open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vecbilska mõis

**Vecbilska mõis** (saksa keeles *Alt-Bilskenhof*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Bilska vallas Bilskas.

## Ajalugu
Mõis moodustas algselt Jaunbilska mõisaga ühtse valduse. Mõis kuulus algselt Höwelnitele ja kandis nime *Höwelshof*. Poola võimu ajal sai selle omanikuks Theodor Bielsky; see tõi kaasa ka mõisa nime muutuse. Gustav II Adolf andis mõisa 1626. aastal lipnik Peter Cornelise omandisse. Too suri ilmselt järglasteta, ses 1644. aastal andis Kristiina mõisa Johann Kockenile (1596−1656). Aadliseisusse tõustes sai Johann Kockeni nimeks Johann Kocken von Grünbladt. Tema poeg Johann Kocken von Grünbladt (1634−1676) müüs 1670. aastal mõisa 5000 taalri eest Swante Bannerile (Banér). 1684. aastal konfiskeeriti mõis Kocken von Grünbladti pärijatelt, mis tähendas, et nad pidid ostusumma tagasi maksma, kuid nende valduses oli toona ainult 2450 taalrit. Vene võimud omakorda tagastasid konfiskeeritud mõisa, mis tähendas, et nad said tagasi üksnes osa mõisa maid elik Vecbilska mõisa, Bannerite osa jäi aga Jaunbilska mõisana riigimõisaks.

Vecbilska mõisa esimene omanik oli seega 1722. aastast Gustav Kocken von Grünbladt (1676−1725). 1764. aastal müüs Carl Johann Kocken von Grünbladt (1743−1791) mõisa 6000 taalri eest oma isa õemehele Heinrich Johann von Tiesenhausenile (1715−enne 1786). Edasi päris mõisa Carl Johanni poeg Kocken von Grünbladt. See loovutas 1832- aastal mõisa 17 750 taalri eest Magnus Wilhelm von Lilienfeldile (1799−1874), kes 1841. aastal ka mõisa pärisomanikuks sai. Too suri 1872. aastal ja jättis mõisa oma testamendis Magnus Samuel Carl Georg von Torklusele (1823−1884), kes selle 1881. aastal siis 65 000 hõberubla eest Charlotte von Hansenile müüs. Aastatel 1901−1920 oli mõisa viimaseks omanikuks hiilguslik vürst Paul Iwan Lieven (1875−1963).

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3ja 3/8 adramaad, sellele allus 80 mees- ja 112 naishinge.

1641. aastal oli mõisa suurus (koos Jaunbilska mõisaga) 2 ja 38 adramaad, 1688. aastal oli mõisate suurus 9 ja 1/2 adramaad. 1734. aastal kuulus mõisale kolm adramaad maad. 1758. aastal kuulus mõisale 3 ja 3/8 adramaad, 1823. aastal oli adramaid 4 ja 1/20. 1832. aastal oli mõisal adramaid 4 ja 17/20, 1881. aastal oli neid aga 2 ja 13/80, lisaks allus mõisale 4 ja 12/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Agraarreformi ajal oli mõisa pindala 522 hektarit.

## Viited

## Kirjandus
* Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 85.
Pakri vana tuletorn

**Pakri vana tuletorni** varemed asuvad Harjumaal Pakri poolsaare tipus Pakri pangal. 2020. aastatel on need merre varisemas. Tuletorni varemed on arvele võetud kultuurimälestisena.

Tuletorn püstitati Peeter I käsul. Esimene tulealus valmis 1724. aastal, ent varsti lagunes. Uus torn ehitati 1760. aastal, sellele paigaldati uus valgustus 1808. aastal. 

Varisev pangaserv jõudis aga aja jooksul tuletornile liiga lähedale ja seetõttu hakati 1885. aastal ehitama uut tuletorni, see valmis 1889. aastal (Pakri tuletorn), mis on kasutuses tänapäevani. Vana tuletorn lammutati kuni esimese korruseni, allesjäänud osale tehti katus peale ja seda kasutati petrooleumilaona.


Pakri-tuletorni-varemed.jpg|Vana torni alus
Pakri vana tuletorni varemed.jpg|Vana tuletorni varemed
Pakri vana tuletorn 06.jpg|Varemed 2025. aastal


## Viited

## Välislingid

*
Tallinnamadala tuletorn

**Tallinnamadala tuletorn** on tuletorn Soome lahes Tallinna madalal.

Tuletorni geograafilised koordinaadid on 


1983 CPA 5433.jpg|Tuletorn 1983. aasta postmargil


## Viited

## Kirjandus
*Jaan Vali. "Tallinnamadala tuletorn". // Eesti tuletornide ajalugu. *History of Estonian Lighthouses*. Tallinn 2011. Lk 254–257
*Robert Treufeldt. "Unustusest taasavastamiseni. Lennusadam 1940–1990" alaosa "Meretuletornide ehitamine". // Vesilennukite angaar. Lennukuurist muuseumiks. Eesti Meremuuseum. Tallinn 2014. Lk 62, 64

## Välislingid
*
Jelsk

**Jelsk** (poola keeles *Jelsk*, leedu keeles *Jelskas*) on linn Valgevenes Homieli oblastis, Jelski rajooni halduskeskus. Jelsk asub Homieli linnast 177 kilomeetri kaugusel. Linna läbib Kalinkavičy ja Korosteni vaheline raudtee.

Haridust annavad kolm keskkooli, kaks spordikooli, kunstikool, internaatkool ja muusikakool. Linnas on kultuurimaja, kino ja raamatukogu. Seal antakse välja rajoonilehte «Народны голас». Alevis on toiduainetetööstus, seal töödeldakse ka puitu ja valmistatakse mööblit.

Vaatamisväärsusteks on koduloomuuseum ja aastail 1769—1780 ehitatud õigeusu kirik.

## Asula nimi

Üldlevinud arvamuse kohaselt tuleneb linna nimi kuusest. See nime päritolu on aga kahtlane, kuna piirkond jääb väljapoole hariliku kuuse areaali. Samuti pole nime lõpp -sk omane puude järgi nime saanud paikadele, pigem on see omane hüdronüümidele. Nii oletatakse, et linn on nime saanud varem seda nime kandnud jõe järgi, samuti oletatakse, et linna nimi on soome-ugri päritoluga.

XVIII sajandi lõpus hakkas Jelsk kandma nime **Karalin**; selle nime sai asula oma omaniku järgi. Toona kuulus Jelsk Oskierkade suguvõsale ja omanikul oli tütar Karalina.

Aastal 1915 nimetati asula ümber ja mõnda aega kandis see nime **Mikałajeŭ**. Jelski nime sai asula tagasi aastal 1935.

## Ajalugu

Jelski küla mainitakse kirjalikes allikates esimest korda XVI sajandil. Toona kuulus see Prantsusmaalt emigreerunud Spadadele. XVII sajandi lõpus läks asula Oskierkade valdusse. Aastaks 1784 oli Jelskist saanud alev. XVIII sajandi lõpus nimetati see ümber Karaliniks. Tol perioodil ehitati alevisse ka õigeusu kirik.

Seoses Poola jagamisega läks alev aastal 1793 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mozõri maakonda. Aastal 1795 läks alev Sulistrowskite valdusse. Alevit läbis Rahačoŭ ja Volõõnia vaheline postimaantee, seal asus ka hobupostijaam. Aastal 1873 avati sealne raudteejaam. Aastal 1886 oli seal viinavabrik, alevis oli kool, poode oli seal kolm. Aastaks 1882 oli alev läinud Anzelmide valdusse. Aastal 1897 asus seal juutide palvemaja, alevis oli üheksa poodi ja seal tegutses ka kõrts.

Aastal 1919 läks Jelsk Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1924 sai sellest rajoonikeskus. Aastal 1931 taastati ametlikult asula vana nimi Jelsk. Aastal 1953 avastati linna juurest nafta- ja maagaasi maardla. Linnaõigused sai Jelsk aastal 1971.

## Elanikkond



* 300 (1858)
* 422 (1866)
* 600 (1897)
* 910 (1908)
* 1132 (1917)
* 3878 (1938)
* 4800 (1954)

* 6700 (1971)
* 10 600 (1992)
* 11 100 (1994)
* 10 100 (2004)
* 9800 (2006)
* 9600 (2008)
* 9262 (2016)


## Viited

## Välislingid

*Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
*Fotod linnast
*Linn YouTube'is
Eesti epeekoondis

**Eesti epeekoondis** on Eesti esinduskoondis epees.

Epeekoondise koosseis näiteks 2015. aastal oli järgmine: Nikolai Novosjolov, Sten Priinits, Marno Allika ja Peeter Turnau. 

## Saavutused
*...
*2001 MM hõbe (Kaido Kaaberma, Nikolai Novosjolov, Sergei Vaht, Meelis Loit)
*...
*2015 Euroopa meistrivõistlused vehklemises, 2. koht

## Tunnustus
* Aasta võistkond 1986, 1996, 1998, 1999, 2001
Rõuge vald (1991)

**Rõuge vald** oli vald Võru maakonnas.

Rõuge vald oli suuruselt teine vald Võru maakonnas. Peale Rõuge aleviku olid suuremad keskused Nursi küla, Viitina küla ja Sänna küla. 1. jaanuari 2016. aasta seisuga elasid valla 2213 inimest 108 külas ja Rõuge alevikus.

Rõuge vallavanem oli Tiit Toots.

2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Haanja, Misso, Mõniste, Rõuge ja Varstu valla ühinemise uus haldusüksus, mille nimeks sai Rõuge vald.

## Asustus
### Alevid
Rõuge.

### Külad
Rõuge vallas on 108 küla: Aabra, Ahitsa, Augli, Haabsilla, Haki, Hallimäe, Handimiku, Hansi, Hapsu, Heedu, Heibri, Hinu, Horsa, Hotõmäe, Hurda, Härämäe, Jaanipeebu, Jugu, Järvekülä, Järvepalu, Kadõni, Kahru, Kaku, Kaluka, Karaski, Karba, Kaugu, Kavõldi, Kellämäe, Kiidi, Kogrõ, Kokõ, Kokõjüri, Kokõmäe, Kolga, Kuklasõ, Kurgjärve, Kurvitsa, Kuuda, Kähri, Kängsepä, Laossaarõ, Lauri, Liivakupalu, Listaku, Lutika, Lükkä, Matsi, Mikita, Muduri, Muhkamõtsa, Muna, Murdõmäe, Mustahamba, Mõõlu, Märdi, Möldri, Nilbõ, Nogu, Nursi, Ortumäe, Paaburissa, Paeboja, Petrakuudi, Pugõstu, Pulli, Põdra, Põru, Pärlijõe, Püssä, Rasva, Raudsepä, Rebäse, Rebäsemõisa, Riitsilla, Ristemäe, Roobi, Ruuksu, Saarlasõ, Sadramõtsa, Saki, Sandisuu, Savioru, Sika, Sikalaanõ, Simmuli, Soekõrdsi, Soemõisa, Soomõoru, Suurõ-Ruuga, Sänna (Sännä), Tallima, Taudsa, Tialasõ, Tiidu, Tilgu, Tindi, Toodsi, Tsirgupalu, Tsutsu, Tüütsi, Udsali, Utessuu, Vadsa, Vanamõisa, Viitina, Viliksaarõ ja Väiku-Ruuga küla.


Rõuge Maarja kirik 2013 09.jpg|Rõuge kirik
Hinni kanjon 2.jpg|Hinni kanjon
Luhasoo.jpg|Luhasoo sügisel
Ruuga tamm.jpg|Ruuga tamm Väiku-Ruuga külas
Ahitsõ järv Rõuge vallas.jpg|Ahitsõ järv
Nursi magasiait (2).JPG|Nursi magasiait
Sänna Alaveski järv Pärlijõel.JPG|Sänna Alaveski järv Pärlijõel
Sänna mõisapargi taevarada (2).JPG|Sänna mõisapargi taevarada
Rõuge Ööbikuoru keskus ja tuulegeneraatoriga vaatetorn.jpg|Ööbikuoru keskus ja tuulegeneraatoriga vaatetorn


## Viited
Viljakusmonitor

**Viljakusmonitor** on elektrooniline meditsiiniseade, mis võimaldab jälgida menstruaaltsüklit ning teada saada ovulatsioonide toimumise ajad. Viljakusmonitori kasutatakse abivahendina nii raseduse planeerimisel kui ka rasedusest hoidumisel, praktiseerides viljakusteadlikkuse meetodit.

Viljakusmonitoride kindlusaste on võrreldav hormonaalsete rasestumisvastaste vahendite kindlusastmega rasedusest hoidumisel. Viljakusmonitorid pakuvad efektiivset, ravimivaba rasedusest hoidumise meetodit kõigile naistele, kes ei soovi või ei saa kasutada kehasiseseid rasestumisvastaseid vahendeid.

## Viited
Eesti naiste epeekoondis

**Eesti naiste epeekoondis** on Eesti naiste esindusvõistkond epees.

Epeekoondise koosseis näiteks 2021. aastal on järgmine: Katrina Lehis, Julia Beljajeva, Erika Kirpu ja Irina Embrich.

## Saavutused
### Maailmameistrivõistlused
* 1995 – pronksmedal MM-il Haagis (Merle Esken, Oksana Jermakova, Heidi Rohi, Maarika Võsu)
* 2002 – hõbemedal (Maarika Võsu, Irina Embrich, Olga Aleksejeva, Heidi Rohi)
* 2014 – hõbemedal (Julia Beljajeva, Irina Embrich, Erika Kirpu, Kristina Kuusk)
* 2017 – kuldmedal (Julia Beljajeva, Irina Embrich, Erika Kirpu, Kristina Kuusk)

### Olümpiamängud
*2020 – kuldmedal (Julia Beljajeva, Irina Embrich, Erika Kirpu, Katrina Lehis)

## Tunnustus
* 1995, 2002, 2013, 2014, 2017, 2021 – Eesti aasta võistkond

## Vaata ka
* Eesti epeekoondis

## Viited
Viljakusteadlikkuse meetod

**Viljakusteadlikkuse meetodi** abil on võimalik planeerida või vältida rasedust tuvastades sümptomeid, mis ilmnevad menstruaaltsükli jooksul.

Viljakusteadlikkus on teadmine, millal naine on oma menstruaaltsükli jooksul viljastumisvõimeline. Praktiseerides viljakusteadlikkuse meetodit tuleb raseduse vältimiseks viljastumisvõimelisel perioodil (5 päeva enne ovulatsiooni ning ovulatsioonipäeval ja sellele järgneval päeval) vältida vaginaalset vahekorda või kasutada sel ajal barjäärimeetodit, näiteks kondoomi. Kui eesmärgiks on rasestumine siis tuleks vahekord ajastada just sellele ajale.

## Viited
Harmi mõisa park

**Harmi mõisa park** on kaitsealune mõisapark Harju maakonnas Kose vallas Ojasoo ja Harmi külas endisaegse Harmi mõisa alal. Pargi pindala on 5,3 ha.

Pargis asub ka arheoloogiamälestiseks arvatud asulakoht.

## Viited

## Välislingid

*
Ülenurme mõisa park

**Ülenrme mõisa park** on kaitsealune mõisapark Tartu maakonnas Kambja vallas Ülenurme alevikus endisaegse Ülenurme mõisa alal. Pargi pindala on 3,45 ha.

## Viited

## Välislingid
*
Terviklik kvaliteedijuhtimine

**Terviklik kvaliteedijuhtimine** ehk **tervikliku kvaliteedijuhtimise mudel** ehk **tervikliku kvaliteedijuhtimise kontseptsioon** (inglise keeles *total quality management*; lühend TQM) on tänapäeval nii tootmis- kui ka teenindusettevõtetes rakendatav kvaliteedijuhtimise meetod ja põhimõtete kogum, mille eesmärgiks on pühendumine klientidele ja nende poolt oodatavale kvaliteedile ning pidevale arengule ja organisatsiooni konkurentsivõime, tootlikkuse, tulemuslikkuse ja paindlikkuse suurendamisele. 

Tervikliku kvaliteedijuhtimise mudeli rakendamisel on tähtis roll statistilisel protsessikontrollil ja kvaliteedikulude kontseptsioonil ning mudel on töövahendiks ettevõtete tippjuhtidele, koosluste ja seadmete ning protsesside ja suhete (kõikide tegevuste) planeerimisel, organiseerimisel, uurimisel ja baseerub kõikide töötajate koostööl. 

## Ajaloolist

Tervikliku kvaliteedi juhtimise (TQM) kontseptsiooni kujunemist võib kaudselt seostada ka juba esimese juhtimiskonsultandi ja inseneri Frederik W. Tayloriga. 

Taylori püstitatud meetod – tootmisliini tööprotsesside teaduslikuks juhtimiseks sai arvatavasti aluseks W. A. Shewharti töödele. Shewhart töötas 1920. aastate paiku  välja kontrollnäidiste ja -diagrammide meetodid, mis äratasid ka teiste statistikute nagu E. W. Demingi ja J. Jurani huvi. 

Dr Demingi ja Shewharti koostöö tulemusena jõuti esialgsest kontrollnäidiste kogumisest ja interpreteerimisest statistilise protsessikontrollini (*Statistical Process Control*), mis kasutab kvaliteedi tagamise ja ennetamise meetoditena 7 kvaliteedivahendit, pidevalt jälgimaks, analüüsimaks ja parendamaks protsesse – sisendeid (nagu masinad, kiirus jpm). 

TQM kontspetsiooni arengu mudeli võib lihtsustatult lahku lüüa:
*kontrollimine – vigade avastamine ja korrigeerimine.
*kvaliteedikontroll – statistilised meetodid, protsesside sooritus ja kvaliteedistandardid.
*kvaliteedi tagamine – kvaliteedisüsteemid, kvaliteedikulud, probleemide lahendamine ja kvaliteedi plaanimine. 
*Kui eeltoodud etappe eri põhjustel ka rakendatakse, siis mitte kõik ettevõtted ei jõua TQM-ni – kõikide süsteemide ja protsesside kaasatuseni, kvaliteedi strateegiate, meeskonnatöö, töötajate võimustamise ning klientide ja tarnijate koostööni.

## TQMi arendajad ("kvaliteedigurud")
TQM põhimõtted on kvaliteedigurudel, nagu
William Edwards Deming, Armand Feigenbaum, 
Joseph Juran, Wather Shewhart ja neid vaadeldakse põhiteesidena. 

## Lisalugemist
*Peter Scholtes (Demingu õpilane), "Juhi käsiraamat", Tallinn, TEA Kirjastus, 2001
*Eesti-Ameerika Ärikolledži bakalaureusetöö "Tervikliku kvaliteedi juhtimise (TQM) mudel" (2003).

## Vaata ka
*Terviklik tootlikkuse juhtimine (*total productivity management*, TPM).

## Viited

## Välislingid
* Tervikliku kvaliteedijuhtimise (TQM) kontseptsioon
Võru vald (1991)

**Võru vald** oli vald Võru maakonnas, mis ümbritseb Võru linna.

Võru vallavanem on Kalmer Puusepp.

## Asustus

### Alevikud
Kose, Parksepa ja Väimela.

### Külad
Võru vallas on 35 küla: Hannuste, Juba, Kasaritsa, Kirumpää, Kolepi, Koloreino, Kusma, Kärnamäe, Käätso, Lapi, Lompka, Loosu, Meegomäe, Meeliku, Mõisamäe, Mõksi, Navi, Nooska, Palometsa, Puiga, Raiste, Raudsepa, Roosisaare, Räpo, Sika, Tagaküla, Tootsi, Umbsaare, Vagula, Vana-Nursi, Verijärve, Võlsi, Võrumõisa, Võrusoo ja Väiso küla.

## Loodus
Võru valda läbib Võru-Petseri ürgorund. Orundi lammil asuvad Tamula ning Vagula järved, samuti läbib seda Võhandu jõgi. Üksikute järvedega asub Võru valla põhjaosa Kagu-Eesti lavamaal, lõunaosa jääb aga järsult tõusvale (20-meetrine tõus Võru vallas) Haanja kõrgustiku servale, kus paikneb palju järvi ning kiirevoolulisi ojasid.

Väimela aleviku ja Loosu küla alal paikneb Väimela Mäejärv.


Väimela Mäejärv 2011 09.jpg|Väimela Mäejärv
Kanariku järv 2015 10.jpg|Kanariku järv
Väimela mõisa park 2013-10.jpg|Väimela mõisa park

## Ajalugu

Keskajal kuulus suurem osa praegusest Võru vallast Kirumpää losskonda. Põhjasõja järel kujunesid väiksemateks keskusteks Väimela, Võru, Vastse-Kasaritsa ja Vana-Kasaritsa mõisad. Tänapäeval on neist suuremaiks asulaks kujunenud Väimela.

## Vaatamisväärsused
* Kirumpää linnus
* Väimela mõis

## Viited
Gustav von Stryk

**Wilhelm Gustav von Stryk** (27. jaanuar (ukj 8. veebruar) 1850 Pühajärve − 15. august 1927 Tartu) oli baltisaksa päritolu agronoom.

## Elulugu
Ta põlvnes nimekast baltisaksa aadliperekonnast. Sündis Pühajärve mõisniku kindralmajor Wilhelm Johann Bernhard von Stryki (1793−1876) ja tema abikaasa krahvinna Elisabeth Igelströmi (1813−1885) pojana. 1870−1871 tudeeris Tartu ülikoolis põllumajandust ja sai põllumajanduskandidaadi kraadi. Täiendas end Berliini ülikoolis. 1876. aastal sai temast Liivimaa sotsieteedi alaline sekretär. Toimetas nädalakirja Baltische Wochenschrift für Landwirtschaft, Gewerbefleiß und Handel. Oli Liivimaa Põllumajanduse ja Töönduse Edendamise Seltsi ning Balti Karjakasvatajate Ühingu sekretär. 1926. aastal valiti Leipzigi ülikooli audoktoriks. Ta oli teenekas põllumees ja viljakas kirjanik.

## Perekond
Ta abiellus 1879. aastal Konstanze von Lodega, tal oli poeg Friedrich Torsten (1881–1920) ja tütar Luise.

### Esivanemad

## Teoseid
* *Über der Sozialismus* (1909)
* *Über die Livländische adelige Güterkreditsozietät* (1909)
* *Wilhelm v. Humboldts Ästhetik als Versuch einer Neubegründung der Sozialwissenschaft* (1911)
* *Über Freiheit* (1913)
* *Die Landwirtschaft in Livland. (Geschichtl. Skizze, Lit. u. Statistik)* (1918)
* *Das Agrargesetz in Livland (Lettland und Estland)* (1922)
* *Studien zur Geschichte der Landwirtschaft in Livland* (1926, käsikiri)

## Vaata ka
* Liivimaa Üldkasulik ja Ökonoomiline Sotsieteet
* Stryk

## Viited

## Välislingid
*
*Gustav von Stryki genealoogia
*Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Mextonia festival

**Mextonia festival** oli 14. juunist – 22. juunini 2017 Tallinnas toimunud transgrafitifestival, mille korraldasid Mehhiko organisatsioon Nueve Arte Urbano ja Eesti organisatsioon Todoesuno Eesti. 

Festivali korraldamine oli valdavalt väikese Mehhiko liikumise Nueve Arte Urbano kink Eestile 100. aastapäeva puhul (Eesti Vabariik 100). Festivalil osales 26 kunstnikku ja produtsenti Mehhikost, 30 tänavakunstnikku Eestist ning 7 tänavakunstnikku mujalt maailmast. Kõik kunstnikud kinkisid enda aja, energia ja ande Mextonia projekti. Projekti rahastas peamiselt Mehhiko väikeettevõte Incusa SA de CV, millele sama aasta 7. juunil anti riiklik kvaliteediauhind jätkusuutliku ettevõtluse eest.

Festivali raames tehti Tallinna ja mujale Eestis 50 maalingut 60 kunstniku poolt. Grafitite kogupindala tuli üle 6000 m² seinapinda. Grafititel on kujutatud eestluse ja Eestiga seotud sümboleid, nt kultuurikilomeeter, Tallinna Tehnikaülikool, Tallinna Sadama kruiisikai, Tallinna Teletorni siseõu jt.

Mextonia festivali aluseks oli Mextonia manifest, mille autor on Mextonia festivali kaaslooja Édgar Sánchez Mehhikost ning millesse andsid panuse folklorist Marju Kõivupuu ja festivali Eesti-poolne kaaslooja Sigre Tompel.

Mextonia festivali teostumisele aitasid kaasa kohalikud organisatsioonid EV100, EKKM, Stencibility, Pirados, JJ-Street Baltic Sessions. 
 
## Viited

## Välislingid
* https://www.ev100.ee/et/rahvusvaheline-seinamaalingute-festival-mextonia
* Mextonia lühidokumentaal: https://www.youtube.com/watch?v=nwDfaPvfJjo
* Kõik festivali jooksul tehtud grafitid
* http://www.brooklynstreetart.com/theblog/2018/05/26/trans-graffiti-and-the-trans-national-mextonia-festival/
* http://estonianworld.com/culture/mextonia-the-story-behind-the-most-colourful-gift-for-estonias-first-centennial/
* Mextonia Festival
* Nueve Arte Urbano
Kubermangusekretär

**Kubermangusekretär** (vene keeles *губернский секретарь*) oli Venemaa keisririigi tsiviilteenistuse XII klassi teenistusaste. 

1917. aastal oli sellest kõrgem kolleegiumisekretäri ja madalam kolleegiumiregistraatori (XIV aste) teenistusaste. Varem oli see kõrgem XIII astmel asunud provintsisekretärist. Maavägedes vastas sellele alamporutšiku, ratsaväes korneti ja kasakaväes horunži auaste. 

Vastavalt 1834. aastal vastu võetud seadusele oli kubermangusekretäril õigus aukodaniku seisusele. 1856. aasta seadus sätestas, et see teenistusaste anti alles siis, kui ametnik oli teeninud kolleegiumiregistraatori teenistusastmel vähemalt kolm aastat. Laitmatu teenistuse eest oli kubermangusekretäril võimalik saada Püha Stanislavi III klassi ordeni kavaleriks.

## Vaata ka
* Teenistusastmete tabel

## Viited
Provintsisekretär

**Provintsisekretär** (vene keeles *провинциальный секретарь*) oli Venemaa keisririigi tsiviilteenistuse XIII klassi teenistusaste. 1917. aastal seda rangide tabelis enam ei esinenud. Sellest kõrgem oli kubermangusekretäri ja madalam kolleegiumiregistraatori tiitel. Mereväes vastas sellele aastatel 1732−1751 ja 1758−1764 mitšmani auaste.

## Vaata ka
*Teenistusastmete tabel

## Viited
Valter Nõges

**Valter Nõges** (8. juuni 1905 Samarino mõis, Borovitši maakond, Novgorodi kubermang – 4. november 1941 Turinsk, Sverdlovski oblast) oli eesti õigusteadlane.

Ta õppis 1923–1929 (lõpetas *[[cum laude]]*) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mag. jur. 1939. Eesti Üliõpilaskoonduse Mehiste asutajaliige ja koondusvanem.

1924–1929 Tartu linna tööstus- ja majandusõpilaste kooli asjaajaja, 1926–1929 ja 1930–1931 samas õpetaja. 1927–1929 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna seminariraamatukogu korraldaja ja 1931–1935 abijõud, 1932–1937 Tartu Ühistegevuse Instituudi lektor. Alates 1935 Kohtuministeeriumi kodifikatsiooniosakonna liige (ministeeriumi nõunik), alates 1937 laevasõiduõigustesse puutuvate seaduste väljatöötamise komisjoni esimees. 

Arreteeriti NKVD poolt, suri vangistuses Venemaal.

## Tunnustus
*1940 Valgetähe III klassi teenetemärk

## Viited

## Välislingid
*Geni
Kolleegiumiregistraator

**Kolleegiumiregistraator** (vene keeles *коллежский регистратор*) oli aastatel 1722−1917 kehtinud Venemaa keisririigi tsiviilteenistuse XIV klassi teenistusaste. 1917. aastal oli sellest kõrgem kubermangusekretäri teenistusaste. 1845. aastani oli kolleegiumiregistraatoril võimalik tõusta isikliku aadliku seisusse, pärast seda aga ainult aukodanikuks.

## Vaata ka
*Teenistusastmete tabel

## Viited
Tokyo Skytree

**Tokyo Skytree** on Jaapani kõrgeim tele- ja vaatetorn, mis asub pealinnas Tōkyōs.
## Vaata ka
* Tokyo Tower
* Guangzhou Tower
Kantoni Torn

**Kantoni Torn** on ülikõrge vaate- ja teletorn, mis asub Hiina Rahvavabariigis Guangzhous.

## Vaata ka
* Idamaine Pärlitorn
Läänemaa Õpetajate Seminar

**Läänemaa Õpetajate Seminar** oli aastatel 1921–1932 Haapsalus ja Uuemõisas tegutsenud õppeasutus, mis valmistas ette algkooli õpetajaid.

Vabariigi Valitsus otsustas Läänemaa Õpetajate Seminari avamise 1. septembril 1920. Seminari direktoriks määrati Johannes Käis, kes aga sellest ametist loobus tööle asumata. Seminari esimeseks direktoriks sai 15. detsembril 1920 ametisse astunud Johannes Õunapuu. Õppetöö algas 17. jaanuaril 1921, kooli avamisaktus peeti 2. veebruaril 1921.

Seminari õppekava vältas 6 aastat, vastu võeti 6-klassilise algkooli lõpetanuid.

Esialgu tegutses Seminar Läänemaa Ühisgümnaasiumi ruumides õhtuses vahetuses. 1923. aastast kolis Seminar Karl Burmani projekti järgi ümberehitatud Uuemõisa mõisa härrastemajja.

1922/23 õppeaastast avati Seminari juurde algkool.

Seminar suleti 1932. aastal, õpilased viidi üle Tallinna Pedagoogiumi.

Seminari lõpetas selle tegutsemise aastatel 184 noort. Veel 98 noort alustasid õpinguid Läänemaa Õpetajate Seminaris, kuid seminari sulgemise tõttu lõpetasid õpingud Tallinna Pedagoogiumis.

## Seminari direktorid
*Johannes Õunapuu, 15.12.1920–20.2.1924
*Leonid Jürisson (direktori kohusetäitja), 21.2.1924–31.7.1925
*Kurt Lipp, 1.8.1925–31.12.1926
*Jaan Ruus (direktori kohusetäitja), 1.1.1927–31.10.1927
*Alfred Fluss, 1.11.1927–1931

## Seminari õpetajaid
Aastatel 1921–1932 oli Läänemaa Õpetajate Seminari laulmise õpetaja Cyrillus Kreek. Aastatel 1927–1932 oli eesti ja soome keele õpetajaks Herman Rajamaa.

## Viited
Venus Express

**Venus Express (VEX)** oli Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) kosmosesond, mis uuris aastatel 2006–2014 Veenust. See oli ESA esimene Veenust uurinud missioon. 

Venus Express startis novembris 2005 ja saabus Veenuse polaarorbiidile aprillis 2006. Sond oli varustatud seitsme teadusseadmega ning missiooni peamiseks eesmärgiks oli Veenuse atmosfääri pikaajaline vaatlemine. Varem ei olnud Veenuse atmosfääri pikaajaliselt jälginud ükski missioon ning teadlased lootsid, et Venus Express aitab saada rohkem infot atmosfääri dünaamika ja Maa kliimamuutuse kohta. ESA lõpetas missiooni detsembris 2014 ning sond sisenes 2015. aasta alguses Veenuse atmosfääri, kus see hävis.

## Viited
Viru-Nigula tuulepark

**Viru-Nigula tuulepark** on tuulepark Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas Tüükri külas. Tuulepark valmis 2007 ja esimene tuulik ühendati elektrivõrguga 2007. aasta märtsis. Tuulepargi poolt hõlmatava maa-ala suurus on 195,1 hektarit.

Tuulepargis on kaheksa Windwind WWD-3 D100/HH90 elektrituulikut, igaüks võimsusega 3 MW. Tuulepargi koguvõimsus on 24 MW.

Elektrituulikute tootja on Soome ettevõte Winwind Oy. 1026 tonni kaaluva tuuliku masti kõrgus on 90 meetrit, rootori läbimõõt on 100 meetrit ning kavandatud eluiga on 20 aastat.

Viru-Nigula tuulepargi koguinvesteering on 26,1 miljonit EUR.

**Viru-Nigula tuulepargi aastatoodang**

## Viited
Kalma tuuleveski

**Kalma tuuleveski** oli hollandi tüüpi tuuleveski Torma kihelkonnas Kalmakülas. 

Veski viidi 1972. aastal Eesti Vabaõhumuuseumi, kus see aastatel 1991–1995 eksponaadina üles pandi.

Algupärase tuuleveski ehitas 1897. aastal Mustvee veskimeister Jakob Sõber Juhan Särgi tellimusel.

## Viited

## Välislingid
*Veskist Eesti Vabaõhumuuseumi kodulehel
ILO (koor)

**Naiskoor ILO** on Salme Kultuurikeskuse juures tegutsev naiskoor.

Koori asutas 26. märtsil 1946 Aado Velmet, kes oli koori dirigent aastatel 1946–1963. 

Hiljem on koori dirigendid olnud Kuno Areng, Ants Üleoja, Anne Dorbek, Enn Kiilaspää, Aleksander Kaidja, Valdar Viires ja Ebe Pille. Praegused koorijuhid on Anneli Surva (1983. aastast) ja Irene Schifrin (1987. aastast).

1947. aastast on koor osalenud kõikidel Eesti üldlaulupidudel. 

## Viited
Kahala vesiveski

**Kahala vesiveski** (ka *Möldri vesiveski*) oli vesiveski Kuusalu kihelkonnas Kahala külas Loo jõel (Liiva ojal). See veski oli üks neljast Kolga mõisa vesiveskist. Veski viidi 1962. aastal Eesti Vabaõhumuuseumi, kus see 1969. aastal avati külastajatele.

## Viited

## Välislingid
*Veskist Eesti Vabaõhumuuseumi kodulehel
*Eesti Vabaõhumuuseum. Möldri vesiveski. Arhitektuurimälestise pass
Idamaine Pärlitorn

**Idamaine Pärlitorn** (hiina keeles 東方明珠塔, *pinyin*is Dōngfāng Míngzhūtǎ) on vaate- ja teletorn, mis asub Hiina Rahvavabariigi suurimas linnas Shanghai ärikeskuses.

## Vaata ka
* Kantoni Torn
Vabaduse laul (2011)

**Vabaduse laul** (ka **Vabaduse laul 2011**) oli 20. augustil 2011 Tallinna lauluväljakul toimunud üritus, millega tähistati Eesti taasiseseisvumise 20. aastapäeva. 20 aastat varem oli toimunud samanimeline üritus. Vabaduse laul 2011 oli ühtlasi üks Tallinna kui 2011. aasta Euroopa kultuuripealinna üritusi. Üritus oli ka järgmisel päeval toimuvale Islandi päevale sissejuhatus.

Üritusel osales Eesti, Läti, Soome ja erikülalistena ka Islandi rokk- ja popmuusikud. 

## Viited
Baltic Development Forum

**Baltic Development Forum** (lühend **BDF**) on mõttekoda ja võrgustik, kus osalevad Läänemere regiooni võtmetegelased ettevõtluse, poliitika, hariduse, teaduse ja meedia valdkonnas. BDFi eesmärkide seas on edendada riikidevahelist koostööd, regionaalpoliitikat, regiooni konkurentsivõimet.

BDFi kutsus esimest korda kokku 1998 endine Taani välisminister Uffe Ellemann-Jensen.

## Viited

## Välislingid
*Koduleht
Mālmuiža mõis

**Mālmuiža mõis** (saksa keeles *Mahlenhof*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Velēna kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Gulbene piirkonnas Lejasciemsi vallas Mālmuiža külas.

## Ajalugu
Mālmuiža oli varem koos Sinole mõisaga Riia peapiiskopi valdus. Peapiiskop Henning Scharpenberg läänistas need maad 1429. aastal Peter von Tiesenhausenile. Aastal 1510 sai need mõisad endale Kersten von Rosen. George von Roseni surma järel abiellus tema lesk Fromhold Patkuliga, kes aastal 1627 mõisad Hans Brinckenile pantis. Mõisate reduktsiooni käigus läksid need riigi valdusse. George von Rosenil oli aga kaks last, poeg Reinhold ja tütar Gertrude. Reinhold oli end sidunud Vigala mõisniku Otto Uexkülliga, nii läänistati mõisad aastal 1678 Gertrude abikaasale Gustav von Mengdenile. 

Sinole mõisaga jäi Mālmuiža seotuks 1803. aastani, mil see viimasest eraldati ja varajagamislepinguga vabahärra Ernst Reinhold von Mengdenile siirdus. Viimane pantis mõisa 1818. aastal Bergidele, kes selle kahe aasta pärast päriseks said. 1863. aastal ostis mõisa Magnus von Bergi tütar Pauline Ceumern. Ceumernid olid mõisa omanikud 1906. aastani. Viimane omanik oli aastatel 1906−1920 krahv Paul Karl Georg Sievers (1872−1945) Vara mõisast, kellelt see maareformi käigus võõrandati.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 15/16 adramaad, sellele allus 208 mees- ja 255 naishinge.

Aastal 1640 oli mõisa suurus (koos Sinole mõisaga) 3 ja 1/4 adramaad. Aastail 1688 ja 1734 oli mõisate suurus kuus adramaad. Aastal 1757 oli mõisa suurus 3 ja 15/16 adramaad, aastal 1823 aga kuus adramaad. Ka aastal 1832 oli adramaid kuus, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 43/80, lisaks allus mõisale 3 ja 31/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

## Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: *Magazinshof* ja Sikšņi (*Webershof*, hiljem *Vaucluse*). Viimane jäi Koivaliina kihelkonna aladele. Hiljem oli see iseseisev rüütlimõis.

## Mõisaansambel

Mõisa hooned (ait, häärber) on arhitektuurimälestistena kaitse all.

## Viited
Sinole mõis

**Sinole mõis** (saksa keeles *Sinohlen*, läti keeles *Sinoles muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Velēna kihelkonnas. Mõisa hooned (vesiveski, ait) on arhitektuurimälestistena kaitse all. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Gulbene piirkonnas Lejasciemsi vallas Sinole külas.

## Ajalugu
Sinole oli varem koos Mālmuiža mõisaga Riia peapiiskopi valdus. Peapiiskop Henning Scharpenberg läänistas need maad 1429. aastal Peter von Tiesenhausenile. Aastal 1510 sai need mõisad endale Kersten von Rosen. George von Roseni surma järel abiellus tema lesk Fromhold Patkuliga, kes aastal 1627 mõisad Hans Brinckenile pantis. Mõisate reduktsiooni käigus läksid need riigi valdusse. George von Rosenil oli kaks last, poeg Reinhold von Rosen  (1590–1664) ja tütar Gertrude. Reinhold oli end sidunud Läänemaa Vigala mõisniku Otto Uexkülliga, nii läänistati mõisad aastal 1678 Gertrude abikaasale Gustav von Mengdenile.

Mālmuiža mõisaga jäi Sinole seotuks 1803. aastani, mil see viimasest eraldati ja varajagamislepinguga vabahärra Ernst Reinhold von Mengdenile  (1768–1833) siirdus. Viimane pantis mõisa 1818. aastal Bergidele, sellal kui Ferdinand Magnus von Mengdenile  (1757–1812) kuulunud Sinole edasi Mengdenite valduseks jäi. Veel XIX sajandi lõpus kuulus mõis Mengdenitele.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7 ja 7/8 adramaad, sellele allus 199 mees- ja 277 naishinge.

Aastal 1640 oli mõisa suurus (koos Mālmuiža mõisaga) 3 ja 1/4 adramaad. Aastail 1688 ja 1734 oli mõisate suurus kuus adramaad. Aastal 1757 oli mõisa suurus 3 ja 15/16 adramaad, aastal 1823 aga 6 ja 3/4 adramaad. Aastal 1832 oli adramaid 6 ja 1/3, aastal 1881 oli neid aga 4 ja 14/80, lisaks allus mõisale 7 ja 43/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

## Karjamõisad
1816. aastal kuulus mõisale Stubesi (*Stubbenhofi*) karjamõis.

## Viited
Cempi mõis

**Cempi mõis** (saksa keeles *Zempen*, läti keeles *Cempu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Brenguļi vallas Cempmuiža külas.

## Ajalugu

Keisrinna Anna Ivanovna andis selle mõisa aastal 1737 koos Kauguri mõisaga Burchard Christoph von Münnichile. Seejärel oli mõis sisuliselt Kauguri kõrvalmõis, kuni Alexander Mengden aastal 1861 selle 57 000 rubla eest Victor von Transehele müüs. Sellest saati kuulus mõis Jaunbrenguļi mõisa omanikele.

## Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 viis adramaad, sellele allus 80 mees- ja 97 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus viis adramaad. Aastal 1734 oli mõisal 3 ja 5/8 adramaad, aastal 1758 aga viis adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 4 ja 3/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 3/10, aastal 1881 oli neid aga 1 ja 48/80, lisaks allus mõisale 4 ja 27/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

## Viited
Dutka mõis

**Dutka mõis** (saksa keeles *Dutkenshof*, läti keeles *Dutkas muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Trikāta vallas Dutka külas.

## Ajalugu
Mõis rajati 17. sajandil. See on nime saanud Vāle mõisale kuulunud Dutka talu järgi, mis kuulus kuninglikule trompetimängijale Valentin Vešavale. Aastal 1682 sai ta ka varem Trikāta mõisa osaks olnud Dutka mõisa maade omanikuks ja mõis sai siis nime talle varem kuulunud majapidamise järgi.

Aastal 1798 kinkis keiser Paul I mõisa paruness Aleksandra Petrovna Möller-Zakomelskajale (sündinud Rezvaja) (1768−1814). Pärijad müüsid selle aastal 1807 Alexander von Transehele (1749−1828). Pärast viimase surma said mõisa valdajateks tema pärijad ja 1829. aastal langes see tütrele Charlotte Alexandra von Transehele (sündinud von Transehe) (1783−1868). Aastal 1860 sai selle omanikuks tema tütar Charlotte Alexandra von Hansen (sündinud von Transehe) (1825−1893), kes oli abielus kindralleitnant Wilhelm Heinrich von Hanseniga. Viimaseks omanikuks oli aastatel 1894−1920 nende poeg Karl Friedrich Arthur von Hansen (1864-1943).

## Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 seitse adramaad, sellele allus 110 mees- ja 132 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus 6 ja 1/2 adramaad. Aastal 1734 oli mõisal samuti 6 ja 1/2 adramaad, aastal 1758 aga seitse adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 5 ja 11/20 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 5 ja 11/20, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 6/80, lisaks allus mõisale 6 ja 22/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

## Viited
Jaunbrenguļi mõis

**Jaunbrenguļi mõis** (saksa keeles *Neu-Wrangelshof*, läti keeles *Jaunbrenguļu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Brenguļi vallas Brenguļi külas. 

## Ajalugu
### Osten-Sackenid ja Krüdenerid 1788−1817
1788. aastal eraldas keisrinna Katariina II kaks aastat varem riigi kätte langenud Vecbrenguļi mõisast 10 adramaad ja doneeris need kapten Christoph Adolph von der Osten gen. Sackenile; sellest valdusest kujunes Jaunbrenguļi eramõis. Peagi omandas viimase kapten Anton von der Osten gen. Sacken, kes selle juba 1791. aastal ära pantis. 

Mõisa omandas major Woldemar Heinrich von Krüdener (1747−1815). 1806. aastal pantis kindralmajor Alexander Gottlieb von der Osten gen. Sacken selle Krüdeneri abikaasale Eleonore Katharinale (sündinud von Schroeders) (1768−1814). 1811. aastal valdas seda taas Woldemar Heinrich von Krüdener. Pärast tema surma läks mõis 1817. aastal aga oksjonile ja selle omandasid Transehed.

### Transehed 1817−1920
Mõisa uueks omanikuks sai kapten, hilisem Liivimaa maanõunik Nikolaus Johann von Transehe (1779−1858); tema käes oli rendil ka Vecbrenguļi mõis. Pärast tema surma oli mõis 1860. aastani pärijate valduses, seejärel omandas selle vanem poeg kaardiväeporutšik Alexander Johann Viktor von Transehe (1813−1870). Pärijad jagasid 1871. aastal pärandi ära ja mõisa omanikuks sai ornitoloog Nikolai Karl Michael Viktor von Transehe (1842−1919), kes mõrvati bolševike poolt. 1920. aastal võõrandati mõis tema pärijatelt.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 8 ja 3/4 adramaad, sellele allus 165 mees- ja 170 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Vecbrenguļi mõisaga) 19 ja 1/2 adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale kümme adramaad, aastal 1823 oli adramaid 7 ja 1/4. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 7 ja 1/4, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 46/80, lisaks allus mõisale 7 ja 63/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

## Karjamõisad
Mõisale allus  Pulke karjamõis. Lisaks kuulus sellele Volmari kihelkonda jäänud Kenge karjamõis.

## Viited

## Kirjandus
*Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 67.
Jaunvāle mõis

**Jaunvāle mõis** (saksa keeles *Neu-Sackenhof*, läti keeles *Jaunvāles muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Brenguļi vallas Jaunvāle külas.

## Ajalugu

Mõis tekkis, kui Katariina II annetas osa Vecvāle mõisast  parun Loewenile. See müüs siis aastal 1775 mõisa 16 000 taalri eest Carl August von Transehele, kes aastal 1783 mõisa 14 0000 taalri eest oma vennale loovutas. 

## Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 viis adramaad, sellele allus 97 mees- ja 112 naishinge. Ühtlasi allus sellele *Stohte* või *Storte* karjamõis. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Vecvāle mõisaga) kümme adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale viis adramaad, aastal 1823 oli adramaid 4 ja 3/10. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 1/10, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 24/80, lisaks allus mõisale 4 ja 60/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

## Viited
Lipšukalnsi mõis

**Lipšukalnsi mõis** (saksa keeles *Lipskaln*, läti keeles *Lipškalna muiža*) oli rüütelkonnamõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Trikāta vallas Trikātas.

Mõisa häärberis asub aastast 1926 Trikāta kool.

## Ajalugu

Mõis tekkis XVII sajandil karjamõisana. Iseseisva mõisana hakati seda eristama aastal 1683.  Tegemist oli osaga Oxenstiernadelt mõisate reduktsiooni käigus võetud valdustest. 1725. aastal doneeris keisrinna Katariina I mõisa koos teiste kihelkonna valdustega Liivimaa rüütelkonnale. Pärast asehalduskorralduse kehtestamist võeti mõis 1786. aastal riigile. Pärast Katariina II surma taastas tema poeg Paul I asehalduskorra eelse olukorra ja mõis anti 1797. aastal rüütelkonnale tagasi. Viimase valdusõigust kinnitati 1810. aasta ukaasiga.

## Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 kümme adramaad, sellele allus 174 mees- ja 203 naishinge. Ühtlasi allus sellele *Uppichte* karjamõis. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Lubi mõisa ja Trikāta mõisaga) 33 ja 1/4 adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 10 ja 3/4 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 6 ja 3/4. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 6 ja 3/4, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 36/80, lisaks allus mõisale 8 ja 29/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

## Viited
Suure Munamäe vaatetorn

**Suure Munamäe vaatetorn** on raudbetoonist vaatetorn Võru maakonnas Rõuge vallas Haanja külas Suure Munamäe tipus. Vaatetorn ehitati 1939 25,7 m kõrgusena, 1969. aastal lisati sellele veel üks korrus ja tänapäeval on vaatetorni kõrgus 29,1 m, selle tipp paikneb 346,7 meetrit üle merepinna.

Torni ehitamiseks kulus 36 000 ehituskivi, 25 t rauda, 80 t tsementi, 265 m³ kruusa, 120 m³ põllukive, 75 m³ killustikku, 120 000 l vett jne. Ehituskulu oli ligemale 35 000 krooni. 21. sajandi algul lisati tornile lift.

Praegusele raudbetoonist tornile eelnes samal kohal mitu varasemat torni. Rahvapärimuse kohaselt rajati esimene torn 1812. aasta paiku Vene sõjaväe poolt, arvatavasti seoses Napoleoni sissetungiga Vene keisririiki. Kindlasti oli Munamäel vaatetorn 1816–1819, kui Friedrich Georg Wilhelm Struve tegeles sealkandis astronoomilis-trigonomeetriliste mõõdistustega. 1870. aastal lasi kaheksameetrise torni ehitada kohaliku mõisa kõrtsmik Tuule. Kümmekond aastat hiljem, kui mets hakkas taas vaadet varjama, rajati Haanja mõisa rentniku Jaan Sprenki toel pikem, 12-meetrine puust vaatetorn. Pärast Esimest maailmasõda ehitasid maamõõtjad selle kohale triangulatsioonitorni. 1921. aastal hakkasid Haanja kohalikud seltsid otsima toetust uue puust vaatetorni jaoks, mis valmiski 1925. aastal 17-meetrisena. Tolle torni avamist 19. juulil 1925 tähistatakse praegugi vaatetorni sünnipäevana, kuigi praegune raudbetoontorn püstitati alles 1939.


Suur Munamägi, vaatetorn, AM N06005.jpg|Suure Munamäe vaatetorn 1930. aastatel
Highest point Haanja Upland, Estonia.jpg|Torn öösel (2021)


## Viited

## Kirjandus
* Endel Narusk. "Suure Munamäe vaatetornide ajalugu". – Eesti Loodus 19 (4)/1968, lk 206–207.

## Välislingid
* Katre Palo Vaatetorn Eesti kõrgeima mäe lael Eesti Loodus 8/2014, lk 50-51
Plāņi mõis

**Plāņi mõis** (saksa keeles *Planhof*, läti keeles *Plāņu muiža*) oli rüütlimõis, hiljem rüütelkonnamõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Plāņi vallas Plāņis.

## Ajalugu
Mõis sai alguse aastal 1676. Toona rajasid Oxenstiernad Plāņi, Strēli ja Sēpuri talude juurde uue mõisa. Aastail 1725−1786 ja 1797−1920 oli mõis rüütelkonna valduses. Katariina II andis mõisa 12 ja 7/8 adramaast kaheksa koos õigusega mõisa valitseda parun von Thonuse käsutusse.

## Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 12 ja 7/8 adramaad, sellele allus 335 mees- ja 356 naishinge. Ühtlasi allus sellele *Stahklite* karjamõis. Aastal 1688 oli mõisa suurus 11 ja 1/4 adramaad, sama oli mõisa suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 12 ja 7/8 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 9 ja 9/20. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 9 ja 9/20, aastal 1881 oli neid aga 4 ja 36/80, lisaks allus mõisale 12 ja 35/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

## Viited

## Kirjandus
*Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 84.
Trikāta mõis

**Trikāta mõis** (saksa keeles *Schloß Trikaten*, läti keeles *Trikātas muiža*) oli rüütelkonnamõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Trikāta vallas Trikāta külas.

## Ajalugu
Pärast Liivimaa Rootsi võimu alla minekut doneeris kuningas Gustav II Adolf peaaegu terve Trikāta kihelkonna kantsler krahv Axel Oxenstiernale. Mõisate reduktsiooni käigus sai sellest valdusest riigimõis.

1725. aastal doneeris keisrinna Katariina I mõisa koos teiste kihelkonna valdustega Liivimaa rüütelkonnale. Pärast asehalduskorralduse kehtestamist võeti mõis 1786. aastal riigile.. Pärast Katariina II surma taastas tema poeg Paul I asehalduskorra eelse olukorra ja mõis anti 1797. aastal rüütelkonnale tagasi. Viimase valdusõigust kinnitati 1810. aasta ukaasiga.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 17 ja 1/2 adramaad, sellele allus 273 mees- ja 323 naishinge. Ühtlasi allus sellele Starke karjamõis. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Lipšukalnsi mõisa ja Lubi mõisaga) 33 ja 1/4 adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 17 ja 1/2 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 14 ja 1/4. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 14 ja 3/4, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 77/80, lisaks allus mõisale 16 ja 67/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

## Vaata ka
*Trikāta ordulinnus

## Viited

## Kirjandus
* Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 83.
Vecbrenguļi mõis

**Vecbrenguļi mõis** (varem *Brenguļi mõis*, saksa keeles *Alt-Wrangelshof*, varem *Wrangelshof*, läti keeles *Vecbrenguļu muiža*, varem *Brenguļu muiža*) oli rüütlimõis, hiljem rüütelkonnamõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Brenguļi vallas Brenguļi külas.

## Ajalugu
### Varasem ajalugu
Vecbrenguļi mõisa kohta on teateid 1474. aastast, mil Johann Kokenhausen müüs selle Heinrich Wrangellile; tema suguvõsa järgi sai mõis nime. 1531. aastal on omanikuna mainitud George Wrangelli, kes omandas veel ühe Koiva jõe ääres asunud mõisa. Veel 1599. aastal oli see Wrangelli perekonna (Georg Wrangell) valduses.

### Mõis Rootsi ajal
Pärast Liivimaa Rootsi võimu alla minekut doneeris kuningas Gustav II Adolf peaaegu terve Trikāta kihelkonna kantsler krahv Axel Oxenstiernale. Hiljem omandas mõisa Gertrud Hirtins, 1681. aastal sai selle omanikuks tema abikaasa Martin Schoultz, ent 1680. aastatel läks mõis reduktsiooni alla. 

### Mõis 18. sajandil
1725. aastal doneeris keisrinna Katariina I mõisa koos teiste kihelkonna valdustega Liivimaa rüütelkonnale. Pärast asehalduskorralduse kehtestamist võeti mõis 1786. aastal riigile. 1788. aastal eraldati sellest 10 adramaad, millest kujunes Jaunbrenguļi mõis. Pärast Katariina II surma taastas tema poeg Paul I asehalduskorra eelse olukorra ja mõis anti 1797. aastal rüütelkonnale tagasi. Viimase valdusõigust kinnitati 1810. aasta ukaasiga.

Vecbrenguļi mõisas asutas 1825 pedagoog Albert von Hollander (1796–1868) hilisema Bērzaine gümnaasiumi. Õppetöö viidi 1826 üle Cēsise linna territooriumile.

## Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 10 ja 7/8 adramaad, sellele allus 288 mees- ja 331 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Jaunbrenguļi mõisaga) 19 ja 1/2 adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 10 ja 7/8 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 10 ja 3/10. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 10 ja 3/10, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 24/80, lisaks allus mõisale 10 ja 39/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

## Viited

## Kirjandus
*Hagemeister, Heinrich von. *Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen, 1836. Lk 282, 283 https://books.google.ee/books?id=KqRKAAAAcAAJ&pg=PA282&lpg=PA282&dq=neu-wrangelshof+trikaten&source=bl&ots=gX2FHTKSfL&sig=4r7nXIFhCqDTCTaP7NHKFtiE66w&hl=et&sa=X&ved=0ahUKEwj2vLjw--TbAhXSC-wKHWZMAfAQ6AEIKzAB#v=onepage&q=neu-wrangelshof%20trikaten&f=false.
Vecvāle mõis

**Vecvāle mõis** (saksa keeles *Alt-Sackenhof*, läti keeles *Vecvāles muiža*) oli riigimõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Tänapäeval asub endine mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Trikāta vallas.

## Ajalugu

Mõis kuulus Poola ajal Walter von Sackenile, kes aga Poola ja Rootsi vahelistes sõdades hukkus. Seejärel said mõisa omanikuks jesuiidid, ent aastal 1621 tagastas Gustav Adolf mõisa selle pärijale Otto von Sackenile. Too müüs mõisa 2000 taalri eest aastal 1633 Axel Oxenstiernale. Mõisate reduktsiooni käigus sai sellest riigimõis, ent Katariina II annetas sellest osa Jaunvāle mõisa nime all parun Loewenile.

## Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 5 ja 7/8 adramaad, sellele allus 94 mees- ja 126 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Jaunvāle mõisaga) kümme adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 5 ja 7/8 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 3 ja 4/10, aastal 1881  allus mõisale 3 ja 60/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

## Viited
Vījciemsi mõis

**Vījciemsi mõis** (saksa keeles *Wiezemhof*, läti keeles *Vījciema muiža*) oli rüütelkonnamõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Valka piirkonnas Vijciemsi vallas Vijciemsis.

## Ajalugu

Mõisa kohta võivad esimesed teated pärineda 1571. aastast, mil vürst Mikołaj Radziwill kirjutas Wiezemi vakusest. Sama nimega vakusena kuulusid mõisa maad 1686. aastal Trikāta mõisa alla. 1803. aastal lisas Paul I mõisa kihelkonnas Liivimaa rüütelkonna halduses olnud mõisate hulka.

Maareformi ajal tükeldati mõisa maad uusmaasaajatele ja mõisa keskusse rajati põhikool.

## Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 18 ja 3/8 adramaad, sellele allus 606 mees- ja 663 naishinge. Ühtlasi allus sellele *Stampe* karjamõis. 1688. aastal oli mõisa suurus 15 ja 1/2 adramaad, sama oli mõisa suurus 1734. aastal. 1758. aastal kuulus mõisale 18 ja 3/8 adramaad, 1823. aastal oli adramaid 17 ja 3/4. Ka 1832. aastal oli mõisal adramaid 17 ja 3/4, 1881. aastal oli neid 5 ja 35/80, lisaks allus mõisale 20 ja 63/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

## Viited

## Kirjandus
* Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 84.
Anatoli Solovjanenko

**Anatoli Solovjanenko** (ukraina keeles *Анатолій Борисович Солов'яненко*; 25. september 1932 Donetsk – 29. juuli 1999 Kozõn, Obuhhivi rajoon, Kiievi oblast, Ukraina) oli ukraina ooperilaulja, tenor.
Artur Bagdassarov

**Artur Bagdassarov** (vene keeles Артур Михайлович Багдасаров; sündinud 17. septembril 1978 Gorkis) on vene tsirkuseartist (dresseerija), Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik.

Tsirkusekunstiga puutus ta kokku väga varakult. 12-aastaselt hakkas ta dresseerijana esinema tsirkuseareenil numbriga "Naljakad eeslid" ("Забавные ослики"). 1995. aastal sai temast noorim tiigrite dresseerija Venemaal. 

## Tunnustus
*2003 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik 

## Isiklikku
Ka tema isa Mihhail Bagdassarov ja õde Karina Bagdassarova on dresseerijad.

## Välislingid
*Karina ja Artur Bagdassarovi koduleht. bagdasarov.ru
*Известный дрессировщик стал добычей тигра-убийцы. ntv.ru, 12. august 2012