open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bruno von Weymarn

**Bruno Ferdinand Constantin von Weymarn** (7. juuni 1899 Muraste mõis, Harku vald, Harjumaa – 26. juuli 1956 Stuttgart-Zuffenhausen) oli Ranna mõisnik.

Ta lõpetas 1917. aastal Tallinna Toomkooli, õppis 1917 Tartu Ülikooli arsti-, 1918 ja 1920 õigusteaduskonnas ning 1923–1926 (lõpetas) kaubandusosakonnas, korporatsiooni Estonia vilistlane.

Ta oli 1918. aastal küüditatud Krasnojarskisse, osales Balti rügemendi koosseisus Vabadussõjas, asus 1939. aastal Saksamaale, teenis 1945. aastal Saksa sõjaväes.

21. mail 1925 abiellus ta Tallinnas Elisabeth von Krusenstierniga.

## Kirjandus
*Album academicum universitatis Tartuensis, II köide, Tartu 1994, lk. 53.

## Välislingid
*Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Feliks Tanner

**Feliks Tanner** VR II/3 (kuni 1939 **Felix Johann Tannebaum**; 10. november 1893 Sudak, Tauria kubermang – 26. september 1949 Minlagi vangilaager, Komi ANSV, Vene NFSV) oli Eesti Panga direktor.

Ta õppis 1914. aastal Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas, 1918. aastal Balti Tehnikaülikooli ja 1920–1924 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas. Akadeemiliselt oli ta korporatsiooni Vironia liige.

Ta osales Esimeses maailmasõjas, Eesti rahvusväeosade 1. Eesti jalaväediviisi 2. Eesti jalaväepolgu täienduspataljonis ja Vabadussõjas, 2. Eesti jalaväepolgus.

Ta oli 1923–1924 Eesti Panga ametnik Tallinnas, 1924–1929 Pärnus, 1929–1932 Eesti Panga (tema allkiri on 20- ja 50-kroonisel pangatähel) ja 1932–1940 Tartu Panga direktor. 

1944. aastal ta arreteeriti NKVD poolt ja suri vangistuses.

## Tunnustus
* Vabadusristi II liigi 3. järk, 1920
* Eesti Punase Risti mälestusmärgi II järgu I aste, 1936

## Isiklikku
Tema vend oli vaimulik Eugen Tanner, õemees August Torma oli Eesti diplomaat.

## Viited

## Kirjandus
**Album Academicum Universitatis Tartuensis*, II köide. Tartu 1994. Lk 57

## Välislingid
*
*Eesti ohvitserid 1918-1940
*''Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944''
*Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Johannes Okas

**Johannes Okas** (31. oktoober 1902 Adavere vald, Viljandimaa – 3. juuni 1992 Tallinn) oli Eesti metsaülem.

Ta õppis aastail 1920–1925 (lõpetas *cum laude*) Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsandusosakonnas. Akadeemiliselt oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

Oli aastail 1924–1925 Põllutööministeeriumi metsakorraldusosakonna maamõõtja-taksaator, 1929–1933 Aimla metsaülem, 1933–1941 Ahja revident-metsaülem.

Oli 1941–1946 Tln metsamajandi metsainsener, 1951 "Metsaprojekti" Eesti NSV Aerofoto-Metsakorralduse kontori Tallinna metsakorralduse salga ülem, kuni 1964. aastani metsakorralduse peainsener. Läks 1964. aastal pensionile.

## Kirjandus
**Album academicum universitatis Tartuensis*, II köide. Tartu 1994, lk 64

## Välislingid
*''Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944''
*Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Johannes Valdmann

**Johannes Valdmann** (1. veebruar 1898 Tapiku vald, Viljandimaa – ?) oli eesti arst.

Ta lõpetas 1920. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis 1920–1925 (lõpetas) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, Üliõpilasselts Ühendus vilistlane.

Johannes Valdmann osales Vabadussõjas, oli arst ja hambaarst Tartus. 44 meritsi Gotenhafeni kaudu Saksamaale, seejärel elas Schwarzwaldi Königsfeldis (Baden-Württemberg).

## Kirjandus
*Album academicum universitatis Tartuensis, II köide, Tartu 1994, lk. 73.
*FOLDER 26. Lists of Estonians vol. 3 (MF116, Fr.734-893), 1945-1949. Displaced persons from Estonia records, . Immigration History Research Center Archives.  Accessed March 06, 2019.
Jaan Kivisild

**Jaan Kivisild** (22. aprill 1882 Olustvere vald, Viljandimaa – 10. detsember 1954 Tallinn) oli Eesti Panga direktor.

Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1913. aastal, õppis aastail 1915–1918 Riia Polütehnilise Instituudis ja 1920–1923 (lõpetas 1924) Tartu Ülikooli kaubandusosakonnas.

Kivisild oli aastail 1914–1916 Tartu 2. Laenu ja Hoiu Ühisuse, 1919–1920 Riigikassa, 1921–1924 AS Põhja Panga Tartu osakonna, 1925 ETK rahandusosakonna juhataja, 1926–1933 Eesti Panga direktor, 16. jaanuar 1936–1940 Tallinna Börsikomitee vannutatud maakler. 

1942–1944 töötas Põllumajanduse Keskvalitsuses, 1946–1950  Üleliidulise Kaubanduspalati Eesti osakonna Kaubaekspertiisi Büroo eksperdina ja 1950. aastal asus tööle Kaubandusministeeriumi Kaubaekspertiisi Büroo juurde mittekoosseisulise eksperdina. 

Ta arreteeriti 18.03.1953, suri 10.12.1954 ja maeti 17. detsembril 1954 Rahumäe kalmistule. 

## Viited

## Kirjandus
*Album Academicum Universitatis Tartuensis, II köide, Tartu 1994, lk 89
***POLIITILISED ARRETEERIMISED EESTIS 1940-1988** Välja andnud: Eesti Represseeritute Registri Büroo (ERRB), Eesti Arhiiviamet, Riigiarvutuskeskus, Eesti Õigusvastaselt Represseeritute Liidu MEMENTO teabe- ja ajalootoimkond. Koostanud ja toimetanud Leo Õispuu. Tallinn, 1966, köide 1, lk.166
Vello Simre

**Vello Simre** (kuni 1935. aastani **Johannes Voldemar Simtmann**; 18. november 1890 Tännapere, Viisu vald, Järvamaa – 8. juuli 1941 Tartu) oli eesti õpetaja.

Ta õppis 1912–1915 Peterburi ülikooli füüsika-matemaatika- ning 1915–1916 ja 1920–1927 (lõpetas) Tartu Ülikooli loodusteaduskonnas. 

Vello Simre osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, 1919–1920 oli ta Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja alates 1920. aastast Hugo Treffneri Gümnaasiumi õpetaja. 

Mõrvati Tartu vanglas (massimõrv Tartu vanglas).

## Kirjandus
*Album academicum universitatis Tartuensis. II köide. Tartu 1994, lk. 93.
Gustav Kahu

**Gustav Kahu** (17. august 1899 Pärsamaa vald, Saaremaa – 5. juuni 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti kohtunik.

Ta õppis aastail 1920–1924 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, EYS Veljesto vilistlane.

Gustav Kahu osales Vabadussõjas, oli 1924–1926 Tallinna-Haapsalu Rahukogu kohtuameti kandidaat, alates 1926. aastast Tallinna 10. ja alates 17. veebruarist 1934 1. jaoskonnakohtunik, alates 1938. aastast Maksupeakomitee esimees.

Ta arreteeriti NKVD poolt. Surmaotsus. Lasti maha Sosva vangilaagris Siberis.

## Tunnustus
*Valgetähe III klassi teenetemärk, 1938

## Viited

## Kirjandus
*Album academicum universitatis Tartuensis, II köide, Tartu 1994, lk. 93.
Põhjadraama

**"Põhjadraama"** on EÜS Põhjala Tallinna koondise eestvedamisel toimuv akadeemiliste üliõpilasorganisatsioonide teatrifestival. "Põhjadraama" on toimunud alates 2000. aastast iga aasta märtsis. 

2018. aasta Põhjadraama oli varasematest veidi erinev - lisaks lavastuste etendamisele oli võimalik osaleda ka lühifilmiga. Põhjadraama toimus stiilipeona - Eesti Vabariigi esimese iseseisvusperioodi stiilis.

## Ajalugu
# "Kasvulava" – 18. märtsil 2000 Glehni lossis.
# "Kloon" – 24. märtsil 2001 Kodulinna majas.
# "Taevas ja põrgu" – 16. märtsil 2002 Nõmme Kultuurikeskuses.
# "Kevad südames" – 22. märtsil 2003 Seewaldi klubis.
# "Väike juubel" – 20. märtsil 2004 Tallinna Ühisgümnaasiumis.
# "Seitse" – 2005. aastal Glehni lossis.
# "Anna tuld!" – 11. märtsil 2006 Glenhi lossis.
# "Rööpad koopas" – 10. märtsil 2007 Glehni lossis.
# "Kultuuripuur" – 5. märtsil 2008 Glehni lossis.
# "Maskiball" – 21. märtsil 2009 Glehni lossis.
# "Metamorfoosid" – 20. märtsil 2010 Glehni lossis.
# "Täiskuu" – 19. märtsil 2011 Glehni lossis.
# "Kolmteist Draakonit" – 23. märtsil 2012 Glehni lossis.
# "Elu pärast lõppu" – 23. märtsil 2013 Kirjanike Liidu majas.
# "Hõbeajastu" – 22. märtsil 2014 Maarjamäe lossis.
# "Maagiline muinasjutuöö" – 14. märtsil 2015 TTÜ Tudengimajas.
# "Tsirkus sinus eneses" – 19. märtsil 2016 TTÜ Tudengimajas.
# "Nukuteater" – 18. märtsil 2017 Hopneri Majas.
# "Tummfilm" – 21. aprillil 2018 Põhjala Roosikrantsi seltskorteris (Roosikrantsi 8b).

2018. aasta Põhjadraama erines varasematest selle poolest, et võistlustules olid lavastuste asemel lühifilmid. Mindi tagasi Eesti Vabariigi esimese iseseisvusperioodi ajastusse. Ansambel mängis 1920. ja 1930. aastate muusikat ning pakuti ajastukohast sööki-jooki. Ka publikult oodati, et see oleks ajastukohaselt riietunud.

Igal akadeemilisel organisatsioonil oli võimalus osaleda lavastuse või lühifilmiga, soovi korral mõlemaga. Seekordseks teemaks oli "Tummfilm", oodati ka must-valgeid lühitummfilme. Lavastused ja filmid ei pidanud olema Eesti Vabariigiga seotud.

Lühifilmide ja etenduste pikkus oli 10–20 minutit.


XIII Põhjadraama.PNG|2012
Elu pärast lõppu.jpg|2013
Hõbeajastu.jpg|2014
Põhjadraama plakat maagiline-page-001.jpg|2015
TSIRKUS-SINUS-ENESES-page-001.jpg|2016
Nukuteater-v2-page-001.jpg|2017
Mardi oja

**Mardi oja** (ka *Püha Martini oja*) oli Härjapea jõe lisajõgi Tallinnas mis algas Lasnamäe paekalda allikatest, läbis diagonaalis Torupilli asumi praeguse Lubja tänava piirkonnast praeguse Uue raadiomaja suunas ja suubus Härjapea jõkke praeguse Pronksi tänava ja Narva maantee ristmiku piirkonnas.

Kadrioru kõige lõunapoolsem läte asus endisest Mäekalda polikliinikust (Lasnamäe tänav 8) 80 meetrit loode poole. Oja voolas üle praeguse Lubja tänava parkla ja seejärel suundus Jüri Vilmsi tänava 57 ja 59 majade vahelt tänavale, kus tegi järsu 90 kraadise pöörde kirde suunas, voolas üle Konstantin Türnpu tänava pikenduse, Vilmsi 53a ja 53c majade vahelt Kadrioru Saksa Gümnaasiumi poole. Vilmsi 53c ees teisel pool tänavat ühines sellega veel teine oja, mille mõlemad lätted asusid Majaka tänav 2 ligidal klindiesisel.

## Viited

## Välislingid
* Muistse Tallinna vetevood. Jaak Juske blogi, 4. august 2011
* KAART: Maa alla peidetud Härjapea jõgi. Eesti Ekspress, 8. august 2011
Henningi plats

**Henningi plats** oli väljak Tartus, Emajõe vasakul kaldal, umbes praeguse Narva maantee ja Raatuse tänava ristumiskohal. Platsilt said alguse ja suundusid jõeni Hobuse ja Holmi tänavad, mille asemel tänapäeval on jõeäärne haljasala.

Platsi keskel oli hobuste jootmiseks mõeldud kaev.

Henningi platsi äärsed hooned hävisid Teises maailmasõjas. Ainsana on säilinud Katariina maja (Tartu Linnamuuseum).

## Vaata ka
*Holmi park
*Koolujõgi

## Välislingid
*Fotosid
Peeter Karma

**Peeter Karma** (27. detsember 1946 Tallinn – 5. märts 2021 Põlva) oli eesti vaimulik. 

Peeter Karma õppis Tallinna 34. 8-klassilises koolis, Tallinna 5. Õhtukeskkoolis, Tallinna Merekoolis, Balti Laevastiku Sõjakoolis ja EELK Usuteaduse Instituudis.

Ordineeriti 20. detsembril 1980 õpetajaks. Teenis aastatel 1980–1988 Juuru ja Vahastu, 1988–1989 Tallinna Jaani, 1989–1995 Torma, 1989–1993 Kodavere, 1995 Tallinna Peeteli ja 1999–2000 Kambja kogudust. 

Ta on olnud EELK vaimulike konverentsi juhatuse esimees, aastatel 1989–1995 Tartu praostkonna abipraost, 1994–1997 EELK Konsistooriumi assessor ja 1995–2000 Põlva haigla vaimulik. Aastal 2010 kustutati ta EELK vaimulike nimekirjast. 2015 ennistati Peeter Karma EELK vaimulike nimekirja ning määrati emerituuri. 

## Välislingid
*Ajalik ja ajatu. Hommikupalvus: Peeter Karma. 10. märts 1995
*Siim Randla. Kirikukohus karistas vaimulikku noomitusega. Õhtuleht, 1. aprill 1998
*Liina Raudvassar. Emeriitõpetaja Peeter Karma mõtleb eakaaslastele. Eesti Kirik, 21. detsember 2014
Ratastool

**Ratastool** on liikumise abivahend liikumispuudega inimesele. 

Ratastoole on kahte peamist tüüpi: manuaalsed ehk käte jõul edasi lükatavad ja elektrilised ehk aku jõul edasi liikuvad. Manuaalratastoolide tagarattad on suuremad ja esirattad väiksemad. Toodetakse nii kokkupandava kui ka jäiga raamiga manuaalseid ratastoole. 

Elektrilisi ratastoole on nii esi- kui ka tagarattaveoga. Elektrilise ratastooli liikumiskiirus on 6–15 km/h.

## Välislingid
* Haapsalus avati Eesti esimene mängu- ja tegevuspark liikumispuudega inimestele
Heterosiire

**Heterosiirdeks** nimetatakse tahkisefüüsikas kahe erineva keelutsooni laiusega pooljuhi ühendus, vastandina homosiirdele.

Heterosiirde tähised on Np ja Pn, kus suur täht tähistab laiema keelutsooniga pooljuhi tüüpi, 'n' tähistab negatiivse laenguga laengukandjaid ja 'p' positiivseid laengukandjaid. Jagatakse esimest ja teist tüüpi heterosiirdeks, vastavalt sellele, kas juhtivustsooni ja valentstsooni väljumistööd on vastasmärgilised (esimene tüüp) või samamärgilised (teine tüüp).

## Vaata ka
* Valgusdiood
Solferino lahing

**Solferino lahing** (ka **Solferino ja San Martino lahing**) toimus 24. juunil 1859 Itaalia teises iseseisvussõjas. Lahingus osalesid ühelt poolt Austria armee keiser Franz Joseph I juhtimisel ning teiselt poolt liitlased, Prantsuse armee keiser Napoleon III ja Sardiinia armee kuningas Vittorio Emanuele II juhtimisel. See oli maailma ajaloos viimane suur lahing, kus sõjaväed olid monarhide isikliku juhtimise all. Lahing lõppes Prantsuse-Sardiinia alliansi võiduga.

See oli suurim lahing pärast Leipzigi lahingut 1813. aastal. Kokku osales lahingus ligi 300 000 sõdurit, neist 130 000 Austria ning kokku 140 000 Prantsuse ja Piemonte liitlasvägede koosseisus. Pärast Solferinot loobus Austria keiser armee isiklikust juhatamisest.

Magenta lahingus lüüa saanud ja itta taganenud austerlased muutsid 23. juunil saabunud Franz Joseph I käsul liikumissuunda ning asusid piki Chiese jõge vasturünnakule. Samal ajal saatis Napoleon III oma väed pealetungile, mistõttu vastased kohtusid ootamatult, ettekavatsemata kohas. Kokkupõrge toimus Solferino ja San Martino külade lähedal, lõuna pool Milano ja Verona vahel asetsevast Garda järvest. Piemontelased võitlesid austerlaste parema tiivaga San Martino lähistel, prantslased aga peajõududega Solferino kandis.

Lõpuks tuli Austria vägedel taganeda ning Prantsuse-Piemonte väed said taktikaliselt tähtsa, kuid kuluka võidu. Solferino lahing otsustas Itaalia teise iseseisvussõja saatuse, viies varem Prantsuse, Austria, Hispaania ja arvukate kohalike riikide vahel killustunud Itaalia ühinemiseni. 

Solferino lahing kestis üle 9 tunni. Austria poolel langes üle 3000 sõduri, 10 807 sai haavata ning 8638 langes vangi või jäi kadunuks. Liitlasvägedes hukkus 2492 sõdurit, 12 512 sai haavata ning kadunuks jäi või vangi langes 2922. Mõlemad pooled tulistasid või tapsid tääkidega haavatud ja surevaid sõdureid. 

Lahingu tunnistajaks sattunud Šveitsi ärimeest Jean-Henri Dunanti vapustasid lahinguväljale jäetud haavatud sõdurite kannatused. Ta korraldas kohaliku külarahva seas haavatutele abi ning algatas hiljem koju naasnult rahvusvahelised läbirääkimised, mis viisid Punase Risti rajamise ja Genfi konventsioonide vastuvõtmiseni.

Solferino lahingut kirjeldatakse ka eestikeelses laulus, mis on trükitud Jaroslav Hašeki romaani "Vahva sõduri Švejki juhtumised maailmasõja päevil" eestikeelses väljaandes ning mitmes üliõpilaslaulikus, ehkki Eestist pärit sõdureid selles konfliktis teadaolevalt kuigivõrd ei osalenud:

:*Algas taplus Solferinos,
:*suits käis taevavõlvini.
:*Soolikaid seal songiti
:*ja verd seal voolas põlvini.

:*Soolikaid seal songiti
:*ja tõusid lihakuhilad.
:*Raiusid seal meie poisid
:*hirmsas vihatuhinas.
Suurimate kõrbete loend

See on **nimekiri maailma [[kõrb]]etest suuruse järgi**. See sisaldab kõiki kõrbeid, mis on suuremad kui 50 000&nbsp;km².



## Nimekiri

## Viited
2012. aasta Eesti Muusikaauhinnad

**2012. aasta Eesti Muusikaauhinnad** (*A. Le Coq Live Eesti Muusikaauhinnad 2012*) oli 14. galakontsert, kus Eesti Fonogrammitootjate Ühing jagas iga-aastaseid Eesti Muusikaauhindu. 

Tunnustati Eesti muusikuid, kellel oli 2011. aasta jooksul ilmunud album. Üritus toimus 2. veebruaril 2012 Nokia kontserdimajas. Laval esinesid Getter Jaani, Liis Lemsalu, Ines, Outloudz, Terminaator, Ewert and The Two Dragons ja teised. Kontserdist tegi otseülekande TV3.

Žüriisse kuulus 165 inimest. Auhinnad jagati välja 14 kategoorias. Kokku anti žüriile hinnata 95 eelmise aasta jooksul ilmunud albumit ja 96 ilmunud muusikavideot. Lisakategooriana tunnustati ühte eesti artisti auhinnaga Panus Eesti Muusikasse.

Galat juhtisid Lenna Kuurmaa ja Mihkel Raud.

## Esinejad
*Liis Lemsalu – "Shining Star"/"Lightning in the Bottle"
*Outloudz – "The Only Sound"
*Ines – "Pilvepiir"
*Bert on Beats – "Suomo"
*Lenna – "Mina jään"
*Getter Jaani – "Me kõik jääme vanaks" / "Valged ööd (koos Koit Toomega)"
*Terminaator – "Rakett"
*Greip – "Vihma loits"
*Ewert and The Two Dragons – "(In The End) There's Only Love"
*Kukerpillid – "Piu-pau" / "Kihnu neiu"

## Nominendid
Enim figureerisid nominatsioonides Ewert and The Two Dragons ja Outloudz (mõlemad viies kategoorias), Ott Lepland ning Metsatöll (mõlemad neljas). Enim auhindu võitis Ewert and The Two Dragons, seda kõigis viies kategoorias.

## Viited

## Välislingid
* Eesti Muusikaauhinnad 2012
Pitka laht

**Pitka laht** (ingl *Pitka Bay*) on Kanadas Briti Columbias asuv laht, mis on nimetatud eesti kontradmirali Johan Pitka järgi. 

Lahte suubub Pitka jõgi ning kohalik järv kannab admiral Pitka tütre järgi Linda järve nime. Tegu on kohaga, kus Pitka elas aastatel 1924–1929 Kanadas viibides.

## Viited
Pitka jõgi

**Pitka jõgi** (inglise keeles *Pitka Creek*) on jõgi Kanadas Briti Columbia provintsis. 

Jõgi suubub Pitka lahte. 

Jõgi on nime saanud sealkandis elanud Eesti kontradmirali Johan Pitka järgi.

## Viited
Pitka mägi

**Pitka mägi** (inglise keeles *Pitka Mountain*) on mägi Kanadas Briti Columbia provintsis.

Mäe geograafilised koordinaadid on . Mäe kõrgus on 1229 m.

Mägi on saanud nime sealkandis elanud Eesti kontradmirali Johan Pitka järgi.

## Viited

## Välislingid
* www.pitkamountainoutfitters.com
Rudolf Peets

**Rudolf Peets** (8. aprill 1893 – 15. august 1991) oli eesti arst ja Eesti aukonsul Marrakechis.

Ta õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja 1915. aastal Tartu ülikooli loodusteaduste- ning 1915–1918 ja 1920–1922 (lõpetas) arstiteaduskonnas.

Rudolf Peets osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, oli 1922–1923 Vigala jaoskonnaarst, 1923–1928 Tallinna linna kooliarst, 1924. aastal Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi õpetaja. Tallinna Eesti Erakliiniku asutajaid. Aastail 1928–1929 elas ta Alžiiris, 1929 asus Marokosse. Alates 1929. aastast oli ta arst, 1934–1935 politseiarst Marrakechis, 1932–1940 samas Eesti aukonsul. 1974. aastal asus ta elama Prantsusmaale.

## Isiklikku
Tema abikaasa oli kirjanik Nora Peets, kälimees oli loomaarst ja Tartu Ülikooli veterinaaria õppejõud Karl Taagepera.

## Kirjandus
*Album academicum universitatis Tartuensis, II köide, Tartu 1994, lk 39.
*Jutuajamine kauge külalisega. Teataja, 18. september 1954, nr 18, lk 1.
Treblinka hävituslaager

**Treblinka hävituslaager** oli Saksamaa hävituslaager okupeeritud Poolas Teise maailmasõja ajal Treblinka küla lähedal praeguses Masoovia vojevoodkonnas. Laager rajati operatsioon Reinhardi käigus, see tegutses 23. juulist 1942 19. oktoobrini 1943. Selle aja jooksul tapeti Treblinkas umbes 850 000 meest, naist ja last. Nende hulgas oli üle 800 000 juudi, samuti mõni tuhat mustlast.

Laagrit juhtis SS, kuid selles oli ka Trawniki koonduslaagris Nõukogude sõjavangide seast värvatud idaeurooplastest valvureid. Laagril oli kaks osa: Treblinka I ja II. Esimene laager oli sunnitöökeskus. Vangid töötasid kas lähedases kruusakarjääris või põllumajanduses. 1941. aasta juunist 23. juulini 1944 suri enam kui pool 20 000 vangist kurnatuse, ületöötamise või vägivalla kätte.

Treblinka II rajati algusest peale tapamajaks. Üle 99% kõigist saabunuist saadeti kohe gaasikambrisse, kus neid tappis sõjasaagiks saadud Nõukogude tankimootorite heitgaas. Väiksem osa määrati eriüksustesse., mille töö oli matta laibad massihaudadesse. Hiljem põletati laipu suurtel vabaõhutuleriitadel.

Treblinka II lõpetas töö 19. oktoobril 1943, pärast vangide eriüksuste mässu, milles põgenes 300 vangi ja tapeti rida Saksa valvureid. Märtsis 1942 alustas SS operatsiooni "Sonderaktion 1005", et peita operatsioon Reinhardi jooksul tapetud miljonite inimeste mõrvad. Treblinka vangidest moodustati "laibaüksused" (*Leichenkommandos*), mis kaevasid laibad massihaudadest välja ning põletasid. Treblinka laagritest on jäänud vähe füüsilisi tõendusi.

2012. aasta algul avastas Briti teadlase Caroline Sturdy Collsi juhitud rühm väljakaevamistel mitu suurt ja sügavat massihauda (suurim neist 26 m pikk ja 17 m lai) ning ka jäänused kahest ehitisest, mis tõenäoliselt toimisid gaasikambrina.

## Viited

## Välislingid
* "Treblinkast leitud massihaud sulgeb holokaustieitajate suud" Delfi, 17. jaanuar 2012
Maatamees

**Maatamees** oli 1866. aasta vallaseaduse alusel moodustunud maaelanike sotsiaalne grupp, kes ei omanud valla piires kinnisvara või renditalukohta. 

Maatameestel oli vastavalt vallaseadusele õigus esitada valla omavalitsusorganisse - valla täiskogusse oma esindaja (ühe esindaja iga kümne maatamehe kohta).

Samuti valida täiskogul vallavolikogu (mille valimisel osalesid valimiskoguna pooled peremeestest ja pooled maatameestest), kes valis vallavanema.

## Vaata ka
*maatameeste konverentsid
*Eestimaa Maatameeste Nõukogu
*Eestimaa Tööliste, Soldatite, Maatameeste ja Väikemaapidajate Saadikute Nõukogu
Romeo Kalda

**Romeo Kalda** (sündinud 15. veebruaril 1974 Märjamaal) on eesti kurjategija. 

1996. aasta 27. aprillil kell 0:30 tulistas Romeo Kalda teda korterivargusel kinni pidada üritanud politseinikku Mart Laant, kes suri samal ööl Mustamäe haigla operatsioonilaual. Selle eest mõisteti Kaldale surmanuhtlus, mis hiljem muudeti eluaegseks vanglakaristuseks. Ta on väitnud, et nägi politseiniku tapmist unes ette ja et ta ei soovinud politseinikku tappa. 2022. aastal otsustas Viru maakohus Romeo Kalda ennetähtaegselt vanglast vabastada. Tartu Ringkonnakohus aga tühistas selle otsuse. 

Katarina Kalda on tema õde.

## Viited

## Välislingid
*Noor kurjategija tappis politseikomissar Mart Laani Postimees, 25. aprill 1996
*Romeo Kalda Delfi
*Eluaegne vang soovib Jõhvi volikogusse kandideerida, ERR, 10. september 2013
Éric Abidal

**Éric Sylvain Abidal** (sündinud 11. septembril 1979 Lyonis) on endine Prantsusmaa jalgpallur, kaitsja.

## Klubikarjäär
Karjääri alguses mängis Abidal Prantsusmaa kõrgliiga klubides Monaco, Lille ja Lyon.

Abidal liitus 2007. aastal Hispaania kõrgliiga klubiga Barcelona, kus ta mängis kuni 2013. aastani.

2013. aastal naasis ta Monacosse ja mängis 2014–15 hooajal Olympiakósis, kus ka lõpetas jalgpallurikarjääri.

## Koondisekarjäär
Aastatel 2004–2013 mängis Abidal Prantsusmaa jalgpallikoondises 67 mängus.

## Isiklikku
Abidal põdes mängijakarjääri jooksul kaks korda vähki.

## Saavutused

### Klubid
;Lyon
*Ligue 1: 2004–05, 2005–06, 2006–07
*Trophée des Champions: 2005, 2006, 2007

;Barcelona
*La Liga: 2008–09, 2009–10, 2010–11, 2012–13
*Copa del Rey: 2008–09, 2011–12
*Hispaania superkarikas: 2009, 2010, 2011
*UEFA Meistrite Liiga: 2008–09, 2010–11
*Euroopa superkarikas: 2009, 2011
*Jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused: 2009, 2011

### Rahvuskoondis
;Prantsusmaa
* Hõbemedalist 
** Jalgpalli maailmameistrivõistlused: 2006

## Viited

## Välislingid
Bifunktsionaalne ühend

Orgaaniline ühend on **bifunktsionaalne**, kui selle molekulis esineb kaks erinevat funktsionaalrühma ja vastavalt on sellel ühendil kahesugused mõlemale funktsionaalrühmale karakteersed omadused.

Näiteks aminohapetes (H2NCHRCOOH) esinevad aminorühmad ja karboksüülrühmad.

Kui orgaaniline ühend sisaldab rohkem kui kaks erinevat funktsionaalrühma, siis kasutatakse ka üldnimetust **multifunktsionaalne ühend**.
## Vaata ka
*Funktsionaalrühm
Ivor Onksion

**Ivor Onksion** (sündinud 9. detsembril 1989) on Eesti ametnik, kes osales 2012. aastal Keskerakonna büroost leitud erakirjavahetuse skandaalis.

Onksion on Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda kuuludes töötanud Tallinna linnavolikogu liikme Jaak Juske nõunikuna ning pärast Keskerakonda siirdumist 2011. aastal Tallinna Linnaarhiivis informatsiooni ja teadusliku uurimistöö sektori spetsialistina (21. novembrist kuni 31. detsembrini 2011). Samuti on ta töötanud Püha Miikaeli Koolis ja Vanalinna Hariduskolleegiumis matemaatikaõpetajana.

3. veebruaril 2012 esitas Onksion avalduse Eesti Keskerakonnast lahkumiseks.

Onksion on kirjutanud ajalehtedesse arvamusartikleid.

## Kriminaalasi
Kui kaitsepolitsei leidis jaanuaris 2012 Keskerakonna büroos toimunud läbiotsimisel Keskerakonna peasekretäri ja riigikogu liikme Priit Toobali asjade hulgast ligi 450 lehekülge sotsiaaldemokraatliku poliitiku Hannes Rummu erakirjavahetust, teatas Onksion, et võttis laual vedelenud paberid kaasa sotsiaaldemokraatide juurest lahkudes, et kirjutada nende põhjal artikkel ajalehte Kesknädal. Ka Toobal kinnitas, et kirjade vargus oli Onksioni isiklik initsiatiiv. 

Onksioni väites on kahelnud nii Jaak Juske - "Onksion lükati tanki, kuna Priit Toobal on sügavalt vahele jäänud konkurendi isikliku meiliboksi häkkimisega" - kui ka Keskerakonna juhatuse liige Ain Seppik: "Mina vana kooli mehena võiksin e-kirju välja printida, aga ma ei tee seda, ja veelgi raskem on uskuda seda kaasaegsest mehest Hannes Rummust. Veelgi enam – väga kahtlen, et Rumm printis oma kirjad välja ja viis need Tallinna linnavolikogu laudadele laokile ajal, mil ta ise oli hoopis riigikogus.". Tehnilistele küsitavustele Onksioni ja Keskerakonna selgituses on tähelepanu juhtinud Eesti Ekspress ja Postimees.

17. oktoobril 2014 mõistis Harju maakohus Onksioni süüdi eraviisilises jälitustegevuses ja sõnumisaladuse rikkumises ning mõistis talle rahalise karistuse 640 eurot. 

## Viited

## Artikleid
* "Rahvas on truu, valitsusel on suva" Delfi, 19. veebruar 2010
* "Valimisi juhivad kallutatud ajakirjanikud" Delfi, 02.02.2011
* "Kodukulude röögatu kasv hävitab Eesti keskklassi" Kesknädal, 18. jaanuar 2012
Itaalia ühinemine

**Itaalia ühinemine** (itaalia keeles *il Risorgimento*) oli poliitiline ja ühiskondlik liikumine 19. sajandi Itaalias, mis ühendas sealsed arvukad riigid Itaalia kuningriigiks.

Ehkki ühinemise algust ja lõppu on raske määrata, võib üheks alguseks pakkuda 1815. aastat, mil toimus Viini kongress ja lõppes Napoleoni võim Itaalias, ning lõpp-punktiks 1871. aasta Prantsuse-Preisi sõda. Viimased alad ühinesid Itaalia kuningriigiga siiski alles pärast esimest maailmasõda.

Ühinemise võtmekujude hulka kuulusid Itaalia rahvuskangelane Giuseppe Garibaldi, Sardiinia ja Piemonte kuningas 1849–1861 ja Itaalia kuningas 1861–1878 Vittorio Emanuele II ning viimase peaminister, Cavouri krahv Camillo Benso.
Jakob Johann Stael von Holstein

**Jakob Johann Stael von Holstein** (sündinud ilmselt 1699; maetud 5. aprillil 1755) oli Eestimaa mõisnik ning Rootsi ja Holstein-Gottorpi sõjaväelane.

Stael von Holsteinide suguvõsast põlvnev Jakob Johann Stael von Holstein sündis ooberstleitnant Matthias Gustav Stael von Holsteini (1666–1720) ja tema abikaasa Maria Margaretha (neiuna Bär; suri 1743) pojana.

Jakob Johann teenis Rootsi sõjaväes, kus sai kapteni auastme ning Holstein-Gottorpi sõjaväes, kus sai majori auastme.

Ta oli Anija, Jõelähtme, Kääniku ja Undla mõisnik. Samuti oli ta Harjumaa meeskohtunik.

## Perekond
Jakob Johann Stael von Holstein abiellus 27. augustil 1724 Tallinnas oma sugulase Hedwig Margaretha Stael von Holsteiniga (1707–1771), kes oli Eestimaa rüütelkonna peamehe Fabian Ernst Stael von Holsteini (1672–1730) ja tema abikaasa Gertrude Margarethe (neiuna von Fock) tütar ning Anija ja Jõelähtme mõisa pärijanna. Abielust sündisid:
*Karl Friedrich
*Fabian Ernst, Anija, Jõelähtme, Kääniku, Rummu, Kodasoo ja Päinurme mõisnik ning Eestimaa rüütelkonna peamees
*Gertrude Margarethe (1729–1784), oli abielus Haabneeme mõisniku Wilhelm Rudolf von Patkuliga (suri 1782)
*Jakobina (sünd. 1731)
*Hedwig Elisabeth (1736–1768), oli abielus Jälgimäe mõisniku Detlof Johann von Derfeldeniga (suri 1794)
*Anna Charlotta (1745–1795), oli abielus Uhtna mõisniku Hans von Wrangelliga (suri 1774)
*poeg ja kaks tütart, kes surid noorelt

## Esivanemad

## Viited
Maakri tänav

**Maakri tänav** on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Maakri ja Kompassi asumis.

## Ajalugu
Ametlikult sai Maakri tänav nime 1881. aastal. Tänava nimi on tulenenud Tallinnas tegutsenud värvalite Mackerite perekonnanimest, kes elasid sellel tänaval. Tänava saksakeelset nime *Mackerstraße* on esmamainitud juba 1849. aastal, venekeelset nime *Макерская улица* 1854. aastal.. Hiljem kohandunud *Makerstraße*'ks.

20. sajandi alguses tegutses hoones Maakri 28 Johanna Rahwingu era-tütarlasteprogümnaasium.

Maakri tänav kuulus Riigivolikogu 3. valimisringkonda, kust valiti Järvo Tandre.

## Hoonestus
*Maakri 5 asus Teise maailmasõjani juudi sünagoog (Maakri tänava sünagoog), mis valmis 1884. aastal arhitekt Nikolai Thamm vanema projekti järgi ja hävis Teises maailmasõjas. 

*Maakri 14 asus kahekorruseline puitmaja.

*Maakri 16/18 asus kahekorruseline võõrastemaja, kus 1911. aastal elas luuletaja Juhan Liiv.

*Maakri 19 asus 1944. aastal Naisomakaitse staap.

*Maakri 19/21 krundi Rävala puiestee poolses osas asunud väärtusetud hooned lammutati 2011. aastal, Maakri 19/21 tootmishoonete kogum (endine Naha- ja jalatsivabrik "Union", hilisem Kommunaar) on ka muinsuskaitse all.. Aastail 1908–1921 asus seal ka Tallinna Jaani koguduse kool. Maakri tänava, Rävala puiestee ja Tornimäe tänava vahelisele alale kavandatakse kuni 30-korruselist kõrghoonet.

*Maakri 19/1, büroohoone A ja B hoonetega

*Maakri 21 hoones tegutses 1920. aastail O. Amoretti vene õppekeelega eraühisgümnaasium. 

*Maakri 23 asub perekond Birki tellimusel 1910. aastal ehitatud keemilise puhastuse ja värvimise töökoja hoone , mille projekteeris arhitekt Aleksander Jaron, tegemist on ühe parima juugendarhitektuuri näitega Tallinnas, mis on ka muinsuskaitse all. 

*Maakri 23a asub endine Postimehe Maja.

*Maakri 25 asub u 1909 ehitatud Eduard Johansoni paberivabriku tootmishoone koos koopiana üles ehitatud väravaehitisega

*Maakri 28a (algselt Maakri 28) asus kuni 1935. aastani Elfriede Lenderi Eragümnaasium, siis sai kool uue maja, mis asus Kreutzwaldi tänav 25. Seejärel asus hoones Hans Kubu eragümnaasium.

*Maakri 30 krundil asub kõrghoone Skyon.

*Maakri 36 on 2003. aastal elumajaks ehitatud luksuslik 20-korruseline kõrghoone.

## Galerii

Grande syna Tallinn.jpg|Maakri tänava sünagoog (umbes 1900), Maakri 5
Maakri subdistrict April 2005.jpg|Maakri 19/21
Kommunaar2.jpg|Maakri 19 keldrist leitud puidust nahaparkimistõrred

File:Building Maakri 28a in Kesklinn Tallinn 26 March 2018.jpg|Maakri 28a
File:Building at Maakri Street Maakri 28 Tallinn 2 March 2016.jpg|Maakri 28
Maakri 28 House Fire South Side Tallinn 27 October 2012.JPG|Lenderi gümnaasiumihoone (Maakri 28) vajab taastamist
File:Wooden House Maakri tn 30 Tallinn 13 May 2017.jpg|Maakri 30
File:Wooden House Maakri 34 in Tallinn 8 August 2002.jpg|Maakri 34 (2002)
Maakri tn 34 demolished March 2006.jpg|Maakri 34 lammutustööd (2006)
File:CityGourmet in the Corner between Maakri 36 and Maakri 34 in Tallinn 15 May 2005.JPG|Maakri 36 ja Maakri 34 (2005)


## Vaata ka
* Tallinna tänavate loend
* Maakri asum

## Viited

## Välislingid

*Muinsuskaitse nõuab Lenderi gümnaasiumihoone taastamist
Franz Hollmann

**Franz Friedrich Reinhold Hollmann** (22. juuli/3. august 1865 Rõuge – 16. märts 1946 Lübeck) oli Eesti ja Läti vaimulik.

Hollmann õppis aastatel 1875–1884 Tartus eragümnaasiumis. Aastatel 1884–1885 töötas ta koduõpetajana Põlulas. Aastatel 1885–1890 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Helme Maarja koguduses (Ernst Behse juures) ja Maarja-Magdaleena koguduses (Woldemar Mickwitzi juures).  Ordineeriti 3. novembril 1891 Riias õpetajaks.

Ta oli aastatel 1891–1892 Maarja-Magdaleena koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1892–1902 oli ta (introdutseeriti 12. aprillil 1892) sama koguduse õpetaja. Aastal 1892 oli ta neljaks kuuks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele). Aastatel 1902–1918 oli ta Rõuge Maarja koguduse õpetaja.

Aastatel 1918–1919 oli ta Riias ooperimuusikuks, aastatel 1919–1920 oli ta Landeswehris välipastoriks. Aastatel 1920–1939 oli ta pastoriks (introdutseeriti 24. aprillil 1921) Irši saksa koloonias (Liepkalne kihelkonnas Cēsise maakonnas; praeguse haldusjaotuse järgi Koknese piirkonnas), sai aastal 1927 Liivimaa saksa praostiks.

Jäi aastal 1939 emerituuri. Emerituuris olles elas aastatel 1939–1945 Posenis, aastatel 1945–1946 Lübeckis.

## Isiklikku
Tema isa Friedrich August Wilhelm Hollmann oli Rõuge Maarja koguduse õpetaja ja hiljem Liivimaa kindralsuperintendent, vanaisa Rudolf Gustav Hollmann oli Hargla- ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja, vanaonu Karl August Hollmann oli Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja.

## Viited
Belgia raskeveohobune

**Belgia raskeveohobune** (flaami keeles *Belgisch trekpaard*, prantsuse keeles *Trait belge*) on Belgiast pärit hobusetõug. Neid kutsutakse Brabanti piirkonna järgi ka **Brabanti raskeveohobusteks**. 

## Kasutamine
Varem kasutati Belgia raskeveohobuseid talutöödel. Tänapäeval kasutavad neid peamiselt harrastajad rakendussõiduks ja ratsutamiseks, samuti koolisõidu kergema taseme või raskeveohobuste võistlustel. 

## Välimus
Belgia raskeveohobune on kasvult suur ja tugev. Turjakõrgus on umbes 170 cm. On kolm põhivärvust: kõrb, must ja raudjas. Kõrvil hobusel on kogu keha pruun (võib olla nii tumedam kui ka heledam pruun) ning saba, lakk ja jalad allpool randme- ja kannaliigest on musta värvi. Must hobune on ühtlaselt musta värvi. Raudjas on ühtlaselt (hele)pruuni värvi ilma ühegi musta karvata. Kõik need kolm värvust võivad esineda ka kimlina: kõrbkimmel, mustkimmel (ehk sinine kimmel, kuna karval on sinakas läige) ja raudjaskimmel. Ka õunikhalli võib ette tulla, aga see on väga haruldane värvus. Valgete karvade varieeruv hulk annab kimlitele erinevad ilmed. Tavaks on nende hobuste sabasid kärpida, mis annab neile omanäolise ilme – suur hobune tugevate jalgade ja laudjaga, mida rõhutab saba puudumine.

## Viited

## Välislingid

*Video raskeveohobuste võistlusest
Kasside agility

**Kasside ''agility**'' on kasside osavuse ja kiiruse katsed, kus kass läbib peremehe juhendamisel takistusraja. 

Võistlusi on peetud alates 2002. aastast.

## Välislingid
*catagility.com. The International Cat Association
Veiko Spolītis

**Veiko Spolītis** [sp'oliitis] (sündinud 5. septembril 1971 Riias) on Läti poliitik ja politoloog. 

Tema isa on lätlane ja ema eestlane.

Ta lõpetas Riia 25. Keskkooli ning 1996. aastal Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna esimese lennu. Akadeemiliselt on ta korporatsiooni Revelia liige. 2003. aastal lõpetas ta Genfi Ülikooli rahvusvaheliste ja arengu-uuringute kõrgema instituudi (IHEID). Alates 2006. aastast on ta Helsingi Ülikooli riigiteaduste osakonnas doktorant maailma poliitika alal.

1998. aastast on ta teinud kaastööd Kuku Raadiole ja pärast 2005. aastat ka Eesti Raadiole. 2010. aastast kuni 2014. aasta jaanuarini oli ta Läti kaitseministeeriumi parlamentaarne sekretär. Alates 2014. aasta aprillist töötas ta Läti välisministeeriumis nõunikuna. 

Ta kuulus Läti Ühtsuse erakonda ning kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel.

2014. aasta seimi valimistel kandideeris ta Riia valimisringkonnas, kuid valituks ei osutunud. Ta sai 4144 plussi ja 3604 mahatõmbamist, mis andis 65 899 punkti.  Ta pääses parlamenti valitsusliikme asendusliikmena. Alates 5. novembrist 2014 on ta Läti Seimi liige. Jaanuaris 2015 lahkus ta erakonnast Ühtsus ning jätkas 2018. aastani tööd sõltumatu saadikuna. 2018. aasta sügisel kandideeris ta 13. Saeima valimistel erakonna "Uus Ühtsus" nimekirjas, kuid ei osutunud valituks. 

29. oktoobril 2014 peeti tema juhitud auto Riias kinni ja tal tuvastati 1,4-promilline joove.

## Tunnustus
*2012 Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk
*2013 Soome Lõvi Rüütelkonna rüütlirist (SL R)

## Viited

## Välislingid
*Veiko Spolītise blogi
The Economist

**The Economist** on ingliskeelne nädalakiri, mis vahendab majandus- ja rahvusvahelise poliitika uudiseid. Seda kirjastab The Economist Newspaper Ltd, nädalakirja toimetus asub Londonis Westminsteris.

Väljaanne asutati James Wilsoni juhtimisel 1843. aasta septembris. Ajaloolistel põhjustel nimetab The Economist end ajaleheks, ehkki on formaadilt pigem ajakiri ning ka selle Youtube'i kanali nimi on EconomistMagazine. 2011. aastal ilmus The Economist keskmiselt 1,48-miljonilise trükiarvuga, millest enam kui pool müüdi Põhja-Ameerikas ja ingliskeelsetes riikides.

The Economist väidab, et ta "ei ole majanduskroonika". Selle asemel püüab ajakiri "osaleda karmis võistluses edasipürgiva intelligentsuse ja vääritu rumaluse vahel, mis pidurdab meie progressi." Ajakirja juhtkirjade hoiak toetab vabakaubandust, globaliseerumist, valitsuse tervise- ja hariduskulutusi ning teisi, piiratumaid valitsuse sekkumise vorme. Väljaande sihtrühm on kõrgharidusega lugejad, kelle hulka ajakirja enda väitel kuulub palju mõjukaid tegevjuhte ja poliitikakujundajaid.

Väljaanne kuulub The Economist Groupile, millest poole omanik on Financial Times (Pearson PLC tütarettevõte). Ülejäänu jaguneb sõltumatute aktsionäride vahel, kelle seas on nii toimetuse liikmed kui ka Rotschildide pangandusdünastia. Peatoimetaja määrab usaldusisikute nõukogu, kelle loata ei saa teda ka vallandada. Vaatamata globaalsele rõhuasetusele elab umbes kaks kolmandikku ajakirja 75 ajakirjanikust Londonis.

## Vaata ka
* Economist Group

## Viited

## Välislingid
* The Economist
Barney Gumble

**Barney Gumble** on joonissarja "Simpsonid" tegelane.

Ta on Springfieldi linna joodik ja üks Homeri parimaid sõpru. Barney on sündinud 20. aprillil ning käinud koos Homeriga keskkoolis. Ta oli väga hea õpilane ja valmistus Harvardisse minema, kuid päev enne sisseastumiskatseid sai temast Homeri tõttu joodik.

Barney peamine joomakoht on Moe Szyslaki kõrts Moe's. 

Barney, Homer, Apu ja Skinner moodustasid bändi The Be Sharps. 

Barneyle on hääle andnud Dan Castellaneta.
Krusty

**Herschel Shmoikel Pinchas Yerucham Krustovski** ehk **kloun Krusty** on telesarja "Simpsonid" tegelane.

Ta teeb Barti ja Lisa lemmiksaadet. Krusty suitsetab ja joob ning on südameoperatsiooni läbi teinud. Krusty põeb väga sellepärast, et tema isa teda ei toeta. 

Krusty on tuttav paljude kuulsustega. See tuli talle kasuks erisaates "Krusty comeback". 

Krustyle on hääle andnud Dan Castellaneta.
Garlieb Merkel

**Garlieb Helwig Merkel** (31. oktoober 1769, Lēdurga, Läti &ndash; 9. mai 1850, Riia) oli valgustusaegne baltisaksa kirjanik ja ühiskonnategelane, varane estofiil ja letofiil.

Merkel sündis Liivimaal Lēdurga kirikuõpetaja Daniel Merkeli peres. 17. eluaastast töötas ta koduõpetajana jõukamates perekondades.

1790. aastal liitus ta Riia intellektuaalide seltskonnaga. Sealsete ideede mõjul avaldas Merkel 1796. aastal  Leipzigis raamatu "Die Letten" ("Lätlased", täispealkirjaga: "Die Letten vorzüglich in Liefland am Ende des philosophischen Jahrhunderts, Ein Beytrag zur Völker- und Menschenkunde"), mis kirjeldas talupoegade elu ja baltisaksa maaomanike jõhkrust väga süngelt ning kutsus Vene valitsust üles olukorda sekkuma ja lätlaste elutingimusi parandama. Raamat pälvis Saksamaal arvestatava populaarsuse ning tõlgiti prantsuse, taani ja vene keelde. 1800. aastal avaldati algne saksakeelne versioon kordustrükis. 20. sajandil tõlgiti see lõpuks ka läti keelde.

Merkeli raamat põhjustas Liivimaa maaomanike seas vihatormi ning Merkel oli sunnitud minema pagulusse. Ta kolis algul Weimarisse ja 1800. aastal Berliini, kus toimetas koos August von Kotzebuega nädalakirja "Der Freimutige" (1803–1806).

Aastal 1802 ilmus Merkeli proosapoeem "Wannem Ymanta – Eine lettische Sage", mis on olnud üks eesti rahvuseepose "Kalevipoeg" eeskujusid ja eelkäijaid.

1816. aastal naasis Merkel Liivimaale, kus pidas Riia lähedal väikest Depkini mõisat. Ta avaldas raamatud "Minu kümme aastat Saksamaal" (1818) ning "Pilte ja karaktereid minu elust" (2 kd, 1839–1840). Samuti kirjutas ta brošüüri "Vabad lätlased ja eestlased" (1820), mis trükiti Leipzigis.

Garlieb Merkel suri 9. mail 1850. aastal, tema põrm sängitati kohalikule Katlakalnsi kalmistule Väina (Daugava) jõe ääres.  Merkeli tänav Riias on nimetatud (1923 a) tema mälestuse jäädvustamiseks.

## Isiklikku
Tema isa Daniel Merckel (1714–1782) oli aastatel 1741–1770 Lēdurga kihelkonna koguduse ja 1771–1778 Vecpiebalga kihelkonnakoguduse pastor, oli ka Liivimaa Zādzene mõisa rentnik.

## Viited

## Kirjandus
*Frobeen, Jakob Gottfried: Rigasche Biographieen nebst einigen Familien-Nachrichten, 2. Bd: 1830-1855, Riga 1881-1884, 
*Tõnu Karma, Mees, keda kardeti pärast surmagi. Garlieb Merkel 200. Keel ja Kirjandus, 1969, nr 11, lk 680-684
* Raun, Toivo U. (2003). Nineteenth- and early twentieth-century Estonian nationalism revisited. *[[Nations and Nationalism]]* 9.1, 129-147.
* Merkel, Garlieb. *Die Vorzeit Lieﬂands: Ein Denkmahl des Pfaffen- und Rittergeistes*. 2 vols., Berlin: Vossische Buchhandlung, 1807.
* Deniss Hanovs. The National Movement in Latvia in the 19th Century. The Nation as a Quasi-Religion (2003)
* Roger Bartlett. Nation, Revolution und Religion in der Gesellschaftskonzeption von Garlieb Merkel (2005)
* Kadi Kähär-Peterson (2025). *Garlieb Merkel’s political thought: a Baltic perspective on enlightenment*. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus.

## Välislingid

* 
* 
*
Mulgid

**Mulgid** on Lõuna-Eestis asuva Mulgimaa (praegune Viljandi ja Valga maakond) põlised elanikud, keda võib pidada eestlaste allrahvuseks (subnatsioon). Mulkide identiteedi põhialuseks on mulgi keel (mulgi ja teistes lõunaeesti keeltes *mulgi kiil*).

## Nimetus
Mulkide nimetus tuli kasutusele talude päriseksostmise perioodil 19. sajandi II poolel. Abja Mulgi-nimelistelt taludest maade mõisastamise käigus välja tõstetud asukad olid esimeste seas, kes praeguselt Mulgimaalt Tartumaale talusid päriseks ostma läksid. Hiljem laienes see nimetus kõigile Lõuna-Viljandimaalt ja Kagu-Pärnumaalt (Halliste ja Karksi kihelkond) Tartumaale rännanud taluostjate ühisnimetuseks ning omandas halva ja pilkava tooni. Nimetuse levikut toetas ka toonane ülipopulaarne Lydia Koidula näidend "Säärane mulk ehk sada vakka tangusoola" (tuli lavale 1871, trükist 1872) ning Postimehe veergudel toimunud sõnasõda (kümmekond kirjutist Eesti Postimehes aastail 1870–1873), mis puudutas mulkide "õigust" omandada talusid Tartumaal. Teadaolevalt esimest korda kasutas eesti ajakirjanduses sõna *mulk* Mihkel Jürgens, kes kirjutas 1868. aastal Eesti Postimehes pikema artikli keelemurrete ühendamisest ning viitas sõimunimetuse *mulk* kasutusele.

Mulgi rahvanime lätikeelse päritolu (sõnast *muļķis*, *muļķe –* 'narr', 'loll') kohta nii rahvapärimuslikud, keeleajaloolised kui ka arhiiviteated puuduvad. Versioon, et lätlased sõimanud piirinaabreid lollideks ja sellest tekkis rahvanimetus "mulgid", sündis harrastusuurijate seas 19. ja 20. sajandi vahetusel. Teaduskirjandusse tõi väite, et mulgi nimetus on laen läti keelest, Venemaalt pärit saksa juurtega slavist Max Vasmer 1920. aastate algul..

## Vaata ka
*Mulgi Kultuuri Instituut
*Mulgi Elamuskeskus
*Mulgimaa Arenduskoda

## Viited

## Kirjandus
* Metsmägi, Iris; Sedrik, Meeli; Soosaar, Sven-Erik. *Eesti etümoloogiasõnaraamat*. Tallinn: Eesti Keele , 2012.
* Pae, Taavi; Remmel, Mari-Ann. *Eesti etnonüümid, võrdnimed ja piirkonnanimed*. Keel ja Kirjandus, 2006, nr 3, lk 177–190.
*Vaba, Lembit. *Rumalad mulgid ehk etümologiseerimise okkaline tee*. Keel ja Kirjandus, 2017, nr 7.
Maailmarevolutsioon

**Maailmarevolutsioon** on marksistlikus teoorias kogu maailma riikides ahelreaktsioonina toimuv kapitalismi kukutamine töölisklassi organiseeritud riigikukutamise teel, mille käigus asendatakse kodanlaste omandus ja võim tööliste riigiga, mille aluseks on tootmisvahendite ühiskondlik omandus.

Mitmes marksistlikus koolkonnas, näiteks trotskismis, on klassivõitluse olemuslikult rahvusvaheline iseloom ja vajadus ülemaailmse aktsiooni järele kriitilised ning peamine seletus, mis sotsialismiehitamine ühesainsas riigis läbi kukkus.

Maailmarevolutsioonilise utoopia üks lõppeesmärke oli ülemaailmne sotsialism ning seejärel riikideta kommunism.
Mobilisatsioon

**Mobilisatsioon** ehk **mobiliseerimine** on relvajõudude isikkoosseisu, varustuse ja riigi majanduse sõjaks kogumine ja valmis seadmine.

Sõna "mobilisatsioon" kasutati sõjanduse kontekstis esimest korda Preisi armee ettevalmistuste kirjeldamiseks 1850. ja 1860. aastail. Mobilisatsiooni teooriad ja tehnikad on sestsaati pidevalt muutunud. Eriti just enne Esimest ja Teist maailmasõda arendasid mitmed riigid keerukaid plaane, et saavutada sõja korral kiire ja tõhus mobilisatsioon. Mobilisatsiooni vastand on demobilisatsioon. 

Mobilisatsioon muutus oluliseks, kui 19. sajandil kehtestati üldine sõjaväekohustus ning võeti kasutusele raudteed. Mobilisatsioon institutsionaliseeris massiarmeed, mis Prantsuse revolutsiooni ajal esimest korda tarvitatuna muutsid kogu sõjandust. Rida tehnilisi ja ühiskondlikke muutusi aitasid kaasa sõjaväe organiseeritumale värbamisele. Nende hulka kuulusid telegraaf, mis lubas käske kiiresti edastada, raudteed, mis lasid vägesid kiirelt koondada, ning sõjaväekohustus, mis tagas sõja puhuks treenitud sõdurite reservi.
Peitsimine

**Peitsimine** on puidule peitsi abil soovitud tooni andmine. Peits on puidus leiduvatest lahustuvatest ainetest (värvilistest tanniinidest) tehtud puidu töötlemise vahend, mis värvib puitu kas punakaks või pruuniks. Kasutatakse vesi- või etanoollahustes. Puitpindade peitsimisega värvitakse puit soovitud tooni, varjatakse puidusina ning tõstetakse heledate puitude vastupidavust päikesekiirgusele. Spetsiifiliste peitsidega on võimalik vähendada puidu süttivust ning kaitsta puitu kahjurite eest.

## Viited
Jaan Luik (põllumees)

**Jaan Luik** (29. juuli 1892 Tuhalaane vald, Viljandimaa – 15. juuni 1942 Sosva, Sverdlovski oblast) oli põllutööministri abi.

Ta õppis Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsandusosakonnas aastail 1920–1925 (lõpetas), Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.

Ta oli 1915. aastal maamõõtja-taksaator Venemaal, osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, 1920–1923 Põllutööministeeriumi vanemmaamõõtja, 1923–1928 Viljandi abimetsaülem ja Pärnu ringkonna metsarevident, 1928–1940 Põllutööministeeriumi Metsade Peavalitsuse (Riigimaade ja Metsade Valitsuse) direktor, 1939–1940 Põllutööministri abi. 

Ta arreteeriti NKVD poolt 1941. aastal ja suri vangistuses.

## Kirjandus
*Album academicum universitatis Tartuensis. II köide. Tartu 1994, lk. 94.
Desecheo

**Desecheo** [desetš'eeo; ] on väike asustamata saar Puerto Rico arhipelaagis Mona väilas, 19 kilomeetri kaugusel Puerto Rico läänerannikust ja 50 kilomeetrit Mona saarest kirdes. 

Saar on 1,5&nbsp;km² suurune. Saart administreerib Ameerika Ühendriikide loodusvarade ministeerium, Ameerika Ühendriikide Kalanduse ja Eluslooduse Amet (U.S. Fish and Wildlife Service). 

Christoph Kolumbus oli esimene eurooplane, kes külastas saart oma teisel reisil Uude Maailma (1493). Nime pani saarele alles 1517. aastal Hispaania maadeavastaja Nuñez Alvarez de Aragón.

## Taimestik ja loomastik
Desecheo, kus ei ole teada pinnaveekogusid, kõrgus ulatub 218 meetrini. Aasta keskmine sademetehulk on 1020&nbsp;mm. Pinnavee puuduse tõttu levib saarel okkaline põõsastik, väikesed puud, rohttaimed ja erinevad kaktused, sealhulgas ohustatud *[[Harrisia portoricensis]]*.

Loomariik on esindatud mitmete merelindude liikide, kolme endeemilise sisalikuliigiga (*[[Ameiva desechensis]]*, *[[Anolis desechensis]]* ja *[[Sphaerodactylus levinsi]]*), sisse on toodud kodukitsed, rotid ja ahvid (*[[Macaca mulatta]]*). Ahvid toodi saarele Cayo Santiagost 1967. aastal uurimaks kohanemist. Enne ahvide saarele asustamist oli saar suurim *[[Sula leucogaster]]i* pesitsuskoloonia, kuid tänapäeval ei pesitse saarel ühtegi linnuliiki.

## Geoloogia
Geoloogiliselt ei ole Desecheo koos Mona ja Monito saarega Puerto Rico osa. Usutakse, et saar on olnud isoleeritud vähemalt alates pliotseenist. Ometi on saar osa Rio Culebrina moodustisest, millest võib järeldada, et see oli kunagi ühendatud Puerto Ricoga.

## Ajalugu

Kolumbuse-eelse inimasustuse kohta tõendid puuduvad. 18. sajandil kasutasid saart salakaubavedajad, mereröövlid ja bandiidid saarele asustatud metsikute kitsede küttimiseks. Teise maailmasõja ajal ning pärast seda (kuni 1952. aastani) kasutasid saart Ameerika Ühendriikide sõjajõud. 1952–1964 kasutas USA Lennuvägi Desecheo saart ellujäämisõppusteks. 1976. aastal anti saare administreerimine Ameerika Ühendriikide Kalanduse ja Eluslooduse Ameti kätte ning 1983 määrati saar riiklike eluslooduse kaitsealade (National Wildlife Refuge) hulka.

## Sukeldumine
Tänu tervele korallrifile ja selgele veele, läbipaistvusega 30–45 meetrit, on Desecheo väga populaarne koht sukeldujate seas. Kuigi sukeldumine on lubatud igal pool ümber saare, on kaitseala suletud turistidele lõhkemata militaarobjektide tõttu. Rikkujaid arreteerivad Föderaalõiguse õiguskaitseohvitserid.

## Viited

## Välislingid

* Desecheo Island National Wildlife Refuge veebileht