Vallaskultuuriväärtuste konserveerimine ja restaureerimine

**Vallaspärandi konserveerimine ja restaureerimine** on raamatukogudes, arhiivides, muuseumides ja erakogudes leiduvate kultuuriväärtuste (ainelise kultuuripärandi) säilitamine. Konserveerimine laiemas mõttes hõlmab kõik tegevused, mis aitavad kaasa nende säilimisele, sealhulgas uurimine, dokumenteerimine ja ennetav hooldus.  Seda toetavad teaduslik uurimistöö ja haridustöö.

Esemete konserveerimine on nende otsene säilitamine ja restaureerimine. Konserveeritakse nii kunstiteoseid kui ka tarbeesemeid. Kahjustuste ennetamist nimetatakse ennetavaks konserveerimiseks. Selleks hoitakse esemeid korras ja võimaluse korral parandatakse nende seisukorda ning vähendatakse käsitlemisest ja keskkonnast tulenevaid riske.

Materjalide ja tehnikate mitmekesisuse tõttu on tarvis spetsialiseerunud konservaatoreid ning sageli koostööd teadlastega.

Esemete konserveerimine laias mõttes hõlmab nende konserveerimist, restaureerimist ja säilitamist.

## Ajalugu
Esemete konserveerimine sai alguse, kui tekkisid kollektsioonid. Algul parandasid esemeid käsitöölised ja kaupmehed. Aja jooksul on  konserveerimisest kujunenud omaette elukutse, milles spetsialiseerutakse nii esemeliikidele kui ka materjalidele.

## Konservaatorite väljaõpe
Tänapäeval õpetatakse
konserveerimist mitmes kõrgkoolis, näiteks Delaware'i ülikoolis  Winterthuri kunstikonserveerimise magistriõppekaval.

## Kahjustuste põhjused

Üks peamisi kahjustuste põhjustajaid on vesi. Veekahjustused tekivad sageli õnnetuste või hooletuse tõttu. Paljud materjalid on vee suhtes tundlikud ja kahjustuse põhjustab juba lühike  kokkupuude, teised jälle taluvad vett paremini. Eseme vastupidavust veele mõjutavad materjalide kombinatsioon ja nende lagunemisaste. Veekahjustused põhjustavad näiteks värvimuutust, pragunemist, pehmenemist, deformatsioone, hallitust, kihistumist ja paisumist. 

Tulekahjud tekivad sageli hooletuse või tahtliku süütamise tõttu. Kahjustusi saab vähendada sobivate hoiutingimuste (näiteks klaasvitriinis olemine) ja tuleohutusmeetmete abil. Tulekahjud jätavad tahma, mis muu hulgas võib muuta esemete välimust ja tuhmistada nende pinda.

Valgus pleegitab materjale. Otsene päikesevalgus võib pigmente tuhmistada tundidega, muuseumivalguses mõne aastaga. Ultraviolettkiirgus  võib põhjustada materjalide kollasust, nõrgenemist ja lagunemist, infrapunakiirgus soojendab esemeid. Sageli toimuvad need protsessid koos.

Liiga kõrge temperatuur soodustab keemilisi, füüsikalisi ja bioloogilisi muutusi, mis lagundavad esemeid. Toatemperatuur on muuseumide ja arhiivide jaoks liiga kõrge.kiirendab lagunemist. Liiga madal temperatuur võib muuta mõnesid materjale hapraks.

Liiga suur suhteline õhuniiskus (üle 75%) kahjustab paljusid materjale. See soodustab hallitust, korrosiooni ja mehaanilisi kahjustusi. Hallitus kahjustab igasugust orgaanilist materjali. Liiga kuiv keskkond soodustab esemetee pragunemist.

Füüsikalised jõud tulenevad nii otsestest kui ka kaudsete tegevusest, mis mõjutavad nii objekte kui ka nende ümbrust. " Füüsikaline jõud võib objekte otseselt kahjustada, põhjustades keerdumist, deformatsiooni, pinget ja survet. Samuti võib see kahjustada objekte kaudselt, põhjustades kokkupõrkeid objektide endi või nende osade vahel. Füüsikalise jõu tekitatud kahjustused ulatuvad märkamatutest pragudestmidagu ja väikestest vigastustest kuni ulatuslike tagajärgedeni, nagu esemete purunemine, põrandate sissevarisemine ja äärmuslikel juhtudel hoonete hävitamine. Viis olulist jõuga seotud mõju on: löök, šokk, vibratsioon, rõhk ja hõõrdumine ."

Dissotsiatsioon on pigem mittemateriaalne kahjustuse vorm kui midagi, mis on objektile füüsiliselt tekitatud. Kahjustused võivad esineda: haruldaste ja katastroofiliste üksikjuhtumitena, mis põhjustavad ulatuslikku andmete, objekti või objektide väärtuste kadu; juhuslike ja raskete sündmustena, mis toimuvad iga paari aasta või aastakümne tagant, mis põhjustavad andmete, objektide või objektide väärtuste kadu; ja pidevate sündmuste või protsessidena, mis põhjustavad andmete, objektide või objektide väärtuste kadu. Objektide säilitamine sõltub objektide hoiustamisest hästi reguleeritud keskkondades, kus on ajakohased andmed ja kindlad asukohad. Dissotsiatsioon võib toimuda nii kindlate tegevuste otsese tagajärjena, näiteks sildi eemaldamine või dokumentides füüsiliste kahjustuste tekitamine. Samuti toimingute tegemata jätmise tagajärjel, näiteks objektinumbrite mittemääramine püsivatele materjalidele või objekti omandiõiguse tõendamiseks vajalike juriidiliste nõuete mittetäitmine.

Tolmu- ja keemilist reostust esineb enamikes keskkondades, isegi suletud ruumides. "Saasteained on rühmitatud ühendite hulka, mis võivad keemiliselt reageerida mis tahes objekti komponendiga. Saasteained võivad olla gaasid, aerosoolid, vedelikud või tahked ained, mis võivad olla nii inimtekkelise kui ka loodusliku päritoluga, need on ained, millel on otsene kahjulik mõju objektidele (negatiivsed tagajärjed). Tahkete osakeste ladestumist peetakse saasteaineteks ja kuigi need ei pruugi tingimata tekitada kahju, on teada, et need võivad muuta objektide esteetilist välimust. Mõnel juhul võivad objekti pinnale ladestunud peened osakesed olla omavahel tugevalt seotud."

Sissemurdjad, vargad ja vandaalid võivad eseme asutuse kontrolli alt täielikult eemaldada, seeläbi objekti hävitades või mitmel moel kahjustades. Nagu lagunemist, on ka selliseid kahjustusi palju raskem kontrollida, kuna asutus suudab oma rajatiste, turvameetmete või külastajate haavatavustega toime tulla. On palju turvasüsteeme, mis aitavad vargusi ja vandalismi ära hoida.

Kahjurid on defineeritud „Rahvusparkide talituse (NPS) halduspoliitikate (2006) punktis 4.4.5.1“, kus kahjur on „organism, mis segab asutuse halduseesmärki“. Muuseumide puhul on kahjur defineeritud kui iga organism, mis ohustab muuseumi ressursse.“  Kahjurite hulka võivad kuuluda, kuid mitte ainult, närilised, putukad ja linnud. Tõhus muuseumi integreeritud kahjuritõrjeprogramm on iga muuseumi kollektsioonide hoolduspoliitika lahutamatu ja vajalik osa. Rutiinsete kollektsioonide kontrollide abil saab tuvastada ja paljastada kahjurite olemasolu muuseumi hoonetes ja hoidlates. Kahjurite poolt tekitatavate riskide vähendamise tavalised viisid on vähendada või kõrvaldada toidu- ja vee olemasolu, mis meelitavad kahjureid ligi.

## Esemete materjalid ja tüübid
Esemete materjalid varieeruvad orgaanilistest, anorgaanilistest ja komposiitmaterjalidest . Sõltuvalt materjalist, mida hoiustamiseks käsitletakse või mis vajab konserveerimist, võetakse enne töötlemist arvesse konkreetsele esemetüübile või -materjalile spetsialiseerunud konservaatorit. Eetikakoodeksi kohaselt peaksid konservaatorid töid jätkama äärmise ettevaatlikusega ning materjali täielikult mõistes. Orgaaniliste esemete hulka võivad kuuluda "plastik, nahk,suled, luu, sarv, elevandiluu, juuksed, puit ja muud taimsed ja loomsed materjalid, sealhulgas loodusloolised isendid" ning anorgaaniliste materjalide hulka kuuluvad "metallid, klaas, keraamilised materjalid ja kivi". Komposiitmaterjalid on segu meediumitest, mis hõlmavad nii anorgaanilisi kui ka orgaanilisi materjale.

### Orgaaniline
Nahk on orgaaniline ese, mis on vastuvõtlik mikroorganismide, atmosfäärigaaside, tugeva valguse ning äärmuslike ja kõikuva õhuniiskuse tekitatud kahjustustele. Oma haavatavuse tõttu vajavad seda tüüpi esemed pidevat jälgimist. Nahast esemete puhul on vaja erikohtlemist, kui soovitakse taastada nende algne olek. Näiteks kui nahk puutub kokku hallitusega, tuleks eset töödelda vaakumi ja/või alkoholiga, juhul kui on testitud, et värvimuutust ega -migratsiooni ei ole toimunud.

Puit on orgaaniline materjal, mis on keskkonnatingimuste suhtes väga tundlik. See on hügroskoopne ehk kergesti niiskust siduv materjal, mistõttu võib see õhuniiskuse muutudes paisuda ja kokku tõmbuda, muutes eseme mõõtmeid ja kuju. Seetõttu tuleb puitmaterjali hoida stabiilse temperatuuri ja suhtelise õhuniiskuse tingimustes. Liiga kõrge õhuniiskus põhjustab puidu paisumist, liiga madal aga kahanemist, väändumist ja pragunemist. Suured ja kiired kõikumised võivad oluliselt kiirendada puitesemete lagunemist. Kõrge suhtelise õhuniiskuse korral on puit vastuvõtlik ka kahjuritele. Üks levinud meetodeid on esemete külmutamine, et hävitada materjalis leiduvad kahjurid.

### Anorgaaniline
Keraamika on anorgaanilise esemete hulka. Selliste esemete töötlemine võib varieeruda sõltuvalt kasutusotstarbest või stabiilsusest. Kui keraamika on purunenud ja vajab restaureerimist kas näitusel eksponeerimiseks või eseme stabiilsuse säilitamiseks uurimisel, võib töötlemiseks kasutada ka tühimike täitmist, värvimist, restruktureerimist ja poleerimist. 

Metallide hulka kuuluvad muu hulgas kuld, hõbe, vask, raud, plii, tina, nikkel, tsink, alumiinium, kroom, titaan ja nende sulamid. Metallskulptuurid on vastuvõtlikud korrosioonile, mida põhjustavad õhusaaste ja õhuniiskus. Metallide konserveerimisel kasutatavad sekkuvad töötlused on pöördumatud ning nõuavad enne rakendamist hoolikat kaalumist. Selliste töötluste hulka kuulub puhastamine kemikaalide või tööriistade abil, näiteks Nd:YAG laseriga, millega saab tõhusalt eemaldada ladestunud lubi- ja ränisette kihte  

### Komposiit
Komposiitmaterjalid koosnevad kahest või enamast komponendist. Need jagunevad tavaliselt kahte põhikategooriasse: maatriksiks (sideaineks) ja tugevdusmaterjaliks. Mõlemad komponendid on komposiitmaterjali moodustumiseks vajalikud. Kombineerituna annavad need materjalile omadused, mis erinevad selle üksikute komponentide omadustest.

Komposiitmaterjalide testimine on oluline vahend, mis aitab ennetada või aeglustada materjalide loomupärasest ebapüsivusest tulenevat lagunemist. Kõiki esemeid ei töödelda, kuna arvestada tuleb eseme otstarbe ja kunstniku kavatsusega. Mõned materjalid võivad omavahel reageerida, põhjustades eseme füüsikalisi muutusi; näiteks hõbe ja puit. Seda seetõttu, et puit eraldab äädikhapet (etaanhapet), mis toimib hõbeda saasteainena ja kiirendab selle tuhmumist.  Metallide korrosiooni hindamisel kasutatakse muu hulgas Oddy testi mis on kiirendatud korrosioonikatse materjalide mõju uurimiseks metallidele. Teatud juhtudel, näiteks Somaaliast pärit kaelakee puhul, viis British Museum läbi katsed kollaste helmeste ja hõbedasulami koosmõju uurimiseks. Tulemused näitasid, et kollased helmed reageerisid hõbedaga, soodustades metalli korrosiooni aja jooksul. Seega tuli kaelakee osad üksteisest eraldada ja eraldi hoiustada, et vähendada eseme kiiret lagunemist. 

## Ennetav kaitse
Objektide tulevikuks säilitamiseks kasutavad muuseumid, raamatukogud ja teised kogumisasutused ennetava konserveerimise tavasid. Yarmouki ülikooli arheoloogia ja antropoloogia teaduskonna kultuuripärandi konserveerimise ja haldamise professor professor Ziad al-Saad Jordan defineerib *ennetavat konserveerimist* kui "kultuuriväärtuste halvenemise ja kahjustamise leevendamist poliitikate ja protseduuride väljatöötamise ja rakendamise kaudu järgmistes valdkondades: sobivad keskkonnatingimused; hoiustamise, eksponeerimise, pakkimise, transpordi ja kasutamise käitlemise ja hooldamise protseduurid; integreeritud kahjuritõrje; hädaolukordadeks valmisolek ja reageerimine; ning ümbervormindamine/paljundamine. Ennetav konserveerimine on pidev protsess, mis jätkub kogu kultuuriväärtuse eluea jooksul ega lõpe sekkumisega."  Ennetava konserveerimise eesmärk on tagada kollektsioonis olevate objektide jaoks maksimaalne konserveerimise ulatus. Jeffrey Levin, Getty Konserveerimisinstituudi teabe- ja kommunikatsioonitoimetaja, väidab: „Pikas perspektiivis on see [ennetav konserveerimine] kõige tõhusam konserveerimisviis mitte ainult muuseumide, vaid eriti raamatukogude ja etnograafiliste, looduslooliste ning geoloogiliste materjalide kogude jaoks. Põhjaliku ennetava konserveerimise abil saab aja jooksul vähendada individuaalsete meetmete vajadust paremini hallatavale tasemele, pannes personali- ja rahalised ressursid tõhusamalt kasutusse.“  Ennetav konserveerimine võimaldab kollektsioone omavatel asutustel oma olemasolevaid ressursse kollektsioonide eest hoolitsemisel paremini hallata.

## Restaureerimine
*Restaureerimine* on antiikeseme, kunstiteose või mis tahes kultuurilise artefakti taastamine uueväärsesse seisukorda, samas kui konserveerimine tähendab antiikeseme või kunstiteose säilitamist edasise hävimise eest.

Restaureerimine võib olla nii lihtne kui kerge puhastamine, mille eesmärk on eemaldada moonutav mustus või tolm, näiteks maali pinnalt, kuid see võib hõlmata ka peaaegu täielikku ümberehitust või osade asendamist, nagu vanade autode või mööbli puhul. Sageli tehakse seda müügiks ettevalmistamiseks või kollektsionääri poolt uue eseme omandamisel ning selle peamine eesmärk on "taastada" eseme algne välimus või funktsionaalsus.

Restaureerimise ja parandamise vahel on märkimisväärne erinevus. Funktsionaalsuse võib saavutada parandamise teel, kuid eseme nõuetekohane restaureerimine on kunstivorm. Viimistlust võib eemaldada ja ümber teha, kuid on oluline, et võimaluse korral säiliks algne patina. Eemaldamist tehakse ainult viimase abinõuna, eriti antiikmööbli puhul. Mootoreid võidakse vajadusel uute osadega ümber ehitada või hõbepoti auke võidakse lappida. Kuigi mõned neist tavadest on paljude muuseumide, teadlaste ja teiste ekspertide poolt taunimist väärt, peavad paljud inimesed vanavara, mis on kasutuskõlbmatu või mida ei saa eksponeerida, väheväärtuslikuks. Halb restaureerimine on koolitatud restauraatori nuhtlus. Kellegi teise halva taastamise kallal töötamine on halvim võimalik olukord. Antiikesemete restaureerimisega kaasneb sageli ka muid probleeme. Näiteks hindavad mõned kollektsionäärid paatinat või soovivad, et ese peegeldaks endiselt oma vanust näitavat esteetikat – selles osas võib ülerestaureeritud eseme väärtust tegelikult vähendada võrreldes olukorraga, kus esemega pole midagi tehtud. Seetõttu tuleks väärtuslike esemete restaureerimine alati jätta spetsialistide hooleks, kes on tundlikud kõigi probleemide suhtes, tagades, et eseme väärtus säilib või suureneb pärast restaureerimist.

Originaalkunstiteosed võivad oma eluea jooksul saada mitmeid erinevaid kahjustusi. Konservaatoritel on kohustus soovitada parimaid metoodikaid kunstiteoste säilitamiseks tulevastele põlvedele. 

Restauraatorid on sageli väljaõppinud käsitöölised, näiteks mööblitootjad, mehaanikud või metallitöölised. Mõnel on oma alal aastatepikkune kogemus, teised aga on iseõppinud vabatahtlikud. Paljusid Ameerika Ühendriikide antiiklennukeid restaureerivad väljaõppinud lennukimehaanikud, keda abistavad vabatahtlikud, kellest mõned on mehed, kes lendasid samade lennukitega aastaid tagasi.

Arvestades, et üks mööbliese võib sisaldada puitu, klaasi, inkrusteerimist, nahka ja kangast, hõlmab antiigi restaureerimine mitmeid oskusi. Caldararo hindab, et 90 protsenti USA restauraatoritest on iseseisvalt õppinud või on oma oskused kokku kombineerinud erinevatest ebatavalistest taustadest. 

„Prantsuse poleerimine” oli 18. ja 19. sajandil Euroopas tööstusstandard, mille lükkas kõrvale moodsate meetodite tõhus eelis tööstusrevolutsioonis. Lakid ja pihustussüsteemid asendasid algse prantsuse poleerimisviimistluse, mis on masstootmises ebapraktiline töömahuka pealekandmisprotsessi tõttu. Kuna antiikesemete järele oli suur soov, ei kadunud ka vajadus neid asjakohaselt restaureerida; nii on see käsitööala püsinud alles vaid niidi otsas..

### Terminoloogia

* Konserveerimine: Detailidele keskenduv protsess, mille eesmärk on säilitada võimalikult palju originaalset viimistlust ja materjale, tuues samal ajal eseme võimalikult lähedale selle algsele seisukorrale
* Viimistluse taastamine: Viimistluse taastamine on protsess, mille käigus elustatakse olemasolev viimistlus. See hõlmab originaalviimistluse, olgu selleks šellakk või lakk, taas-emulgeerimist. Originaalsete lahustite abil tahkete osakeste lahustamine taastab nende võime eseme pinnale kleepuda ja selles tungida. Protsess eemaldab ka aastate jooksul kogunenud mustuse ja tolmu. Kui viimistlus on väga õhuke, võib lisada täiendavaid kihte sama viimistlust, et tugevdada taastatud viimistlust ja tagada selle pikaealisus. Viimistluse taastamine annab originaalviimistluse hinnangu, näiteks säilib 85% algsest viimistlusest. Mida rohkem originaalset viimistlust jääb alles, seda suurem on antiikeseme väärtus.
* Säilitamine: Protsess, mille eesmärk on aeglustada või peatada kahjustusi, tavaliselt ei hõlma tegelikku taastamist ega püüdlust eseme algset seisukorda taastada. Kahjustused ja viimistluse kulumine jäetakse alles, kuid nende edasine halvenemine peatatakse. Seda protsessi tehakse tavaliselt muuseumiesemete puhul. Kodustes tingimustes soovitatakse antiikesemete puhul kasutada konserveerimis- või restaureerimisprotsessi. Enamasti on see keemiline protsess, mis takistab puidu ja metalli edasist oksüdeerumist ning lisab olemasolevale viimistlusele niiskust.
* Uuesti viimistlemine: Viimistluse eemaldamine ja uue viimistluse pealekandmine. See protsess hävitab mööbli olulise osa antiikväärtusest ning tuleks vältida, välja arvatud juhul, kui see on täiesti vajalik
* Parandus: Originaalsete osade füüsiline struktuurne asendamine või tugevdamine. Võib hõlmata uute materjalide lisamist, mis on vanutatud vananenud välimuse saavutamiseks, või antiikmaterjalide kasutamist, et parandust esteetiliselt täiustada ja säilitada võimalikult palju väärtust
* Restaureerimine: Eseme taastamine võimalikult lähedale selle algsele seisukorrale, sealhulgas struktuuri- ja viimistlusparandused.
* Koorimine:  Koorimine hõlmab eseme kastmist keemilisse vanni, mis eemaldab viimistluse, paatina ja mõnel juhul ka liimi, mis hoiab eset koos.

### Pääste
Teisest küljest, kuigi enamik vanu ja halvas seisus esemeid visati ammu ära, on ka esemeid, mis oma algse disaini, töötluse või kahjustuste tõttu ei ole restaureerimist väärt, kuid mis on valmistatud taaskasutatavatest materjalidest, nagu lehtpuidust, merevaigust, tinast või elevandiluust. Inimeste arvu suurenedes ja puude ning muude looduslike saaduste arvu vähenedes, muutuvad puit ja muud materjalid üha haruldasemaks. Seega asjaolu, et materjal ei olnud eseme valmistamise ajal head tööd väärt, ei tähenda, et see materjal tuleks koos esemega nüüd ära visata.

## Eetika
Muuseumidel, raamatukogudel, arhiividel ja eraõiguslikel isikutel on kohustus ja vastutus oma kollektsioonide eest hoolitseda ja neid tulevikuks säilitada. Selle kohustuse täitmiseks püüavad need organisatsioonid oma kollektsioonide eest hoolitsemisel säilitada kõrgeimaid professionaalsuse ja eetilise praktika standardeid. Oma tegevuse suunamiseks ja suunamiseks järgivad organisatsioonid eetikakoodekseid, näiteks Ameerika Konserveerimisinstituudi (AIC) loodud eetikakoodeksit. 

Sellised eetikakoodeksid on mõeldud suuniste andmiseks ja neid ei tohiks pidada absoluutseks praktikaks, kuna institutsioonid on oma suuruse, ulatuse ja olemuse poolest erinevad. Iga institutsiooni ülesanne on kohandada, vastu võtta ja rakendada eetilisi juhiseid, mis on vajalikud selle institutsiooni kollektsioonis olevate esemete säilitamise nõuete täitmiseks.

Sõltumata järgitavast eetikaprotokollist mängib eetika esemete konserveerimisel olulist rolli.

## Vaata ka

* Autode restaureerimine, sõiduki taastamine uueväärsesse olekusse või selle uue oleku idealiseerimisse või fantaasiasse, näiteks eksponeerimiseks *Concours d'Elegance'il* või klassikaliste autode võidusõidul võistlemiseks.
** Taastatud rongid
* Kultuuriväärtuste konserveerimine ja restaureerimine
** Kinnisasjade kultuuriväärtuste konserveerimine ja restaureerimine, hoone kallal tehtavad tööd selle endisesse seisukorda taastamiseks.
* Kosmeetiline restaureerimine (või taasviimistlemine ), mis tahes eseme restaureerimistööd, mis keskenduvad pigem selle välimusele kui funktsionaalsusele või struktuurile.
* Kangaste restaureerimine, rõivaste ja muude tekstiilide restaureerimine
* Sõidukite, mööbli, kodumasinate, seadmete jms renoveerimine ja remont .
* Theseuse laev
* Kellassepp, isik, kes parandab või restaureerib mehaanilisi kellasid

## Viited



## Välislingid

* Antiigi restaureerimistööde juhtumiuuring BBC telesaate jaoks
* Antiiksed hõbedased fotoraamid
* Antiigi konserveerimine

## Vaata ka

* Franklin Furnace Archive (conservation of contemporary art including artists books)

## Lisalugemist

* Looduskaitsepraktika eetika
* Kaasaegne looduskaitse teooria
* Objektide kaitse riskihindamine
* AIC objektide erialagrupp
* Kunstiteoste hooldamine ja käsitsemine
* Objektide kaitse – kuidas teadus aitab säilitada ajalugu | UNC-TV Teadus
* Metropolitani kunstimuuseumi konserveerimine ja teaduslik uurimistöö
* 
* 
*