open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Valgepea-haigur

**Valgepea-haigur** (*Ardea pacifica*) on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.

## Välimus
Valgepea-haigur on 76–106 cm pikk. Tiibade siruulatus on 147–160 cm. Kaalub 650–860 g. Emaslind on väiksem kui isaslind.

Pea ja kael on valged, kaela esiküljel on mustad täpid. Valjasriba on tumehall või must. Nokast silmani jookseb kollakas või rohekas vööt. Silmad on kollased. Ülapool on tumehall, alapool hall valgete triipudega. Jalad on mustad, alaosa võib olla veidi rohekas.

Hundsulestik on puhkesulestikust tumedam. Mustad ja tumehallid suled läigivad rohekalt. Täpid kaelal on pruunid. Valjasriba on sinine.

Noorlinnu pea ja kael on hallid või beežid. Noka alapool on kollane või valge. Silmad on tumepruunid. Udusulis pojad on helehallid, pea ja kael on ülejäänud sulestikust heledamad.

Sarnaneb välimuselt valgepõsk-haigruga, kuid valgepea-haigru pea on üleni valge.

## Levik
Elavad Austraalias, Tasmaanial ja Uus-Guinea lõunaosas.

Elavad jõgede ja laguunide ääres, soodes ning lammidel. Eelistavad magedat vett.

## Toitumine
Toituvad kaladest, kahepaiksetest, limustest, koorikloomadest, veeputukatest, sisalikest, pardipoegadest, hiirtest ja raibetest. Saagiks langevad kalad on tavaliselt kuni 3 cm pikkused. Pojad toituvad kullestest.

Otsivad toitu kuni 7 cm sügavusest veest. Toituvad päeval. Püüavad saakloomi paigal seistes. Tavaliselt toituvad üksi või paaris, vahel väikestes parvedes. Mõnikord varastavad toitu iibistelt ja röövlindudelt.

## Pesitsemine
Tavaliselt pesitsevad kolooniates, vahel ka üksi. Koloonias on 2–30 paari, kuid võib olla ka mitusada. Võivad pesitseda koos kormoranlaste, iibislaste ja teiste haigurlastega. Ühe puu otsas võib olla kuni viis pesa. Pesa asub 15–40 m kõrgusel. Pesitsevad vee kohal või vee lähedal. Pesa läbimõõt on 30–60 cm. Emaslind ehitab pesa okstest, mida isaslind kogub kuni 150 m kauguselt maapinnalt, puudelt, veest ja teistest pesadest. Võivad kasutada sama pesa mitu aastat järjest.

Pesitsevad septembrist veebruarini. Kurnas on neli rohekassinist muna mõõtmetega 58 × 39 mm. Mune hauvad mõlemad vanemad 28–30 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 6–7 nädala vanuselt.

## Viited

## Välislingid
Caspar Lessius

**Caspar Lessius** (1603 Massel Sileesia – 5. november 1675 Kuusalu Eestimaa Rootsi kuningriik) oli Liivimaa ja Eestimaa vaimulik.

Caspar Lessius (nime erikujud: Kaspar Lessius, Leschius, Less, Lezius, Loschius, Laschius) õppis Saksamaal, ta immatrikuleeriti aprillis 1621 Oderi äärse Frankfurdi ülikooli. 

Ta oli 1627–1632 Liivimaa Rõngu koguduse, 1633–1657 Rõuge, 1633–1635 ka Vastseliina koguduse pastor. 1635. aastal oli ta  Tartu Jaani koguduse pastor-adjunkt.

Aastatel 1658–1675 oli ta Eestimaa Kuusalu koguduse pastor ning  1672–1675 Ida-Harju praost.

Caspar Lessius suri 1675. aastal Kuusalus.

## Viited
Hera (täpsustus)

**Hera** võib tähendada järgmist:

* Hera, Vanakreeka mütoloogia jumalanna
* Hera (kosmoseaparaat), Euroopa Kosmoseagentuuri missioon
* HERA (osakeste kiirendi), endine osakeste kiirendi Hamburgis
* Hydrogen Epoch of Reionization Array ehk HERA, raadioteleskoop Lõuna-Aafrika Vabariigis
* ELi tervisealasteks hädaolukordadeks valmisoleku ja neile reageerimise asutus ehk HERA, ELi direktoraat
* 103 Hera, asteroid
Hera (kosmoseaparaat)

**Hera** on kosmoseaparaat, mille Euroopa Kosmoseagentuur (ESA) töötas välja oma kosmoseohutuseprogrammi jaoks. Aparaadi peamine eesmärk on uurida kaheosalist asteroidisüsteemi Didymos, mida rammis neli aastat varem NASA DART. Hera uurib kokkupõrke järelmeid ning aitab kinnitada asteroidi rammimise tõhusust Maa-lähedase asteroidi kursilt kõrvale suunamiseks, et vältida kokkupõrget Maaga.

Lisaks Hera uurimisele katsetatakse tehnoloogiaid, mis on seotud väikeste Päikesesüsteemi taevakehade läheduses töötamisega ning kuupsatelliitidega suhtlemist planeetidevahelises ruumis. Hera mass on 1128 kg ning sellel on kaamerad, kõrgusmõõtur ja spektromeeter. Hera kannab pardal kahte väikest kuupsatelliiti nimega Milani ja Juventas.

Kosmosesond startis 7. oktoobril 2024 SpaceX-i kanderaketiga Falcon 9 Block 5. 12. märtsil 2025 sooritas Hera oma kiiruse suurendamiseks möödalennu Marsist. Hera saabub Didymose juurde 28. detsembril 2026.

## Viited
Sõjaliste Teenete orden

**Sõjalise Teenete Orden** (vene keeles *"За службу Родине в Вооружённых Силах СССР",* ordenil lühendatud kirje *"За службу Родине в ВС СССР"*) oli NSV Liidu sõjaline teenetemärk, asutatud 28. oktoobril 1974. Ordenil oli kolm järku ning see oli ainus Nõukogude Liidu rahuaegne sõjaline orden, millel oli järkude süsteem. Sellega autasustati Nõukogude relvajõudude, piirivalve ja sisevägede ohvitsere, allohvitsere ja sõdureid eeskujuliku teenistuse, lahinguvalmiduse tagamise, tehnika valdamise ning silmapaistvate saavutuste eest õppustel ja igapäevases teenistuses.

### '''Järgud'''

* **I järk** – kuldne täht hõbedasel kaheksaharulisel taustal, sinise emailiga ringis NSV Liidu vapp ja kiri „*За службу Родине в ВС СССР*“.
* **II järk** – sarnane I järguga, kuid kuldse tähe asemel hõbedane.
* **III järk** – pronksist täht ja hõbedane kaheksaharuline taust.

Kandmine toimus vasakul rinnal, kõrgema järgu orden paigutati madalama ette.
Danutė Sirijos Giraitė

**Danutė Sirijos Giraitė** (sündinud 28. oktoobril 1948 Vilniuses) on leedu tõlkija. Ta on tõlkinud ilukirjandusteoseid eesti, soome ja inglise keelest leedu keelde.

Ta õppis aastail 1968–1972 Tartu Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust (ei lõpetanud). 1979. aastal  lõpetas ta Vilniuse Ülikooli vene keele ja kirjanduse erialal poola keele ettevalmistusega.

Alates 1990. aastast on ta Leedu Kirjanike Liidu liige

## Tunnustus
* 1986 – Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia
* 1999 – Maarjamaa Risti V klassi teenetemärk
* 2010 – PEN-klubi Leedu Keskuse auhind A. H. Tammsaare "Tõe ja õiguse" I osa leedustamise eest
* 2017 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (ilukirjanduslik tõlge eesti keelest võõrkeelde: Rein Raua "Rekonstruktsioon", Ilmar Taska "Pobeda 1946", A. H. Tammsaare "Tõde ja õigus" II ja III osa tõlked leedu keelde)
* 2022 – Klassiku Sõbra auhind Tammsaare ja Vilde Sõprade Seltsilt eesti kirjanduse tähtteoste tõlkimise eest
Conocybe moseri

***Conocybe moseri*** on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv liik seeni.

Seent on leitud Eestist hobuste allapanult.

## Välislingid
*
Savannihaigur

**Savannihaigur** (*Ardea melanocephala*) on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.

## Välimus
Savannihaigur on 92–96 cm pikk. Kaalub 710–1650 g.

Selg, tiivad ja alapool on hallid. Pea on must, lõug ja kurgualune on valged mustade täppidega. Tiibade alapool on valge. Silmad on kollased, valjasriba kollane või roheline. Noka ülapool on must, alapool kollane. Jalad on mustad.

Noorlinnu kael on tumehall või pruunikashall, rind helepruun ning alapool valge. Udusulis pojad on helehallid.

Sarnaneb välimuselt hallhaigruga, kuid savannihaigur on väiksem ja saledam ning tema pea on musta värvi.

## Levik
Savannihaigrud elavad Sahara-taguses Aafrikas. Levila ulatub Senegalist Etioopiani, lõunas Lõuna-Aafrika Vabariigini.

Elavad niisketel karjamaadel, padurates, jõgede ja järvede ääres, rannikul ning väludel. Võivad pesitseda ka linnades, näiteks Nairobis ja Kampalas.

## Toitumine
Toituvad närilistest, putukatest, sisalikest, madudest, konnadest, lindudest, ämblikest, krabidest, kaladest ja raibetest. Lõuna-Aafrikas toituvad peamiselt suurtest närilistest, kuid detsembris ja jaanuaris söövad ka palju linde, näiteks kangurlinde ja sabatuvisid.

Toitu otsides kõnnib aeglaselt, mõnikord seisab paigal. Tihti toituvad öösel. Tavaliselt toituvad üksi, Zimbabwes on nähtud neid toitumas ka parvedes.

## Pesitsemine
Pesitsevad kolooniates, kus võib olla üle 200 pesa. Kolooniates on ka teisi linnuliike. Pesa asub kõrgel puu otsas, vahel ka maapinnal. Pesa ehitavad vanalinnud koos, kasutades oksi, mille nad võtavad puu küljest.

Tavaliselt pesitsevad vihmaperioodil. Kurnas on 2–3 rohekassinist muna mõõtmetega 60 × 43 mm. Tavalselt üks kurn, vahel kaks või kolm. Mune hauvad mõlemad vanemad 25 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 40–50 päeva vanuselt, iseseisvalt toituma hakkavad 60 päeva vanuselt.

## Viited

## Välislingid
Palais des Beaux-Arts de Lille

**Palais des Beaux-Arts de Lille** (Lille'i kujutava kunsti muuseum) on kujutavale, kaasaegsele ja antiikkunstile pühendatud linnamuuseum Lilleis. See on üks suurimaid kunstimuuseume Prantsusmaal.


Bateaux de peche rentrant à Berck Lepic.jpg|
Belisaire demandant l'aumone Jacques-Louis David.jpg|
File:Lille PBA boilly triomphe de marat.jpg|
L'aprés-dinée a Ornans Courbet.jpg|
L'Ex-Voto Ulysse-Louis Butin.jpg|
La Meuse a Freyr Courbet.jpg|
Le dénombrement de Béthléem Brughel le jeune.jpg|
Le Parlement de Londres Monet.jpg|
Les vaches Van Gogh.jpg|
Le festin d'Hérode Donatello.jpg|
Monument de la défense de Saint-Quentin Barrias.jpg|
Vierge allaitant l'Enfant.jpg|
Lille PdBA vroubel cheminee.JPG|
Ristilt mahavõtmine (Rubens, 1617)

**Ristilt mahavõtmine** on Peter Paul Rubensi maal, mis valmis Lille'i kaputsiinide kloostri kabelile Prantsusmaal umbes aastatel 1616–1617. Prantsusmaa konfiskeeris selle ja see oli osa Lille'i kunstimuuseumi (Palais des Beaux-Arts de Lille) asutamiskogust, kus see asub siiani.

## Vaata ka
* Kunstniku teiste samanimeliste teoste kohta vaata artiklit Ristilt mahavõtmine (Rubens)

## Välislingid
*Ristilt mahavõtmine Lille'i kunstimuuseumis
Tuhkhaigur

**Tuhkhaigur** (*Ardea humbloti*) on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.

## Välimus
Tuhkhaigur on 92–100 cm pikk.

Sulestik on peamiselt hall. Pealagi, pea küljed ja lõug on mustad. Nokk on kollane, nokatüvik on must. Silmad on kollased. Jalad on pruunid.

Noorlinnud on tumedat värvi, lõug on valge või pruunikas.

Sarnaneb välimuselt hallhaigruga, kuid tuhkhaigur on suurem ja tumedamat värvi ning tema nokk on suurem.

## Levik
Elavad Lääne-Madagaskaril. Võimalik, et pesitsevad ka Komooridel.

Elavad peamiselt rannikul, kuid ka jõgede ja järvede ääres, mangroovides ning riisipõldudel.

## Toitumine
Toituvad peamiselt kuni 20 cm pikkustest kaladest ning koorikloomadest.

Toitu otsides seisavad paigal või kõnnivad aeglaselt. Nad on väga territoriaalsed ja tavaliselt toituvad üksi, kuid neid on nähtud toitumas parvedes koos teiste haigrutega.

## Pesitsemine
Pesitsevad üksikult või kolooniates koos hallhaigrutega. Okstest ehitatud pesa asub puu otsas.

Pesitsevad aasta läbi, kõige rohkem septembrist jaanuarini. Kurnas on kolm muna.

## Arvukus
Vabas looduses elab hinnanguliselt 1500 tuhkhaigrut. Suurimateks ohtudeks on elupaikade hävimine, küttimine ning võõrliikide näiteks vesihüatsindi levik, mis vähendab tuhkhaigru toitumisala.

## Viited

## Välislingid
Uganda raudtee

**Uganda raudtee** (inglise keeles *Uganda Railway*) on raudtee, mille Briti Impeerium ehitas läbi Briti Ida-Aafrika 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi sajandi alguses. Raudtee ehitamise ja haldamisega tegeles Briti ettevõte, mis kandis samuti nime Uganda Raudtee.

Ida-Aafrikas on olnud mitu sajandipikkuse ajalooga karavaniteed suurte järvede (peamiselt Victoria järve) ümbrusest India ookeani rannikule. Raudtee kavandatigi Victoria järve sadamatest (Port Florence; tänapäeval Kisumu linnas) kuni Mombasa sadamani India ookeani rannikul. Ugandas rajati väike raudteelõik (11 km)  Kampala ja selle sadamaeeslinna Port Belli vahele.

Nüüd sai raudteega Port Belli, kus sõideti üle Victoria järve edasi laevadega Kisumusse ja sealt juba jälle rongiga India ookeani poole. Otseühendus Kampala ja Mombasa vahele ehitati alles 1931. aastal, kui Nakuru linnast rajati eraldi raudteeharu Kampala suunas. Raudtee nimi oli küll Uganda raudtee, kuid põhiosas oli see tänapäevase Keenia alal.

Kitsarööpmelise raudtee rööpme laius on 1000 millimeetrit. 

Raudteed ehitati aastatel 1896–1901 põhiliselt Briti Indiast toodud tööliste poolt. Ehitamist alustati Mombasast (sest ka kõik raudtee terasosad toodi samuti Indiast) ja liiguti Victoria järve poole. Töö oli raske ja paljud surid mitmesugustesse haigustesse. Märkimisväärsemate surmajuhtumite hulgas oli ka umbes 100 töölist, kes langesid Tsavo jõel inimsööjalõvide ohvriks.

Raudtee ehituse otsese tulemusena tekkis mitu linna, nende hulgas ka Eldoret ja Nairobi.

Tänapäeval kulgeb reisijatevedu Mombasa ja Kisumu vahel läbi Nairobi Keenias ja osaliselt ka raudteelõikudel Ugandas. 2007. aasta valimisjärgse vägivalla ajal Keenias hävis osa Keenia ja Uganda vahelisest raudteest.

## Pildid

Uganda Railway.png|Skeem Uganda raudteest koss lisaharudega.Joonis: Herigona, 18. juuni 2020
KUR railcar 1946.jpg|Rööbasbuss 1946. aastal
Plate girder bridge on the metre gauge railway line near Voi Station, Kenya.jpg|Vana silla jäänused ja uuem raudteesild Voi raudteejaama lähedal.Foto: TTC dude, 15. aprill 2020
Kenya Railways 94 Class diesel locomotive at old Voi Railway Station, March 2021.jpg|Keenia raudtee diiselvedur Voi raudteejaamas.Foto: TTC dude, 12. märts 2021


## Välislingid
Dolorese hüüe

**Dolorese hüüe** (hispaania keeles *Grito de Dolores*) oli ajalooline sündmus, mis toimus Mehhikos Dolores Hidalgo linnas 16. septembril 1810, kui katoliku preester Miguel Hidalgo y Costilla helistas kirikukella ja kutsus oma kõnes rahvast vastuhakule Hispaania koloniaalvõimude vastu. Hidalgo kõne täpsed sõnad ei ole teada. See sündmus tähistas Mehhiko iseseisvussõja algust. Kohalikus kõnepruugis tuntakse seda sündmust sageli kui "*El Grito de Independencia*" ehk iseseisvushüüet. 

Igal aastal, Mehhiko iseseisvuspäeva eelõhtul (15. septembril), taasesitab Mehhiko president selle hüüde Méxicos, Mehhiko Rahvuspalees, helistades sama kirikukella, mida Hidalgo kasutas 1810. aastal. Isamaalise kõne jooksul nimetab president iseseisvussõjas langenud kangelaste nimesid ning lõpetab hüüdes kolm korda "*¡Viva México!*" ('Elagu Mehhiko!'), millele järgneb Mehhiko hümni laulmine.

## Viited
Burj Jiddah

**Burj Jiddah** (araabia  برج جدة) on pikemat aega ehitusjärgus olnud üüratukõrge pilvelõhkuja, mida tarindatakse Saudi Araabia suuruselt teise linna Jiddahsse. Planeeringu järgi saab sellest maailma esimene üle 1 km kõrgune ehitis, keskse maamärgina Punase mere äärses Jiddah Majanduslikus Linnakus.

## Vaata ka
*Kõrgeimate hoonete loend
*Burj Khalīfah
*Burj Rāyiz

## Viited

## Välislingid
*
Kelli Kiipus

**Kelli Kiipus** (sündinud 6. juulil 1990 Tapal)  on eesti luuletaja.

2020. aastal võitis Kelli Kiipus Eesti luuleprõmmu ning esindas Eestit Brüsselis toimunud Euroopa Luuleprõmmul luuletusega "Käed".  Alates 2021. aastast korraldab ta Võsul luulesündmust "Ukulele luulefestival".

## Tunnustus

* 2022 Tartu kirjandusfestivali Prima Vista kirjanduspreemia Esimene Samm (ajakirjas Värske Rõhk avaldatud ilukirjandusliku loomingu eest (koos Gregor Kullaga)
Claude Brasseur

**Claude Brasseur** (sünninimi **Claude Pierre Espinasse**; 15. juuni 1936 Neuilly-sur-Seine, Prantsusmaa – 22. detsember 2020 Pariis) oli prantsuse teatri- ja filminäitleja.

Brasseur alustas näitlejakarjääri 1950. aastate lõpus ning mängis enam kui 100 filmis ja telesarjas. Teda iseloomustas lai rollivalik: ta mängis nii kergetes komöödiates kui ka tõsisemates draamafilmides.

Tema tuntumate filmide hulka kuuluvad "La Boum" (1980) ja "La Boum 2" (1982), kus ta kehastas Sophie Marceau tegelaskuju isa, ning komöödiad "Un éléphant ça trompe énormément" (1976) ja "Nous irons tous au paradis" (1977), kus ta mängis mitmete tolle aja tippnäitlejatega.

Brasseur pälvis karjääri jooksul kaks César'i auhinda: parima meespeaosa eest filmis "L'Été meurtrier" (1983) ja parima meeskõrvalosa eest filmis "Un éléphant ça trompe énormément" (1977). 

Lisaks filmidele oli ta aktiivne ka teatris ning esines mitmetes telesarjades.

Vabal ajal tegeles ta aktiivselt spordiga ning osales näiteks 1983. aasta Pariisi–Dakari rallil.

Claude Brasseur suri 84-aastaselt 22. detsembril 2020. Ta on maetud Pariisi Père-Lachaise'i kalmistule.

## Suguvõsa
Claude Brasseur pärines kuulsast näitlejate perekonnast. Tema isa oli tuntud prantsuse näitleja Pierre Brasseur, ema aga näitleja, lavastaja ja kirjanik Odette Joyeux. Tema vanaisa isa poolt oli samuti lavakunstnik – 19. sajandi lõpu kuulus näitleja Jules Brasseur.

Claude Brasseuri poeg on näitleja Alexandre Brasseur (sündinud 1971), kes on jätkanud perekonna näitlejatraditsiooni nii teatris kui ka teles.

## Viited

## Välislingid
* 
*
Balma de la Margineda

**Balma de la Margineda** on arheoloogiline leiukoht Andorras Andorra la Vella vallas. See paikneb kaljuvarjualuses (*balma*) lubjakivist kaljuseina all 970 m kõrgusel merepinnast Valira jõe orus. Seda ümbritsevad kuni  2000 m kõrgused mäetipud.

Leiukoha avastas Pere Canturri aastal 1959. See on Andorra esiaja ja Püreneede esiaja üks tähtsamaid leiukohti.  Aastal 1979 alustati seal uusi väljakaevamisi, mida pikendati aastani  1991. Töid juhtisid arheoloogid Jean Guilaine ja  Michel Martzluff, hiljem Michel Barbaza. Töid toetasid Andorra Uuringute Instituut ja Patrimoni Cultural d'Andorra.

Väljakaevamised võimaldavad sealse asustuse dateerida  paleoliitikium (alates ajast 11 700 eKr), mesoliitikumi ja varaneoliitikumi (ajani 4500 eKr), nii et see kehtis vähemalt 7000 aastat.

Balma de la Margineda esmaasukad kuulusid Azili kultuuri. Arvatakse, et nad tulid Ebro orust, mõnede teadlaste arvates võisid nad tulla kaugemaltki.

Paleoliitikumis meelitas kütte sinna peamiselt pürenee kaljukits, kes elas kaljuseintel. Nad tulid varasügisel, kui emased ja noorloomad kogunesid paaritumise pärast võitlevate isaste ümber, nii et loomad olid haavatavamad. Teised ulukid, keda leidus vähem, olid hirv, harilik mägikits ja metssiga. Loomade kehasid nüliti ja tükeldati kaljuvarjualuses kivist nugadega ning luud murti, et üdi kätte saada. Sõraliste nahku ja mõnede koerlaste (huntide või rebaste) karusnahku töödeldi, et teha neist rõivaid: on leitud nahanaaskleid ja õmblusnõelatükke. 

Mesoliitikumis võisid varjualust kasutada karjased, kes olid toonud karja suvekarjamaale ja käisid ka metsasaadusi korjamas. On leitud loomajäänuseid, mida on omistatud koduloomadele. David Geddèsi arvates võis olla tegu kitsede või lammastega, J. E. Borchier aga väidab, et need said olla ainult kitsed, välistamata võimalust, et selles kohas oli talvel pürenee kaljukits või harilik mägikits. 

Neoliitikumist on leitud teravilju: polbnisu, kääbusnisu ja otra. Pole välistatud, et neid kasvatati Valira jõe orus.

Arvatakse aga, et kalapüük ei olnud Balma de la Margineda karjakasvatajatale kuigi tähtis. Forellipüük oli igatahes võimalik märtsist detsembrini.

Leiukohast on leitud 12 kihti ja 31 400 artefakti, millest 1776 olid tööriistad. On leitud forelli ogade jäänuseid, harpuun, kolmnurkne mikroliit, mitmesuguseid jahipidamisvahendeid, kitsenahkade töötlemise riistu ja hambuline kõõvits.

Erilist huvi pakub üks väike veeriskivi (pikkus 28,6 mm, laius 10,9 mm, kaal 9 g), millele on kraabitud kolmnurk. Tollase tehnoloogia analüüsi teel on kindlaks tehtud, et seda "loeti" tipuga allapoole, st see oli orienteeritud samapidi, nagu vaadatakse "häbeme" kujutisi koopaseintel. Tehnoloogia analüüs näitab ka, et kraapija pidi olema paremakäeline.

## Viited
Messina väina sild

**Messina väina sild** (itaalia keeles *Ponte sullo stretto di Messina*, sitsiilia keeles *Ponti di Missina*) on väljakäidud kavandi järgi enam kui 3,6 km pikkune sild, mis ühendaks raud- ja maanteesid kandval sillatekil Sitsiilia saart üle Messina väina mandriga Apenniini poolsaarel.

Tegu saaks olema uue maailma pikima rippsillaga, mis rajatakse eelduste järgi Messina linna lähistelt Torre Farost merevett ületades Villa San Giovannisse. Itaalia valitsus kiitis selle planeerimise heaks 6. augustil 2025.

## Viited

## Vaata ka
*Messina väin
Philippe Agostini

**Philippe Agostini** (11. august 1910 Pariis – 20. oktoober 2001 Pariis) oli prantsuse filmioperaator, -lavastaja ja -stsenarist. 

Agostini õppis filmitehnikat Pariisi Louis-Lumière’i filmikoolis ning alustas oma karjääri 1930. aastatel kaameraassistendina. Ta tõusis kiiresti tunnustatud operaatoriks ja tegi koostööd mitmete mõjukate režissööridega nagu Marcel Carné ("Le Jour se lève"), Robert Bresson ("Les Dames du Bois de Boulogne", "Les Anges du péché"), Max Ophüls ("Le Plaisir"), Claude Autant-Lara, Marcel Pagnol ja Jules Dassin.

1950. aastatel suundus Agostini rohkem lavastamise ja stsenaristika juurde. Tema tuntuimate režissööritööde hulka kuuluvad film "Le Dialogue des Carmélites" (1960) ning noortesarjad "L’Âge heureux" (1966) ja "L’Âge en fleur" (1975). Ta oli ka mitmete oma režissööritööde stsenarist.

Philippe Agostini suri 91-aastaselt 20. oktoobril 2001 Pariisis. Ta on maetud Grimaudi kalmistule Lõuna-Prantsusmaal, oma abikaasa Odette Joyeux' kõrvale.

## Tunnustus
Philippe Agostini pälvis 1949. aastal Locarno filmifestivalil eripreemia filmi "Pattes blanches" monteerimise ja operaatoritöö eest.

## Isiklik elu
Philippe Agostini oli abielus näitleja, kirjaniku ja lavastaja Odette Joyeux'ga, kellega jäi abielu kestma kuni naise surmani 2000. aastal. 

Eelmisest suhtest oli tal kaks poega, Claude Agostini (1936–1995) ja Yves Agostini, kes on mõlemad seotud filmikunsti ja operaatori tööga.

## Viited

## Välislingid
*
Odette Joyeux

**Odette Joyeux** (5. detsember 1914 Pariis – 26. august 2000 Grimaud) oli prantsuse näitleja, kirjanik ja lavastaja.

Odette Joyeux õppis Pariisi konservatooriumis tantsu ning alustas karjääri balletitantsijana, kuid pöördus peagi näitlemise ja hiljem ka kirjutamise juurde.

Joyeux alustas oma filmikarjääri 1931. aastal. Tema esimene silmapaistev roll oli Marc Allégret’ filmis "Entrée des artistes" (eesti keeles "Sissepääs kunstnikele", 1938). 1940. aastatel kujunes temast üks populaarsemaid Prantsuse filminäitlejaid, kes mängis mitmes menukas filmis. Ka 1950. aastatel esines ta aeg-ajalt filmides.

Tema tuntumate filmide hulka kuuluvad "Entrée des artistes" (1938), "La Symphonie fantastique" (1942), kus ta kehastas Harriet Smithsonit, Hector Berlioz' muusat ja hilisemat abikaasat, ning "Les Petites du quai aux fleurs" (1944).

Pärast teist maailmasõda keskendus Joyeux üha enam kirjutamisele. Temalt ilmus nii romaane kui ka esseid, mis käsitlesid sageli kunsti, nooruse ja naise rolli ühiskonnas. Tema tuntumate teoste hulka kuuluvad "L’Âge heureux" (hiljem kohandatud telesarjaks), "Côté jardin" ja "L’Esprit des lettres". Ta kirjutas ka näidendeid ning osales kultuuriteemalistes raadiosaadetes ja avalikes esinemistes.

Odette Joyeux suri 85-aastaselt Lõuna-Prantsusmaal Grimaudis. Ta on maetud Grimaudi kalmistule.

## Tunnustus
* Prantsuse Auleegioni orden (algul rüütli (*chevalier*) ja hiljem ohvitseri (*officier*) staatuses)
* Ordre des Arts et des Lettres
* 1989. aastal valiti ta Académie des Beaux-Artsi liikmeks

## Isiklikku
Odette Joyeux oli aastatel 1935–1945 abielus näitleja Pierre Brasseuriga. Nende poeg oli hilisem tuntud näitleja Claude Brasseur (1936–2020), kelle poeg Alexandre Brasseur on samuti näitleja.

Hiljem abiellus Joyeux kirjaniku ja stsenaristi Philippe Agostiniga (1910–2001), kellega oli koos surmani.

## Viited

## Välislingid
* 
*
Marc Allégret

**Marc Allégret** (22. detsember 1900 Basel, Šveits – 3. november 1973 Pariis, Prantsusmaa) oli prantsuse filmirežissöör, stsenarist ja produtsent.

Tema karjäär kestis üle viie aastakümne ning ta mängis olulist rolli Prantsuse kino arengus, eriti 1930. ja 1940. aastatel.

Allégret sündis Šveitsis Baselis, kuid kasvas üles Prantsusmaal. Ta õppis Pariisis õigusteadust, kuid tema tõeline kirg oli fotograafia. 1920. aastatel kujunes tal lähedane suhe kirjanik André Gide'iga, kellest sai tema kaaslane ja toetaja loomingulises arengus. 1927. aastal saatis Allégret Gide'i reisil Prantsuse Kongosse ning dokumenteeris nende teekonna filmilindile. See kogemus äratas temas sügava huvi filmikunsti vastu ja suunas ta režissööriteele.

Allégret alustas režissööritööd 1930. aastate alguses. Tema esimene täispikk mängufilm oli "Mam'zelle Nitouche" (1931), millele järgnesid "Fanny" (1932), "Les Beaux Jours" (1935) ja "Entrée des artistes" (1938). Tema filmid paistsid silma elegantsi, esteetilise viimistluse ja noorte talentide esiletoomise poolest. Allégret oli tuntud kui *découvreur de stars* ehk "tähtede avastaja", aidates käivitada mitmete hilisemate kuulsuste, sealhulgas Simone Simoni, Michèle Morgani, Jean-Pierre Aumont'i, Danièle Delorme'i, Gérard Philipe'i, Odette Joyeux', Jeanne Moreau ja Brigitte Bardot' karjäärid.

Allégret jätkas filmide tegemist kuni 1960. aastateni, kuid tema hilisemad teosed ei saavutanud enam sama suurt edu kui tema varasemad filmid. Ta oli lühikest aega Prantsuse Cinémathèque'i president (1967–1968), olles seotud filmipärandi säilitamisega.

Marc Allégret suri 3. novembril 1973 Pariisis. Ta on maetud Cimetière des Gonards'i kalmistule Versailles'is.

## Filme
* "Mam'zelle Nitouche" (1931)
* "Fanny" (1932)
* "Les Beaux Jours" (1935)
* "Entrée des artistes" (1938)
* "Félicie Nanteuil" (1944)
* "Les Amants de demain" (1959)
* "Le Bal du comte d'Orgel" (1970)

## Isiklikku
Marc Allégret sündis haritlaste peres. Tema isa Élie Allégret oli protestantlik pastor ja kirjanik André Gide'i lähedane sõber. Marc Allégret’ noorem vend Yves Allégret sai samuti tuntuks filmirežissöörina.

1920. aastatel oli Marc Allégret’l lähedane suhe kirjanik André Gide'iga, kes toetas tema loomingulist arengut ja kelle mõjul hakkas ta tegelema filmikunstiga.

Allégret abiellus 1938. aastal näitleja Nadine Vogeliga. Nende abielu lõppes 1950. aastate alguses.

## Viited

## Välislingid
*
Pabulatindik

**Pabulatindik** (*Coprinopsis radiata*) on šampinjoniliste (*Agaricaceae*) sugukonda, šampinjonilaadsete (*[[Agaricales]]*) seltsi kuuluv liik seeni.

## Välislingid
*
Inis Bó Finne (Donegali krahvkond)

**Inis Bó Finne** (inglise keeles  *Inishbofinne*; eestikeelses otsetõlkes 'valge lehma saar') on Iirimaa saar Atlandi ookeanis.

Saar asub riigi põhjaosas Donegali krahvkonnas, äärealana on see osa iiri keele tänasest ametlikust levikualast Gaeltachtist.

Iiri saarel asub selle vastas maasäär Machaire Uí Rabhartaigh.

Linnurohkuse poolest tuntud saarerühmas paiknevad lisaks veidi väiksemad, kuid asustamata saared Inis Dúiche ja Inis Beag.

## Vaata ka
*Inis Bó Finne (Galway krahvkond)
*Toraigh

## Viited
Arheoloogiline leiukoht

**Arheoloogiline leiukoht** on maa- või veeala, kust on leitud arheoloogilisi leide, inimluid, ajalooliste ehituskonstruktsioonide jäänuseid või muid arheoloogilisele kultuurkihile osutavaid elemente ja kus neid võib olla veelgi.
## Viited
Näätstümak

**Näätstümak** (*Postia sericeomollis*) on *[[Dacryobolaceae]]* sugukonda kuuluv seen.

Seent on leitud lamakadakalt.

## Välislingid
*
Inis Bó Finne (Galway krahvkond)

**Inis Bó Finne** (inglise keeles  *Inishbofinne*; eestikeelses otsetõlkes *Valge Lehma saar*) on Iirimaa saar Atlandi ookeanis.

Saar asub riigi lääneosas Galway krahvkonnas, äärealana on see osa iiri keele tänasest ametlikust levikualast Gaeltachtist.

Iiri saarel asub selle vastas rannikuala Conamara.

## Vaata ka
*Inis Bó Finne (Donegali krahvkond)
*Inis Airc

## Viited
Calderóni silla lahing

**Calderóni silla lahing** (hispaania keeles *Batalla del Puente de Calderón*) oli otsustav lahing Mehhiko iseseisvussõjas. See toimus 1811. aasta jaanuaris Calderóni jõe kallastel, umbes 60 km Guadalajarast ida pool, tänapäeva Zapotlanejo linnas, Jalisco osariigis.

Lahingus osales peaaegu 100 000 ülestõusnut, keda juhtisid Miguel Hidalgo y Costilla, Ignacio Allende, Juan Aldama ja Mariano Abasolo. Neile astusid vastu Uus-Hispaania kuninglikud väed, kuhu kuulus 5000–8000 kutselist sõdurit. Kuninga vägesid juhtis Félix María Calleja del Rey, Hispaania sõjaväelane, kellest hiljem sai ka Uus-Hispaania asekuningas. Pärast võitu anti talle Calderóni krahvi tiitel.

Lahing nimetati läheduses asuva silla järgi, mis oli mõlema poole jaoks strateegiline sihtmärk. Lahingus ülestõusnute vägi purustati ning ülestõusnute kaotus selles lahingus oli iseseisvussõja pöördepunkt, mis tõi kaasa kümneaastase viivituse enne, kui ülestõusnud sõja lõpuks võitsid ning saavutasid Mehhiko iseseisvuse. Calderóni silla lahing lõpetas iseseisvussõja esimese ja kõige intensiivsema etapi.

## Viited
Butlēri (Jaunpiebalga vald)

**Butlēri** on küla (*mazciems*) Lätis Cēsise piirkonnas Jaunpiebalga vallas. 

Küla asub valla keskosas. Aastail 2009–2021 kuulus küla Jaunpiebalga piirkonda.

## Viited
Mehhiko president

**Mehhiko president** (hispaania keeles *presidente de México*; ametlikult **Mehhiko Ühendriikide president**, *presidente de los Estados Unidos Mexicanos*) on Mehhiko riigipea ja valitsusjuht. Mehhiko põhiseaduse kohaselt juhib president föderaalvalitsuse täidesaatvat haru ning on Mehhiko relvajõudude ülemjuhataja.

Presidendiamet loodi 1824. aasta Mehhiko põhiseadusega. Alates 1. oktoobrist 2024 on ametis Claudia Sheinbaum, kes on Mehhiko esimene naispresident.

Presidendiametit peetakse revolutsiooniliseks selles mõttes, et selle volitused tulenevad Mehhiko revolutsiooni ajal vastu võetud põhiseadusest. Revolutsiooni ajal vastu võetud põhiseadus kehtib ka tänapäeval ning selle üks olulisemaid punkte on presidentide tagasivalimise keeld. Mehhiko presidendid valitakse ainult üheks kuueaastaseks ametiajaks, mida nimetatakse *sexenio*-ks. Isikud, kes on ajutiselt presidendi kohuseid täitnud, ei tohi samuti kunagi uuesti kandideerida.

## Viited
Marta Õun

**Marta Õun** (sündinud **Marta Martin**; 19. jaanuar 1922 Puulaid, Käina kihelkond – 17. märts 2010 Stockholm) oli eesti nelipühi vaimulik.

Ta oli Stockholmi Eesti Nelipühi Kiriku pastor.

Ta oli abielus kirjanik Elmar Õunaga (1906–1977).

## Viited
Jēci

**Jēci** on küla (*mazciems*) Lätis Cēsise piirkonnas Jaunpiebalga vallas.

Küla asub valla loodeosas Koiva jõe kaldal. Seal asub Jēci bussipeatus. Aastal 2017 oli külas 14 elanikku.
## Viited
Yves Allégret

**Yves Édouard Allégret** (13. oktoober 1905 Asnières‑sur‑Seine – 31. jaanuar 1987 Jouars‑Pontchartrain) oli prantsuse filmirežissöör.

Allégret alustas oma karjääri 1930. aastatel assistendina, töötades koos selliste režissööridega nagu Jean Renoir ja oma vend Marc Allégret. Suurima tuntuse saavutas ta 1940. ja 1950. aastatel. Tema tuntumate filmide hulka kuuluvad "Dédée d’Anvers" (1948), "Une si jolie petite plage" (1949) ja "Manèges" (1950). 

Tema filme iseloomustas sünge temaatika ja realistlik käsitluslaad, mis andsid olulise panuse prantsuse *[[film noir]]*'i kujunemisesse.

Yves Allégret suri südamerabandusse 81-aastaselt.

## Tunnustus
Yves Allégret pälvis mitmeid rahvusvahelisi auhindu. 1953. aastal võitis tema film "Les Orgueilleux" Veneetsia filmifestivalil Pronkslõvi. 1956. aastal tunnustati teda Karlovy Vary rahvusvahelisel filmifestivalil parima lavastaja auhinnaga filmi "La Meilleure Part" eest.

1987. aastal anti Allégret’le postuumselt César' elutööauhind (César d'honneur).

## Isiklikku
Yves Allégret oli kolm korda abielus. Abielust Renée Louise Marguerite Navillega (1929–1947) sündis poeg Gilles Allégret (1936–1955), kes tegutses näitlejana nime Gilles Gallion all, kuid kes hukkus noorelt autoõnnetuses.

Abielust näitleja Simone Signoret'ga (1948–1951) sündis tütar Catherine Allégret (sündinud 1946), kes on samuti näitleja.

1951. aastal abiellus ta näitleja Michèle Cordoue'ga (kodanikunimega Andrée Michèle Cordoue Bonnet). See abielu kestis kuni Allégret' surmani, lapsi neil ei olnud.

## Viited

## Välislingid
*
Dolores Hidalgo

**Dolores Hidalgo** (ametlikult **Dolores Hidalgo Cuna de la Independencia Nacional**; 'Dolores Hidalgo – Mehhiko iseseisvuse häll') on linn ja vald Mehhiko Guanajuato osariigi põhja-keskosas.

Linn asub merepinnast umbes 1980 meetri kõrgusel. 2020. aasta rahvaloenduse andmetel elas linnas 67 101 inimest, kogu vallas kokku aga 163 038 elanikku. Dolores Hidalgo paikneb täpselt valla keskosas. Omavalitsuse pindala on 1656 km² ja see hõlmab mitmeid väiksemaid asulaid; suurim neist on Río Laja, kus 2005. aastal elas 2211 inimest.

Linn oli algselt väike asula nimega Dolores, kus preester Miguel Hidalgo y Costilla pidas 16. septembri 1810 varahommikul Nuestra Señora de los Dolorese kiriku ees oma kõne Mehhiko iseseisvuse toetuseks, mis sai tuntuks kui "Dolorese hüüe". Pärast Mehhiko iseseisvumist nimetati linn isa Hidalgo auks ümber Dolores Hidalgoks. Aastal 2002 pälvis Dolores Hidalgo tiitli *Pueblo Mágico* ehk 'Võlulinn', mis on Mehhiko kultuuriturismi programm, millega tunnustatakse ajalooliselt, kultuuriliselt või looduslikult silmapaistvaid paiku.

## Viited
Ignacio Allende

**Ignacio José de Allende y Unzaga** (21. jaanuar 1769 San Miguel el Grande – 26. juuni 1811 Chihuahua), tuntud kui **Ignacio Allende**, oli Hispaania armee kapten Uus-Hispaanias (tänapäeva Mehhiko aladel), kes hakkas toetama Mehhiko iseseisvusliikumist.

Ta osales Josefa Ortiz de Domíngueze korraldatud salakoosolekutel, kus arutati iseseisva Mehhiko loomise võimalust. Allende võitles koos Miguel Hidalgo y Costillaga iseseisvussõja esimeses etapis. Pärast mässuliste ränka lüüsaamist Calderóni silla lahingus võttis ta hiljem Hidalgolt ülestõusnute väe juhtimise üle ja suundus ellujäänutega põhja poole. Ignacio Elizondo reetis Allende ja mitmed ülestõusnute väe vanemohvitserid ning Allende ja teised võeti vangi. Allende mõisteti riigireetmise eest surma ja hukati Chihuahuas.

Allende on tänapäeval Mehhiko rahvuskangelane ning tema järgi nimetatud kohti leidub mitmes Mehhiko linnas.

## Viited
Córdoba leping

**Córdoba leping** (*Tratados de Córdoba*) oli leping, mis kinnitas ametlikult Mehhiko iseseisvuse Hispaaniast ning lõpetas Mehhiko iseseisvussõja. Lepingu allkirjastasid 24. augustil 1821 Córdobas, Veracruzi osariigis, Mehhikos Kolme Garantii Armee juht Agustín de Iturbide ja viimane Uus-Hispaania asevalitseja Juan O'Donojú.

Leping koosnes 17 artiklist, mis laiendasid ja täpsustasid Iguala plaani põhimõtteid. Tegemist oli esimese dokumendiga, milles nii Mehhiko kui ka Hispaania (ilma ametliku loata) esindajad tunnistasid tulevase Esimese Mehhiko Keisririigi iseseisvust. Siiski ei peeta Córdobas sõlmitud lepingut tänapäeval Mehhiko iseseisvuse "aluseks", kuna seda rolli on ajalooliselt kandnud Dolorese hüüe (16. september 1810), mida tähistatakse Mehhiko iseseisvuspäevana.

Hispaania valitsus keeldus ametlikult lepingut tunnustamast, avaldades selle otsuse 13. ja 14. veebruaril 1822 Madridis. Hispaania tunnustas Mehhiko iseseisvust alles 1836. aastal.

## Viited
Terai-haigur

**Terai-haigur** (*Ardea insignis*) on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.

## Välimus
Terai-haigur on 127 cm pikk. Noka pikkus on 152–176 mm. Kaalub 3400 g.

Ülapool on sinakashall, alapool on valge. Pealagi ja nokk on mustad. Kael on peamiselt hall. Silmad on kollased. Valjasriba ja silma ümbrus on rohekaskollased. Jalad on hallid.

Isaslind on suurem ja tumedamat värvi kui emaslind.

Noorlinnud on pruunikad, kõht on valge ja jalad on heledamad. Udusulis pojad on valged, nokk on must ja jalad roosad.

## Levik
Terai-haigrud elavad Nepalis, Kirde-Indias, Myanmaris ja Bhutanis.

Elavad soodes, padurates ja jõgede ääres. Indias on neid nähtud 1500 m kõgusel merepinnast.

## Toitumine
Toituvad putukatest, langustidest ja kaladest.

Toituvad kiiretes mägiojades, vahel ka aeglasemates veekogudes. Tavaliselt toituvad üksi. Toitu otsides seisavad paigal või kõnnivad aeglaselt. Haaravad saaklooma noka vahele, mitte ei torka nagu koljathaigrud. Väiksed ja keskmise suurusega kalad neelavad kohe alla, nokast suurema kala viivad kivide peale ja torkavad mitu korda nokaga. Pärast saaklooma neelamist joovad 1–10 korda vett.

## Pesitsemine
Pesitsevad üksikult. Okstest ehitatud pesa asub puu otsas. Võivad kasutada sama pesa mitu aastat järjest.

Pesitsevad aprillist augustini. Kurnas on neli rohekassinist muna. Mune hauvad mõlemad vanemad 30–31 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 72–74 päeva vanuselt.

## Arvukus
Terai-haigruid on hinnanguliselt 75–375. Peamiseks ohuks on elupaikade hävimine, mida põhjustavad reostus, inimasustuse laienemine, veetaimede kiire kasv ja metsapõlengud.

## Viited

## Välislingid
Ignacio Elizondo

**Francisco Ignacio de Elizondo Villarreal** (9. märts 1766 Salinase org, Uus-Hispaania – 2. september 1813 San Marcos, Hispaania Texas, Uus-Hispaania) oli rojalistlik sõjaväelane Mehhiko iseseisvussõja ajal. Teda tuntakse eelkõige sellepärast, et ta võttis 1811. aastal Bajáni kaevude juures Coahuilas kinni iseseisvusliikumise juhid Miguel Hidalgo, Ignacio Allende, José Mariano Jiménezi ja Juan Aldama.

Elizondo oli esialgu iseseisvusliikumise toetaja ning valvas mässuliste võetud vange. Hiljem vahetas ta poolt ning jätkas esialgu iseseisvusliikumise juures rojalistide heaks info kogumist. Pärast Calderóni silla lahingut meelitas ta mitmed ülestõusnute väe vanemohvitserid lõksu ning võttis nad kinni. Mässuliste juhtide tabamise eest ülendati ta kolonelleitnandiks. 

Aastal 1813 pärast edukat kampaaniat mässuliste vastu mõrvati Elizondo ühe oma ohvitseri poolt.

## Viited
Cádizi Cortes

**Cádizi Cortes** oli Hispaania parlament, mis kutsuti kokku 1810. aastal poolsaare sõja ajal Cádizis. 

Cortest polnud aastaid kokku kutsutud ning erinevalt varasematest koosseisudest, mis jagunesid seisuste järgi, kutsuti see kokku ühise koguna. Cortese liikmed esindasid kogu Hispaania impeeriumi, mitte ainult Hispaaniat, vaid ka Hispaania Ameerikat ja Filipiine.

Cádizi Cortest on nii tollased kui ka tänapäeva ajaloolased pidanud Hispaania ja Hispaania Ameerika ajaloos oluliseks sammuks liberalismi ja demokraatia suunas. Liberaalne parlament koostas ja kinnitas Hispaania ajaloo esimese põhiseaduse – 1812. aasta Hispaania põhiseaduse. Sellega kehtestati konstitutsiooniline monarhia ning kaotati paljud institutsioonid, mis andsid ühtedele ühiskonnagruppidele teiste arvelt eeliseid.

## Viited
Ameerika režissööride gild

**Ameerika režissööride gild** (inglise keeles **Directors Guild of America**, lühend **DGA**) on Ameerika Ühendriikide filmirežissööride, televisioonilavastajate ning teiste lavastustöö spetsialistide kutseorganisatsioon.

Kuigi DGA ei ole rahvusvaheline organisatsioon formaalses tähenduses, kaitseb see oma liikmete huve ka rahvusvahelistes produktsioonides ning teeb koostööd teiste riikide samalaadsete organisatsioonidega.

Organisatsioon asutati 1936. aastal nime all Screen Directors Guild. Aastal 1960 liitus sellega Raadio- ja Televisioonirežissööride Gild (Radio and Television Directors Guild), mille tulemusel kujunes välja tänapäevane Directors Guild of America.

DGA tegeleb oma liikmete töötasude ja töötingimuste läbirääkimistega, kaitseb nende loomingulisi ja tööalaseid õigusi ning edendab lavastajatöö professionaalseid standardeid. Organisatsioon korraldab ka kutsealast koolitust, jälgib ametieetika järgimist ning jagab igal aastal Directors Guild of America auhindu, millega tunnustatakse silmapaistvat lavastajatööd nii filmis kui ka televisioonis.

## Välislingid
* Koduleht
Agustín de Iturbide

**Agustín Cosme Damián de Iturbide y Arámburu** (27. september 1783 – 19. juuli 1824), tuntud kui **Agustín de Iturbide** ja hiljem oma valitsejanimega **Agustín I**, oli esimene Mehhiko keiser. 

Hispaania kuningliku armee ohvitserina võitles ta Mehhiko iseseisvussõja ajal algselt mässuliste vastu, kes võitlesid Hispaania vastu, kuid vahetas 1820. aastal poolt ja asus Iguala plaani alusel juhtima endistest rojalistidest ja kauaaegsetest ülestõusnutest koosnevat Kolme Garantii Armeed. 1821. aasta septembris saavutas ühendvägi Iturbide juhtimisel Mehhikole iseseisvuse kui sõlmiti Córdoba leping. 1822. aastal kuulutati ta Mehhiko keisriks ja ta valitses 19. maist 1822 kuni 19. märtsini 1823, mil ta loobus troonist. 1823. aasta mais siirdus ta Itaaliasse eksiili. 

1824. aastal naasis ta Mehhikosse, kus ta arreteeriti ja hukati.

## Viited
Püha Perekonna peakirik

**Püha Perekonna peakirik** (inglise keeles *Cathedral Basilica of the Holy Family*, suahiili keeles *Basilika la Familia Takatifu*) on Nairobis, Keenias asuv katoliku kirik, mis on pühendatud Pühale Perekonnale. See on Nairobi peapiiskopkonna peakirik.  

## Ajalugu

Algne kogudus koosnes raudteetöölistest, kes elasid lähedal laagris (tänapäeval Nairobi raudteejaama läheduses). Algne kirik oli Nairobis esimene kivihoone, mille mahutavus oli 300–400 istekohta ning see ehitati 1904. aastal. Esimene ristimine toimus 1906. aastal, esimene abielu sõlmiti 1908. aastal ja esimene leeritamine toimus 1923. aastal.

Keenias üleskasvanud Briti ja Keenia arhitekt Dorothy Hughes projekteeris uue kirikuhoone 1960. aastal, hoone ehitas Briti ettevõte Mowlem aastatel 1960–1963 ning see õnnistati ametlikult ja avati 6. juulil 1963. 

Modernistlikus kirikus on istekohti 3000–4000 inimesele, mis on kümme korda rohkem kui algsel kirikul. Hoone akendes on roostevabast terasest raamides abstraktsed vitraažid. Hoone on 30 meetrit kõrge, lisaks kahele peamisele saalile on hoones kaheksa erinevat kabelit. Kirikuhoone kõrval on kellatorn (kampaniil) ja baptisteerium, pisut eemal edelaküljel on suur rist ja paviljon, mis on ühtlasi ka sissepääs maa-alusesse parklasse.

Paavst Johannes Paulus II külastas kirikut 1980. aastal ja see kuulutati väikeseks basiilikaks (ladina keeles *basilica minoris*) 15. veebruaril 1982. Johannes Paulus külastas seda kirikut uuesti aastatel 1985 ja 1995.

Hiina RV ehitusetetvõte Zhongxing Construction ehitas 2011. aastal peapiiskopi kantselei uue haldushoone.

## Kirjandus
*Janfrans van de Eerden. "*16. Holy Family Basilica*". // NB024. Nairobi 2024 Architecture Guide. Hollandi ja inglise keeles. 3. trükk, Nairobi 2025. Lk 47. ISBN 9789082369939

## Välislingid
*Koduleht. Inglise keeles, vaadatud 17. augustil 2025
Oțelu Roșu

**Oțelu Roșu** (kuni 1947. aastani **Ferdinand**, ungari keeles *Nándorhegy*, saksa keeles *Ferdinandsberg*) on linn Rumeenias Caraș-Severini maakonnas. Linn asub ajaloolises Banaadi piirkonnas, maakonnakeskusest Reșițast ligikaudu 44 km idakirdes.

Asulat on esmamainitud 1370. aastal (*Bisthere* või *Bisztere*). 1430. aastal on asulat mainitud nimega *Negoteşti*. 1699. aastal läks asula Osmanite riigi võimu alt Austriale ja sai nimeks *Ohaba-Bistra*. 18. sajandi lõpul saabusid piirkonda saksa kolonistid ja sinna rajati rauatöötlemistöökodasid. Asula nimeks sai *Ferdinandsberg*. 1948. aastal anti asulale uueks nimeks Oțelu Roșu (*punane teras*). Linnaks sai Oțelu Roșu 1960. aastal.

## Viited
Bērziņi (Taurene vald)

**Bērziņi** on küla (*mazciems*) Lätis Cēsise piirkonnas ja Taurene vallas. 

Küla asub valla idaosas.

## Viited
Roc de les Bruixese kaljujoonised

**Roc de les Bruixes** (katalaani keeles *roc de les Bruixes* 'Nõidade kalju' on kalju Andorras Canillo valla lõunaosas Pratsi küla keskusest umbes 700 m lõunas umbes 1600 m kõrgusel merepinnast metsas nimega Bosc de la Partida de Rep, millel on hilisesse pronksiaega dateeritud kaljujoonised (reljeefid;  *gravats del roc de les Bruixes*) kogupindalaga 2 m². Uruijad pidasid alguses seda kohta hauapühamuks ning jooniseid esiaegseteks kirjamärkideks.

Need avastas alles 1962. aastal Andorra ajaloolane Pere Canturri. Ta oli arvele võtmas ja üle vaatamas kohanimedega ning uskumuste ja ebausuga seotud kohti.

Reljeefid jagunevad tehnika ja teema järgi kolmeks rühmaks. Pearühma moodustavad sügava V-kujulise sisselõikega joonised. Mõned jooned tunduvad olevat seotud teise rühmaga, mis koosneb väikestest sissetoksitud lohkudest ja aukudest. Mõlemad rühmad on temaatiliselt sarnased samast ajast pärit raskesti tõlgendatavate kaljujoonistega, mis on levinud Põhja-Portugalist Põhja-Itaaliani. Kolmas rühm on palju peenema lõikega kujutised, mis kujutavad inimesi ja hobust ning pärinevad tõenäoliselt keskajast.

Rahvapärimuse järgi viskasid Canillo keskaegsed nõiad pärast julma ja verist võitlust kuradiga ta mäest alla ning kukkudes jättis kurat kaljuseinale küünejäljed. Seetõttu hakkasid Pratsi inimesed pidama seda kaljut kohaks, kus nõiad kutsuvad kurjuse jõude välja. Nad pidasid seda kaljut ja jooniseid õnnetusttoovateks.

## Viited
Nigina Amonqulova

**Nigina Amonqulova** (tadžiki keeles: Нигина Амонқулова; sündinud 30. jaanuaril 1986) on tadžiki rahvalaulik, kes esineb enamasti tadžiki rahvarõivastes.  

Tadžiki riigitelevisiooni hüüdnimi on "Nigina TV", sest ta esineb seal tihti. 

Lisaks tadžiki rahvalauludele laulab ta ka teiste iraani rahvaste (näiteks Iraani ja Afganistani) rahvalaule.

## Noorpõlv
Amonqulova sündis 1986. aastal Pandžakentis Sugdi vilajetis. Tema ema on raamatupidaja ja isa on autojuht. Niginal on neli venda: ärimees Huršid, laulja Husrav, puunikerdaja Hajam ja õpilane Hamiddžon. Ta lõpetas Pandžakenti 1. keskkooli ja õppis kolm aastat Pandžakenti meditsiinikolledžis. Ülikooli kõrvalt õppis ta ka rõivadisaineriks. 

Keskkooli ja ülikooli ajal võitis ta mitu lauluvõistlust.

## Karjäär
Nigina Amonqulova esimene hittlugu "Randžida nigoram omad" ilmus 2008. aastal. Naise muusikat kirjeldatakse kui pop-folki ja ta esineb sageli erksavärvilistes rahvarõivastes. 

Nigina Amonqulova on teinud koostööd heliloojatega nagu Sirojiddin Fozilov, Saidkul Bilolov, Sharif Bedakov, Farhod Zikir ja Adiba Azizi. Tema produtsentideks on olnud peamiselt Ališer Zarikov and Olim Shirinov. Ta on mitu korda laulnud duetti Madina Aknazarovaga, kellega koos on tal ka mitmeid muusika- ja Instagrami videoid.

2013. aasta jaanuaris pälvis Nigina Amonqulova auhinna kategoorias "TOP-50: Dušanbe stiilsed inimesed (2012)".

2020. aastal filmis ta Darvazi looduskaitsealal oma singli "Darjo" video. Šahrom Aminov tunnustas Tadžikistani programmeerijate kogukonna kaudu Niginat kui ühte Tadžikistani silmapaistvamat ja lugupeetumat lauljat, rõhutades tema loomingulist ainulaadsust ja isiklikku karismat.

## Isiklikku
Nigina abiellus oma nõo Firuziga 2007. aastal. 2008. aastal sündis neil poeg Azamat.

## Lingid

* Nigina Amonqulova ametlik Youtube'i kanal
Kruševac

**Kruševac** (serbia kirillitsas Крушевац) on linn Serbias, Rasina ringkonna halduskeskus. Kruševac asub Kesk-Serbias Rasina jõe ääres, Nišist ligikaudu 53 km loodes.

Vürst Lazar Hrebeljanović asutas Kruševaci 1371. aastal ja sellest sai Morava Serbia pealinn. Osmanite riigi võimu alla langes Kruševac 1454. aastal. Lõplikult vabanes linn Türgi ikke alt 1833. aastal. Järgnes kiire arengu periood ja Kruševacist kujunes 19. sajandi Serbia üheks olulisimaks piirkondlikuks keskuseks.

## Viited
Hunter Armstrong

**Joseph "Hunter" Armstrong** (sündinud 24. jaanuaril 2001 Doveris Ohios) on Ameerika ujuja, kahekordne olümpiavõitja (2020, 2024) ja kaheksakordne maailmameister (2022–2024).

Armstrong kvalifitseerus 2020. aasta suveolümpiamängudele Tokyos, ujudes Ameerika Ühendriikide olümpiakatsevõistlustel 100 m seliliujumises teise kiireima aja. Olümpial võitis ta eelujumises osaledes kuldmedali 4 × 100 m kompleksujumise teateujumises. 100 m seliliujumises lõpetas ta üheksandana, jagades kohta Ryōsuke Iriega.

28. aprillil 2022. aastal püstitas Armstrong uue maailmarekordi 50 m seliliujumises pikas basseinis ajaga 23,71 sekundit. 2022. aasta veespordi maailmameistrivõistlustel Budapestis võitis Armstrong kokku viis medalit, sealhulgas kaks kuldmedalit teateujumises osalemise eest. Algselt omistati Armstrongile ka 50 meetri seliliujumise kuldmedal, kuna tema kaasmaalane Justin Ress diskvalifitseeriti. See diskvalifitseerimine tühistati aga pärast protesti ja Armstrong, kes lõpetas Ressist kaks sajandikku sekundit tagapool, säilitas hõbemedali.

2023. aasta maailmameistrivõistlustel Fukuokas tuli Armstrong maailmameistriks 50 meetri seliliujumises ja 4 x 100 meetri kompleksujumises. Järgnevatel maailmameistrivõistlustel Dohas võitis ta seitse medalit ja tuli maailmameistriks 100 meetri seliliujumises  ning uuesti 4 x 100 meetri kompleksujumises.

2024. aasta olümpiamängudel Pariisis võitis 4 x 100 meetri vabaujumise teatevõistkond koosseisus Jack Alexy, Chris Guiliano, Hunter Armstrong ja Caeleb Dressel austraallasi enam kui sekundiga. Ryan Held ja Matt King olid osalenud eelujumises. 4 x 100 meetri kompleksujumises sai Armstrong hõbemedali.

## Isiklikud rekordid

### 50 m bassein

### 25 m bassein

## Välislingid

* [Hunter Armstrong [ROK]-i veebilehel]
* [Hunter Armstrong [FINA|World Aquatics veebilehel]]
* Hunter Armstrong Team USA veebilehel
* Hunter Armstrong Olympedia.org veebilehel
* Hunter Armstrong Swimrankings.net veebilehel
* Hunter Armstrong SwimSwam. com veebilehel
Čačak

**Čačak** (serbia kirillitsas Чачак) on linn Serbias, Moravica ringkonna halduskeskus. Čačak asub Kesk-Serbias Zapadna Morava jõe ääres, Kragujevacist ligikaudu 45 km läänes.

Čačakit on esmamainitud 1408. aastal. 1815. aastal toimus Čačaki lähedal Ljubići lahing, milles serbia mässulised saavutasid võidu Osmanite riigi väe üle. Čačak läks seejärel Serbia vürstkonna koosseisu.

## Viited