open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tamme-kivipuravik

**Tamme-kivipuravik** (*Suillellus luridus*), vanasti nõiapuravik, sortsiseen, on puravikuliste sugukonda ja perekonda *[[Suillellus]]* kuuluv seeneliik. Seene varasem ladinakeelne nimi oli *Boletus luridus*  ja see liigitati kuni 2014. aastani kivipuraviku perekonda.

Tamme-kivipuravik kasvab heitlehistes metsades lubjarikasel pinnasel Aasias, Euroopas ja Põhja-Ameerika idaosas. Viljakehad viljuvad suvel ja sügisel ning neid võib olla rohkesti. See moodustab mükoriisat mitme laialehise puuga, näiteks tamme, kase ja pöögiga.

Tamme-kivipuraviku kübar on oliivipruun ja kuni 20 cm lai. Eosed on väikesed ja punakad, mõõtmega 12–15 × 5–7 mikromeetrit. Jalg on toekas ja ookrikarva, 8–14 cm pikk ja 1–3 cm jäme. Jalg on kaetud punaka võrgustikuga. Sarnaselt teiste punakate eostega kivipuravikega muutub viljakeha vajutamisel või murdumisel kiiresti sinakaks. Viljakeha meelitab mitmeid putukaid, kes seenest toituvad.

Tamme-kivipuravikuga sarnaneb saatana-kivipuravik (*Rubroboletus satanas*), kuid viimasel on suurem ja robustsem viljakeha ning heledam kübar.

Tamme-kivipuravik on värskelt mürgine. Tarbimisel koos alkoholi või ilma põhjaliku kuumtöötluseta võib põhjustada iiveldust ja oksendamist.

## Viited

## Välislingid
*
Kohtu Teravaim Sulg

**Kohtu Teravaim Sulg** oli aumärk esimese astme kohtunike kutsetööalaseks tunnustamiseks, mida anti välja 2011. aastast ning mis kujundati 2016. aastal ümber Kohtute au- ja tänumärgiks.

Kohtu Teravaima Sule aumärgiga tunnustati igal aastal haldusõiguse, eraõiguse ja karistusõiguse valdkonnas esimese astme kohtunikku, kes oli eelnenud aastal silma paistnud õigusemõistmise või kohtulahendite kõrge kvaliteediga tema poolt lahendatud kohtuasjades. Statuut lubas kohtunikku esile tõsta korduvalt, kuid mitte varem kui kolme aasta möödumisel eelmisest tunnustamisest.

Aumärgi füüsiline vorm oli Anu Kalmu graafiline leht "Kohtu teravaim sulg".

## Aumärgi saajad
* 2011. aastal kohtunikud Mai Saunanen, Ingeri Tamm ja Kaija Kaijanen
* 2012. aastal kohtunikud Tiina Pappel, Orvi Tali ja Indrek Parrest
* 2013. aastal kohtunikud Piret Randmaa, Märt Toming ja Villem Lapimaa
* 2014. aastal kohtunikud Hiie Lindmets, Rutt Teeveer ja Roby Koik 
* 2015. aastal kohtunikud Maret Altnurme, Velmar Brett ja Marika Leimann

## Vaata ka
*Sulg on mõõgast tugevam
Polička

**Polička** (saksa keeles *Politschka*) on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Svitavy ringkonnas. Polička asub Svitavyst ligi 16 km lääneedelas ka Pardubicest umbes 50 km kagus.

Polička asub merepinnast 555 meetri kõrgusel.

Asulat on esmamainitud 1167. aastal. Kuningalinna õigused sai Polička 1265. aastal.

Alates 1990. aasta novembrist on Polička vanalinn ajalooline linnakaitseala.

Poličkas on sündinud helilooja Bohuslav Martinů (1890–1959).

## Viited
Beate Meinl-Reisinger

**Beate Meinl-Reisinger** (sünninimi **Beate Reisinger**; sündinud 25. aprillil 1978 Viinis) on Austria jurist ja poliitik, ta on erakonna NEOS liider.

Ta sündis aastal 1978 Viinis. Ta õppis Wasagasse gümnaasiumis, õppis seejärel Viini ülikoolis õigusteadust ja sai magistrikraadi Euroopa uuringute alal Doonau Kremsi ülikoolis.

Ta on kuulunud Austria Rahvapartei ridadesse. 

## Isiklikku
Ta on abielus ja on kolme lapse ema.

## Välislingid
* Beate Meinl-Reisingeri koduleht
Oleg Sokolov

**Oleg Valerjevitš Sokolov** (vene keeles *Олег Валерьевич Соколов*; sündinud 9. juulil 1956 Leningradis) on vene ajaloolane, Napoleoni sõdade uurija.

Oleg Sokolov lõpetas 1979. aastal Kalinini-nimelise Leningradi Polütehnilise Instituudi insenerfüüsikuna ja 1984. aastal Ždanovi-nimelise Leningradi Riikliku Ülikooli ajaloolasena. 1991. aastal sai ta Peterburi Riiklikust Ülikoolist ajalookandidaadi kraadi (väitekiri käsitles Prantsuse revolutsiooni aegse perioodi armee ohvitserikorpust).

Sokolov töötas aastatel 2000–2019 Peterburi ülikoolis ajaloodotsendina. 1998., 2000. ja 2002. aastal oli külalisprofessor Pariisis asuvas kõrgkoolis École pratique des hautes études. 

Sokolov valdab prantsuse keelt.

1999. aastal ilmus tema esimene monograafia "Армия Наполеона", mis 2002. aastal tõlgiti prantsuse keelde. Järgmisel aastal sai Sokolov  president Jacques Chiraci ametiajal Auleegioni rüütli klassi ordeni.

## Hilisem elukäik
Pärast oma aspirandi tapmist novembris 2019 oli Sokolov eeluurimise all. Detsembris 2020 mõistis kohus talle 12 aastat ja 6 kuud vabadusekaotust.

Detsembris 2019 teatas Prantsusmaa suursaadik Moskvas meediale, et Sokolovile antud Auleegioni ordeni äravõtmise protseduur on alanud. Lõpliku otsuse teeb Auleegioni ordu kantsler. Protseduur, mis ise on konfidentsiaalne, võib kesta mõnest kuust kuni mõne aastani.

## Teoseid
**Армия Наполеона*. (1999)
**Аустерлиц: Наполеон, Россия и Европа: 1799–1805 гг.*. (2 köidet, 2006)
**Битва двух империй. 1805–1812*. (2012)
**Первая Итальянская кампания Бонапарта 1796–1797. Часть I. Битва за Пьемонт*. (2016)
**Стратегия и тактика Наполеоновской армии*. (2018)
**Битва трёх императоров. Наполеон, Россия и Европа. 1799–1805 гг*. (2019)

### Tõlked prantsuse keelde
* *L’Armée de Napoléon*, éditions Commios, 600 p.
* *Austerlitz – Napoléon, l’Europe et la Russie*, éditions Commios, 592 p.
* *Le Combat de deux Empires*, Paris, Éditions Fayard, coll. « Divers Histoire », 2012, 528 p. ISBN 978-2-213-67076-8

## Viited

## Välislingid
Chotěboř

**Chotěboř** (saksa keeles *Chotieborsch*) on linn Tšehhis Vysočina maakonnas Havlíčkův Brodi ringkonnas. Chotěboř asub Havlíčkův Brodist umbes 14 km põhjakirdes ja Jihlavast ligikaudu 36 km põhjas.

Chotěboř asub merepinnast 515 meetri kõrgusel.

Chotěboři vanalinn on alates 2003. aasta septembrist ajalooline linnakaitseala.

## Viited
Ingmar Erik Kiviloo

**Ingmar Erik Kiviloo** (sündinud 10. märtsil 2004) on Eesti laulja ja muusik, kes mängib viiulit, klaverit, orelit, trumme ja kitarri. 

Kiviloo on pärit Tallinnast.
Ta osales 2021. aastal telesaates "Eesti otsib superstaari", kus sai 6. koha.

## Haridus
Ingmar Erik Kiviloo lõpetas 2022. aastal Vanalinna Hariduskolleegiumi muusikaklassi. Sama aasta augustis alustas ta õpinguid Berklee muusikakolledžis Bostonis. 

## Muusika
Ingmar Erik Kiviloo on saanud viiulimänguga konkursiauhindu. 

Lisaks laulmisele ja pillimängule tegeleb ta ka muusikaproduktsiooniga. 

Ingmari ettevõtmisel toimus 2022. aasta aprillis Ukraina laste heaks peetud Eesti noorte lauljate rahukontsert „Maailm, mis jääb meile“, mis toimus Saku Suurhallis ja mida kanti üle Eesti Televisioonis. 

## Viited
Isamu Chō

**Isamu Chō** (jaapani keeles 長 勇 *Chō Isamu*; 19. jaanuar 1895 Fukuoka – 22. juuni 1945 Okinawa) oli Jaapani kindral, kes teenis Teise Hiina-Jaapani sõja ja Teise maailmasõja ajal. Ta oli sõja lõpufaasis Okinawa lahingus võidelnud 10. jalaväedivisjoni komandör. Temale alluvad väed said lüüa ja lahingu lõpus sooritas ta harakiri.

Ta sündis aastal 1895 Fukuokas Fukuoka prefektuuris. Aastal 1916 lõpetas ta Jaapani Keiserliku Armee Sõjaväeakadeemia.
Ampli Peters

**Ampli Karlovitš Peters** (vene keeles *Амплий Карлович Петерс*; 25. november 1824 – 8. jaanuar 1890 Revali) oli Venemaa Keisririigi sõjaväelane (kindralleitnant ja kindraladjutant). 

Aadliperekonnast pärit Ampli Peters lõpetas 1842. aastal Peterburis Mihhaili suurtükiväekooli. Võttis osa Kaukaasia sõjast. 1858. aastal edutati polkovnikuks, 1864. aastal kindralmajoriks ja 1873. aastal kindralleitnandiks. 

Keiser Aleksander II tõstis Petersi 1860. aastal tiibadjutandiks ja 1864. aastal kindraladjutandiks. 

Peters oli aastatel 1872–1879 Moskva sõjaväeringkonna suurtükiväe ülem. 1879. aastal Peters lahkus sõjaväeteenistusest.

Peters suri 65 aasta vanuses jaanuaris 1890 Tallinnas ja maeti samas linnas. 

Ampli Petersi vend Ernst Peters (1813–1891) oli samuti keisririigi kindralleitnant.

## Tunnustus
### Keisririigi autasud
*Valge Kotka orden (1878)
ARTSTAC kunstigalerii

**ARTSTAC kunstigalerii** on 2017. aastal asutatud Eesti kunstigalerii. Galerii korraldab kunstinäitusi ja müüb kunstiteoseid, hindab kunsti ja teeb ekspertiise. Galerii keskendub Eesti kunstile ja rahvusvahelisele kunstile 19. sajandi lõpust tänapäevani. 
Galerii asub Suur-Karja tänaval.

## Viited

## Välislingid
* Koduleht
Lennart Green

**Sven Lennart Green** (sündinud 25. detsembril 1941) on Rootsi kaardimustkunstnik, meelelahutaja, kes on tuntud oma isikupäraste huumoriga vürtsitatud, näiliselt kaootiliste lavaesinemiste poolest, mis vaatamata esmamuljele on tegelikult tehniliselt keerulised ning demonstreerivad harukordset kaardikäsitsemisoskust. Tema originaalsed kaarditrikid ja esinemisstiil moodustavad ebatavalise ning uuendusliku lähenemise kaardimustkunstitehnikates.

Ta tunnistati 1991. aastal Fédération Internationale des Sociétés Magiques'i (FISM) konventsioonil Lausanne'is maailmameistriks lähivaate (*close-up magic)* kaardimustkunstis. 

Green alustas mustkunstiga tegelemist 18-aastaselt. Green võistles 1988. aasta FISM-i konverentsil Haagis Hollandis ja ta diskvalifitseeriti ekslikult, kuna kohtunikud arvasid, et ta kasutas laval kaartide segamisel abilistena "näiliselt juhuslikke" inimesi, kuid kellega tegelikult oli eelnevalt kokku lepitud ning keda oli enne spetsiaalselt instrueeritud. 1991. aastal osales ta samal üritusel laval, kuid seekord nõudis, et kohtunikud ise segaksid kaarte, tõestamaks, et pole kasutanud salaabilisi. Seejärel andsid kohtunikud talle esikoha. 

Green on esinenud neljandas "World's Greatest Magic" erisaates televisioonis. Ta elab Göteborgis Rootsis ja esineb paljudel maadel loengutega.

Ta astus üles 2005. aasta veebruaris TED-il, kus esines oma originaalkavaga.

Väljaspool lavategevust on Green töötanud seitse aastat Rootsis arstina, keemia-, bioloogia-, kehakultuuri- ning kunstiõpetajana, samuti vanglas ja vaimuhaiglas. 2014. aastal sai Green insuldi, mis ei võimaldanud tal järgmistel kuudel loenguid pidada, kuid on sellest praeguseks täielikult paranenud.

## Viited
Lysá nad Labem

**Lysá nad Labem** (saksa keeles *Lissa an der Elbe*) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Nymburki ringkonnas. Lysá nad Labem asub Elbe (Labe) jõe paremal kaldal, Nymburkist umbes 14 km läänes ja Praha kesklinnast ligikaudu 32 km idakirdes.

Asulat on esmamainitud 1034. aastal. Linnaõigused sai Lysá nad Labem 1291. aastal.

## Viited
Joaquin Phoenix

**Joaquin Rafael Phoenix** (; sünninimega **Bottom;** sündinud 28. oktoobril 1974 San Juanis) on Ameerika Ühendriikide näitleja, produtsent ja loomaõiguslane. 

Ta on tuntud filmides tumedaid jõude esindavate ja muul moel ebatavaliste tegelaste mängimise poolest ning on pälvinud kõige tunnustatumaid filmiauhindu, sealhulgas Oscari, Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinna, Grammy ja kaks Kuldgloobust. 

2020. aastal oli ta The New York Timesi sajandi 25 parima näitleja edetabelis 12. kohal.

## Märkused

## Viited

## Välislingid

* 
*
Litomyšl

**Litomyšl** (saksa keeles *Leitomischl*) on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Svitavy ringkonnas. Litomyšl asub Svitavyst umbes 17 km loodes ja Pardubicese ligikaudu 43 km idakagus.

Litomyšl asub merepinnast 330 meetri kõrgusel.

Litomyšli linnus kuulub alates 1999. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse. Litomyšli vanalinn on alates 1965. aasta maist ajalooline linnakaitseala.

Litomyšlis on sündinud helilooja Bedřich Smetana (1824–1884).

## Viited
Votiiv

**Votiiv** ehk **votiivand**, **votiivkink** või **pühendkink**, kristluses ka ***ex voto***, oli tänu või tõotuse märgina jumalale annetatud ese, sageli kunstipärase töötlusega või väärismaterjalist väike plastiline taies.

Sõna on tuletatud keskaja ladina verbist *vovere* ('ülistama'). Votiivand kujutab endast sümboolset ohvrit, mis peab andma tunnistust ja olema mälestuseks üleloomuliku väe toimimisest. Tavaliselt annetati votiive mingist hädast pääsemise puhul ja esemeid jäeti pühadesse kohtadesse, nagu templitesse või kirikutesse.

Votiivkinkide annetamise komme oli tuntud juba antiikajal ning see levis edasi kristlusesse ja on tänapäevani kasutusel, eriti katoliku kirikus. Pühendkingid on tuntud lisaks kristlusele ka teistes usundites – judaismis, budismis ja džainismis – ning paljudes põlisreligioonides.

## Liigid
Votiiv võib olla maalitud pilt või plastiline teos, näiteks paranenud kehaosa kujutis vahast või väärismetallist. Eriti barokiajal oli kombeks lasta maalida votiivpilte või -tahvleid, millel seisis tekst *ex voto* ('tõotuse põhjal') ja mis kujutasid annetaja imelist pääsemist mõnest hädaolukorrast. Votiivkink võib olla ka vahast erilise kujundusega või pühendusega küünal. Ka Ruhnu puukiriku laes rippuvad laevamudelid on votiivkingid.

## Pildid

Ex voto Einsiedeln 1781.jpg|Põlvitav aadlik Einsiedelni Musta madonna ees, *ex voto* õlimaal (1781)
Veringenstadt-Deutstetten Votivtafeln 010.jpg|Deutstetten (1808)
Votivbild Sankt Martin Flintsbach-4.jpg|St. Martin, Flintsbach am Inn
Coesfelder Kreuztracht.JPG|Coesfeldi rist protsessioonil sellel rippuvate hõbedast votiivandidega, nt jala- ja käekujuliste hõbelehtedega
Chania - Kathedrale - Marienikone.jpg|Väärismetallist votiivkingid Jumalaema ikoonil Chania katedraalis Kreetal
ND de la garde madonna n candles at crypt.jpg|Madonna, votiivtahvlid ja votiivküünlad Notre-Dame de la Garde'i kirikus Marseilles
Burghausen-Marienberg, Wallfahrtskirche Maria Königin des Rosenkranzes, Votivtafeln und -kerzen.jpg|Votiivpildid ja -küünlad Burghausen-Marienbergi Roosipärja Kuninganna Maarja palverännukirikus
Ruhnu vana kirik seest.jpg|Votiivlaevad Ruhnu vanas kirikus
Sankt Mikaelskyrkan i Tallinn 24.02.2013.jpg|Votiivlaev "Maria Christina" Tallinna Rootsi-Mihkli kirikus


## Vaata ka
* Kantsler Rolini madonna
* Ex-Voto de 1662
* Votiivkroon
* Votiivrist
* *[[Tabula ansata]]*

## Viited

## Välislingid
* Tsitaadid vahast loomade ohverdamise kohta varauusaegses Eestis Eiseni "Eesti mütoloogiast" Vikitekstides
* Kumu film räägib Mehhiko ikoonmaalidest. – EPL Kultuur, 04.07.2006
Varakristlik kunst

**Varakristlik kunst** on kunstiperiood, mis hõlmab ajavahemikus kristluse tekkest kuni umbes 6. sajandi alguseni läänepoolsetes Vahemere maades, eelkõige Itaalias loodud kunsti. Idapoolsetes Vahemere maades loodud kunst liigitatakse juba alates 4. sajandist Bütsantsi kunstiks; Itaalias alates 6. sajandist, muudes piirkondades eristatakse regionaalseid stiile (kopti kunst, läänegootide kunst jm).

## Maalikunst
Varakristlikus maalikunstis olid olulisel kohal katakombide seina- ja laemaalingud, mille ainestikus hakkas kujunema ja kinnistuma hilisem kristlik ikonograafia. Kujutistes esinesid kristlikud sümbolid, kristlikus tähenduses ümbermõtestatud antiikmotiivid ja hiljem teemad, süžeed ja stseenid Vanast ja Uuest testamendist. Vormikäsitlus oli antiikkunstile iseloomulik ja kohatiste idamaiste mõjudega. Võrreldes antiigiga on tajutav teatav teostusliku taseme langus.

Good shepherd 01 small.jpg|Hea karjane. Maaling Priscilla katakombidest
Healing of a bleeding women Marcellinus-Peter-Catacomb.jpg|Jeesus tervendab veritõbise naise. 300.–350. a
Noah catacombe.jpg|Noa laevas palvetamas ja tuvi õlipuuoksaga
Shadrach, Meshach, and Abednego in the fiery furnace, from the book Die Malereien der Katakomben Roms, plate 78, levels adjusted.jpg|Kolm noormeest Sadrak, Meesak ja Abednego tulises ahjus
Moses striking the rock in the desert.jpg|Mooses lööb kaljust vett, mida käsitleti vihjena ristimisele
XV14 - Roma, Museo civiltà romana - Adorazione dei Magi - sec III dC - Foto Giovanni Dall'Orto 12-Apr-2008.jpg|3. sajandist katakombimatuse kaas Kuningate kummardamise motiiviga
Wilpert 060.jpg|Katakombimaaling palvetajatega, Joona ja vaalaga, Moosese ja Noaga ning Kuningate kummardamisega keskel arkosooliumi nišis. 200.–250. a


## Arhitektuur
Milano edikti eelsest perioodist pole varakristliku arhitektuuri näiteid, kristlased kogunesid eramajades, millest mõningail on arheoloogilistel kaevamistel leitud palveruum; pärast 313. aastat hakatakse püstitama ehitisi ja kristlik arhitektuur hakkab muutuma järjest suurejoonelisemaks; ilmub basilikaalne kirik ja tsentraalehitistena kujundatud haua- ja ristimiskabelid.

Santa Sabina.JPG|Santa Sabina basiilika sisevaade Roomas, 5. sajand
Basílica de São Lourenço Fora de Muros - Nave principal.JPG|San Lorenzo fuori le mura basiilika Roomas
Basilica of Hagia Sofia, Bulgaria.jpg|Sofia Püha Sophia basiilika Sofias Bulgaarias, 4. sajand
StGeorgeRotundaSofia.JPG|Sofia Püha Georgi ümarkirik Sofias, 3.-4. sajand


## Skulptuur ja tarbekunst
Raidkunstis esineb antiigis levinud ümarplastiline skulptuur harva, kuid kõrgel tasemel on sarkofaage kaunistavad reljeefid, tarbekunstiharudest elevandiluunikerdus, raamatumaal ja mosaiik.

## Viited
Alexander von Güldenstubbe (täpsustus)

**Alexander von Güldenstube** on mitme Güldenstubbe suguvõsa liikme nimi:
*Alexander von Güldenstubbe (1786−1848), Saaremaa maanõunik
*Alexander von Güldenstubbe (1801−1884), jalaväekindral
Ludwig von Güldenstubbe (täpsustus)

**Ludwig von Güldenstubbe** on mitme Güldenstubbe suguvõsa liikme nimi:
*Ludwig von Güldenstubbe (1772−1819), Saaremaa maanõunik
*Ludwig von Güldenstubbe (1813−1872), Saaremaa maanõunik
*Ludwig von Güldenstubbe (1817–1873), filosoof, spiritualist
*Ludwig von Güldenstubbe (1845−1917), Kandla mõisnik
Valeri Garkalin

**Valeri Borissvitš Garkalin** (vene keeles Валерий Борисович Гаркалин; 11. aprill 1954 Moskva – 20. november 2021 Moskva) oli vene näitleja ja teatripedagoog.

Garkalin sündis Moskvas. Tema isa juhatas garaažitöökoda, ema oli sööklas kassapidaja.

Pärast armeeteenistust asus Garkalin õppima Gnessinite-nimelisse muusikakooli, mille lõpetas 1978. Selle lennu vilistlased moodustasid rändteatri "Inimesed ja nukud", millega sõitis läbi kogu Nõukogude Liidu ja mis osutus väga populaarseks. Ametlikult ei tohtinud NSV Liidus rändteatrit olla, mistõttu teater oli kirjas Kemerovo filharmoonia allasutusena. 1984 Garkalin lahkus rändteatrist.

1988 lõpetas ta Venemaa Teatrikunsti Instituudi GITISe. Seejärel töötas ta paljudes teatrites ja stuudiotes. Kõige kauem, 1988–2001 oli ta seotud Moskva satiiriteatriga.

1978 abiellus Garkalin Jekaterina Garkalinaga, kes töötas 30 aastat Obraztsovi-nimelises nukuteatris. 2007 nimetati Garkalina Venemaa Föderatsiooni teeneliseks kunstitegelaseks. 2009 suri ta vähki ja uuesti Garkalin ei abiellunud. 1983. aastal sündis neil tütar Nika, kes töötab teatriprodutsendina. Nika on abielus 1983 sündinud näitleja Pavel Akimkiniga, neil on poeg Timofei ja tütar Jekaterina.

Märtsis 2014 väljendas Garkalin koos hulga teaduse- ja kultuuritegelastega pahameelt Krimmi annekteerimise üle.

## Haigus ja surm

7. juunil 2008 külalisetenduse ajal klaipedas tabas Garkalinit raske infarkt ja sama aasta detsembris teinegi infarkt.

Ta suri 20. novembril 2021 67-aastaselt Moskva haiglas Kommunarkas koroona tüsistustesse. Surma põhjustas sepsisest ja septilisest šokist põhjustatud mitme elundi puudulikkus.

Ta on maetud Miusskoje kalmistule.

## Viited

## Välislingid

* Valeri Garkalin ja tema perekonna mälestussait
Jonas Kubilius

**Jonas Kubilius** (27. juuli 1921 Fermos – 30. oktoober 2011 Vilnius) oli Leedu matemaatik. Ta oli aastatel 1958–1990 Vilniuse Ülikooli rektor.

Ta sündis aastal 1921 Fermoses (asub praeguse haldusjaotuse järele Eržvilkase vallas Jurbarkase rajoonis). Ta lõpetas aastal Eržvilkases põhikooli ja aastal 1940 Raseiniais gümnaasiumi. Aastatel 1940–1943 ja 1945–1946 õppis ta Vilniuse Ülikoolis matemaatikat (aastatel 1944–1945 töötas ta matemaatika õpetajana Eržvilkases). Aastatel 1948–1951 oli ta aspirantuuris Leningradi Riiklikus Ülikoolis (juhendajaks professor Juri Linnik).

Ta oli aastatel 1958–1990 Vilniuse Ülikooli rektor.

Ta on maetud Antakalnise kalmistule Vilniuses.
Balti tee (matemaatika võistlus)

**Balti tee** on matemaatikavõistlus, mida korraldatakse igal aastal alates 1990. aastast, tavaliselt novembri alguses. Oma nime võistlus sai 1989. aastal toimunud Balti keti aktsiooni järg.

Erinevalt enamikust matemaatikavõistlustest on Balti tee meeskondlik võistlus. Igas võistkonnas on viis keskkooli õpilast, kes peavad nelja ja poole tundi jooksul kakskümmend ülesannet lahendama ja neile on lubatud koostööd teha.

## Ajalugu
Esialgu osalesid võistluses vaid kolme Balti riiki võistkonnad, kuid kutsutud võistkondade nimekiri on kasvanud ja praegu hõlmab kõiki riike, millel on juurdepääs Läänemerele. Saksamaa võistkonnas on riigi põhjaosa esindajad, Venemaa võistkonnas on ainult Peterburi õpilased. Islandi võistkonda kutsutakse sellepärast, et see oli esimene riik, mis tunnustas Baltimaade iseseisvust. Korraldajate valikul oli kutsutud täiendav "külaliste" võistkond:

* Iisraeli võistkond kutsuti 2001. aastal
* Valgevene võistkond kutsuti 2004. ja 2014. aastal,
* Belgia võistkond kutsuti 2005. aastal,
* Lõuna-Aafrika võistkond kutsuti 2011. aastal,
* Hollandi võistkond kutsuti 2015. aastal
* Iirimaa võistkond kutsuti 2021. aastal.

Võistluse korraldamisega tegelevad kordamööda riigid, mis on selle alalised osalejad.

### Ajalugu aastate kaupa

## Välislingid

### Ülesanded, lahendused, tulemused ja lingid alates 1990. aastast
*Balti Tee Eesti Matemaatikaolümpiaadide kodulehel
*Balti Tee Soome Matemaatikaolümpiaadide kodulehel

### Võistluse "Balti Tee" saidid
Kolmekäeline Jumalaema

**Kolmekäeline Jumalaema** ehk **Kolme Käe Jumalaema**, kasutatud on ka vormi **Kolmkäsi Jumalaema** (kreeka keeles Παναγία η Τριχερούσα *Panagia i Tricherousa*; serbia keeles *Bogorodica Trojeručica*) on imettegev Jumalaema ikoon, mis asub serbia õigeusu Hilandari kloostris Athosel Kreekas. Samamoodi nimetatakse ka originaalikooni eeskujul maalitud koopiaid.

Ikooni püha on kahel päeval aastas: 28. juunil [Juliuse kalendri järgi 11. juulil] ja 12. juulil [J.k. 25. juulil].

Kolmekäelise Jumalaema ikoonile on pühitsetud Ukraina Kreekakatoliku Kiriku pühakoda Tallinnas.

## Pärimus
Pärimuse kohaselt kuulus ikoon 8. sajandi algul Damaskuse Johannesele ja seda seostatakse Johannese imelise tervenemisega aastal 717. Ebaõiglaselt süüdistatuna varguses, kui ta teenis vesiirina kaliif Al-Walid I juures, raiuti ta käsi maha. Süüdistaja oli ikonoklastist Bütsantsi keiser Leo Isaurialane, kes ajalooliselt tõepoolest oli Johannese vastane ja kaliif Al-Walidi sõber. Ime läbi käsi taastus, kui Johannes palvetas Jumalaema ikooni ees, ning tervenemise mälestuseks ja tänuks lasi ta kinnitada ikoonile votiivkingina hõbedast käekujutise. Sestpeale nimetati ikooni *Tricherousa*, sest sellel oli kolm kätt: Jumalaema kaks kätt ja veel üks.

Kui Damaskuse Johannes sai mungaks Mar Sabbasi kloostris Jeruusalemma lähedal, andis ta ikooni munkadele, need hiljem omakorda pühale Savvale, kui too kloostrit külastas. Savva tõi ikooni Hilandari kloostrisse, kus ta ise elas. See jäi sinna 1347. aastani, mil Serbia Dušan võttis selle endaga kaasa Serbiasse. 14. sajandi lõpul oli ikoon Studenica kloostris ja 15. sajandil jõudis taas Hilandari.

## Ikoon
Ikoon kuulub Hodegetria tüüpi Jumalaema ikoonide hulka, sellel on kujutatud Maarja tema paremal käsivarrel istuva Jeesusega. Kolmanda käe kujutis paikneb ikooni alumises vasakus nurgas. Ikooni varasematel koopiatel asetseb kolmas käsi aga keskjoonest veidi paremal. Riisaga (hõbedast riisa pärineb 20. sajandi algusest, see jätab vabaks vaid figuuride käed ja näod) kaetud ikoon on kahepoolne, selle teisel küljel on püha Nikolaus Myrast.

Ikoon on tänapäeval 94 × 67 cm suurune, see on maalitud puutahvlile ja stiili järgi peavad uurijad selle loomise ajaks 14. sajandi keskpaika. 1661. aastal patriarh Nikoni vahendusel koos paljude kreeka reliikviatega Moskvasse toodud ikooni üks koopia on olnud eeskujuks paljudele Kolmekäelise Jumalaema ikoonidele Venemaal. Neid leidub ka Eestis.

## Pildid

Grgeteg_monastery_12.jpg|Hilandari ikooni kolmas koopia Grgetegi kloostris, Vojvodina provintsis Serbias
Three Handed Virgin of Troyan Monastery.JPG|Troyani kloostris Bulgaarias asuv 17. sajandist pärit koopia
Crkva Sv. Petra i Pavla, Šabac 002.jpg|Ikooni koopia Šabaci Peetruse ja Pauluse katedraalis, Serbia
Troeruchitsa (Ferapontov).jpg|19. sajandi koopia ikoonist Feraponti kloostris Vologdas
Божая Маці Трохручыца.jpg|Valgevene koopia 19. sajandist


## Viited

## Välislingid
* THREE HANDS ARE BETTER THAN TWO: THE TROERUCHITSA ICON. - ICONS AND THEIR INTERPRETATION. Information for the objective student of Russian, Greek, and Balkan icons
* How the “The Three Hands” Icon came to be. - The catalog of Good Deeds.
Velké Meziříčí

**Velké Meziříčí** (saksa keeles *Groß Meseritsch*, ka *Groß Meseritz*) on linn Tšehhis Vysočina maakonnas Žďár nad Sázavou ringkonnas. Velké Meziříčí asub Žďár nad Sázavoust umbes 23 km lõunas ja Jihlavast ligikaudu 31 km idas.

Velké Meziříčí asub merepinnast 450 meetri kõrgusel.

Velké Meziříčít on esmamainitud 1281. aastal. Linnaõigused sai Velké Meziříčí 1408. aastal.

Velké Meziříčí vanalinn ja lossikompleks on alates 1990. aasta novembrist ajalooline linnakaitseala.

## Viited
Narva Linna Rahvasaadikute Nõukogu

**Narva Linna Rahvasaadikute Nõukogu** (vene keeles *Нарвский городской Совет народных депутатов*) oli aastatel 1917–1918, 1940–1941 ja 1944–1990 linnavalitsusasutusena tegutsev omavalitsusorgan. 

Aastatel 1917–1918 tegutses ta **Narva Tööliste ja Punaväelaste Saadikute Nõukogu** (vene keeles *Нарвский Совет рабочих и солдатских депутатов*) nime all. Aastani 1977 tegutses ta **Narva Linna Töörahva Saadikute Nõukogu** (vene keeles *Нарвский городской Совет депутатов трудящихся*) nime all.

Vastavalt 1977. aasta Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liidu konstitutsioonile kehtis saadikute mandaat 2,5 aastat, enne seda 2 aastat.

Igapäevaelu korraldamiseks ja erinevate asutuste tegevuse koordineerimiseks saadikud valisid Narva Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee, mis aastatel 1917–1918 kandis nime Narva Linna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Täitevkomitee ning aastatel 1940–1941 ja 1944–1977 **Narva Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee**.
Boskovice

**Boskovice** (saksa keeles *Boskowitz*) on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Blansko ringkonnas. Boskovice asub Svitava jõe ääres Blanskost ligi 14 km ja Brnost umbes 33 km põhjas.

Boskovice asub merepinnast 381 meetri kõrgusel.

Boskovicet on esmamainitud 1222. aastal, linnaõigused sai 1787. aastal.

## Viited
Dmitri Zinovjev

**Dmitri Zinovjev** (vene keeles *Дмитрий Васильевич Зиновьев*; 26. juuli 1822 – 19. september 1904) oli Narva tööstur ja ühiskonnategelane. 

## Elukäik
Koos oma partneri Adolf Theodor Hahniga asutas ta kaubamaja D. Zinovjev i Ko (Д. Зиновьев и Ко).

1850. aastal rajas Zinovjev metsatööstusettevõtte, mille toodang läks Hollandisse, Inglismaale ja Prantsusmaale. Tema lauavabrikud asusid Kreenholmi saarel ja Rosona jõe kaldal. Seoses Kreenholmi Manufaktuuri rajamisega likvideeris Zinovjev saarel asuva vabriku ja 1872. aastal rajas puidutöötlemisettevõtte Narva jõe paremal kaldal Narva Jaanilinna eeslinna silla juures. Selle toodangu põhiosa viidi Tallinna, aga osa eksporditi. Teise vabriku viis ta üle Rosona kaldalt Hungerburgi Narva jõe kaldale. Veel üks lauavabrik oli tal Pihkvas. Zinovjevi kaubamaja kolmes saeveskis töötas 1870. aastal 150, 1890. aastal 125, 1913. aastal 300 töölist.

1862. aastal sai Dmitri Zinovjev Peterburi kubermangu Zinovjevite suguvõsale kuulunud Greva mõisa (Koporjes) (vene k. Гревова (усадьба)) omanikuks. Ta suurendas mõisakompleksi pindala, rajas põllumaade asemel aeda. Vana hoovi asemel lõi ta hobustehoovi. Gattšina rajooni Prigorodnõi alevis asutas ta kooli ja sai kihelkonna hoolekogu juhatajaks, ehitas Neitsi Maarja Taevaminemise kiriku, taastas Nikolause kiriku, annetas raha Koporje kindluses asuva Issanda Muutmise peakiriku taastamiseks ja 1880. aastal rajas sinna sugukonna hauakambrit.

1879. aastal rajas Zinovjev masinatehase Narva jõe vasakule kaldale. Selle tuntuim osa oli malmitsehh, mis tootis torusid linna veevõrgule, aurukatlaid, pumpasid, reservuaare ja varuosasid Balti raudteele. Zinovjevi malmivalu- ja masinaehitustehas asus Joaorus, nüüdse Raja ja Linnuse tänava vahelise kolmnurkse alal. 1924. aastal malmivalu- ja masinaehitustehas suleti, 1926. aastal ettevõte pankrotistus, tehas lammutati osaliselt 1932. aastal.  

Zinovjevi initsiatiivil korraldati Narva jõe faarvaatri süvendamistöid. Ta osales Narva linna veevõrgu rajamisel. 

Zinovjev oli Narva linnavolikogu liige selle asutamisest saadik. 14. detsembrist 1878 kuni 29. detsembrini 1881 oli ta Narva linnapea. 

Aastatel 1856–1866 ja 1874–1881 oli ta Harmoonia klubi liige.

Dmitri Zinovjev on maetud Koporje kindluse väravate kabelis.

## Perekond
Tema isa oli salanõunik Vassili Zinoviev (30.11.1755–07.01.1827) ja ema oli Jekaterina Zinovieva (Rozanova). 

Ta abiellus Sophie von Weymarniga (27.06.1830–20.03.1903) ning neil oli kuus last: Vassili, Peterburi kuberner [1903–1911] Aleksandr Zinovjev (ru) (1854–1931), Dmitri, Olga, Lidija, Vladimir.

## Viited
Hiina-India sõda

**Hiina-India sõda** leidis Hiina Rahvavabariigi ja India Vabariigi vahel aset 1962. aasta oktoobris ja novembris. Konflikti peamine põhjus oli vaidlusalune ala Himaalaja mäestikus. Kokkupõrked kahe riigi piiril olid alanud juba varem, pärast 1959. aasta Tiibeti ülestõusu, kui India XIV dalai-laamale asüüli andis. India oli 1960. aastal vastu võtnud uue kaitsestrateegia, millega rajati piirile Hiina huvide takistamiseks mitmeid tugipunkte. Mõned postid rajati ka McMahoni liinist põhja poole ehk Hiina peaministri Zhou Enlai poolt aastal 1959 välja kuulutatud reaalse kontrolli liini idaossa.

Hiina sõjaväe võtted muutusid aastatel 1960–1962 aina jõulisemaks, kuna India oli keeldunud hiinlaste diplomaatide ettepanekutest. Aprillis 1962 võttis Hiina Ladakhis uuesti kasutusele varem keelatud olnud "eespatrullid". Hiina katsed asja rahumeelselt lahendada lõppesid 20. oktoobril 1962, kui hõivati 3225 kilomeetri pikkune vaidlusalune ala teisel pool McMahoni liini. Hiina väed surusid India relvajõud mõlemal rindel taganema, läänerindel hõivati Chushulis Rezang La mäekuru ning idarindel Tawangi linn. Sõda lõppes 20. novembril 1962, kui Hiina kuulutas välja vaherahu ning taganes enda poolt välja kuulutatud reaalse kontrolli liini taha.

Suur osa võitlusest toimus rasketes mäetingimustes, suured lahingud leidsid aset üle 4000 meetri kõrgusel merepinnast. Lisaks oli Hiina-India sõda märkimisväärne, kuna kumbki pool ei kasutanud eriti õhu- ega mereväge.

Kuna sõja ajal oli käimas Hiina-Nõukogude tüli, toetas Nõukogude Liit sõjas Indiat müües neile Mikojani hävituslennukeid. Seevastu keeldusid Indiat aitamast nii Suurbritannia kui Ameerika Ühendriigid.

## Vaata ka
* Aksai Chin
* Dogra-Tiibeti sõda
* Hiina-India suhted
* Transkarakorami trakt

## Viited
Rudolf Ramla

**Rudolf Ramla** (kuni 1935 **Rudolf Rammler**, ka Ramler, eesnimi ka Rudolph; 22. mai 1903 Saue vald (Keila kihelkond), Harjumaa – 26. juuni 1941 Kose, Tallinn) oli Eesti politseinik.

Ta osales õppursõdurina Vabadussõjas. 1921. aastal lõpetas J. Westholmi poeglaste gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikoolis algul keemiat, kuid vahetas 1923. aasta eriala ja lõpetas 1930. aastal ülikooli õigusteaduse alal. Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

1923. aastal asus tööle kaitsepolitseis, oli algul ametnik, 1924. aastast registraator, 1927. aastal kinnitati Poliitilise Politsei II järgu assistendiks. 1934. aastal määrati Viljandi poliitilise politsei vanemaks assistendiks. 1935. aastal Pärnu poliitilise politsei abikomissariks. 1938. aastal määrati Pärnu poliitilise politsei komissariks, 1939. aastal viidi üle Haapsalu poliitilise politsei komissariks, mis ametikohal töötas kuni 1940. aastani.

Rudolf Ramla arreteeriti 10. jaanuaril 1941 Tallinnas ja teda hoiti Tallinna Keskvanglas. Tribunali otsusega mõisteti talle surmanuhtlus koos kogu vara konfiskeerimisega. NKVD mõrvas ta Pirita-Kosel Scheeli krundil.
Riisa (ikooni kate)

**Riisa** (vene keeles *риза* 'rüü'; ka *оклад* 'kate') on ikooni kaitsev ja kattev metallkate. Tavaliselt on see kullatud või hõbetatud metallist (nt messingist või vasest) selle all asuva ikooni jooni ja kujundeid järgiva kohrutatud pinnaga ja sellesse on jäetud avad ikooni mõnede elementide jaoks (tavaliselt isikute näod, käe- ja jalalabad). Riisa võib olla kaunistatud emailiga või filigraaniga. Riisa pinnale võivad olla kinnitatud metallraamides klaaskivid, poolvääriskivid või isegi vääriskivid ja pärlid.

Riisa oli ikoonidel olemas juba bütsantsi kunstis; kreeka keeles kasutati nimetust επένδυση *epéndisi* ('katma'). Ikoonide kohta käiv επάργυρες *epárgires* või επίχρυσες *epíkhrises* tähendas vastavalt hõbedaga või kullaga kaetud pühapilti. Riisa ülesandeks oli esiteks ikoonil kujutatud püha isiku austamine ja ülendamine, teiseks ikooni kaitsmine küünalde ja õlilampide ning viirukisuitsu tahma eest.

Iga riisa tehti spetsiaalselt selle ikooni jaoks. Riisade aupaisted on keerukama kujundusega kui ikooni enda omad, vahel eraldi elementidena eendudes riisa pinnast; Jumalaema ikooni riisal on sageli aupaiste sees kroon. Isikute rüüd võivad olla kaunistatud pärlitega ja vääriskividega. Vanematel ikoonidel võib riisa katta mitte tervet ikooni pinda, vaid ainult aupaistet, vahel koos kaela ümbritseva kraega.

## Viited

## Välislingid
* PUTTIN’ ON THE RIZA. - ICONS AND THEIR INTERPRETATION. Information for the objective student of Russian, Greek, and Balkan icons
* Understanding the Meaning of a Riza and an Oklad in Orthodox Christian Iconography. - The Catalogue of Good Deeds
* Icons in Oklad. - St Elizabeth Convent Catalogue
* The Riza in Iconography | Protecting and Venerating. - A Reader's Guide to Orthodox Icons
Andmeedastuskiirus

**Andmeedastuskiirus** ehk **andmekiirus** (inglise keeles *data rate*) on telekommunikatsioonis ja infotehnoloogias digitaalne andmehulk, mis edastatakse ajaühikus edastuskanalis.

Andmehulka mõõdetakse enamasti bittides ja aega sekundites, seega on andmekiiruse mõõtühik bitt sekundis (bit/s). Kordsed ühikud moodustatakse  detsimaaleesliitega, näiteks kbit/s, Mbit/s jne. Kui andmed edastatakse paralleelsete juhtmete kaudu (nagu see toimub andmesalvestite korral läbi andmesiini), kasutatakse harilikult mõõtühikut bait sekundis (B/s), samuti kB/s, MB/s, GB/s, TB/s. Siin tuleb tähele panna, et eesliide väljendab kordsust kümnendsüsteemis: 1 kbit/s = 1000 bit/s, mitte 1024 bit/s (nagu  binaarse kordsuse puhul), 1 MB/s = 106 B/s jne.

Andmeedastuskiiruse suurim väärtus on piiratud edastuskanali läbilaskevõimega ehk kanali ribalaiusega, mida mõõdetakse samuti andmeedastuskiiruse ühikutes.

Andmeedastuskiiruse näiteid:
* traadita ühendused
** IrDA 1.3 (infrapunaühendus) – 16 Mbit/s
** DECT (juhtmeta lauatelefon) – ca 800 kbit/s
** Bluetooth 2.0 – 3 Mbit/s
** WLAN (WiFi), standard IEEE 802.11g – kuni 56 Mbit/s 
** WIMAX – 40–100 Mbit/s
* mobiilside
** GSM – 9,6 kbit/s
** GPRS – 53,6 kbit/s
** EDGE (2G) – 260/110 kbit/s (alla/üles)
** UMTS (3G) – 384 kbit/s
** LTE (3,9 G) – 300/75 Mbit/s
** LTE-Advanced (4G) – 1 Gbit/s
** 5G – kuni 10 Gbit/s
* videosignaal
** SD-video – ca 400 Mbit/s
** HD-video – ca 1,3 Gbit/s
** Full-HD-video – ca 3 Gbit/s
** UHD-video (4K, 2160p) – ca 15 Gbit/s
* arvutiliidesed
** paralleelliides SCSI – kuni 2560 Mbit/s
** jadaliides Serial ATA – 1,5 Gbit/s
** USB 1.1 / 2.0 / 3.0 / 3.1 / 3.2 / 4 – 12 Mbit/s / 480 Mbit/s / 5 Gbit/s / 10 Gbit/s / 20 Gbit/s / 40 Gbit/s
Minoru Ōta

**Minoru Ōta** (jaapani keeles 大田 実 *Ōta Minoru*; 7. aprill 1891 Nagara – 13. juuni 1945 Okinawa) oli Jaapani admiral, kes teenis Teise Hiina-Jaapani sõja ja Teise maailmasõja ajal. Ta võttis sõja lõpufaasis osa Okinawa lahingust. Pärast vägede ümberpiiramist sooritas ta 13. juunil 1945 enesetapu käsirelvaga.

Ta sündis aastal 1891 Nagaras Chiba prefektuuris. Ta lõpetas aastal 1913 Jaapani Keiserliku Mereväeakadeemia.
Louis-Alexandre Berthier

**Louis-Alexandre Berthier** (20. november 1753 Versailles – 1. juuni 1815 Bamberg, Baieri kuningriik) oli Prantsusmaa riigitegelane (sõjaminister, 1799–1807) ja sõjaväelane (keisririigi marssal, 1804), Wagrami vürst (1809), Prantsuse revolutsioonisõdadest ja Napoleoni sõdadest osavõtja. 

Berthier lõpetas insenerikooli École royale du génie de Mézières. Osales vabatahtlikuna Ameerika iseseisvussõjas (1775–1783), kus paistis silma staabitööl. Prantsuse revolutsiooni ajal teenis Prantsusmaa rahvuskaardis. 

Pärast 18. brümääri riigipööret 1799. aastal esimeseks konsuliks saanud Napoleon Bonaparte määras Berthier' sõjaministriks. Ühtlasi sai Berthier 1799. aastal Napoleoni vägede staabiülemaks. Grande Armées oli Berthier' ametikoha nimetus *major général de la Grande Armée*. Oli selles ametis kuni Napoleoni sunnitud troonist loobumiseni aprillis 1814. Samal aastal astus Berthier kuningas Louis XVIII teenistusse.

Saja päeva ajal 1. juunil 1815 sai Berthier surma oma Bambegis asunud lossi kolmanda korruse aknast väljakukkumisel.

Tema nooremad vennad César Berthier ja Victor Léopold Berthier olid Esimese keisririigi aegsed diviisikindralid.

## Tunnustus
* Auleegioni suurohvitseri klassi orden (1804)
* Auleegioni suurristi klassi orden (1805)
* Musta Kotka orden 
* Püha Andreas Esmakutsutu orden (1807)

## Välislingid
Indoneesia-Malaisia vastasseis

**Indoneesia-Malaisia vastasseis** (ehk **Borneo vastasseis**, indoneesia ja malai keeles ***konfrontasi***) oli relvakonflikt aastatel 1963–1966, mis tekkis Indoneesia vastasseisust Malaisia Föderatsiooni loomisele. Vastasseis lahenes, kui Indoneesia president Sukarno oktoobris 1965 võimu kaotas ning Malaisia riik loodi.

Malaisia loodi septembris 1963, kui liideti Malaisia Föderatsioon (praegune Lääne-Malaisia), Singapur ning Suurbritannia Põhja-Borneo ja Sarawaki kroonikolooniad (ehk Briti Borneo, praegune Ida-Malaisia). Konflikti tekkimise põhjusteks olid ka Indoneesia vaenulik poliitika Hollandi Uus-Guinea suhtes aastal 1962 ning Brunei mäss detsembris 1962. Malaisiat toetasid sõjaliselt Suurbritannia, Austraalia ja Uus-Meremaa. Indoneesiale andsid kaudselt tuge Nõukogude Liit ja Hiina, selle tõttu loetakse vastasseisu osaks Aasia külmast sõjast.

Vastasseis oli kuulutamata sõda, mille lahingutegevusest enamik toimus Borneol Indoneesia ja Ida-Malaisia piiril. Võitlus toimus peamiselt maal ning väiksemate üksuste vahel. Mõlemad vaenupooled viisid teisel pool piiri läbi kompanii või rühma suuruste üksuste operatsioone. Indoneesia pool üritas infiltreeruda Sarawaki ja Sabahi vähemusrahvuste sekka, et neid tulevase Malaisia riigi vastaselt meelestada.

Borneo tihe džungel ning puudus teedest sundisid nii Indoneesia kui Rahvaste Ühenduse sõdureid pikki teid jalgsi käima. Mõlemad pooled tuginesid peamiselt kergjalaväele ning õhutranspordile, RÜ oli viimase osas paremini varustatud. Liikumiseks kasutati ka jõgesid. Operatsioone viisid läbi maaväed, õhu- ja mereüksused vaid toetasid. Alguses panustasid Malaisia poolel enim britid, kuid konflikti edenedes suutis ka Malaisia enda vägesid piisavalt mobiliseerida. Lisaks Far East Strategic Reserve'ist Austraalia ja Uus-Meremaa abivägesid.

Indoneesia esimased rünnakud tuginesid peamiselt Indoneesia armee poolt välja treenitud vabatahtlikele. Ajapikku muutusid infiltratsioonijõud organiseeritumaks ning Indoneesia sõjaväelt saadi rohkem tuge. Indoneesia operatsioonidele vastukaaluks käivitas Suurbritannia Kalimantanile enda infiltreerimisoperatsiooni "Claret". Pärast 1964. aasta Singapuri rassirahutusi laiendas Indoneesia augustis 1964 enda kampaaniat Lääne-Malaisiasse, kuid sõjalist edu see kaasa ei toonud. Detsembris 1964 suurendas Indoneesia enda vägede hulka piiril ning Suurbritannia, Austraalia ja Uus-Meremaa vastasid lisavägede saatmisega. Konflikt hakkas vaibuma pärast Indoneesia riigipööret oktoobris 1965 ning kindral Suharto võimuletulekut. Rahukõnelused algasid mais 1966 ning 11. augustil sõlmiti rahuleping ja Indoneesia tunnustas Malaisia iseseisvust.

## Vaata ka
* Suurbritannia sõjaajalugu
* La Violencia
* Alžeeria sõda
* Brunei mäss
* Kommunistide mäss Sarawakis
* Operatsioon Claret
* Külm sõda Aasias
* Far East Strategic Reserve
* Brunei ajalugu
* Indoneesia ajalugu
* Malaisia ajalugu
* MacDonald House'i pommitamine

## Viited

## Välislingid
* Britain's Small Wars&nbsp;– Borneo
* Scourge of Sukarno: the Gurkhas in Borneo
Seiichi Itō

**Seiichi Itō** (jaapani keeles 伊藤 整一 *Itō Seiichi*; 26. juuli 1890 Miyama – 7. aprill 1945 Okinawast põhja pool) oli Jaapani admiral, kes hukkus Teise maailmasõja ajal koos laevaga Yamato.

Ta sündis 1890. aastal Miyamas Fukuoka prefektuuris. Ta lõpetas 1911. aastal Jaapani Keiserliku Mereväeakadeemia.
Giorgio Morandi

**Giorgio Morandi** (20. juuli 1890 Bologna – 18. juuni 1964 Bologna) oli itaalia graafik ja maalikunstnik. Tema tuntumad teosed olid lihtsad natüürmordid, millel on kujutatud pudeleid, purke ja/või kaste.

Töötades aastail 1930–1956 Bologna Kaunite Kunstide Akadeemias ofordiõpetajana, avaldas ta suurt mõju Itaalia tulevastele graafikutele.

Giorgio Morandit mõjutas kõige rohkem postimpressionist Paul Cézanne. 1914. aastal Bolognas eksponeeris Morandi oma teoseid esimest korda näitusel, tehes seda koos futuristidega. G. Morandi käe all arenes välja intiimsem lähenemisviis kunstile. Selline viis andis tema teostele erakordse kujundusliku peensuse. Maalimisel on kasutatud õrnu, vaoshoitud toone, peamiselt valget, tumerohelist ja punakaspruuni. 

## Viited
Maironis

**Maironis** (kodanikunimi **Jonas Mačiulis**; 21. oktoober/2. november 1862 Pasandravys – 28. juuni 1932 Kaunas) oli leedu katoliku preester, teoloog ja luuletaja.

Ta sündis 1862. aastal Pasandravyses Raseiniai rajoonis talupoja perekonnas. Ta lõpetas aastal 1883 Kaunases gümnaasiumi. Seejärel õppis ta aastatel 1883–1884 kirjandust Kiievi ülikoolis. 1884. aastal astus ta vanemate soove arvesse võttes Kaunase vaimulikku seminari. Aastal 1888 pärast seminari edukat läbimist jätkas õpinguid Peterburi Roomakatoliku Vaimulikus Akadeemias, mille lõpetas 1892. aastal.

Aastatel 1893–1894 ja 1909–1932 õpetas ta Kaunase vaimulikus seminaris, lisaks oli ta aastatel 1909–1932 seminari rektor. Aastatel 1894–1909 oli ta Peterburi Roomakatoliku Vaimuliku Akadeemia professor (aastast 1903 oli ta teoloogiadoktor). Aastatel 1922–1932 oli ta Kaunase Ülikooli moraaliteoloogia osakonna juhataja (alates 1930. aastast Vytautas Suure Ülikool). Aastatel 1923–1924 oli ta samas ülikoolis Leedu kirjanduse õppejõud.

Ta alustas luuletuste kirjutamist kuuendas klassis poola keeles. Tema loomingule avaldasid mõju poola ja vene poeedid, eelkõige Adam Mickiewicz, Józef Ignacy Kraszewski, Juliusz Słowacki, Aleksandr Puškin ja Mihhail Lermontov, aga ka Kaunase vaimuliku seminari õppejõud (hilisem Sejny piiskop) Antanas Baranauskas.

## Looming
Kasutajaküsitlus

**Kasutajaküsitlus** on uurimismeetod, mille eesmärgiks on saada tagasisidet kasutajatelt ning koguda kvantitatiivseid andmeid kasutajate tegevuse ja arvamuse kohta. 

Kasutajaküsitlused on hea viis saada asjakohast tagasisidet toote või teenuse üldise kasutajakogemuse kohta. Näiteks selle kohta, kas kasutajale jäi üldiselt positiivne või negatiivne mulje. Samuti saab küsitlusega välja selgitada, kuidas inimesed tajuvad erinevaid probleeme, ja selle põhjal töötada prototüüpide abil välja kasutajasõbralik lahendus. Lisaks on küsitlustest abi ka juhul, kui paluda kasutajatel meenutada spetsiifilist juhust, mille puhul mingi tegevuse teostamine oli nende jaoks eriti keeruline või vastupidi – eriti lihtne ja mugav, kuna ekstreemsed kogemused jäävad inimestele erksamini ja detailsemalt meelde. 

Küsitluste põhjal pole siiski võimalik saada kuigi kasutuskõlblikku tagasisidet konkreetsete asjade, näiteks disainiga seonduvate küsimuste osas. Kui küsitluses soovitakse varasemate kogemuste kirjeldamist või tuleviku kogemustel spekuleerimist, pole kummagi variandi puhul võimalik saada adekvaatset infot kasutajakogemuse kohta. Inimeste mälu on petlik, mille tõttu detailid ununevad ja sellest tulenevalt aju genereerib asemele täiesti uue info, et ratsionaliseerida seoseid hägustunud kasutuskogemuses. Samuti pole kasutajaküsitlus kuigi hea lahendus saamaks adekvaatset hinnangut alles loomisjärgus oleva toote või teenuse kohta, kuna inimesed pole võimelised pelgalt kirjelduse põhjal ette kujutama oma tulevast kasutajakogemust ja on liiga pragmaatilised. Eelnevate kogemuste valesti mäletamist või tuleviku kogemuste valesti ennustamist ei peaks see tõttu võtma aluseks toodete/teenuste arendamisel. 

Kasutajaküsitlusest adekvaatsema info saamiseks on hea lahendus kasutada lisaks näiteks paberprototüüpe. Paberprototüüpide kasutamise abil on kasutajatel lihtsam visualiseerida tuleviku kasutajakogemust ja anda asjakohasemat tagasisidet. Kasutajaküsitlust läbi viies tasub küsimused hoida võimalikult üldisel tasandil ja abstraktsed, kuna liiga konkreetseid küsimusi esitades genereerivad kasutajad seisukohti teemadel, mis neile tegelikult meelde ei tuleks või neid ei mõjutaks. Näiteks, kui paluda inimestelt tagasisidet disainielementide kohta, saab paratamatult tagasisidet kasutatud värvide kohta isegi siis, kui need tegelikult ei oma erilist tähtsust. Samas, kui kasutaja näiteks testimise käigus spontaanselt kommenteerib mõnda värvivalikut, siis on see asi, millele võiks tõenäoliselt tähelepanu pöörata. Kui praktiseerida agiilse arendamise meetodit, on lihtsam ja vähem kulukas saadud tagasiside põhjal vajadusel muudatusi teha.
Guinea-Bissau vabadussõda

**Guinea-Bissau vabadussõda** (portugali keeles *Guerra de Independência da Guiné-Bissau*; ka **Bissau-Guinea vabadussõda**) oli relvakonflikt Portugali Guineas aastatel 1963–1974. Sõja osapooled olid Portugal ja Kuuba ning Nõukogude Liidu toetusel tegutsenud Guinea ja Roheneeme Sõltumatuse Aafrika Partei (PAIGC). Konflikti pikkuse, kulukuse, vastuolulisuse ja partisanliku iseloomu tõttu on seda nimetatud "Portugali Vietnamiks". Guinea-Bissau vabadussõda lõppes aastal 1974, kui Portugal pärast nelgirevolutsiooni Guinea-Bissau Vabariigi iseseisvust tunnustas. Aasta hiljem tunnustati ka Cabo Verde Vabariiki.

## Vaata ka
* Portugali koloniaalsõda
* Guinea-Bissau kodusõda

## Viited
Sirtsi raudteejaam

**Sirtsi** (ehk **Sirtsu**) oli pooljaam Ida-Viru maakonnas endisel Sonda–Mustvee raudteel 10,17 km kaugusel Sondast Sirtsil.

Sirtsi jaamas asus üks ootepaviljon, mis ehitati Nõukogude okupatsiooni esimesel aastal 1940. Jaamas asus kaks teed ja üks tupiktee metsamaterjalide laadimiseks.

Peatus suleti 1972. aastal seoses Sonda–Avinurme raudteelõigu sulgemisega.

## Viited
Bosneki bussiõnnetus

**Bosneki bussiõnnetus** toimus 2021. aasta 23. novembril Bulgaaria Vabariigi pealinnast Sofiast edelas Perniki piirkonnas asuva Bosneki küla lähistel. Magistraalteel süttis Türgi Vabariigi suurimast linnast İstanbulist Põhja-Makedoonia Vabariigi pealinna Skopjesse teel olnud turismibuss. Avarii tagajärjel hukkus vähemalt 45 inimest.

Turismireisilt Türki naasvad reisijad olid valdavalt noored, 20–30-aastased inimesed, kaksteist bussipõlengus tuhastunud reisijat olid alaealised. Hukkunud olid pärit peamiselt Põhja-Makedoonia albaanlaste kogukonnast.

Bussiõnnetuses hukkunute ja päev varem Ida-Bulgaarias Rojaki hooldekodu põlengus hukkunud üheksa inimese mälestuseks kuulutati Bulgaarias välja kolmepäevane lein.

## Viited
Joseph Poelaert

**Joseph Poelaert** (21. märts 1817 Brüssel – 13. november 1879 Brüssel) oli Belgia arhitekt.

Tuntuimad tema projekteeritud hooned on Brüsseli kohtumaja (*Palais de Justice de Bruxelles*; 1866–1883) ja Laekeni Jumalaema kirik (1854–1909). Ta on ka Brüsseli Kongressi väljaku servas asuva Kongressi ausamba (1850–1859) autor.

## Elukäik ja looming
Joseph Poelaert sündis 1817. aastal Brüsselis jõukas kunstilembeses perekonnas. Tema isa oli tuntud arhitekt Philippe Poelaert (1790–1875). Ta alustas arhitektuuriõpinguid isa käe all ning jätkas lühikest aega Brüsseli Kaunite Kunstide Akadeemias arhitekt Tilman-François Suysi juhendamisel. Seejärel suundus ta Pariisi õppimaks École des Beaux-Artsis, kus tema juhendajaks sai Louis Visconti, ja paralleelselt Jean-Nicolas Huyot' ateljees. 

Poelaerti esimesed projektijoonised jäävad tema kahekümnendatesse eluaastatesse. Pärast kooli lõpetamist töötas ta algul arhitekti ja hoonete ülevaatajana, seejärel Brüsseli kommunaalarhitektina, kuni nimetati 1855. aastal Brüsseli linnaarhitektiks. 1850. aastatel kavandas ta Kongressi ausamba (1850), projekteeris Püha Katariina kiriku (1854) ning töötas välja La Monnaie teatri (1855) uuenduskava.

1860. aastal kuulutas kuningas Léopold I välja konkursi uue kohtuhoone ehitamiseks. Pärast mitme konkursi nurjumist pakkus toonane justiitsminister Victor Tesch välja aastatega aina enam mõjukust kogunud Poelaerti nime. Projekt oli kaalukas, sest hoone pidi hakkama asuma suurel alal ja linnapildis domineerima. Poelaert pakkus välja klassitsistlikus stiilis ja oma täiendustega nägemuse. Kuna hoone ehitamise tõttu lammutati ümbruskonnas palju hooneid ja kolima sunnitud elanikele maksti küsitavatel põhjustel eri suurusega hüvitisi, hakati teda rahvasuus kutsuma nimetusega *schieven architect* ('häbiväärne arhitekt'). 

Poelaert on maetud Laekeni kalmistule.

## Viited