open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lehtse Kool

**Lehtse Kool** on munitsipaalkool Lääne-Virumaal Tapa vallas Lehtse alevikus. Kool asutati 1863. aastal. 2009. aastal korraldati Lehtse Põhikool ümber lasteaed-põhikooliks praeguse nime all. 

Kool asus aastatel 1919–2017 ajaloolises Pruuna mõisahoones ning alustas 2017. aastal õppetööd uues ja renoveeritud Lehtse Keskusehoones.

## Varasemad nimed
*Pruuna-Vedruka vallakool
*Lehtse Algkool
*Lehtse Mittetäielik Keskkool
*Lehtse 7-aastane Kool
*Lehtse 8-klassiline Kool
*kuni 1. septembrini 1993: Lehtse 9-klassiline Kool
*kuni 28. augustini 2009: Lehtse Põhikool

## Õpilaste arv





## Direktorid
*1919–1922 – Alide Rosin
*1922–1941 – Arnold Raigna (enne nime eestistamist Arnold Roosvaldt)
*1941–1944 – Eduard Loo
*1944–1946 – Helmut Elstrok
*1946–1950 – Lembit Oglas
*1950–1951 – Arnold Roos
*1951–1958 – Johannes Kuulbach
*1958–1994 – Endel Sidron
*1994–2006 – Viive Linnjärv
*2006–2007 – Katrin Lumiste
*alates 2007 – Merike Kärmas
*2013–2015 direktori KT Aivi Must
*2015– Merike Kärmas

## Mälestustähised
*1998 – Pruuna mõisaparki püstitati Lehtse hariduselu 135. aastapäeva tähistav mälestuskivi;
*2013 – vilistlased püstitasid Pruuna mõisaparki mälestuspingi kunagise Lehtse Kooli direktori (1958–1994) Endel Sidroni mälestuseks.

## Viited


## Kirjandus
*Lehtse kool 140. Lehtse, 2003
*Lehtse kool 150: Kogumik. Koostas ja toimetas Karin Vuntus. Lehtse, 2013
*Lehtse kool Pruuna mõisas. Koostas Katri Lehtsalu. Lehtse, 2018

## Välislingid

* Kooli koduleht
*Endine mõisakool
Muuksi kivikirstkalmed

**Muuksi kivikirstkalmed** (ka *Muuksi kalmistu*) on Harjumaal Kuusalu vallas Muuksi külas Kahala järve ääres asuvad kivikirstkalmed.

Muuksi kivikirstkalmete suurim kalmerühm on Hundikangrud, mis koosneb umbes 65 kalmest. Nende läbimõõt on 5–15&nbsp;m ja kõrgus 4–15 dm. Neid kalmeid on korduvalt uuritud ja kokku on läbi kaevatud paarkümmend kalmet. Väljakaevamisi on juhtinud 1921–26 Artur Spreckelsen ja Adolf Friedenthal, 1936–37 Artur Vassar, 1976–82 Tanel Moora, Ardo Niinre ja Karin Jaanits ning aastast 1996 Gurly Vedru. Avastati, et kalmistut kasutati nooremast pronksiajast Rooma rauaajani. Tavaliselt ei ole kalmes üle 4 kirstu, aga maetud on kirstutagi. Hauapanuseid pole palju..

Muuksi külast kirdes asub väiksem kalmete rühm, kus on säilinud 6 kalmet (Kabelikangrud). Neist suurima läbimõõt on 12 ja kõrgus 2&nbsp;m. Ühes 1921 uuritud kalmes oli 4 kirstu ja 6 surnut..

## Viited
Viltina kivikalmistu

**Viltina kivikalme** (rahvasuus ka: *Rutiränk*) on Saaremaa vallas Viltina külas asuv hilisrauaaegne kivivarekalme. 

Kalme kasutusaeg jääb 10.–13. sajandisse. See on üks suurimatest (3236 km²) muinaskalmetest Eestis, mis on pea täielikult läbi uuritud.

## Uurimislugu
Viltina kalme uuringud toimusid 1940. aastal seoses plaaniga rajada Lõuna-Saaremaale Nõukogude Venemaa sõjaväebaas. Seetõttu toimusid tööd kiirustades ja üle 3200 m2 kaevati läbi umbes kahe kuu jooksul, kaevamisi juhatasid arheoloogid Artur Vassar ja Marta Schmiedehelm.

## Kalme kirjeldus
Kalme koosneb suuremast kivivarekalmest ja seda ümbritsevatest väiksematest kivikuhelikkalmetest. Viimastest jäi osa ajapuudusel uurimata.

Viltina kalme paiknes oma kasutusajal (10.–13. sajand) otse rannikul, randumiseks sobiva lahesopi kõrval. Keskne kivivarekalme asub kõrgendikul ja oli kaetud rohkete kividega, see muutis kalmes kunagisel lagedal rannamaastikul kahtlemata domineerivaks maamärgiks.

Kivikalme merepoolsest osast leiti kaevamiste käigus rohkesti ovaalselt paiknevaid paadineete, mille juures luud ja leiud peaaegu puudusid. Ilmselt oli tegu tavaga tuua vanad paadid samuti kivikalmetesse, kas kalme kasutusajal või mõnevõrra hiljem.

## Matmisviis ja maetute hulk
Põletusmatused kalmes olid enamasti laikudena, kohati aga segamini laiemal alal. Lisaks laiali puistatud põletusmatustele leiti kaevamiste käigus veel üheksa terviklikku või väga lõhutud kiviringkalmet.

Lisaks põletusmatustele leiti kalmelt kolm laibamatust, ühe luustiku sõrmes oli 15.–16. sajandisse dateeritud sõrmus. Arvatavasti on tegu keskaegsete järelmatustega.

Leiumaterjali põhjal võib oletada, et kalmesse maeti selle kasutusaja jooksul arvatavasti ligi sada inimest.

## Leiumaterjal
Kalme leiumaterjal on erakordselt rikkalik, seda isegi hoolimata kiirustavatest kaevamistest ja sõela mitte kasutamisest. Osa ehteid on valmistatud väärismetallist ja relvade või relvaosade hulk on märkimisväärne. Rohkesti leidus ornamenditud, sealhulgas imporditud keraamikat. 

Rikkalik leiuaines on ilmselt seotud kalmest 50–100 meetri kaugusel asuva sadamakohaga.

## Viited

## Välislingid
* 
* Viltina kivikalme SA Osiliana kodulehel
Proosa kivikalmistu

**Proosa kivikalmistu** (ka *Saha-Loo kivikalme*) on Pirita jõe paremkaldal Loo alevikus kunagise Proosa talu maadel olev kivikalmete rühm.

Seal on läbi uuritud üks kivikirstkalme, tarandkalme ja kivivarekalme. Kivikirstkalme oli rajatud hilispronksiajal, sealsed järelmatused pärinesid aga ka eelrooma ja rooma rauaajast. Tarandkalme oli ühe tarandiga, küljepikkusega 7,35 m ja rikkalike panustega. Surnud olid maetud enamasti põletatult. See tarandkalme oli kasutuses aastatel 300–450. Kivikirstkalme ja tarandkalme on näidisena taastatud.

Ebakorrapärasest pae- ja raudkivide lasust koosneva kivivarekalme mõõtmed olid 40x35 m ning surnuid sängitati sinna põletatult ja rikkalike hauapanustega. Ajaliselt eristub kaks kivivarekalme kasutamise etappi: esimene rahvasterännuajal, teine hilisrauaajal.

## Viited
Kurevere kivikalmistu

**Kurevere kivikalmistu** (ka **Kurevere (kivi)kalmed**) on Saaremaal Saaremaa vallas Kurevere külas asuv muinaskalmistu; ühtlasi Saaremaa suuremaid.

Kalmistus on vähemalt 75 kivikalmet, mis on osalt lõhutud. Aastatel 1874, 1877 ja 1965 uuriti 5 kalmet, millest saadud leiud pärinesid 7.–12. sajandist. Aastatel 1974–1975 leiti sealt aga ringmüüriga ümbritsetud kivikirstkalme koos selle külge ehitatud taranditega; need pärinesid hilispronksiajast.

## Viited
Madi kivikalme

**Madi kivikalme** on Viljandi vallas Vanamõisa külas Madi talu lähedal olev muinaskalme.

Kalmest on arheoloogiliselt uuritud u 1050 m², mis moodustab rohkem kui poole kalme pindalast. Väljakaevamised on toimunud mitmes järgus: 1921 (seda juhtis Aarne Michael Tallgren), 1925 (Harri Moora) ja 1959–66 (Jüri Selirand).

Kivikalmest on leitud põletusmatuste jäänuseid; enamik esemeid pärineb 11.–13. sajandist.

## Viited

## Välislingid
*
Lülle laevkalmed

**Lülle laevkalmed** (ka *Sõrve laevkalmed*) on Saaremaal Sõrve poolsaarel Lülle külas Jaagutooma talu juures olevad muinaskalmed.

Kalmed koosnevad kahest skandinaaviapärasest laevakujulisest kivikalmest, mis pärinevad umbes 8. sajandist eKr. Kalmed asuvad teineteise taga, tääv lääne suunas. Kalmed on 7½ m ja 6 m pikad ning 2½ m laiad.

Esimeses kalmes oli 2 kiviplaatidest kirstu põlenud luudega. Teises kirstus olid ka savist kruus, pronksist nooleots ja pintsett. Teises kalmes oli üksainus kirst ja selle lähedal suure savinõu tükke.

Arvatavasti oli laevkalmete juures veel kivikirstkalmeid, aga need on kiviaedade tegemiseks lõhutud.

Need on ühed Eesti vanimad maapealsed kalmeehitised ja  meie vanimate põletusmatustega kalmed.

## Viited
Kallavesi

**Kallavesi** on üks Soome suurimaid järvi. Asub Soome keskosas Põhja-Savo maakonnas. Järve pindala on 472,76 km². See on 90 km pikk.

Koos samal tasapinnal asuvate ja väinadega ühenduses olevate teiste järvedega (Suvasvesi, Juurusvesi, Riistavesi ja Muuruvesi) moodustab 898 ruutkilomeetri suuruse Iso-Kalla, mis on pindalalt Soome suuruselt viies siseveekogu. Kallavesi keskmine kõrgus merepinnast on 82 meetrit, keskmine sügavus 8,9 meetrit ja sügavaim koht 75 meetrit. 

Järve ääres poolsaarel asub Kuopio linn.
Virunuka kivikalmistu

**Virunuka kivikalmistu** on Võru maakonnas Rõuge vallas Viru külas asuv 2.-6. sajandist pärit kalmistu.

Kalmistut uuriti põhjalikult 1957–1964 tehtud arheoloogilistel kaevamistel, mida juhtis Silvia Laul. Kaevamiste käigus leiti 4 tarandkalmet ja üks korrapäratult laetud kividega kalme. Suurim kalme oli 63,5&nbsp;m pikkune ja selles oli 14 tarandit.

## Viited
Jaagupi tarandkalme

**Jaagupi tarandkalme** on Tartumaal Tõraveres Jaagupi talu juures olev kivikalme. Kalme pärineb 3.–5. sajandist.

1888. aastal kaevasid kalmet Pavel Viskovatov ja Georg Loeschcke.

Kalmet uuriti põhjalikult 1933–1935 (Harri Moora ja Artur Vassari eestvedamisel) ja 1938 (Erna Ariste eestvedamisel) tehtud arheoloogilistel kaevamistel. Kalmest leiti mitukümmend põletusmatust ja kokku üle 760 leiu, sealhulgas arvukalt pronksehteid, keraamikat, klaashelmeid jms. Tartu ümbruskonnale iseloomulike tarandkalmete seast on Jaagupi kalme kõige põhjalikumalt uuritud.

## Viited

## Välislingid
*
Ballettmeister (film)

**"Ballettmeister"** on 2014. aastal valminud Eesti dokumentaalfilm ballettmeistrist ja endisest baleriinist Mai Murdmaast. Filmi on lavastanud Ruti Murusalu.

## Välislingid
*Tõnu Karjatse "Mai Murdmaa endast tehtud filmist: seal on karm elutõde taga" – kultuur.err.ee, 16. aprill 2014
*Tiit Tuumalu "Kunst põleb temas ereda leegiga". Postimees, 19. aprill 2014
*Inna-Katrin Hein "Film "Ballettmeister" kombib sakraalsuse ja erootika piiri" – elu24.postimees.ee, 21. aprill 2014
Tiia Tulviste

**Tiia Tulviste** (sünninimi **Tiia Tamm**; sündinud 23. septembril 1955 Tartus) on eesti psühholoog, Tartu Ülikooli arengupsühholoogia professor. 

Tema peamised uurimisteemad on lapse areng muutuvas kasvukeskkonnas; kultuuriti võrdlevad uuringud lapse arengust ja lapsekasvatamise viisidest; lapse kõne ja suhtlusoskuse areng ning seda mõjutavad tegurid. 

## Haridustee
Aastatel 1973–1978 õppis ta Tartu Riikliku Ülikoolis psühholoogiat. Teaduste kandidaadi väitekirja üldpsühholoogia alal ("Reflektiivse mõtlemise kultuurilisest determinatsioonist") kaitses ta Moskva Riiklikus Ülikoolis 1985. aastal. 2002. aastal kaitses Tulviste Stockholmi Ülikoolis psühholoogia doktoriväitekirja ("Keeleline sotsialisatsioon erisugustes sotsiokultuurilistes kontekstides"). 

## Tööelu
Aastatel 1978–1980 töötas ta Tartu Riiklikus Ülikoolis assistendina, 1981–1986 oli ta sealsamas teadur, 1987–1993 vanemõpetaja ja 1993–2003 dotsent.  

Aastatel 1997–2010 oli ta Stockholmis mitme Balti Mere Fondi rahastatud Eesti, Saksa, Soome ja Rootsi ühisuurimuste projektijuht. 

Alates 2004. aastast on ta Tartu Ülikoolis arengupsühholoogia professor ja arengupsühholoogia osakonna juhataja. 

Ta on olnud külalisprofessor ja -uurija Clarke’i Ülikoolis (USA, 1990–1991), Stockholmi Ülikoolis (Rootsi, 1993), Põhja-Carolina Ülikoolis (USA, 1994), Washingtoni Ülikoolis (USA, 1996), Connecticuti Ülikoolis (USA, 2008), Heebrea Ülikoolis (Iisrael, 2014).  

## Teadusorganisatsiooniline tegevus
Tulviste oli aastatel 2003–2007 Eesti Psühholoogide Liidu president. Ta on Eesti Lastepsühholoogide Ühingu auliige ja Euroopa Sotsiaaluuringu Eesti nõukogu liige. Aastatel 2009–2010 oli ta Rahvusvahelise Inimestevaheliste Suhete Ühingu (ISIPAR) president ja 2010–2014 sama ühingu piirkondlik esindaja. 2009. aastast kuulub ta Kultuuriti Võrdlevate Uurimuste Ühingu (SCCR) rahvusvahelisse komiteesse ning 2020. aastast AcademiaNeti liikmeskonda. 

Ta oli ajakirja International Journal of Behavioural Development toimetuskolleegiumi liige aastatel 1998–2002. Alates 2004. aastast on ta ajakirja European Psychologist ja 2007. aastast Eesti Rakenduslingvistika Ühingu Aastaraamatu toimetuskolleegiumi liige. 

## Raamatud
Tiia Tulviste on koostanud koos Deborah L. Besti ja Judith L. Gibbonsiga raamatu "Children’s Social Worlds in Cultural Context", mis ilmus 2019. aastal. 

## Tunnustus

* 2005 – Tartu Ülikooli aumärk
* 2015 – Tartu Ülikooli medal

* 2025 – teenetemärk "100 semestrit Tartu Ülikoolis"
* 2026 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

## Isiklikku
Ta oli 1979. aastast abielus Peeter Tulvistega (1945–2017). Neil on poeg Jaan (1980) ja tütar Epp (1981).

## Viited

## Välislingid
* Tiia Tulviste Eesti Teadusinfosüsteemis Sisaldab publikatsioonide loetelu.
* Tiia Tulviste Google Scholar lehekülg
*Tiia Tulviste ResearchGate lehekülg
*Tiia Tulviste Academia.edu lehekülg
Uniaadikirik

**Uniaadikirik** on ajalooline roomakatoliku kirikuga ühinenud õigeusu traditsioone jälgiv kirik, mis tegutses Poola-Leedu idaaladel. Uniaadikirik tunnistas paavsti kirikupeana, kuid jumalateenistusi pidas Bütsantsi liturgilist traditsiooni järgides.

Uniaadikirik loodi 1596. aastal Bresti uniooniga, peatselt peale Leedu suurvürstiriigi liitmist Poola kuningriigiga. See ühendas praeguse (Lääne- ja Kesk-)Ukraina ning Valgevene aladel elavaid idakristlasi, kelleks peamiselt olid ruteeni keelt rääkivaid idaslaavlased. Užgorodi uniooniga 1646. aastal algatati ka Taga-Karpaatia idaslaavlaste lülitamine uniaadikirikusse.

18. sajandi viimaseks aastakümneks oli 80% Valgevene elanikkonnast uniaadikiriku koguduse liikmed, samuti olid 1910. aastal ligi pooled Galiitsia ja Lodomeeria elanikud uniaadikiriku liikmed. Uniaadikirik lõpetas suuresti tegevuse pärast Poola-Leedu jagamisi, sest Venemaa Keisririigi võimu alla jäänud aladel lõpetati uniaadikiriku tegevus ja selle liikmed loeti Vene õigeusu kiriku koosseisu. Uniaadikirik jätkas tegevust Austria Keisririigi koosseisu jäänud Galiitsias, kuid teise maailmasõja järel allutati ka Galiitsias tegutsenud uniaadikirik Moskva patriarhile.

1946. aastal suletud kirik tegutses Nõukogude ajal varjatult edasi ja pärast Nõukogude Liidu lagunemist on uniaadikiriku järglastena tegutsemas Ukraina Kreekakatoliku Kirik ja Valgevene Kreekakatoliku Kirik.

Uniaadikiriku nimi tuleneb poola keelest − unia − ja võeti kasutusele varsti pärast Bresti uniooni selle vastaste poolt. Õigeusu kirik on uniaatide tegevust näinud õigeusust loobumisena ja sageli uniaatidesse suhtunud halvustavalt. Algselt oli termin uniaadikirik halvustava tähendusega, kuid paljud uniaadi kogudused võtsid nime omaks.

## Vaata ka
* Ruteenia Kreekakatoliku Kirik
* Uniatism

## Viited
Eesti Puhkpillimuusika Ühing

**Eesti Puhkpillimuusika Ühing** on MTÜ, mis ühendab puhkpilliorkestreid ja -ansambleid, soliste, dirigente ning teisi puhkpillimuusikast huvitatud inimesi. 

Aastast 2007 on ühing CISM-i (Confederation Internationale des Societes Musicales) liige.

## Viited

## Välislingid
*Ühingu koduleht
Eesti Pildileht

**Eesti Pildileht** oli aastatel 1943–1944 ilmunud pildiajakiri. See ilmus Saksa okupatsiooni ajal Eestis pildiajakirja Nädal Pildis asemel. 

## Vaata ka
*Nädal Pildis
*Pilt ja Sõna

## Viited
Vello Kangro

**Vello Kangro** (16. märts 1923 Põltsamaa – 11. juuli 1993 Göteborg) oli eesti arst ja soomepoiss.

Ta lõpetas 1941. aastal Tallinna 1. Keskkooli. Ta astus 1942. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, kuid 1943. aastal saabus mobilisatsioonikutse Saksa sõjaväkke ja ta põgenes Soome. Soomes võttis ta osa Jätkusõjast JR 200 koosseisus. Sügisel 1944 saabus Eestisse, kust tal õnnestus põgeneda Rootsi.

Rootsis asus ta õppima arstiteadust, algul vabakuulajana. 1952. aastal sooritas ta Karolinska Instituudis meditsiinikandidaadi eksamid ja 1957. aastal sai ta samas meditsiinilitsentsiaadi kraadi.

## Isiklikku
Tema isa oli kapten Peeter Kangro. Ta abiellus 1951. aastal (hilisema lastepsühhiaatri) Helga Suitsuga (Gustav Suitsu tütrega); neil oli kaks poega ja tütar, poeg Toomas on arst Uppsalas.

## Viited

## Kirjandus
* Vello Kangro mälestuseks. Eesti Päevaleht 6. august 1993 (lk. 7)
Dziatłava rajoon

**Dziatłava rajoon** (transkribeerituna *Dzjatlava rajoon*) on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Hrodna oblastis Valgevenes.

Rajooni pindala on 1544 km². 2009. aasta seisuga elas seal 29 703 inimest.

Rajoon moodustati 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Daniłavičy, Dziatłava, Dvareci, Kazłoŭščyna, Mialachavičy, Parečča, Rahotna, Ruda Javarskaja, Vienzavieci ja Vojnievičy külanõukogu.

Halduskeskus on Dziatłava linn. Teised tähtsamad asulad on Navajelnia ja Kazłoŭščyna.


Ździecieł, vulica (6.06.2010).jpg|Dziatłava
Dvarec. Дварэц (2010).jpg|Dvarec
Vienzaviec. Вензавец (3.06.2010).jpg|Vienzaviec
Косцел в Роготно после обновления фасада в 2016 году.jpg|Rahotna


Rajooni suurimad jõed on loodepiiril voolav Nemunas ning selle lisajõed Moŭčadź ja rajooni piiril voolav Ščara. Rajoon asub osalt Neemeni madalikul, osalt aga Navahrudaki kõrgustikul. Kõrgused ulatuvad keskmiselt 140–200 meetrit üle merepinna, kõrgeim koht (283 meetrit) on Dziatłava linnas.

2009. aasta seisuga olid elanikest 84,77% valgevenelased, 4,25% venelased, 9,28% poolakad, 1,7% oli teistest rahvustest. 87,25% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 10,28% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 69,3% elanikke, vene keelt aga 22,41%.

## Viited

## Välislingid

*Rajoon Hrodna oblasti täitevkomitee kodulehel (*vene keeles*)
*Rajooni täitevkomitee koduleht (*vene keeles*)
*Rajooni kaart
Aleksander Grusis

**Aleksander Grusis** (1901 – 13. aprill 1942 Sevvostlagi vangilaager, Magadani oblast) oli Eesti põllumees, rahvuselt lätlane.

Ta oli Lõuna põllumeeste konvendi liige, Kaitseliidu Laura malevkonna Lapkova üksiku ratsarühma pealik ja Roodva vabatahtliku tuletõrjeühingu liige.

Ta arreteeriti NKVD poolt 20. detsembril 1940 Roodva vallas, talle mõisteti 8 aastat sunnitööd ja ta suri laagris.

## Välislingid
*Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
*Pilt
Aleksei Suvila

**Aleksei Suvila** (25. mai 1900 – 3. juuni 1943 Sosva, Sverdlovski oblast) oli eesti põllumees.

Ta oli Petseri põllumeeste konvendi liige. 

1941. aasta ta küüditati ta Meremäe vallast koos abikaasa Anastassia Suvila (suri asumisel 22. septembril 1942) ning poegade Paul Suvila (vabanes 1958), Nikolai Suvila (suri asumisel 1952) ja Vladimir Suvilaga (vabanes 1954), talle mõisteti erinõupidamise otsusega 10 aastat sunnitööd.
Elva Muusikakool

**Elva Muusikakool** on aastast 1960 Elvas tegutsev muusikakool.

## Ajalugu
Kooli esimene direktor oli Virve Vääri. Algul kandis kool nime *Elva Lastemuusikakool*.

Aastast 1969 tegutseb kool muusikakooliks kohandatud hoones.

## Vilistlasi

* Kerli Kõiv
* Luisa Värk
* Elise Ustav
* Mari-Leen Kaselaan
*Kersti Ala-Murr

## Viited

## Välislingid
*Kooli koduleht
Tartu Täht

**Tartu Täht** on Tartu linna teenetemärk, mis antakse füüsilisele isikule Tartu linnale osutatud eriliste teenete eest.

Teenetemärk antakse Tartu linnavolikogu otsusel kord aastas. Tiitlid ja teenetemärgid antakse Tartus toimuval pidulikul kontsertaktusel üle igal aastal enne vabariigi aastapäeva, 22. või 23. veebruaril.

Tartu Täht koosneb 23 mm kõrgusest Tartu linna vapist ja selle külge riputatud kuueharulisest hõbetähest kõrgusega 60 mm. Tartu Täht valmistatakse hõbedast, linna vapi kilp on kaetud punase läbipaistva kuumemailiga ja kilbil olevad vapikujundid on hõbedast, täheharude harjadel on teemantlõikeliste kühmude read ning tähe keskele kinnitub kuuetahuline mäekristall.

## Tartu Tähe kavalerid

* 2002 Herta Elviste
* 2002 Aino Järvesoo
* 2002 Michael Hesselholt Clemmesen
* 2003 Vilhelm Fischmann
* 2003 Raija Kyllikki Sylvin
* 2003 Lassi Saressalo
* 2004 Endel Tünder
* 2004 Helvi Pullerits
* 2004 Solveig Nilsson
* 2005 Neeme Raig
* 2005 Ene-Margit Tiit
* 2005 Armas Onni Lahoniitty
* 2006 Karl-Heinz Hebrok
* 2006 Igor Holts
* 2007 Pertti Paltila
* 2007 Ants Laaneots
* 2007 Nils Otto Taube
* 2008 Helmut Piirimäe
* 2008 Helve Raik
* 2008 Endel Eduard Taniloo
* 2008 Jüri Vene  
*2009 Viktor Palm
*2009 Ilmar Kõrgesaar
*2009 Raul Talvik
*2009 Irene Leisner
*2010 August Solo
*2010 Liisa Löyttyniemi
*2010 Evald Rooma
*2010 Arvo Tikk
*2011 Karl Kivastik
*2011 Kaiu Suija
*2011 Undel Kokk
*2012 Ülo Lepik
*2012 Tiit Veeber
*2012 Rein Põldme
*2013 Aime Punga
*2013 Mati Meos
*2013 Toomas Väli
*2014 Kadri Leppoja
*2014 Anne Ormisson
*2014 Karl Treffner
*2015 Lembit Lump
*2015 Merike Lillo
*2015 Jüri Kulasalu
*2016 Elena Poznjak-Kõlar
*2016 Väino Põllumäe
*2016 Urmas Siigur
*2017 Anne Schotter
*2017 Jüri Külvik
*2017 Mare Tommingas
*2018 Helmer Jõgi
*2018 Alar Kroodo
*2018 Tiiu Talvistu
*2018 Jaan Kallas
*2019 Valve-Liivi Kingisepp
*2019 Tarmo Kerstna
*2019 Kirsti Narinen
*2020 Tiia Karelson
*2020 Karin Varik
*2020 Meeli Solnik
*2021 Monika Vask
*2021 Sakari Neuvonen
*2021 Heda Kala
*2022 Avo Rosenvald
*2022 Julia Beljajeva
*2022 Silvia Russak
*2022 Heino Jaanus
*2023 Külliki Saldre
*2023 Tarmo Noop
*2023 Naatan Haamer
*2024 Rufina Noor
*2024 Rait Labotkin
*2024 Ivar Dembovski 
*2026 Sirje Madisson 
*2026 Ott Ojaveer 
*2026 Miguel Angel Arata Rosenthal.

## Vaata ka
*Tartu Suurtäht

## Viited

## Välislingid
*Auhinnast määruses "Tartu linna tunnustuste avaldamise kord"
Andrei Mündel

**Andrei Mündel** (6. detsember 1895 Meremäe vald – 8. juuli 1979) oli eesti vallavanem ja põllumees.

Ta oli Meremäe vallavanem, Petseri põllumeeste konvendi liige ja Meremäe vabatahtliku tuletõrjeühingu abiesimees.

14. juunil 1941 küüditati ta NKVD poolt Meremäe vallast koos abikaasa Olga-Anette Mündeli, poeg Paul Mündeli ja tütar Helvi Mündeliga. Nad vabanesid asumiselt 1945. aastal.

## Viited
Osvald Hiie

**Osvald Hiie** (enne eestistamist **Osvald Hämmalberg**; 16. juuni 1900 Orava vald, Võrumaa – 13. juuni 1942 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli eesti põllumees.

Ta oli pangaametnik ja Värska põllumeeste konvendi liige. 

1941. aastal küüditati ta NKVD poolt Mäe vallast koos abikaasa Liidia Hiie (suri asumisel novembris 1944) ning laste Felix Hiie ja Tõeleid Hiiega (vabanesid asumiselt 1944) ja mõisteti Erinõupidamise otsusel surma. 

## Välislingid
*Kommunismiohvrite andmebaas
Mölleri mõis

**Mölleri mõis** (läti keeles *Mellera muiža*, ka *Meldera muiža*, saksa keeles *Möllershof*) oli rüütlimõis Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Mõisa peahoone asus Pētersalā saarel. 

Mölleri mõisa asutamise täpne aasta pole teada, aga 18. sajandil oli see juba olemas. Aastal 1701 tungisid, Põhjasõjas  Rootsi väed mõisa juurest üle Daugava, alustades selle teisel kaldal Spilve lahingut.

Mõisa vana peahoone hävis tõenäoliselt tulekahjus aastal 1812. Uus peahoone kerkis vahverkehitisena Daugava kaldale, haiglale kuulunud maadele. Mõisakompleksi juurde kuulus ka tuulik. XIX sajandi teisel poolel ostis mõisa Ignat Muhhin. Toona müüdi mõisa maad ehituskruntideks, mõisale jäi alles vaid peahoone. Mõisa viimaseks omanikuks oli Vera Muhhina. Mõisa hooned on tänapäevaks hävinud.

## Välislingid
*Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
Eesti NSV rahvakunstnik

**Eesti NSV rahvakunstnik** oli Eesti NSV loometöötajate riiklik aunimetus. Aunimetuse võis saada interpreet, helilooja, kunstnik, lavastaja vm loominguline töötaja. Nominendi teostel pidi olema suur meisterlikkus, suur ideeline ja kunstiväärtus. Samuti võis aunimetuse saada eriti väljapaistvate teenete eest eesti nõukogude ja rahvakunsti arendamisel.

## Nimetuse saajad
*1942 Ants Lauter, Paul Pinna
*1945 Aleksander Läte
*1947 Gustav Ernesaks, Hugo Laur, Juhan Simm
*1950 Eugen Kapp
*1952 Tiit Kuusik, Olga Lund, Elsa Maasik, Mart Saar
*1954 Arnold Suurorg, Martin Taras
*1955 Karl Leinus, Mihkel Lüdig, Aino Talvi
*1956 August Jansen, Kaarel Karm, Jüri Variste
*1957 Vladimir Alumäe, Heino Eller, Ants Eskola, Voldemar Haas, Leopold Hansen, Epp Kaidu, Ellen Liiger, Georg Ots, Karl Ots, Kirill Raudsepp, Günther Reindorff, Ullo Toomi, Aleksander Viner
*1959 Kaarel Ird
*1960 Viktor Gurjev, Evald Okas, Alfred Rebane
*1961 Aino Bach
*1962 Artur Lemba, Valdeko Ratassepp
*1963 Eduard Einmann, Jaan Jensen, Villem Kapp, Paul Luhtein
*1964 Aleksander Arder, Aleks Sats, Anton Starkopf, Ilmar Tammur
*1965 Valentin Arhipenko, Boris Kõrver, Ida Urbel
*1966 Velda Otsus, Ruut Tarmo
*1967 Edgar Arro, Lisl Lindau, Roman Matsov, Tiiu Randviir
*1968 Voldemar Panso, Voldemar Peil, Linda Rummo
*1969 Jüri Järvet, Arvo Ratassepp, Salme Reek
*1970 Aleksander Mälton, Helend Peep, Leopold Vigla
*1971 Neeme Järvi, Elmar Kits
*1972 Lepo Mikko
*1973 Ita Ever
*1974 Mari Adamson, Kuno Areng, Hendrik Krumm, Hugo Lepnurm, Olev Oja, Urve Tauts, Margarita Voites
*1975 Leesi Erm, Heino Kaljuste, Roland Laasmäe, Helmut Orusaar, Endel Pärn, Eino Tamberg, Veljo Tormis, Richard Uutmaa, Lembit Verlin
*1976 Endel Ani, Tiit Härm, Uno Järvela, Einari Koppel, Heli Lääts, Teo Maiste, Helmi Puur, Elgi Reemets, Lembit Roosa, Udo Väljaots
*1977 Anu Kaal, Bruno Lukk, Alfred Raadik, Jaan Rääts, Elbert Tuganov, Ferdinand Veike
*1978 Ilma Adamson, Anastassia Bedredinova, Herta Eelmäe, Eri Klas, Uno Naissoo, Leonid Ševtsov, Semjon Školnikov, Vive Tolli, Ilmar Torn, Harald Uibo, Jevgeni Vlassov
*1979 Enn Põldroos
*1980 Kaljo Kiisk, Mati Palm, Gennadi Podelski, Helmi Tohvelman, Matti Varik, Tuudur Vettik, Ants Üleoja
*1981 Nikolai Kormašov, Mai-Ester Murdmaa, Peeter Saul
*1982 Rein Aren, Alo Hoidre, Mikk Mikiver, Meeri Säre
*1983 Herald Eelma, Ivo Kuusk, Jelena Kõlar, Lehte Mark, Ellinor Piipuu
*1984 Lydia Auster, Ago-Endrik Kerge, Ester Mägi, Boriss Parsadanov, Eldor Renter, Richard Ritsing
*1985 Heino Aassalu, Juta Lehiste, Venno Laul, Arne Mikk, Rein Raamat, Ülo Vilimaa
*1986 Leida Laius, Heino Mandri, Jaak Soans, Leila Säälik, Aarne Üksküla
*1987 Rein Agur, Taevo Gans, Kalju Komissarov, Peeter Lilje, Kalle Randalu, Olev Subbi, Mait Summatavet
*1988 Ingrid Agur, Eino Baskin, Rufina Noor, Alo Ritsing, Boriss Troškin 
*1989 Avo Keerend, Kaie Kõrb, Valter Ojakäär, Leo Rohlin, Helgi Sallo, Tamara Solodnikova, Hendrik Toompere seenior
*1990 Rein Malmsten, Leili Tammel, Jaak Vaus

## Viited
Gavriil Fedotov

**Gavriil Fedotov** (2. aprill 1874 – surma aeg ja koht teadmata) oli Eesti põllumees.

Ta oli Petseri põllumeeste konvendi liige ja II Riigivolikogu vastaskandidat 30. valimisringkonnas.
Hermelingi mõis

**Hermelingi mõis** (läti keeles *Hermeliņa muižiņa*, saksa keeles *Hermelingshof*) oli rüütlimõis Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Katrīnas dambis 10.

Hermelingi mõisa rajas Gotthard Kettler, mõisa esimesteks omanikeks olid vennad Siebergid. Mõis jäi rüütlimõisaks kuni 20. sajandi alguseni. 17. sajandil kuulus mõis pastor Hermelingile, kelle järgi mõis ilmselt ka nime sai, kuigi Johann Christoph Brotze väitel sai mõis nime sellele kuulunud endisest Hermelingi saarest. Vahepeal Bartelsitele kuulunud mõisa ostis aastal 1756 lätlasest mastimeister Jānis Šteinhauers (saksapäraselt Johann Steinhauer), kes rajas mõisa saekaatri. Valmistatud laudadega tegi mees Riia sadamas peatuvatele laevadele  vajalikke  parandustöid. Saadud rahaga muutis mees mõisa hooned uhkemaks, nii et kuigi 18. sajandi teisel poolel hakkas Daugava järk-järgult mõisale kuuluvat maad ära uhtuma ning valdused ujutati suurvee ajal tihti üle, oli mõisa väärtus pärast Janis Steinhauersi surma kolm korda suurem kui ajal, mil ta selle ostis.

Aastal 1797 põles saekaater maha. Aastal 1827 pantisid Steinhauersid mõisa Radekitele. 19. sajandi lõpus kuulus mõis Haarmannidele, kes jagasid mõisa maad ehituskruntideks. Kokku kerkis Hermelingi mõisa aladele 130 uut maja, mõisale jäid alles vaid peahoone ja selle kõrval asunud kõrts. Aastal 1904 omandas Riia linn ka need viimased hooned.
 
Hermelingi mõisa hooned on tänapäevaks hävinud. Aastal 1779 kuulusid mõisakompleksi juurde tuulik, saekaater, kõrgel vundamendil asuv häärber, kai. Sajandi lõpus tehtud joonisel on näha palju vähem hooneid, ka oli Daugava jõgi häärberile selleks ajaks ohtlikult lähedale jõudnud.

## Välislingid
*Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
*Sissekanne Läti mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
Ivan Miroljubov

**Ivan Miroljubov** (12. jaanuar 1877 Petseri – 20. aprill 1942 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli Eesti põllumees.

Ta oli Värska põllumeeste konvendi liige. 

1941. aastal arreteeriti ta NKVD poolt Sartova külas Kalda vallas, mõisteti Erinõupidamise otsusel surma.

## Välislingid
*Kommunismiohvrite andmebaas
Sõjaväeteenistus

**Sõjaväeteenistus** (ka: **(kaitse)väeteenistus**) on teenistus regulaar- või maakaitseväe- või muud vastavat tüüpi (nt piirivalve- või siseväed) sõjaliste ülesannetega organisatsioonis kas elukutselise-, ajateenistuskohustust täitva-, mobiliseeritud- või vabatahtliku sõjaväelasena. 

Sõjaväelane kinnitatakse teenistuseks sõjaväelises organisatsioonis reeglina kindlale ametikohale, millega määratakse tema seisus või staatus ja ülesanne.

## Kaitseväeteenistus Eestis
Eestis reguleerib kaitseväeteenistust kaitseväeteenistuse seadus. Eestis on kaitseväeteenistus teenistus sõjaväelise auastmega ametikohal, nt kas Kaitseväes või Kaitseliidus.  Kaitseväeteenistuses olev isik on **[[kaitseväelane]]**

Kaitseväeteenistus jaguneb kaitseväeteenistuskohustuseks (kohustuslik teenistus) ja tegevteenistuseks (vabatahtlik teenistus).

## Vaata ka
*kaitseväeteenistuse tunnistus
*sõjavägi
*ajateenistus
*sõdur
*allohvitser
*ohvitser
*üleajateenija

## Viited

## Välislingid
*Kaitseväeteenistuse seadus
Mengdeni mõis

**Mengdeni mõis** (*Mengdena muiža*) oli mõis Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Katrīnas dambis 8, tänapäeval asub seal Viesturdārzs.

Mengdeni mõis asus XVII sajandil tänapäevaks kadunud Mengdeni saarel. Mõis kuulus Gustav von Mengdenile, sagedaseks külaliseks Mengdeni mõisas oli ka Johann Reinhold von Patkul. XVII sajandi lõpuks oli Mengdeni mõis kaartidelt kadunud.

## Välislingid
*Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
Pullimõis

**Pullimõis** (*Buļļu muiža*) oli hoone Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Hoone asus Rūpniecības iela majade 14–22 piirkonnas.

Läbi Pētersala-Andrejsala asumi viis tee linna karjamaadele Sarkandaugava asumis. Karjamaa linnapoolses servas asus karjamaa ülevaataja majake. Kuna sellele ametikohale kandideerisid tavaliselt vaesuses olevad majaomanikud, siis sai see hoone pilkava hüüdnime "Pullimõis".  Kuigi karjamaad olid XX sajandi alguseks täis ehitatud, olid Pullimõisa barokkstiilis hooned XX sajandi alguses veel alles. Tänapäevaks on need siiski hävinud, Pullimõisa asemel on praegu Leedu saatkond.

## Välislingid
*Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
Peeter I Pētersala suveloss

**Peeter I Pētersala suveloss** (*Pētera I vasaras pils*) oli Peeter I rajatud suveloss Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Suveloss asus endisel Pētersalā saarel.

Peeter I lasi suvelossi rajada aastal 1721. Barokkstiilis hoone oli hiljem kindralkuberneride residents, aga juba aastal 1770 hoone lammutati.

Suvelossi juurde endisele Gustavsala saarele rajati ka aed, mis kandis algul nime Ķeizardārzs, aga hiljem Viesturdārzs. Aed oli nagu Kadrioru parkki avalik paik, tegemist oli esimese avaliku aiaga Riias.

## Välislingid
*Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
Viesturdārzs

**Viesturdārzs** (ka **Laulupeo park** või **Viestura dārzs**; läti keeles *Viesturdārzs* või *Dziesmu svētku parks*) on Peeter I rajatud park Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Park asub endisel Gustavsala ehk Pētersalā saarel.

Peeter I lasi aastal 1711 endisele Gustavsala saarele rajada aia, mille kõige vanem nimetus oli *Forburgas dārzs*. Aia juurde lasi ta rajada ka suvelossi (1721). Aed oli nagu Kadrioru parkki avalik paik, tegemist oli esimese avaliku aiaga Riias. Aias olid Daugavaga ühendatud luigetiigid, park ise asus täielikult saarel. XVII sajandil kandis park nime *Pētersalas dārzs*, seejärel *Ķeizardārzs*.

Aastal 1841 andis tsaar Nikolai I pargi Riia linnale ja see hakkas kandma nime Pilsētas dārzs, aga aastast 1923 Viesturdārzs. Park koosnes toona kahest osast. Vanem osa oli avatud, suvelossi ümber kerkinud tähtsamate Riia raehärrade majade ümber asuv pargiosa oli avatud aga kella kuuest hommikul kella üheteistkümneni õhtul.

Pargis korraldati kontserte. Juba aastal 1873 püstitati parki lava, mida kasutati ka I Läti laulupeo korraldamiseks. Seetõttu teatakse parki ka kui Laulupeo parki. Aastal 1880 tegeles pargiga Georg Kuphaldt, kes tõi sinna mitmeid uusi võõrliike.

Lisaks lavale ehivad parki veel triumfikaar ja Aleksandri väravad. Riia linnal oli plaanis parki püstitada ka Peeter I mälestussammas, mida ideoloogilistel põhjustel ei soovitud kesklinnas näha. Seoses Nõukogude võimu kehtestamisega jäi see plaan aga pooleli.

Saksa okupatsiooni ajal kandis park nime *Hindenburgpark*. Pärast sõda hakkas pargi juurde viima Riia vanim trollibussiliin (1947).

Tänapäeval on pargi pindala 7,6 hektarit. Parki ehivad tiigid, kanalid, läänepärnaalleed. Pargis kasvavad hall pähklipuu (*Juglans cinerea*), harilik pöök (*Fagus sylvatica*), harilik valgepöök (*Carpinus betulus*) ja mägivaher (*Acer pseudoplatanus*).


Viesturdarzs - panoramio.jpg
Viesturdārzs - 2.JPG
Rudens vakars Viesturdārzā.jpg
Pihli mõis

**Pihli mõis** (* Pīla muiža*, rahvasuus *Pīļumuiža*, vana nimetusega *Bērenta muižiņa*) oli suvemõis Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Katrīnas dambis 26 . Saksa keeles *Pihlenhof*, vana nimega ka *Behrens Höfchen*.

Pihli mõisa mainitakse esimest korda aastal 1683. Toona oli mõisa omanik Riia Suurgildi vanem Martin Pihl. Tema pere järgi sai mõis nime, aga lätlased hakkasid mõisa kiiresti Pīļumuižaks ehk "pardimõisaks" kutsuma.

XVIII sajandi keskel said mõisa omanikuks Behrendtid, seejärel kaupmees K. Timm. Härra Timm kasutas mõisa peahoonet ise, aga selle juures asunud aia rentis ta välja. Aastal 1809 ostis mõisa kaupmee Pfab. Ta sulges suvemõisa hoonete ette kujunenud tänava kraaviga ja alles linna moodustatud erikomisjon suutis teda sundida tänava taas avalikuks muutma.
 
Pihli mõisa hooned on tänapäevaks hävinud. Mõisa peahoone oli ühekorruseline puidust barokkstiilis hoone. Aastal 1796 tehtud joonisel on näha veel mõisa ümbritsevaid kraave ja sissepääsu juures asuvaid pinke.

## Välislingid
*Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
*Sissekanne Läti mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator

**Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator** (lühend **EHAK**; varem ka *Eesti haldus- ja asustusüksuste klassifikaator*) on klassifikaator, mis on ette nähtud territoriaalse paiknevuse tähistamiseks. EHAK-isse kantakse maakonnad, omavalitsusüksused (linnad, vallad) ja asustusüksused (külad, alevid, alevikud, vallasisesed linnad ja linnasisesed linnad).

EHAK-it uuendatakse vastavalt haldus- ja asustusjaotuse muudatuste kehtestamisele seaduses ettenähtud korras; näiteks EHAK-i 2017. aasta 2. versioon kehtestati Riigihalduse ministri 29. mai 2017. aasta määrusega nr 32.

## Viited

## Välislingid
*Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
Riiklik kaitse

**Riiklik kaitse** on riigi poolt arvele võetud objekti või objektide kaitse. Nt on koostatud Eesti kultuurimälestiste riiklik register, kuhu kantud objektid on riikliku kaitse all.
Restoran Volga

**Restoran Volga** oli Tartus Küütri tänaval asuv restoran. Restoran asus 1783. aastal ehitatud klassitsistlikus stiilis hoones.

## Viited

## Välislingid
*Restorani koduleht 2014. aastal (Internet Archive)
Enuliophis

***Enuliophis*** on maoperekond. 
 
## Klassifikatsioon
Perekonda *Enuliophis* klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik:
* *[[Enuliophis sclateri]]* (Boulenger, 1894).

## Levila

Need maod elavad Nicaraguas, Hondurases, Costa Ricas, Panamas ja Colombias. 

## Viited

## Välislingid
*Sissekanne Catalogue of Life-s
*Sissekanne roomajate andmebaasis

*Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit [[:fr:Enuliophis sclateri]] seisuga 23.04.2014.*
Enulius

***Enulius*** on maoperekond. 
 
## Klassifikatsioon
Perekonda *Emmochliophis* klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
* *[[Enulius bifoveatus]]* McCranie & Köhler, 1999
* *[[Enulius flavitorques]]* (Cope, 1868)
* *[[Enulius oligostichus]]* Smith, Arndt & Sherbrook, 1967
* *[[Enulius roatanensis]]* McCranie & Köhler, 1999.
 
## Levila

Need maod elavad Mehhikos, Kesk-Ameerikas ja Lõuna-Ameerika põhjaosas.

## Viited

## Välislingid
*Sissekanne Animal Diversity Web-is
*Sissekanne Catalogue of Life-s
*Sissekanne IUCN-is
*Sissekanne roomajate andmebaasis
*Sissekanne SITI-s
*Sissekanne saidil Wikispecies

*Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit [[:fr:Enulius]] seisuga 23.04.2014.*
Erythrolamprus

***Erythrolamprus*** on maoperekond. 
 
## Klassifikatsioon
Perekonda *Erythrolamprus* klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
* *[[Erythrolamprus aesculapii]]* (Linnaeus, 1758)
* *[[Erythrolamprus albertguentheri]]* Grazziotin, Zaher, Murphy, Scrocchi, Benavides, Zhang & Bonatto, 2012
* *[[Erythrolamprus almadensis]]* (Wagler, 1824)
* *[[Erythrolamprus andinus]]* (Dixon, 1983)
* *[[Erythrolamprus atraventer]]* (Dixon & Thomas, 1985)
* *[[Erythrolamprus bizona]]* Jan, 1863
* *[[Erythrolamprus breviceps]]* (Cope, 1861)
* *[[Erythrolamprus carajasensis]]* (Da Cunha, Nascimento & Avila-Pires, 1985)
* *[[Erythrolamprus ceii]]* (Dixon, 1991)
* *[[Erythrolamprus cobella]]* (Linnaeus, 1758)
* *[[Erythrolamprus cursor]]* (Lacépède, 1789)
* *[[Erythrolamprus dorsocorallinus]]* (Esqueda, Natera, La Marca & Ilija-Fistar, 2007)
* *[[Erythrolamprus epinephelus]]* (Cope, 1862)
* *[[Erythrolamprus festae]]* (Peracca, 1897)
* *[[Erythrolamprus frenatus]]* (Werner, 1909)
* *[[Erythrolamprus guentheri]]* Garman, 1883
* *[[Erythrolamprus ingeri]]* (Roze, 1958)
* *[[Erythrolamprus jaegeri]]* (Günther, 1858)
* *[[Erythrolamprus janaleeae]]* (Dixon, 2000)
* *[[Erythrolamprus juliae]]* (Cope, 1879)
* *[[Erythrolamprus leucogaster]]* (Jan, 1863)
* *[[Erythrolamprus longiventris]]* (Amaral, 1925)
* *[[Erythrolamprus maryellenae]]* (Dixon, 1985)
* *[[Erythrolamprus melanotus]]* (Shaw, 1802)
* *[[Erythrolamprus mertensi]]* (Roze, 1964)
* *[[Erythrolamprus miliaris]]* (Linnaeus, 1758)
* *[[Erythrolamprus mimus]]* (Cope, 1868)
* *[[Erythrolamprus mossoroensis]]* (Hoge & Lima-Verde, 1973)
* *[[Erythrolamprus ocellatus]]* Peters, 1869
* *[[Erythrolamprus ornatus]]* (Garman, 1887)
* *[[Erythrolamprus perfuscus]]* (Cope, 1862)
* *[[Erythrolamprus poecilogyrus]]* (Wied-Neuwied, 1825)
* *[[Erythrolamprus problematicus]]* (Myers, 1986)
* *[[Erythrolamprus pseudocorallus]]* Roze, 1959
* *[[Erythrolamprus pyburni]]* (Markezich & Dixon, 1979)
* *[[Erythrolamprus pygmaeus]]* (Cope, 1868)
* *[[Erythrolamprus reginae]]* (Linnaeus, 1758)
* *[[Erythrolamprus sagittifer]]* (Jan, 1863)
* *[[Erythrolamprus semiaureus]]* (Cope, 1862)
* *[[Erythrolamprus steinbachi]]* (Boulenger, 1905)
* *[[Erythrolamprus subocularis]]* (Boulenger, 1902)
* *[[Erythrolamprus taeniogaster]]* (Jan, 1863)
* *[[Erythrolamprus taeniurus]]* (Tschudi, 1845)
* *[[Erythrolamprus torrenicola]]* (Donnelly & Myers, 1991)
* *[[Erythrolamprus trebbaui]]* (Roze, 1958)
* *[[Erythrolamprus triscalis]]* (Linnaeus, 1758)
* *[[Erythrolamprus typhlus]]* (Linnaeus, 1758)
* *[[Erythrolamprus viridis]]* (Günther, 1862)
* *[[Erythrolamprus vitti]]* (Dixon, 2000)
* *[[Erythrolamprus williamsi]]* (Roze, 1958).

### Sünonüüm

Perekonna *Erythrolamprus* taksonoomiline sünonüüm on *[[Liophis]]*.  

## Levila

Need maod elavad Antillidel, Kesk-Ameerikas ja Lõuna-Ameerikas.

## Viited

## Välislingid
*Sissekanne Animal Diversity Web-is
*Sissekanne Catalogue of Life-s
*Sissekanne IUCN-is
*Sissekanne NCBI-s
*Sissekanne roomajate andmebaasis
*Sissekanne SITI-s
*Sissekanne saidil Wikispecies

*Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit [[:fr:Erythrolamprus]] seisuga 23.04.2014.*
Vabariigi Presidendi Kultuurirahastu

**Vabariigi Presidendi Kultuurirahastu** on Tallinnas Eesti Vabariigi Presidendi juures tegutsev institutsioon (sihtasutus).

Põhikirja järgi on Kultuurirahastu eesmärk toetada kultuuri-, sotsiaal-, haridus- ja teadusalast tegevust Eestis.

## Kultuurirahastu välja antavad preemiad
*Noore teadlase preemia
*Noore IT-teadlase eripreemia
*Rahvaluule kogumispreemia
*Noore kultuuritegelase preemia
*Vabariigi Presidendi hariduspreemia
*Noore haridustegelase reaalteaduste eripreemia
*Noore sportlase preemia (2009-2014)
*Noore keskkonnateadlase preemia
*Noore inseneri preemia

## Viited

## Välislingid
*Kultuurirahastu põhikiri
Võisiku hooldekodu kalmistu

**Võisiku hooldekodu kalmistu** on kalmistu Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kuningamäe külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas.

## Eellugu
Esimest korda tõusis vajadus Võisiku varjupaiga eraldi kalmistu järele 1928. aastal. Alates rajamisest 1925. aastal suri esimese kahe aastaga varjupaigas umbes 30 inimest, kes maeti kohalike koguduste kalmistutele. Kogudused väljendasid selle üle rahulolematust, mistõttu asus varjupaiga hoolekogu ja Viljandi maavalitsus otsima varjupaigale uut kalmistut.

Uus kalmistu oleks rajatud Võisiku mõisa kalmistu kõrvale riigimaale. Ühe kava järgi oli 1927. aastal planeeritud lausa kaks maatükki – üks 5000 m2, teine 3000 m2 suurune. Teine kava nägi ette Võisiku mõisa kalmistu põhjakülge ümbritsevana 0,32 tiinu suuruse (umbes 0,35 hektarit) kalmistuala rajamise. 

Eraldi kalmistut varjupaigale siiski ei rajatud ja matmist jätkati kas lahkunute koduomavalitsuste kalmistutele või Põltsamaa uuele kalmistule.

## Praegune kalmistu
Kalmistu asub Põltsamaa uuest õigeusu kalmistust läänes, eraldatuna õigeusu kalmistust kivi- ja pinnasevalliga.

Kalmistu rajati tõenäoliselt 1960. aastatel (1956. aasta õigeusu kalmistu inventariseerimise aruandes seda veel kalmistu alana ei määratletud). Kalmistule on maetud Võisiku hooldekodu inimesi, kalmud on üldjuhul ühesuguse tähistusega. Vanimad hauatähised kalmistul pärinevad 1965. aastast, uusimad 2017. aastast.

Lahkunud on maetud reastikku aastate kaupa. Hauad on tähistatud kiviplaadiga, millel on kujutatud lahkunu nimi, sünni- ja surma-aasta. 2008. aastani maeti lahkunuid kalmistule kirstudes, hilisemad matused on eranditult urnimatused. Kalmistule maetud inimeste arv ei ole teada.

## Segiajamine Põltsamaa uue õigeusu kalmistuga
Kalmistut on käsitletud ka Põltsamaa uue õigeusu kalmistu ühe hilisema osana. Kuna uus õigeusu kalmistu on kultuurimälestis, siis on selle mälestise koosseisus praegu ka hooldekodu kalmistu.

## Viited
Kanuti Gildi Saal

**Kanuti Gildi Saal** (stiliseeritult **Kanuti Gildi SAAL**) on Tallinna vanalinnas Kanuti gildi hoones 2001. aastast tegutsenud kaasaegsete etenduskunstide keskus. Esimene Kanuti Gildi Saali lavastus oli Merle Saarva ja Krõõt Juuraku "Camouflage", mis esietendus 2002. aasta 26. veebruaril.

2023. aastani oli Kanuti Gildi Saali kunstiline juht Priit Raud. Alates 2023. aastast koostavad programmi Eneli Järs, Kaie Küünal ja Maarja Kalmre.

Kanuti Gildi Saal korraldab Tallinna vanimat rahvusvahelist etenduskunstide festivali SAAL Biennaal, mis kandis aastatel 1996*–*2014 nime Augusti TantsuFestival. Augusti TantsuFestivali kureeris Priit Raud. Alates 2015. aastast SAAL Biennaali nime kandvat festivali kureerisid Priit Raud ja Annika Üprus ning aastatel 2017*–*2021 Annika Üprus. 2023. aastast kureerib SAAL Biennaali kogu Kanuti Gildi Saali kollektiiv. 

Alates 2022. aastast korraldab Kanuti Gildi Saal Tartus festivali Ümberlülitus. Koostöös Läti Uue Teatri Instituudi ja Leedu Tantsuinfo Keskusega korraldab Kanuti Gildi Saal festivali balti kunstnike lavastustele keskenduvat festivali Baltic Take Over, mis toimus 2023. aastal Helsingis ning 2025. aastal Turus. Kanuti Gildi Saal korraldas 2005.*–*2020. aastal ka NU Performance Festivali.

Teiste hulgas on Kanuti Gildi Saalis on lavastusi välja toonud näiteks Mart Kangro, Forced Entertainment, Gob Squad, Liisa Saaremäel, Keithy Kuuspu, Kristina Norman, Netti Nüganen, Maria Metsalu, Sveta Grigorjeva, Renate Keerd, Juhan Ulfsak, Kaja Kann, Laur Kaunissaare, Jüri Nael, ZUGA Ühendatud Tantsijad, Maike Lond, Flo Kasearu, Eero Epner, Kadri Noormets, Sigrid Savi, Riina Maidre ja Ruslan Stepanov. 

## Viited

## Välislingid
*Kanuti Gildi Saali koduleht
Mõisastamine

**Mõisastamine** on talupoegade kasutuses olnud maa ühendamine mõisamaaga. 

Mõisastamine muutus Euroopas laialdaseks, kui põllumajandussaadusi hakati müüma. Ida-Saksamaal ja Baltimaades toimus laialdane mõisastamine 15.–18. sajandil. Inglismaal toimus mõisastamine tarastamise kujul. 

## Viited

## Välislingid
Soobkand

**Soobkand** (ka: *Ninase järv*) on Saaremaal Saaremaa vallas Ninase külas asuv järv.

See on randvalliga merest eraldatud jäänukjärv. Järve pindala on 1,5 ha.
Theodor Lutsu Filmiproduktsioon

**Theodor Lutsu Filmiproduktsioon** oli 1920. ja 1930. aastatel Theodor Lutsu eestvõttel tegutsenud Eesti filmistuudio. 

Ettevõtte kandis aja jooksul mitut nime: **Tartu Filmiühing**, **Siirius-Film**.

## Toodetud filme
Filmistuudio toodetud filme:
*...
*1931 "Gaas! Gaas! Gaas!"
*1932 "Päikese lapsed"
*...

## Viited
Eesti Eruohvitseride Kogu

**Eesti Eruohvitseride Kogu** (lühend: **EEOK**) on 2001. aastal asutatud Eesti mittetulundusühing. 

EEOKi juhatuse esimees on aastast 2023 Manivald Kasepõld.

## Viited

## Välislingid
*EEOKi koduleht
Eesti Teise Polgu Selts

**Eesti Teise Polgu Selts** (ka: **Eesti 2. Polgu Selts**) oli 1930. aastatel tegutsenud Eesti selts.

Seltsile panid aluse 2. jalaväepolgus teeninud ohvitserid.

Põhikirja järgi oli seltsi ülesanne "... väeosa mälestiste ja Vabadussõja aegse tegevuse jäädvustamine...".

## Viited

## Kirjandust
*Juhan Mõttus, Enn Kippel, 2007. 2. jalaväepolgu ajalugu. ISBN 978-9985-858-53-0; ISSN 1406-3409
Tööpataljon

**Tööpataljonid** olid Nõukogude Liidus Teise maailmasõja ajal moodustatud Punaarmee tööüksused, kuhu kuulusid  Nõukogu Liidu juhtkonna silmis usaldust mitteväärivate ja seepärast rindele mittesobivate rahvuste, nagu sakslaste, soomlaste, eestlaste, lätlaste, leedulaste jt esindajad.

## Eestlased Nõukogude tööpataljonides
Eestlasi oli kõige rohkem Arhangelski ja Uurali sõjaväeringkondade tööüksustes, kus nad tegid ehitus- ja metsatöid. Üksnes Arhangelski oblastis oli erinevatel andmetel 11 000–17 000 eestlast. 

Teadaolevalt hukkus tööpataljonides nälja, külma, kopsupõletiku, nakkushaiguste, peksmise ja enesetappude läbi 12 840 meest, seega üle 1/3 Eestist Punaarmeesse võetute koguarvust.

Tööpataljonides ellujäänud eesti sõdureid ja ohvitsere hakati alates veebruarist 1942 suunama sel ajal formeeritavatesse 7. ja 249. Eesti Laskurdiviisi, mis läksid augustis 1942 vastmoodustatud 8. Eesti Laskurkorpuse koosseisu. 

Teise maailmasõja järel, 1946. aasta NSV Liidu Ministrite Nõukogu määrusega tuli kõik eesti, läti ja leedu rahvusest sõjavangid üle viia oma vabariikide territooriumile. Vastavalt NSVL MN täiendavale 27. juuli 1946. aasta määrusele pidid kõik sõjaväkke kutsumise ealised eesti rahvusest sõjavangid minema Sillamäele Kombinaadi nr 7 käsutusse. Eestlastest sõjavangidest moodustati sõjaväe ehituspataljonid.

## Vaata ka
*Nõukogude tööpataljonid Eestis 1944–1949

## Viited

## Välislingid
*Tööpataljonidest Estonicas
Hitivabrik

OÜ **Hitivabrik** on aastal 1997 asutatud Eesti plaadifirma ja ürituste korraldaja.

Ettevõtte juht ja omanik on Aarne Valmis.

## Helikandjad

## Viited