Leningradi lennuki afäär 1970

**Leningradi lennuki afäär** oli reisilennuki kaaperdamise katse juudi päritolu Nõukogude kodanike poolt 15. juunil 1970 eesmärgiga emigreeruda NSV Liidust Iisraeli. Osalejad arreteeriti enne lennukile minekut ja mõisteti pikaks ajaks vangi. Neid sündmusi peetakse verstapostiks Nõukogude juutide võitluses emigreerumisõiguse eest.

## Põhjused
1960.–1980. aastatel oli emigreerumine NSV Liidust äärmiselt keeruline. Kuni kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelise pakti ratifitseerimiseni 1973. aastal ei tunnustanud NSV Liit ametlikult õigust vabale emigreerumisele ning väljasõidulubade väljastamine sõltus üksnes võimude meelevaldsetest otsustest. Massiivsed väljasõiduviisade andmisest keeldumised tekitasid konflikti Nõukogude riigi ja emigreeruda soovijate ehk "keeldujate" (vene keeles "отказник") vahel.

"Keeldujad" uskusid, et riik rikub nende õigust vabale emigreerumisele, mis on sätestatud inimõiguste ülddeklaratsioonis. Mitmed rahvusvahelised organisatsioonid, valitsused ning lääne avaliku elu tegelased jagasid seda arvamust, kritiseerides selle eest Nõukogude valitsust.

## Ettevalmistus
Nagu meenutas Leningradi põrandaaluse sionistliku rühmituse juht Hillel Butman, soovitas 1969. aasta novembris endine piloot Mark Dõmšits tal lennuki kaaperdada ja välismaale põgeneda, selle asemel et oodata ametlikku luba Iisraeli lahkumiseks. Butman nägi selles lahendust mitte ainult oma isiklikele probleemidele Nõukogude Liidust lahkumisega, vaid ka võimalust juhtida rahvusvahelist tähelepanu juutide vaba emigratsiooni probleemile NSV Liidust.

Algselt tehti ettepanek osta piletid ette konkreetsele lennule (osta ära kõik kohad lennukis), kaaperdada Leningradist Murmanski teel olev Tu-124 lennuk (56 reisijat) ja maanduda Rootsis või Soomes. Enamiku reisijate juudi välimusele pakuti välja lihtne seletus: nad lendasid pulma. Sellest ka koodnimi "Operatsioon Pulmad". 1970. aasta jaanuarist märtsini värbas Butman "reisijaid". Ta andis kõige usaldusväärsematele ülevaate kaaperdamisplaanist. Ta ütles teistele, et võib tekkida riskantne võimalus ebaseaduslikult Iisraeli põgeneda, kuid eduka tulemuse võimalused on suured. Pärast hoolikat planeerimist määrati operatsiooni kuupäev – 2. mai 1970. Kuid tekkisid kahtlused: viieliikmeline meeskond tuli neutraliseerida ja võimalik, et ka mõned "väljastpoolt tulnud" reisijad. Vajaliku viiekümne repatrieerija leidmine oli keeruline. Lisaks kartis väikelennukitega lendav Dõmšits, et ta ei pruugi olla võimeline Tu-124-t juhtima, ja lükkas selle variandi tehnilise keerukuse tõttu tagasi.

Tekkis uus plaan: reisijateks maskeerudes saabuvad nad Leningradi oblastis asuvasse Priozerski väikelinna, kus nad kaaperdavad Leningradi Smolnoje lennuväljalt saabuva An-2 lennuki, lennu 179 "Leningrad-Priozersk". Plaan oli lennata madalal kõrgusel üle Nõukogude-Soome piiri ja maanduda Põhja-Rootsis Bodenis. Kohale jõudes pidid nad pidama pressikonverentsi juutide olukorra kohta NSV Liidus. Maailma avalik arvamus pidi julgustama oma valitsusi avaldama NSV Liidule survet, et saada juutidele luba Iisraeli emigreeruda. 

Kokku osales aktsioonis 16 inimest: Mark Dõmšits, Eduard Kuznetsov, Silva Zalmanson, Aleksei Murženko, Juri Fjodorov, Anatoli Altman, Mendel Bodnja, Wulf Zalmanson, Israel Zalmanson (Silva Zalmansoni kaks venda), Iosif Mendelevitš, Boris Panson, Leib (Arie) Hanoch, Mary Mendelevitš (Hanoch) (L. Hanochi naine, I. Mendelevitši õde), Alevtina Ivanovna (Mark Dõmšitsi tütarde ema), Jelizaveta Dõmšits ja Julia Dõmšits (Mark Dõmšitsi kaks tütart). Neli neist – Silva Zalmanson, Boris Panson, Arie ja Mary Hanoch – pidid Leningradist lahkuma 14. juuni õhtul ja saabuma Priozerski vahelennuväljale. Ülejäänud kaksteist pidid Leningradi Smolnoje lennuväljal minema reisijatena lennule 179.

## Vahistamine ja kohtuprotsess
Enne lennuväljale minekut said korraldajad teada, et KGB oli nende plaanidest teadlik ja arreteerib nad kõik enne lennukile minekut. Seejärel ütles Kuznetsov Murženkole ja Fedorovile: "On selge, et me ei saa lennata. Te ei ole juudid; miks peaksite end juudi Iisraeli emigreerumise küsimusega kokku puutuma? Me ei ole teie peale pahased, kui te meiega kohe ei liitu." Aga nad vastasid: "Kuna me läheme teiega, siis läheme lõpuni." Teine korraldaja Mark Dõmšits ei ilmunud lennuväljale koos teiste osalejatega.

15. juunil 1970 vahistati kaaperdamises osalejad Smolnoje lennujaamas lennuki trepi lähedal ja Priozerski lähedal asuvas metsas. Samal päeval, 15. juunil, arreteeriti Butman ja teised Leningradi sionistid.

Kohtuprotsess toimus 15.-24. detsembrini 1970. aastal. Kaaperdajaid süüdistati riigireetmises (põgenemiskatse riigipiiri ebaseadusliku ületamise teel), eriti suures ulatuses varguskatses (lennuki kaaperdamine) ja nõukogudevastases agitatsioonis (I. Mendelevitši koostatud „üleskutse“ tekst protestiga „poliitilise antisemitismi“ vastu NSV Liidus). Selle tulemusel mõistis Leningradi linnakohus 24. detsembril 1970 korraldajad Mark Dõmšitsi ja Eduard Kuznetsovi surma , I. Mendelevitš ja J. Fjodorov said 15 aastat vangistust, A. Murženko - 14 aastat vangistust, Hanohh - 13 aastat vangistust, A. Altman - 12 aastat vangistust, S. Zalmanson - 10 aastat vangistust, I. Zalmanson - 8 aastat vangistust, B. Penson - 10 aastat vangistust, M. Bodnja - 4 aastat vangistust. Wolf Zalmanson anti sõjaväeohvitserina sõjatribunali alla ja talle mõistis Leningradi sõjaväeringkonna sõjatribunal 2. jaanuaril 1971 10 aastat vangistust. Samal ajal ei mõistetud humanitaarsetel põhjustel süüdi isikuid, kes ühel või teisel määral kuriteole kaasa aitasid, teades selle ettevalmistamisest - Dõmšitsi tütred, nende ema ja Hanohhi naine.

Kuznetsov uskus, et kohtuprotsess lükati tahtlikult detsembrini edasi, kuna ÜRO Peaassamblee võttis 25. novembril 1970 vastu lennukikaaperdamise vastase eriresolutsiooni, mis Kuznetsovi arvates oli poliitiline trump karmima karistuse saamiseks.

Pärast arvukalt proteste üle maailma ja erinevate riikide valitsusjuhtide  (Richard Nixon, Golda Meir ja teised) sekkumist muutis Vene NFSV Ülemkohtu Kriminaalkolleegium 31. detsembril 1970  Dõmšitsi ja Kuznetsovi surmaotsused 15 aastaks vangistuseks. Teiste karistusi leevendati veidi: I. Mendelevitš 12 aastat, Altman 10 aastat ja Hanohh 10 aastat vangistust. Teiste karistused jäid muutmata.

## Järellugu
Varsti pärast kohtuprotsessi sundis karm rahvusvaheline hukkamõist Nõukogude võimu emigratsioonikvooti märkimisväärselt suurendama. Aastatel 1960–1970 oli NSV Liidust (legaalselt) emigreerunud vaid 4000 inimest; pärast kohtuprotsessi, aastatel 1971–1980, sai NSV Liidust lahkumiseks viisa umbes 250 000 juuti.

1974. aasta augustis vabastati Sylva Zalmanson Berliinis vangide vahetuse raames Nõukogude spiooni Juri Linoviga. Pärast seda immigreerus ta septembris 1974 Iisraeli.

27. aprillil 1979 toimus New Yorgi J.F. Kennedy lennuväljal kahe Nõukogude luureohvitseri (Valdik Engeri ja Rudolf Tšernjajevi) vahetamine viie Nõukogu Liidus kinniistuva poliitilise vangi (Aleksandr Ginzburg, Valentin Moroz ja Georgi Vinsi ning Eduard Kuznetsovi ja Mark Dõmšitsi) vastu. Vangid toodi Moskvasse Lefortovo vanglasse. 27. aprilli hommikul anti neile selga uued Tšehhoslovakkia ja Bulgaaria ülikonnad ning prokurör luges neile ette otsuse, millega nad jäeti ilma Nõukogude Liidu kodakondsusest ja kuulusid otsekohe N Liidust väljasaatmisele. Seejärel viidi nad KGB ohvitseride valve all Šeremetjevo rahvusvahelisele lennuväljale ja pandi New Yorki lendava "Aerofloti" liinilennu lennukile. KGB ohvitseride valve all saabusid nad New Yorki, kus toimus vahetus kahe Nõukogude spiooni vastu.

Lisaks Kuznetsovile ja Dõmšitsile vabastati 1979. aastal ennetähtaegselt ka Anatoli Altman, Wolf Zalmanson, Arie Hanoch, Boris Panson ja Hillel Butman. Jossif Mendelevitš saadeti NSV Liidust välja 1981. aastal. Aleksei Murženko vabastati alles 1984. aastal, misjärel mõisteti talle 1985. aastal järelevalve all vabanemise eeskirjade rikkumise eest veel kaks aastat vangistust. Ta vabanes vanglast 1987. aastal ja kolis Iisraeli. Juunis 1985, pärast 15-aastast vangistust, vabastati Juri Fedorov 101. kilomeetri asumispiirangu alusel. Talle keelduti väljasõiduviisa andmisest kuni 1988. aastani, mil ta lahkus Ameerika Ühendriikidesse.

2016. aastal valmis kaaperdamiskavatsusest Anat Zalmanson-Kuznetsovi (kahe vandenõu osalise Eduard Kuznetsovi ja Sylva Zalmansoni tütre) lavastatud dokumentaalfilm "Operatsioon Pulmad".

## Viited