FIDE meistri ja juulis 2018 rahvusvahelise meistri nimetuse. 

Arjun kuulub alates 2022. aastast India koondisse maleolümpiatel. 2022. aastal Chennais toimunud 44. maleolümpial mängis ta India esindusmeeskonnas (kokku oli olümpial Indiat esindamas kolm võistkonda), kes aga jäi India II meeskonna järel neljandaks. (Arjun mängis teisel-kolmandal laual ja kogus 8,5 punkti 11 mängitud partiist). 2024. aastal Budapestis peetud 45. maleolümpial mängis ta olümpiavõitjaks tulnud India meeskonnas (Arjun mängis teisel-kolmandal laual ja kogus 10 punkti 11 mängitud partiist).

## Viited

## Välislingid

*Erigaisi Arjun FIDE andmebaasis
Kimmo Lylykangas

**Kimmo Sakari Lylykangas** (sündinud 10. septembril 1970) on Soome arhitekt, Tallinna Tehnikaülikooli professor.

## Haridus
Ta omandas arhitektuurimagistri kraadi Helsingi Tehnikaülikoolis 2007 ja on doktorant Islandi Ülikoolis.

## Töökäik
Arhitekt ja osanik arhitektuuribüroos Kimmo Lylykangas Oy aastast 1996. Oli õppejõud ja teadur Aalto Ülikoolis 2003-2012 ning professor Umeå Ülikoolis 2014-2016. Tallinna Tehnikaülikooli ehituse ja arhitektuuri instituudi täisprofessor tenuuris, arhitektuuri ja urbanistika akadeemia juhataja alates 2018.

## Teadustöö
Põhilised töösuunad: jätkusuutlik ehitus, puitarhitektuur, passiivmajad.

## Viited

## Välislingid
* Kimmo Lylykangas Eesti Teadusinfosüsteemis
* Kimmo Lylykangase publikatsioone