Eesti naiste võrkpallikoondis

**Eesti naiste võrkpallikoondis** on Eesti naiste esindusvõistkond võrkpallis. Koondise liikmed valib välja peatreener ning seda haldab Eesti Võrkpalli Liit.

2019. aastal jõuti esimest korda Euroopa meistrivõistluste finaalturniirile. Kokku on nad seal osalenud kahel korral (2019 ja 2023). Olümpiamängudele ega maailmameistrivõistlustele Eesti võrkpallikoondis jõudnud ei ole.

## Ajalugu
### Eesti Vabariik (1919–1940)
Võrkpall (algselt tuntud kui *mintonett*) pärineb 1895. aastast Ameerika Ühendriikidest ning hakkas Eestis populaarsust koguma Vabadussõja (1918–1920) järel. Võrk- ja korvpalli koondanud Eesti Käsipalli Liit asutati 14. detsembril 1923 Toompeal.Eestis ei loodud 1940. aastateks ametlikku naiste võrkpallikoondist; esimesed naiskondade vahelistel võistlustel osalenud naiskonnad olid klubipõhised või kohalike esinduste tasemel.

### Okupatsiooniaastad (1940–1991)
1940. aastal liideti Eesti Nõukogude Liidu koosseisu. Eesti NSV-l oli oma koondis, kuid sellega osaleti vaid liidusisestel võistlustel ja spartakiaadidel.

Esimese eestlasest võrkpallurina mängis Nõukogude Liidu A-koondises Aino Huimerind, kes saavutas 1955. aasta Euroopa meistrivõistlustel teise koha. Marina Kasch krooniti Nõukogude Liidu ridades 1979. aasta Euroopa juuniorite meistriks.

### Ebaregulaarse tegutsemise periood pärast taasiseseisvumist (1991–2011)
Eesti Vabariik taastati 20. augustil 1991. Samal ajal alustas tegevust Eesti Käsipalli Liidu õigusjärglasena Eesti Võrkpalli Liit (EVF). 1992. aastast kuulub Eesti Rahvusvahelisse Võrkpalliföderatsiooni (FIVB) ja Euroopa Võrkpalli Konföderatsiooni (CEV). Aastatel 1991–2011 pidas koondis 77 ametlikku mängu (nendest 13 tiitlivõistluste valikmängu). Korduvalt osaleti Spring Cup turniiril ning peeti sõpruskohtumisi.

1992. aastal mängis Eesti naiskond rahvusvahelisel turniiril Soomes, kus saadi 3 kaotust ja 1 võit. Naiskonda juhendas Teet Tibar. Esmakordselt osaleti Euroopa meistrivõistluste eelvalikturniiril Raivo Jeenase juhendamisel, kus mängiti Valgevenega. Mõlemad kohtumised kaotati 0:3.

Koondnaiskonna juhendamise võttis 1992. aasta lõpus üle Anu Karavajeva. 1993. aastal loodi Eestis mängivatest mängijatest Eesti klubide koondis, mis osales aastatel 1993, 1995, 1997, 1998, 2003 ja 2004 Spring Cupil. 1994. aasta mais osaleti Põhjamaade meistrivõistlustel. Aastal 2000 naiskond ei kogunenud.

Aastatel 2003–2004 juhendas koondist Andrei Ojamets, kes loobus kohast kehvade tingimuste tõttu. Ojamets leidis, et EVF peaks andma naiskonnale tiitlivõistluste näol väljundi nagu seda tehti meeste koondise puhul. Uue peatreeneri konkursile ühtegi treenerit ei kandideerinud ja koondis sisuliselt lakkas eksisteerimast aastatel 2005–2007.

2007. aasta sügisel otsustas EVF 2009. aasta Euroopa meistrivõistluste valikmängudele saata üle viieteistkümne aasta naiste rahvuskoondise. Naiskonna peatreeneriks sai Peeter Vahtra. 2008. aasta mais ja juunis toimunud EM-valiksarja mängudes saadi 1 võit ja 7 kaotust, millega jäädi alagrupis viimasele kohale ja EM-finaalturniirile ei pääsetud.

2009. aasta jaanuaris osales koondis Tallinnas 2010-MM eelkvalifikatsioonis, kus saadi kahe võidu ja ühe kaotusega alagrupis teine koht ning teisele kvalifikatsiooniturniirile ei pääsetud. Aastatel 2010–2011 naiskond ei kogunenud.

### Koondise regulaarse tegevuse taastamine (2012–2014)
2012. aasta juulis toimunud EVF-i koosolekul kiideti heaks Peeter Vahtra kandidatuur naiskonna peatreeneri positsioonile. Sama aasta augustis mängis koondis neli sõpruskohtumist Lätiga, mis kõik võideti.

2013. aasta mais osaleti 2014-MM eelkvalifikatsiooni esimeses ringis, kus saadi kolme 3:0 võiduga alagrupi võit ning pääseti otse kolmandasse ringi. 2014. aasta jaanuaris toimunud kolmanda ringi mängudes saadi kolme 0:3 kaotusega alagrupis viimane koht ja langeti konkurentsist. Sama aasta mais toimunud 2015-EM eelvalikturniiril saadi kolme kaotusega alagrupis viimane koht ja finaalturniirile ei pääsetud.

### Pääs Euroopa meistrivõistluste finaalturniirile (2015–2019)
2015. aastal sai koondise peatreeneriks taas Andrei Ojamets. Kuna EM-finaalturniirile ei jõutud, siis osales koondis vaid sõpruskohtumistes sellel aastal.

2016. aastal nimetati koondise peatreeneriks Marko Mett. 2016. aasta mais toimunud 2017-EM valikturniiril võideti kõik kolm mängu ning pääseti teise ringi. Septembris toimunud teises ringis saadi alagrupis ühe võidu ja viie kaotusega viimane koht ning finaalturniirile ei kvalifitseerutud. 

2017. aasta kevadel otsustati taas vangerdada ning peatreeneri kohale naasis Andrei Ojamets. Mais ja juunis toimunud 2018-MM eelvalikturniiril saavutati alagrupis kahe võidu ja kolme kaotusega neljas koht, millega langeti konkurentsist.

2018. aastal osales naiskond esmakordselt Euroopa liiga nõrgemas tugevusgrupis (Hõbeliiga). Suve esimeses pooles toimunud Euroopa Hõbeliiga alagrupiturniiril võideti kuuest mängust viis, millega võideti oma alagrupp. Poolfinaal kaotati Austria vastu (1:3) ja kolmanda koha mäng Albaania vastu (0:3) ning saadi Hõbeliigas neljas koht ja Euroopa Liiga üldarvestuses 16. koht. Suve teises pooles toimunud 2019-EM valikturniiril saadi 2 võitu ja 2 kaotust. Novembris oli koondis FIVB maailma edetabelis 52. kohal. 2019. aasta jaanuaris toimunud 2019-EM valikturniiri kaks mängu võideti ning pääseti koondise ajaloos esmakordselt EM-finaalturniirile. Tegemist oli ka esimese olümpia-ala Eesti pallimängunaiskonnaga, kes on EM-finaalturniirile jõudnud. Finaalturniirile koha taganud naiskonda kuulusid Nette Peit, Kaisa Bahmatsev, Julija Mõnnakmäe, Kristiine Miilen, Liis Kullerkann, Kadi Kullerkann, Eliisa Peit, Hanna Pajula, Kertu Laak, Kristi Nõlvak, Polina Bratuhhina-Pitou, Ingrid Kiisk, Kristel Moor, Liisel Nelis, Anu Ennok, Eliise Hollas ja Liis Noormets.

2019. aasta suve esimeses pooles toimunud Euroopa Hõbeliiga alagrupiturniiril saadi kahe võidu ja nelja kaotusega kolmas koht ning *final four* turniirile ei pääsetud. Sama aasta augustis toimus Ungaris Euroopa meistrivõistluste finaalturniir. Alagrupis kaotati Ungarile (0:3), Horvaatiale (1:3), Rumeeniale (1:3), Hollandile (0:3) ja Aserbaidžaanile (2:3) ning jäädi alagrupis ühegi võiduta viimasele kohale. Andrei Ojamets teenis muuhulgas naiskonna EM-finaalturniirile viimise eest Kultuuriministeeriumi spordi aastapreemia.

### Koondis esimese välistreeneri käe all (2020–2021)

2019. aasta lõpus teatas EVF, et uueks peatreeneriks saab maailmas tituleeritud itaallane Lorenzo Micelli. FIVB otsustas 2020. aasta lõpus edaspidi mitte korralda MM-valiksarju ning nende asemel täita kohad maailma edetabeli alusel.

2020. aasta alguses levis koroonapandeemia, mille tõttu jäeti ära Euroopa Liiga. Augustis plaanis olnud 2021-EM valikmängud lükati edasi. Koondis küll kogunes, kuid mängiti sõpruskohtumisi Läti ja Soomega.

2021. aasta mais toimunud 2021-EM valikturniiril kaotati kõik neli mängu ning finaalturniirile ei kvalifitseerutud. Sama aasta suve esimeses pooles saadi Euroopa Hõbeliiga alagrupiturniiril kolme võidu ja kolme kaotusega alagrupis kolmas koht ning *final four* turniirile ei pääsetud. Kuigi Micellil oli kokkulepe jätkata Eesti koondisega 2023. aasta sügiseni, siis otsustas ta 2022. aastal positsioonilt lahkuda Bulgaaria võrkpallikoondise peatreeneriks.

### Euroopa Hõbeliiga võit, EM-finaalturniiri korraldamine ja aasta võistkond (2022–2023)

2022. aasta jaanuaris tegi CEV teatavaks, et 2023. aasta EM-finaalturniiri üheks alagrupiturniiri korraldajaks on Eesti. Eesti võrkpallikoondise peatreeneri koha võttis üle senine abitreener Alessandro Orefice.

2022. aasta esimeses suve pooles saadi Euroopa Hõbeliigas kolme võidu ja viie kaotusega alagrupis neljas koht ning *final four* turniirile ei pääsetud. EM-i korraldajatena ei pidanud naiskond osalema EM-valikturniiril, seega mängiti suve teises pooles vaid sõpruskohtumisi.

2023. aasta esimeses suve pooles võideti Euroopa Hõbeliigas viie võidu ja ühe kaotusega A-alagrupp ning pääseti *final four* turniirile. Poolfinaalis võideti 3:1 Portugali ja finaalis 3:2 Austria, millega tõusti järgmiseks aastaks koht kõrgemasse tugevusgruppi, Euroopa Kuldliigasse. Turniiri kõige väärtuslikumaks mängijaks valiti Eesti diagonaalründaja Kertu Laak. 2023. aasta augustis toimus kodune EM-finaalturniir (Unibet Arenal, Tallinnas). Alagrupiturniiril kaotati Prantsusmaale (0:3), Soomele (2:3), Hollandile (0:3), Slovakkiale (1:3) ja Hispaaniale (1:3), mis andis alagrupis viimase (kuuenda) ning üldarvestuses 23. koha. Naiskond valiti aasta lõpus Eesti spordiaasta võistkonnaks. 2024. aasta alguses teatati, et senine peatreener Orefice selles positsioonis ei jätka ning asub Sloveenia võrkpallikoondise peatreeneri kohale.

### Keerulised hooajad pärast edukat perioodi (2024–2025)

Eesti võrkpallikoondise peatreeneri koha võttis üle 2020. aastast koondise abitreener olnud Andres Toobal. 2024. aastal muudeti Euroopa Kuldliiga alagrupiturniiri. Kõik 12 võrkpallikoondist olid ühes alagrupis ning kohad alagrupis mängiti välja miniturniiridega, kust neli paremad pääsesid *final four* turniirile.

Suve alguses debüteeriti Euroopa Kuldliigas, kus saadi ühe võidu ja viie kaotusega üldarvestuses 11. koht. Suve teises pooles peetud 2026-EM valikmängudel kaotati kaks peetud mängu.

2025. aastal otsustas EVF rahalistel kaalutlustel Euroopa Liigas esinduskoondisi mitte välja panna. Koondis kogunes suve teises pooles 2026-EM valikturniiriks valmistumiseks, kus kaotati kaks mängu ning finaalturniirile ei pääsetud. Samuti kaotati kõik suve jooksul peetud sõpruskohtumised. Koondisesuve lõpus otsustas Toobal peatreenerina mitte jätkata.

### 2028. aasta Euroopa meistrivõistluste tsükkel (2026–)
2025. aasta novembris teatas CEV, et Euroopa meistrivõistluste finaalturniirile pääsemiseks ei korraldata eraldi valikturniire ning koondised, kes Maailmaliigas ei osale, saavad finaalturniirile pääsme kindlustada Euroopa Liiga kaudu. Lisaks on võimalik Euroopa meistrivõistluste finaalturniirile kvalifitseeruda eelmiste Euroopa meistrivõistluste tulemuste, maailma edetabeli, korraldajariigi staatuse ning Maailmaliiga kaudu. 2026. aasta kevadel kinnitas Eesti Võrkpalli Liidu juhatus uueks peatreeneriks soomlase Pekka Seppäneni.

## Arutelud koondise arenguprobleemide üle
Kui Alessandro Orefice 2024. aasta alguses otsustas peatreeneri kohal mitte jätkata, tõi ta ühe põhjusena välja, et suur osa koondislasi valis professionaalidena välismaal mängimise asemel Eesti võrkpalliklubid. Sama teemat käsitlesid 2024. ja 2025. aastal korduvalt ka koondise mängijad ning alaliidu esindajad.

2025. aasta koondisesuve järel tõdesid nii Eesti Võrkpalli Liidu president Hanno Pevkur kui peatreener Andres Toobal, et koondise arengut pidurdab jätkuvalt professionaalsel tasemel mängivate võrkpallurite vähesus ning suvise koondiseperioodi piiratud mõju mängutaseme tõstmisele.

## Peatreenerid

## Tulemused
### Euroopa Meistrivõistlused

### Euroopa Liiga

## Koondis
### Mängijad
Järgnevad mängijad olid Eesti naiste võrkpallikoondises 2025. aasta 2026-EM valikmängudel.

### Hiljutised koondislased
Järgnevad mängijad on olnud koondises viimase aasta jooksul (2025. aasta seisuga):

### Personal
Järgnev personal on Eesti võrkpallinaiskonna juures 2025. aasta 2026-EM valikmängudel.

## Rekordkoondislased

*Julija Mõnnakmäe (112 koondisemängu) jõudis 3. juunil 2021 mängus Läti vastu esimese koondislasena 100 koondisemänguni. Mõnnakmäe debüüteeris koondises 17. augustil 2012 Viljandis Läti vastu. Ta oli koondise sidemängija ja pikaaegne kapten.

## Tunnustus
* 2023 – Aasta võistkond

## Vaata ka
*Eesti võrkpallikoondis

## Viited

## Välislingid
*Naiskonnast Eesti Võrkpalli Liidu kodulehel