open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Seppel

**Seppel** on 8–10 cm kõrgune võrukujuline peaehe, mida kandsid Hiiumaa ja Loode-Eesti pruudid; üks pärja liike. 

## Ajaloost
Seppeli kandmise komme on tulnud Saksamaalt või Rootsist, kus seda kanti juba 17. sajandil.

Hiiumaal kanti seppelit peamiselt lõunaosas, põhjaosas nimetati pruudiehet *penik*. Punase riidega kaetud pappvõru kaunistasid kardpaelad, helmed, riidest ja sulest tutid. Kuklaosasse riputati värvilised siidilindid (paarisarv), Hiiumaal ka tüll-loor.

Saaremaal nimetati pruudi erilaadset peaehet *kirjuts*.

## Viited

## Välislingid
*Seppel, Eesti Rahva Muuseum
Sõba

**Sõba** (võru murdes: *kõrik*) on endisaegne pikk villane rõivas, mida kandsid abielunaised õlgadel pidulikel puhkudel. Rõivas jäi tagaplaanile 19. sajandi keskpaigas, kui moodi läks suurrätt.

## Vaata ka
*uig
*linik

## Viited
Kaal (riideese)

**Kaal** on endisaegne valgest linasest riidest pikk õlakate, mida kandsid Kagu-Eesti abielunaised pidulikel puhkudel. 

## Vaata ka
*uig
*linik

## Viited
Aleksander Mäe

**Aleksander Mäe** (26. märts 1893 Narva – 26. juuni 1967) oli Eesti NSV riigitegelane.

Pärast linnakooli lõpetamist Narvas töötas ta Kreenholmi Manufaktuuris, madrusena laeval, kaalujana Tallinnas ning pärast demobiliseerimist (aastal 1918) kaevurina Kuznetski kivisöebasseinis (Kemerovo oblastis). 

Aastal 1920 võeti ta EKP liikmeks; sama aasta suvel saadeti ta illegaalsele parteitööle Eestisse. Siin ta vahistati ja mõisteti kolmeks aastaks vangi. Augustis 1922 vahetati ta poliitvangina välja ja suunati parteitööle Petrogradi kubermangu, Oudova maakonda. Aastast 1925 oli ta juhtival tööl Leningradis, Leningradi ja Kalinini oblastis. Aastast 1942 oli ta 8. Eesti Laskurkorpuses 1. tagavara laskurpolgus poliittöötajaks.

Pärast sõda oli ta Tartu maakonna TSN täitevkomitee aseesimees ja Harju maakonna TSN täitevkomitee esimees. 19. aprillist 1946 kuni 15. juulini 1948 oli ta Eesti NSV põllutööminister. Seejärel oli ta Eesti NSV põllumajandusministri asetäitja, NSV Liidu Varumise Ministeeriumi volinik Eesti NSV-s ja ETKVL-i juhatuse aseesimees. Aastal 1959 jäi ta pensionile.

Aleksander Mäe suri 26. juunil 1967 ja ta maeti 28. juunil 1967 Metsakalmistule.

## Viited

## Kirjandus
* "Rahva Hääl" 27. juuni 1967 (Nekroloog)
Kabimüts

**Kabimüts** on kabjakujuline kõval pappalusel siidkattega müts, mida kandsid Saaremaa ja Lääne-Eesti naised.

Abielunaise kabimütsi esiäärele oli kinnitatud valge pits, mõnel pool kanti neid mütse ka siidilintidega. Kabimütsile lähedane oli pottmüts, vahepealne variant oli Vändras kantud, kabimütsist väiksem* Vändra müts*.

Kabimütsi variante (Saaremaal *pinnmüts*, Läänemaal *lai-* ja *kõrgemüts*, Pärnumaal *moorimüts* jt) kanti piirkonniti kuni 19. sajandi lõpuni. 
  
## Vaata ka
* Peakatete loend
Eestis varem kantud vanemat tüüpi mütse:
* härjasüdamemüts
* ketasmüts
* kikk-kõrvamüts
* lontmüts
* murumüts
* nelja sopi müts
* netsmüts
* nokkmüts
* pottmüts
* punane kübar
* rannamüts
* ratasüll
* sariküll
* topsmüts
* tuttmüts
* udarmüts
* võrkmüts

## Viited

## Välislingid
* Kabimüts lintidega. Eesti Rahva Muuseum
* Eesti rahvarõivad. Kullamaa naise kabimüts.
Litter

**Litter** on pisike ümar õhuke valgust peegeldav, tavaliselt kulla- või hõbedakarva kettake, mida kasutatakse rõivaste, tikandite jms kaunistamiseks. 

Varem tehti litreid ehedast metallist: kullast, hõbedast, messingist või muudest sulamitest, tänapäeval tehakse neid aga sageli plastist, igasuguse värvuse ja kujuga. Litritega kaunistatakse rõivaid, ehteid, kotte, jalatseid, vöösid ja muid aksessuaare.

Tavaliselt on litri sees auk, millest läheb läbi õmblusniit. Auk võib olla litri keskel või ühes servas. Mõnikord on litter volditud fassettidega, et see püüaks rohkem valgust.

Lisaks tikkimisele kootakse või masintikitakse litreid tänapäeval ka kangastesse, mida nimetatakse litrikangasteks. Teine viis litreid kangale kinnitada on need kinnitada liimiga, sel juhul pole isegi litrit läbiv auk vajalik.

## Ajalugu
Vanimad rõivaid kaunistanud litrid on leitud pronksiaegsest Kot Diji arheoloogilisest kultuurist Harappa muinaslinnast Induse orust ja need kullast kettad pärinevad ajast 2500 a eKr.

Itaaliakeelne *zecchino* ([tseˈkino], sellest on tulnud ingliskeelne *sequin* ja eestikeelne *tsekiin*) tähendas Veneetsia kuldtukatit. Tukati müntimine lõpetati pärast Napoleoni sõjakäiku Itaaliasse, nii et arvatavasti sellesse aega jääb sõna originaaltähenduse kadumine ja see hakkas tähendama metallketast. 20. sajandini tehti litreid metallist.

## Eesti rahvakultuuris
Eesti rahvakultuuris on litreid õmmeldud näiteks tanude ja käiste tikanditele, kuid nendega on kaunistatud ka pärgi.

19. sajandil müüsid litreid harjuskid, aga neid sai osta ka poest või laadalt.

## Vaata ka
* Naast
* Tinulised

## Viited

## Välislingid
* Emily Spivack. A History of Sequins from King Tut to the King of Pop
* Jessica Schiffer. The Surprising History of Sequins
Arvo Kaldma

**Arvo Kaldma** (2. mai 1934 Albu vald – 27. oktoober 1995 Tallinn) oli eesti insener ja Eesti NSV riigitegelane.

Ta lõpetas aastal 1953 raadiotehnika erialal Tallinna Kommunaal-Ehitustehnikumi ja aastal 1959 Prof. M. A. Bontš-Brujevitši-nim. Leningradi Elektrotehnika Sideinstituudi. 

Aastatel 1959–1965 töötas ta Eesti NSV Vabariiklikus Raadiokeskuses inseneri, vaneminseneri, tsehhijuhataja ja ülema asetäitjana. Aastatel 1965–1975 töötas ta Eesti NSV Sideministeeriumi kapitaalehituse ja majandusteeninduse osakonna juhataja, kapitaalehituse osakonna juhatajana ja ministri asetäitjana. Aastatel 1975–1989 oli ta Eesti NSV sideminister.

Ta oli aastast 1961 NLKP liige; ta on olnud EKP Keskkomitee liikmekandidaat. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu X ja XI koosseisu saadik. Ta on lõpetanud Leningradi Kõrgema Parteikooli.

Arvo Kaldma suri 27. oktoobril 1995 Tallinnas ja ta maeti 6. novembril 1995 Metsakalmistule.

## Viited

## Kirjandus
*Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951–2000 AS Kirjastus Ilo, 2003
*"Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999
Eduard Schmidt

**Eduard Schmidt** (24. juuni 1922 Rosma – 15. juuni 1972 Tallinn) oli Eesti NSV riigitegelane ja haridusjuht.

Ta lõpetas 1954. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna ja 1960. aastal aspirantuuri Moskva Riiklikus Ülikoolis, samal aastal sai ajalookandidaadi kraadi, 1971. aastal sai professoriks.

Teisest maailmasõjast võttis ta osa partisanina. Aastatel 1948–1949 töötas ta Tartu Täitevkomitee plaaniosakonna juhatajana, 1949–1950 oli ta Tartu Linna Töörahva Saadikute Täitevkomitee esimees (Tartu linnapea). 

Aastatel 1954–1956 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi NLKP ajaloo kateedri õppejõud. Aastatel 1960–1970 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi õppeprorektor, 1970–1972 Eesti NSV kõrg- ja keskerihariduse minister.

Ta oli 1946. aastast NLKP liige; aastatel 1971–1972 oli ta EKP Keskkomitee liikmekandidaat.

Eduard Schmidt suri 15. juunil 1972 Tallinnas ja maeti 20. juunil 1972 Metsakalmistule.

## Tunnustus
* Punatähe orden
* orden "Austuse märk"
* Tööpunalipu orden

## Viited

## Kirjandus
*EDUARD SCHMIDT, Kodumaa: nädalaleht, nr 25, 21. juuni 1972
* Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951*2000 AS Kirjastus Ilo, 2003
* "Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999.
Jacumba

**Jacumba** on asula Ameerika Ühendriikides California osariigis San Diego maakonna kaguosas Mehhiko piiri lähedal.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 561. Aastal 2000 oli elanike arv 660. 

## Viited
Amerika Eesti Postimees

**Eesti Amerika Postimees** (**Estonian-American Courier**, alates 1898 **Amerika Eesti Postimees**) oli esimene eesti ajaleht Ameerikas. 

Ajaleht ilmus aastail 1896–1911 New Yorgis. Selle asutas Hans Rebane.

Ilmus kuus korda aastas, 1898–1899 kord kuus.

## Viited
Terruggia

**Terruggia** on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis.

199 meetri kõrgusel merepinnast asuva Terruggia asustustihedus on keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

Terruggia piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Casale Monferrato, Rosignano Monferrato.

## Viited

## Välislingid

* Koduleht (itaalia keeles)
Rudolf Alari

**Rudolf Alari** (kuni nime eestistamiseni **Rudolf Undritz** (Undrits)); 3. detsember 1911 Laeva vald – 17. oktoober 2004 New York) oli eesti tenor.

Laulmist hakkas Rudolf Alari harrasrama Tartu Peetri kiriku meeskooris ning võttis tunde Georg Stahlbergi juures. Seal avastas 1934. aastal ta Vanemuise primadonna Elli Põder-Stukis. Seejärel töötas Rudolf Alari aastatel 1934–1944 Vanemuise teatris lauljana. Olulisemad tööd tegi ta lavastaja Eino Uuli käe all, olulisemad lavapartnerid olid Elsa Maasik ja Tooni Kroon. Tegi kaasa ka draamalavastustes (Arno Tali "Kevades", 1938) ja lavastas 1943. aastal Donizetti "Don Pasquale". 

Teatritöö kõrvalt õppis Tartu Kõrgemas Muusikakoolis Rudolf Jõksi klassis. 1936/1937. hooajal oli ta Estonia stipendiaat. 

1944. aastal põgenes ta Eestist Saksamaale, kus liitus Paul Tammeveski Eestis asutatud kvartetiga Heli 4 (koos Paul Tammeveski, Jaan Villardi ja Bruno Padjusega), esinedes Saksamaal nii eestlaste laagreis kui ka inglaste väeosadele. Tegutses peamiselt Detmoldis ja Lübeckis. Aastatel 1946–1948 täiendas end arvatavasti Detmoldis Nordwestdeutsche Musikakademies Frederick Husleri juhendamisel.

1949. aastal siirdus Rudolf Alari koos abikaasa Imbi Alariga Ameerika Ühendriikidesse ning temast sai New Yorgis aktiivne kultuuri- ja kirikutegelane ning kirikumuusik, New Yorgi Eesti Seenioride Keskuse abiesimees. Kuulus Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku New Yorgi koguduse juhatusse ja nõukokku ning oli ka abiõpetaja.

## Isiklikku
Veljo Tormis oli tema õepoeg.

## Viited

## Välislingid
* Rudolf Alari 3. XII 1911 - 17. X 2004
* http://isik.tlulib.ee/index.php?id=1849
Rudolf Piho

**Rudolf Piho** VR I/3 (2. jaanuar 1888 Jantra küla, Orava vald, Võrumaa – 30. detsember 1971 Võru) oli eesti arst, kauaaegne Võru linnaarst, Võru haigla peaarst, samuti peetakse teda Võru linnahaigla rajajaks.

1898. aastal astus Rudolf Piho õppima Pihkva (kubermangu) Gümnaasiumi, mille lõpetas 30. mail 1907. Seejärel õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust ja lõpetas ülikooli 1913. aastal.

Eesti Vabadussõja puhkedes alustas Rudolf Piho teenistust 3. Jalaväerügemendi vanemarstina 25. novembrist 1918 kuni Vabadussõja lõpuni. Vabadussõja teeneid märgiti 2. novembril 1921 I liigi 3. järgu Vabadusristiga, hilisema meditsiinilise tegevuse eest pälvis 6. juunil 1930 Kotkaristi V klassi teenetemärgi ja 20. veebruaril 1936 Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi.

1920. aastal läks Rudolf Piho kaitseväest erru ja alustas arstipraksist Võru linnaarstina. Rudolf Piho töötas linnaarstina 6. aprillini 1932. Sellest aastat alates jäi ta ainult linnahaigla juhatajaks. 

Linnaarsti ametist loobudes sai Rudolf Piho rohkem aega pühendada uue haigla peahoone ehitamisele, mis avati pidulikult 1. aprillil 1933. Uue linnahaigla projekteeris arhitekt Elmar Lohk. Ruumide projektlahenduse koostasid haigla juhataja Rudolf Piho ja insener E. Willmann. Haigalhoone oli kahekorruseline puumaja U-kujulise põhiplaaniga, mille peafassaad oli Tamula järve poole.

Rudolf Piho oli pärit 11-lapselisest perest.

Rudolf Piho maeti 4. jaanuaril 1972 Pindi Jaani kalmistule oma perekonna platsile.

Rudolf Pihost valmis 2011. aastal põhjalik uurimistöö, mis andis ülevaate Võru linnaarsti elust ning tema kujunemisest hinnatud perearstiks. 

Uurimistöö autor Lauri Kasak pani aluse uuele uurimisvaldkonnale. Pärast Rudolf Piho eluloo avaldamist uurimistööna on õpilaste seas hakatud rohkem koostama uurimistöid meditsiinivaldkonnas, sh perearstidest, kelle tegemistest sageli kuigi palju ei teata.

## Välislingid
*Ohvitseride andmekogu
*Lauri Kasak. Rudolf Piho elulugu, Akadeemiake, 2011.
Munitsiipium

**Munitsiipium** (ladina keeles *mūnǐcǐpǐum*) oli omavalitsus linn Vana-Rooma riigis. Munitsiipiumi elanike kodanikuõigused olid piiratud ('hääleõiguseta kodanikud', ladina keeles *cives sine suffragio*). Caracalla *[[Constitutio Antoniniana]]*ga (212 m.a.j.) said Rooma kodanikuõiguse kõik impeeriumi vabad elanikud.

Esimeseks munitsiipiumiks oli Tusculum, Latiumis.

## Viited

## Kirjandus
* F.F. Abbott - A.C. Johnson, ''Municipal Administration In The Roman Empire'', Princeton, 1926.
* Massimo Brutti, *Il diritto privato nell'antica Roma*, Torino, Giappichelli, 2009. ISBN 978-88-348-9665-5
* Luigi Capogrossi Colognesi; Daniela Piattelli, *Appunti sulla formazione delle istituzioni giuridiche romane*, Roma, Università La Sapienza, 2008. ISBN 9788887000535
Sihtasutus Rannarahva Muuseum

**Sihtasutus Rannarahva Muuseum** (varasema nimega: *Sihtasutus Viimsi Muuseumid*) on sihtasutus, mis haldab kolme muuseumi: Viimsi vabaõhumuuseumi, Rannarahva muuseumi ning Naissaare Muuseumi.

SA Rannarahva Muuseumi eelkäija on S. M. Kirovi nimelise näidiskalurikolhoosi muuseum, mis asutati 1971. aastal. 
Pringi külas avati 1980. aastal muuseumi vabaõhuosakond. Tänapäevasel kujul on muuseum loodud peale mitmeid reorganiseerimisi juunis 2007, mil loodi SA Viimsi Muuseumid. 2009. aasta sügisel nimetati asutus ümber Sihtasutus Rannarahva Muuseumiks, kuna uus nimi peegeldas senisest enam muuseumi sisulist tööd ja ajalugu.

Sihtasutuse koosseisu kuulub kolm muuseumikompleksi, mis üksteist täiendades annavad Eestimaa rannarahva elust laiema pildi:
*Rannarahva muuseum (rannarahvas Läänemere kallastel muinasajast tänapäevani);
*Viimsi vabaõhumuuseum (kaluriküla lugu);
*Naissaare muuseum (rannarahvas väikesaartel, militaarajalugu).

Sihtasutus tegutseb rannarahva mäluasutusena, kogudes ja eksponeerides oma muuseumides randlaste kultuuri- ja ajaloopärandiga seonduvat 

## Viited

## Välislingid
*Rannarahva Muuseumi koduleht
Rootsi-Kallavere küla muuseum

**Rootsi-Kallavere küla muuseum** on muuseum Jõelähtme vallas Kallavere külas.

Muuseum on rajatud MTÜ Rootsi-Kallavere Küla Seltsi eestvedamisel.

Muuseum avati 2006. aasta kevadel Rootsi-Kallaveres Käspre talu renoveeritud laudas. 2011. aastal avati Mihkli talu vanas laudas muuseumi laiendus. 2023. aastal asuvad muuseumi eksponaadid kolmes hoones: peamajas (Käspre talu laut), kangakojas ja paadikuuris (Mihkli talu laut) ning hoidlas.

Muuseumis saab muu hulgas näha linatöötlemisriistu, tuulamismasinat, Vene tsaariaegseid talude mõõdunõusid jpm.


Rootsi-KallavereMuuseum4.jpg|Ekspositsioon peamajas
Paadimaja.jpg|Ekspositsioon paadikuuris
Kangatuba.jpg|Ekspositsioon kangakojas
Tuulamismasin.jpg|Tuulamismasin


## Viited

## Välislingid
* Muuseumi koduleht
* Pisikese Rootsi-Kallavere küla hingeks on kasvav muuseum, Maaleht, 10. september 2012
EPO

**EPO** võib tähistada:
* Erütropoetiin, punaste vereliblede kasvufaktor
* Euroopa Patendiamet (*European Patent Organisation*)
* Etelä-Pohjalainen Osakunta, organisatsioon Soomes
Uus-Lõuna-Walesi Linné Ühing

**Uus-Lõuna-Walesi Linné Ühing** (Linnean Society of New South Wales) on Austraalias Sydneys tegutsev teadusühing, mis asutati 1874. aastal. 

Esimesed toimetised anti välja 1875.

Ühingu asutamisel mängis olulist rolli William John Macleay, kes oli seltsi esimene president.

## Vaata ka
* Linné Ühing

## Välislingid
* Koduleht
Ussikuningas

**Ussikuningas** on rahvausundis madude (ehk rahvakeeli usside) valitseja, keda kujutatakse suure harja või kuldkrooniga. 

Kujutlus ussikuningast on levinud paljudes Euroopa rahvausundites.

## Viited

## Välislingid
*"Kommentaare eesti mütoloogiale: Ussikuningas" ETV 1998
*Kohtumisi usside ja ussikuningaga Rahvajutte Maarja-Magdaleena kihelkonnast. Rahvakultuuri keskus
*Ussikuningas mordva mütoloogias Folklore.ee
Vaenuköis

**Vaenuköis** ehk **vainuköis** on vaenusääse (*Sciara militaris*) vaklade moodustatud ahel, mis on kuni 15 cm lai ja 3–4 m pikk. Vaklade ahelat võib märgata juuli- või augustiöödel niisketes metsades.

Vaenuköiega seondub Eesti rahvakultuuris mitmeid pärimusi. Usutakse, et vaglaahela koost lahutamine annab käele erilised võimed.

## Viited

## Kirjandus
*Mall Hiiemäe. Vainuköis rahvapärimustes ja looduses. Eesti Loodus, juuli 1984
Samaaegne destillatsioon-ekstraktsioon

**Samaaegne destillatsioon-ekstraktsioon** (SDE) on veeaurudestillatsiooni modifikatsioon, mis võimaldab lenduvaid hüdrofoobseid aineid destilleerida keemistemperatuurist madalamal temperatuuril (praktiliselt 100&nbsp;°C juures) ja seejärel vahetult ekstraheerida veega mittesegunevasse orgaanilisse lahustisse.

Samaaegne destillatsioon-ekstraktsioon teostatakse spetsiaalses kombineeritud seadmes. Näiteks taimsest materjalist eeterlike õlide eraldamiseks pannakse need veega destillatsioonikolbi. Lenduvad õlid destilleeruvad koos veeauruga ja püütakse kinni jahuti alla paigutatud orgaanilise solvendiga (näiteks heksaan + tetradekaan) ekstraktoris, millest alumine veekiht suunatakse pidevalt tagasi destillatsioonikolbi.

SDE mikroseade on osutunud sobivaks taimsete eeterlike õlide eraldamiseks järgneva kromatograafilise analüüsi tarbeks (proovis ei sisaldu suure molekulmassiga komponente).

Võrdluseks. Samaaegse destillatsiooni-ekstraktsiooni korral tahkest materjalist eraldatakse kergemini lenduvad komponendid koosdestillatsioonil veeauruga, st tänu lenduvusele. Soxhleti ekstraktorit kasutades eraldatakse tahkest materjalist komponendid, mis kasutatavas solvendis paremini lahustuvad, st vastavalt lahustuvusele.

## Kirjandust
Bicci, C., D'Amato, A., Nano, M., Frattini, C. (1990) Improved method for the analysis of small amounts of essential oils by microdistillation followed by capillary gas chromatography. *Journal of Chromatography A*, 279, 409-416.

## Vaata ka
Eesti filmimuuseum

**Eesti filmimuuseum** on 2006. aastal asutatud muuseum, mis asub Tallinnas Maarjamäel; Eesti ajaloomuuseumi üks filiaale.

Muuseumis eksponeeritakse Eesti filmi ajalugu puudutavaid objekte, näiteks linateostes kasutatud kostüüme, rekvisiite, filmistuudio Tallinnfilm materjale.

## Viited

## Välislingid
* Muuseumist Eesti Ajaloomuuseumi kodulehel
Kadrioru kunstimuuseum

**Kadrioru kunstimuuseum** (nimetatud ka: *Väliskunsti muuseum*) on aastal 2000 Tallinnas Kadrioru lossis avatud kunstimuuseum.  See kuulub Eesti Kunstimuuseumi koosseisu.

## Viited

## Välislingid

* Muuseumist Eesti kunstimuuseumi kodulehel (arhiiviversioon)
Billings

**Billings** on linn Ameerika Ühendriikides Montana osariigis. Billings on osariigi suurim linn ja Yellowstone'i maakonna halduskeskus.

Linn asutati 1877. aastal.
Great Falls

**Great Falls** on linn Ameerika Ühendriikides Montana osariigis Missouri jõe kaldal, Cascade'i maakonna halduskeskus. Great Falls on elanike arvult Montana kolmas linn.

Esimesed asulad tekkisid Great Fallsi piirkonda 1883. aastal ja 1887 jõudis linna raudteeliin.

## Välislingid
*Great Fallsi koduleht
Elu veinimõisas

**"Elu veinimõisas"** (hiljemalt ka **"Staarid veinimõisas** ja **"Blondid veinimõisas"**) on 2010. aasta kevadel esimest korda TV3 eetris olnud tõsielusari. Saatel oli neli hooaega. Sari räägib eesti staaridest, kes lähevad nädalaks Prantsusmaale Chateau Magnol'i veinimõisasse. Mõisas teevad nad tööd ja õpivad veini kohta rohkem teadma. Lauljad peavad ka koos laule esitama.  

Saatejuht on alates 2. hooajast Alari Kivisaar. 

## Osalejad
Tõrvas

**Tõrvas** (saarte murdes ka *tõrvaskant* ) on vaigurikas osa puust, enamasti juurtega männikänd.

Tõrvaseid kasutati rahvakultuuris tõrvapõletamisel toorainena. Maa sees aastaid olnud kännud olid selleks parimad. Pärast kuivatamist lõhuti need kirvega *käredeks*. 

Tõrvaseid kasutati ka öisel ahingupüügil ehk tulusepüügil, kus neid põletati paadininasse kinnitatud tuluseraua peal valguse saamiseks.

## Vaata ka
*tõrv
*tõrvaahi
*tõrvapõletamine

## Viited
MERS-CoV

**Respiratoorse sündroomiga Lähis-Ida koroonaviirus** ehk **MERS-CoV** on *[[Coronaviridae]]* sugukonna beetakoroonaviiruste perekonda kuuluv viiruseliik. 

## Morfoloogia

* diameeter 120- 160 nm 
* kapsliga
* (+)ssRNA lineaarne.

Viiruse lähimad sugulased on *Tylonycteris bat coronavirus HKU4* ja *Pipistrellus bat coronavirus HKU5*. 

## Genoomist
* *MERS-CoV* oli seisuga juuni 2013 sekveneeritud 9 genoomi. 
Neli viimati sekveneeritud genoomi: 
::KF186567 Middle East respiratory syndrome coronavirus Al-Hasa_1_2013
::KF186566 Middle East respiratory syndrome coronavirus Al-Hasa_2_2013
::KF186565 Middle East respiratory syndrome coronavirus Al-Hasa_3_2013
::KF186564 Middle East respiratory syndrome coronavirus Al-Hasa_4_2013 

Analüüside tulemusel paigutatakse viirus samasse perekonda *[[SARS-CoV]]* koroonaviirusega (põhjustab inimestel SARS-i). 

### Viiruseosakeste elujõulisus

MERS-CoV viiruseosakesed ei paljune metsikut tüüpi hiirte, hamstrite, tuhkrute ja mitteinimestest primaatloomade mudelitel. 

Marmosettidel aga põhjustab MERS-CoV-nakkus raske hingamisteede haiguse, millega kaasneb progresseeruv pneumoonia.

### Patogeensus inimestel

 
*[[In vitro]]* uuringute põhjal on võimalik järeldada, et viirus võib nakatada nii sigu, ahve kui nahkhiiri). 

Täpne MERS-CoV viirusnakkuse levikutee ja reservuaar on teadmata, oletatakse, et viirus võib levida loomalt-inimesele ja inimeselt-inimesele (võimalik ka et uuesti loomale) õhu, piisknakkuse või otsese nahakontakti kaudu. 
Leviku avastuskohaks peetakse Araabiat ning sealt võis viirus, ka inimeste vahendusel, edasi kanduda paljudesse riikidesse. 

## MERS-CoVi inhibeerivad ained

*[[In vitro]]* uuringutes on MERS-CoVi viirusevastane toime ribaviriinil.

## Ajaloolist

MERS-CoV koroonaviiruse, mis põhjustab osadel inimestel Lähis-Ida ägedat respiratoorset sündroomi, avastas 2012. aasta septembris professor Ali Mohamed Zaki.

## Nimetused

*Novel coronavirus*, *Human betacoronavirus 2c EMC/2012 (HcoV-EMC)*, *Human betacoronavirus EMC* .

## Vaata ka
*RNA-viirused
*2019-nCoV

## Viited

## Kirjandus
* Zhou J, Chu H, Li C , Wong BH, Cheng ZS, Poon VK, Sun T, Lau CC, Wong KK, Chan JY, Chan JF, To KK, Chan KH, Zheng BJ, Yuen KY, Active replication of Middle East respiratory syndrome coronavirus and aberrant induction of inflammatory cytokines and chemokines in human macrophages: implications for pathogenesis., J Infect Dis. 1. mai 2014;209(9):1331-42, doi:10.1093/infdis/jit504

;Üksküürkaamel
* V. Stalin Raj, Elmoubasher A.B.A. Farag, Chantal B.E.M. Reusken jt, Isolation of MERS Coronavirus from a Dromedary Camel, Qatar, 2014, Emerg Infect Dis. 2014 Aug; 20(8): 1339–1342. doi: 10.3201/eid2008.140663
Wuxi

**Wuxi** on ringkonna õigustega linn Hiinas Jiangsu provintsis. Asub Tai järve lääne- ja põhjakaldal.

## Haldusjaotus

Wuxi jaguneb 9 maakonna tasemel haldusüksuseks (7 linnarajooni ja 2 maakonna õigustega linna).

## Välislingid
*Wuxi koduleht
Flaamid

**Flaamid** (hollandi keeles *de Vlamingen*) on hollandi keelt kõnelev Belgia rahvusrühm, kes kuulub germaani rahvaste hulka. Enamik flaamidest elab Belgia põhjaosas Flandrias. Flaamid on üks kahest Belgia suuremast rahvusrühmast, teine neist on prantsuse keelt kõnelevad valloonid. 

Flaame on Belgia rahvastikus umbes 60%. Ajalooliselt on flaamideks nimetatud ka kõiki Flandria elanikke, kellest osa kõneles prantsuse või pikardia keelt (peamiselt Tournai ümbruses, mis tänapäeval kuulub Vallooniasse, ning Lille'i ja Douai ümbruses, mis on tänapäeval Prantsuse Flandria).

2011. aastal oli flaame kokku umbes 7 300 000. Belgias elas neist 6 450 765, Ameerika Ühendriikides 389 171, Prantsusmaal 187  750, Kanadas 12 430 kuni 168 910, Lõuna-Aafrika Vabariigis 55 200, Austraalias 15 130 ning Brasiilias 6000.

Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 10 flaami, neist 5 Tallinnas.

## Viited
Cella Monte

**Cella Monte** on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis.

268 meetri kõrgusel merepinnast asuva Cella Monte asustustihedus on keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

Cella Monte piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Frassinello Monferrato, Ottiglio, Ozzano Monferrato, Rosignano Monferrato, Sala Monferrato.


Cella Monte-panorama1.jpg
Cella_Monte-oratorio_sant'antonio.jpg|Sant'Antonio oratoorium
Cella_Monte-chiesa_ss_quirico_e_giulitta1.jpg|SS. Quirico e Giulitta kirik
Cella_Monte-centro_storico2.jpg|Cella Monte ajalooline keskus
Cella_Monte-municipio2.jpg|Haldushoone


## Viited

## Välislingid

* Koduleht (itaalia keeles)
Ozzano Monferrato

**Ozzano Monferrato** on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis.

246 meetri kõrgusel merepinnast asuva Ozzano Monferrato asustustihedus on keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

Ozzano Monferrato piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Casale Monferrato, Cella Monte, Cereseto, Pontestura, Rosignano Monferrato, Sala Monferrato, San Giorgio Monferrato, Treville.

## Galerii

Ozzano_Monferrato-castello.jpg|Castello di Ozzano Monferrato
Ozzano_Monferrato-chiesa_san_salvatore-facciata.jpg|San Salvatore kirik
Ozzano_Monferrato-panorama2.jpg|Vaade
Ozzano_Monferrato-municipio.jpg|Haldushoone


## Viited

## Välislingid

* Koduleht (itaalia keeles)
San Giorgio Monferrato

**San Giorgio Monferrato** on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis.

281 meetri kõrgusel merepinnast asuva San Giorgio Monferrato asustustihedus on keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

San Giorgio Monferrato piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Casale Monferrato, Ozzano Monferrato, Rosignano Monferrato.

San Giorgio Monferrato halduspiirides asuvad järgmised asulad: Cascinotti, Chiabotto.

## Ajalugu
San Giorgio Monferratot on esmamainitud kirjasõnas 999. aasta 7. mail.


San_Giorgio_Monferrato-chiesa_san_giorgio-facciata.jpg|San Giorgio kiriku fassaad
San_Giorgio_Monferrato-monumento_ai_caduti.jpg|
San_Giorgio_Monferrato-piazza_della_chiesa.jpg|
San_Giorgio_Monferrato-municipio.jpg|Haldushoone


### Sõpruslinnad
*  – Saint-Julien (Côtes-d'Armor)

## Viited

## Välislingid

* Koduleht (itaalia keeles)
* Andmebaas MonferratoArte: San Giorgio Monferrato
Artur Vaha

**Artur Vaha** (12. august 1900 Voldi vald – 17. juuni 1976) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane.

Artur Vaha sündis Tartumaal maatöölise peres. 16-aastaselt sai temast tööline Moskvas. Novembris 1918 astus ta vabatahtlikult Punaarmeesse ja võttis osa lahingutest valgekaartlaste vastu. Pärast demobiliseerimist töötas ta lukksepana Leningradi tehastes. 1930. aastal saadeti ta tööle Lääne-Siberisse masinatraktorijaama direktoriks. 1939. aastal lõpetas ta Moskva Üleliidulise Põllumajandusakadeemia.

Märtsis 1941 suunati ta tööle EK(b)P Keskkomitee aparaati. Teise maailmasõja ajal suvel 1941 võitles ta Tallinna töölispolgu ridades. Aastast 1942 võttis ta EK(b)P Keskkomitee põllumajandusosakonna juhatajana töötades osa (puna)partisaniliikumise organiseerimisest sakslaste poolt okupeeritud Eesti territooriumil. Pärast sõda töötas ta Eesti NSV Riigikontrolli Rahvakomissariaadis, olles 11. detsembrist 1945 18. aprillini 1949 Eesti NSV riigikontrolli minister. 18. aprillist 1949 kuni 17. jaanuarini 1951 oli ta Eesti NSV põllumajandusminister. Veel töötas ta Metsamajanduse ministeeriumis ja Eesti NSV Ministrite Nõukogu aparaadis. 

1963. aastast oli ta personaalpensionär. 1970. aastal autasustati teda Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjaga kauaaegse töö eest nõukogude organites ja aktiivse ühiskondliku tegevuse eest ning seoses 70. sünnipäevaga

Ta oli 1926. aastast NLKP liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu II koosseisu saadik.

Artur Vaha suri 17. juunil 1976 ja ta maeti 23. juunil 1976 Metsakalmistule.

## Viited

## Kirjandus
* Nekroloog. Rahva Hääl 19. juuni 1976
* "Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999.
Sinikrae

**Sinikrae** on üldnimetus töötaja kohta, kes teeb enamasti füüsilist tööd. Sinikrae töö võib hõlmata kvalifitseeritud või kvalifitseerimata tööd mitmetel tegevusaladel nagu tootmine, kaevandus, ehitus, mehaanika, hooldus, tehnika paigaldus ja paljud muud füüsilise töö liigid.

## Vaata ka

*Valgekrae
Camagna Monferrato

**Camagna Monferrato** on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis.

261 meetri kõrgusel merepinnast asuva Camagna Monferrato asustustihedus on keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

Camagna Monferrato piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Casale Monferrato, Conzano, Cuccaro Monferrato, Frassinello Monferrato, Lu, Rosignano Monferrato, Vignale Monferrato.

Camagna Monferrato halduspiirides asuvad järgmised asulad: Regione Bonina, Stramba.


Camagna Monferrato-panorama.jpg
Camagna_Monferrato-carretto.jpg|
Camagna_Monferrato-municipio1.jpg|Haldushoone
Camagna_Monferrato-chiesa_sant'eusebio-campanile_e_cupola.jpg|Sant'Eusebio kirik
Camagna_Monferrato-chiesa_sant'eusebio-facciata2.jpg|Sant'Eusebio kiriku fassaad


## Viited

## Välislingid

* Koduleht (itaalia keeles)
* Andmebaas MonferratoArte (itaalia keeles)
Melioraator

**Melioraator** ehk **maaparandaja** on inimene, kes tegeleb praktiliselt või teoreetiliselt maaparandusega.

## Vaata ka
*Eesti Maaparandajate Selts
Tšapajevsk

**Tšapajevsk** on linn Venemaal  Samara oblastis. Asub Volga lisajõe Tšapajevka ääres, Samarast 43 km edelas. 

Asula tekkis 1909–1911 rajatud lõhkeainetehase juurde. 1927. aastani oli selle nimi **Ivaštšenkovo** ja 1929. aastani **Trotsk** (Lev Trotski järgi). 1927 sai linnaõigused. 1929 sai praeguse nime Punaarmee komandöri Vassili Tšapajevi järgi.

Linna lähedal asub laskemoona katsepolügoon. 

## Viited

## Välislingid
*http://chapaevsk.samregion.ru
* Blast At Explosives Factory Kills Six In Central Russia: Russian Agencies. Barron's, 7. juuli 2023
August Pedajas

**August Pedajas** (24. november 1930 Konguta vald – 4. aprill 1992) oli Eesti NSV põllumajandusjuht, partei- ja riigitegelane.

Ta lõpetas aastal 1962 agronoomina Eesti Põllumajanduse Akadeemia ja aastal 1968 NLKP KK juures asuva Kõrgema Parteikooli.

Aastatel 1949–1952 töötas ta Torma masinatraktorijaamas jaoskonnaagronoomina ja vanemagronoomina, aastatel 1952–1956 Ahja masinatraktorijaama direktorina. Aastatel 1956–1962 oli ta Põlva rajooni RSN Täitevkomitee esimees. Aastatel 1962–1965 oli ta Viljandi Kolhoosi- ja Sovhoositootmise valitsuse juhataja, aastatel 1968–1969 Viljandi Rajooni Põllumajanduse Tootmisvalitsuse juhataja. Aastatel 1969–1970 oli ta EKP Viljandi Rajoonikomitee I sekretär.  Aastatel 1970–1982 oli ta Eesti NSV varumisminister.

August Pedajas hukkus autoõnnetuses 4. aprillil 1992 Saaremaal ja ta maeti 11. aprillil 1992 Metsakalmistule.

Ta oli aastast 1952 NLKP liige, ta on olnud EKP Keskkomitee ja EKP revisjonikomisjoni liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VIII, IX ja X koosseisu saadik.

## Tunnustus
* 1958 orden "Austuse märk"
* 1965 Tööpunalipu orden
* 1971 Tööpunalipu orden
* 1976 Eesti NSV teeneline agronoom

## Viited

## Kirjandus
* Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951*2000 AS Kirjastus Ilo, 2003
* "Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999.
* Eesti Nõukogude Entsüklopeedia 6. köide, Tallinn 1974
* Eesti Nõukogude Entsüklopeedia 9. köide, Tallinn 1978
Kaia Kask

**Kaia Kask** on eesti bioloog.

Ta on Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi taimekasvatuse ja taimebioloogia õppetooli teadur. Ta on spetsialist taimede stressi mehhanismide alal Ülo Niinemetsa töörühmas. Ta on uurinud ka marjataimede mahekasvatust.

2010. aastal lõpetas ta Eesti Maaülikoolis magistriõppe aianduse erialal. 2020. aastal kaitses ta Eesti Maaülikoolis rakendusbioloogia erialal doktoritöö "The effects of heat stress severity on photosynthesis and volatile organic compound emissions in black mustard and tobacco / Kuumastressi mõju musta kapsasrohu (*Brassica nigra L.*) ja vääristubaka (*Nicotiana tabacum L.*) fotosünteesile ja lenduvühendite emissioonidele" (juhendajad Ülo Niinemets ja Astrid Kännaste).

## Tunnustus
* 2013 Olevi Kulli mälestusstipendium

## Viited
Rindali paisjärv

**Rindali paisjärv** on järv Pärnu linnas Ahaste külas.

Paisjärve läbib Oara oja.

## Välislingid
* Järv keskkonnaregistris
Jaan Tuuling

**Jaan Tuuling** (24. november 1930 Petseri – 6. veebruar 1998 Tabasalu) oli eesti kunstnik.

Jaan Tuuling lõpetas 1961. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi maali erialal. Ta on töötanud kunstiõpetajana Tallinnas kunstikallakuga koolis ning ka reklaamplakatite kunstnikuna. Jaan Tuuling oli Eesti Kunstifondi liige. Osales mitmetel näitustel nii meil kui välismaal. Tema tööd on kõrgelt hinnatud ja neid leidub valdavalt erakogudes üle maailma, muu hulgas Rootsis, Šveitsis, Venemaal, Prantsusmaal, Soomes ja Ameerika Ühendriikides.
Epp Kubu

**Epp Kubu** (sündinud 1. novembril 1982) on eesti kunstnik, stsenograaf ja operaator.

2002. aastal astus Epp Kubu Eesti Kunstiakadeemiasse stsenograafia erialale. 2004. aastal suundus aastaks Lätti, kus õppis Läti Kunstiakadeemias samal erialal. 2006. aastal lõpetas Kubu EKA-s stsenograafia (BA) ja 2009. aastal interdistsiplinaarsete kunstide eriala (MA). 2013–2018 õppis Kubu BFMis mängufilmi operaatori erialal (MA). 2009. aastal valmis tema magistritööna kolme ekraaniga videoinstallatsiooni “Nutt ja hala” (2009). Epp Kubu on korraldanud mitmeid isikunäituseid ning osalenud grupinäitustel Eestis, Saksamaal, Lätis, Austrias ja Sloveenias. Ta on 10×10 meetrit rühmituse liige ja algataja.

Epp Kubu töötab mitmete meediumitega: fotograafia, videokunst, dokumentaalfilm, stsenograafia, etenduskunst ja graafiline disain. Kubu tegeleb oma töödes ühiskondlike ja isiklike probleemidega, käsitledes perekonda, armusuhteid ja traditsioonide hääbumist. Sageli näitab ta on teostes argielu pahupoolt läbi tragikoomilise absurdi. Epp Kubu teosed paistavad silma mõjuvate tehniliste lahendustega.

## Tunnustus
* 2024 – Eesti teatri auhindade nominent kategoorias kunstnikuauhind
* 2004. aasta 25 kauneimat raamatut lasteraamatute nimestikus – „Teater!: üksi või sõpradega, toas või õues“, Mae Kivilo, illustratsioonid Epp Kubu, kujundus Kersti Tormis
* 2007 – Prahas lavastuse „Meister ja Margarita“ stsenograafia töö eest kuldmedal üliõpilaste kategoorias

## Viited

## Allikad
* http://www.eppepp.com/?section=cv
* http://artishok.blogspot.com/2012/03/ab-cube-presents-rebeka-poldsam-x-epp.html

## Välislingid
*Ma tahaksin olla Ivo Felt, Sirp, 2022
*Artishok. Fotokuu ajal minna ristteele 24.10.2011
*Rünk, M. Tõlgendused – ma olen nii … Sirp 21.10.2011
*Ksenofontov, A. Inimese murdmine ühiskonna prismas. Sirp 29.04.2011
*Ott, M. Erinevuste mäng. Sirp 11.03.2011
*Karulin, O. Barbie, paber, püstol. Sirp 25.02.2011
*Saarem, R., Asmer, K. Kolmevärviline kunst. Sirp 1.08.2011
*Saar, J. Eva gives birth to earth. Estonian Art, 1.2011
*Ksenofontov, A. Tõmba kerra, lülita välja, leia kodu. Sirp 22.10.2010
*Ksenofontov, A. Jaan Toomik poeb nahast välja. Sirp 19.08.2010
*Artishok. Seanahk number 2 11.08.2011
*Laasik, A. Naissaart tabas etnofutukatk. Eesti Päevaleht 24.7.2008
Niguliste muuseum

**Niguliste muuseum** on Tallinnas Niguliste kirikus tegutsev Eesti Kunstimuuseumi filiaal, kus on eksponeeritud Eesti Kunstimuuseumi kogudes leiduvat kesk- ja varauusaegset kirikukunsti. Muuseum avati 1984. aastal.

Muuseumikogu kuulsaim teos on Bernt Notke "Surmatants" 15. sajandi lõpust. Samuti hoitakse seal Põhja-Saksa ja Madalmaade hiliskeskaegseid retaableid. 2001. aastal avatud Hõbedakambris on väljas gildide ja tsunftide ning Mustpeade vennaskonna hõbevara. Niguliste muuseum asub keskaegses Niguliste kirikus. Niguliste kirik põles 1944. aasta märtsipommitamise käigus ning taastati pärast Teist maailmasõda muuseumihoonena. See on üks väheseid Põhja-Euroopa muuseume, mis asub endises pühakojas. Mitmed Niguliste muuseumis eksponeeritud teosed pärinevad algselt Niguliste kirikust.

Ekspositsioonis on ka Lübecki meistri Hermen Rode töökojas valminud ja 1481. aastal Tallinna jõudnud kahe tiivapaariga Niguliste kiriku peaaltari retaabel. Samuti kuulub kogusse kolm Madalmaade päritolu retaablit – Brügge meistri Adriaen Isenbrandti töökoja Kannatusaltar (Michel Sittowi hilisemate ülemaalingutega), Lucia legendi meistrile omistatud Tallinna Mustpeade vennaskonna Maarja altari retaabel ning Brüsseli Püha Hõimkonna kappaltar.

Niguliste kogusse kuuluvad ka varauusaegsed, peamiselt 16. –17. sajandist pärinevad epitaafid ja vappepitaafid ning 16.–18. sajandi seina- ja kroonlühtrid. Nigulistes on eksponeeritud ka üle saja kesk- ja varauusaegse hauaplaadi ja nende fragmendi.

## Viited

## Välislingid
* Niguliste muuseum Eesti Kunstimuuseumi kodulehel
Campli

**Campli** on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (*comune*) Itaalias Abruzzo maakonnas Teramo provintsis. Campli sai linnaõigused paavst Clemens VIII bullaga 1600. aastal.

393 meetri kõrgusel merepinnast asuva Campli asustustihedus on keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta. 

## Haldus
Campli piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bellante, Civitella del Tronto, Sant'Omero, Teramo, Torricella Sicura, Valle Castellana.

Campli halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Battaglia, Boceto, Campiglio, Campovalano, Cesenà, Cognoli, Collicelli, Fichieri, Floriano, Friscoli, Gagliano, Garrufo, Guazzano, La Traversa, Masseri, Molviano, Morge, Nocella, Paduli, Pagannoni Inferiore, Pagannoni Superiore, Pastinella, Paterno, Piancarani, Roiano, Sant'Onofrio, Terrabianca, Traversa, Villa Camera.

## Vaatamisväärsused
* La Scala Santa, 1776 
* Palazzo del Parlamento ehk Palazzo Farnese
* Casa del Farmacista ja Casa del Medico
* Torre dei Melatino, 1394 
* Chiesa di San Francesco d'Assisi
* Chiesa di San Giovanni Battista
* Convento di San Pietro
* Convento di San Bernardino da Siena

## Viited

## Kirjandus
*Nicolino Farina, *Campli città dei Musei*, Teramo, Giservice Editore, 2009;
*Arcid. Pasquale DelPaggio, *Il mio paese - Notizie storiche, geografiche, religiose, artistiche e folkloristiche riguardanti Campli*, Teramo, Coop. Tip. "Ars et Labor", 2ª edizione, 1960;

## Välislingid

* Koduleht (itaalia keeles)
* Sito dedicato alla storica porchetta di Campli
* Campli Nostra Notizie - Trimestrale d'attualità, arte e cultura dell'Associazione Campli Nostra
* Sito dedicato all'ufficio turistico di Campli
* Squadra di Calcio del Comune di Campli
Pajarõngas

**Pajarõngas**, ka **pajakrants** või **katlaalus** oli alus, millele asetati pada

## Kirjeldus
Pajarõngas oli kolmele jalale toetuv rõngakujuline puust või metallist alus, mis paiknes reheahju ees. Selle aluse peale pandi ümara põhjaga pada. Pajarõngaid valmistati ka vitsvõrust, mille ümber mässiti kahekordselt õlgedest keeratud köis
. 

## Vaata ka
* Katlaahel
* Katlaalus
* Katlakook
* Katlapuu
* Katlavinn
* Kolmjalg
* Pajapink
* Pada

## Viited
Pohemold

**Pohemold** on endisaegne ovaalne puuliud, otstes asuvate käepidemetega, valmistatud kase- või saarepuust.

## Kirjeldus
Pohemoldi kasutati käsikivil või veskis jahvatatud tangudest viljaterade kestade eraldamiseks. Nõu pikkus oli 50–80&nbsp;cm, laius 20–30&nbsp;cm ja sügavus 5–6&nbsp;cm. Käepidemetest hoides pilluti tange üles, kuni tuul kestad minema viis. Pohemoldi kasutati saaretel, Lääne- ja Lõuna-Eestis veel 20. sajandi algul.

Liuda peeti talumajapidamistes nii tähtsaks, et seda kingiti noorpaarile talurahva pulmades. Kohati kasutati pohemoldi ka toidunõuna, mõnel pool pesti selles isegi väikelapsi.  
 
## Viited

## Välislingid
*Pohemold, Eesti Rahva Muuseum
Celano

**Celano** on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (*comune*) Itaalias Abruzzo maakonnas L'Aquila provintsis. Celano sai linnaõigused vabariigi presidendi 1998. aasta 25. märtsi dekreediga.

860 meetri kõrgusel merepinnast asuva Celano asustustihedus on keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

## Haldus
Celano piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Aielli, Avezzano, Castelvecchio Subequo, Cerchio, Collarmele, Gagliano Aterno, Luco dei Marsi, Ovindoli, Pescina, San Benedetto dei Marsi, Secinaro, Trasacco.

Celano halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Borgo Ottomila, Borgo Quattordici.

## Loodus
Celano territooriumil asub üks osa 56,45 ha suurusest Sirente-Velino looduspargist (*Parco regionale naturale del Sirente - Velino*).

## Mälestusmärgid ja vaatamisväärsused
* Castello Piccolomini
* Chiesa di San Michele Arcangelo
* Chiesetta La Madonnina
* Chiesetta di San Leonardo
* Chiesa San Rocco
* Chiesa di Santa Maria delle Grazie
* Chiesa di San Giovanni Battista
* Chiesa di San Francesco
* Chiesa della Madonna del Carmine
* Chiesa del Sacro Cuore
* Chiesa di Santa Maria
* Museo d'Arte Sacra della Marsica
* Museo della Preistoria


Castello Piccolomini e Borgo di Celano.jpg
Celano Castello FoNo.jpg|Piccolomini kindlusloss (*Castello Piccolomini*)


## Infrastruktuur
### Raudtee
Celanot läbib Rooma-Pescara raudteeliin.

## Viited

## Välislingid

* Koduleht (itaalia keeles)
Kapp (anum)

**Kapp** (Saaremaal, läänemurdes ja lõunaeesti murretes *kipp*, Hiiumaal ja lõunaeesti murretes *käsik*, põhjaeesti murretes *kibu*) on ümarapõhjaline pealt laienev kaaneta puunõu. 

## Ajaloost
Arvatavalt oli kapp Eestis kasutusel juba muinasaja lõpul. 19. sajandi lõpul hakkasid kappasid asendama plekk- ja muust materjalist nõud. Tänini on suured kapad kasutusel saunas, väiksemad õllejoomisel.

## Kapa ehitus
Kapal oli üks küljelaud pikem, mis vooliti käepidemeks. Käepide, mida nimetati *kõrv* (ka *kõru* või *leht*) oli ülalt laienev ning allpool olid voolitud sisselõiked kapa paremaks käes hoidmiseks. Nõu küljelaudade ülaääred olid tihti kaarjaks voolitud. Saarte kappadel olid eri tooni pinnad, sealt ka nimetused *küütkapp* ja *lapikapp.* Joogikapad olid sageli kaunistatud lõigete ja põletuskirjadega, enamasti kasutati taimornamenti. Lõuna-Eestis leidus ka kahe käepidemega kappasid. 

## Otstarve ja maht
Kappasid on nimetatud utstarbe järgi: veekapp, piimakapp, õllekapp, kaljakapp, lapsekapp, silmapesukapp jne, suuremat kappa kasutati ka lüpsikuna. Suurte kappadega (3–5 toopi) toodi jooki lauale, väiksematest (0,5–1 toopi) joodi. Tavaliselt joodi üle ääre, aga oli kappasid, millele oli imemiseks põhjast kuni üles puuritud kanal.

Hiiumaal oli käsik mandrikapast suurem (7–8 toopi) ja kahe kõrvaga, seda kasutati põhiliselt õlle tegemisel. Hiiumaal olid pulmas kasutusel ka laulukapad (korjati raha lauljatele) ja silmaveekapad (raha korjati nõudepesijatele).

## Viited

## Välislingid
*Kapp, Eesti Ajaloomuuseum
Veersekk

**Veersekk** on endisaegne üle õla kantav pikk kahe otsaga kott, mille ava on keskel. Veersekki kasutati laialdaselt keskajal Euroopas. Eestis kasutas seda Lõuna-Eesti talurahvas toidu vedamiseks.

Sõna sekk (kott) esineb mitmes eesti vanasõnas, näiteks „*Kus ei ole sekki, seal ei ole sekki pandavat*” ja „*Sea suu sekki mööda*”.

## Viited
Märss

**Märss** on kandevahend, ajaloolises tähenduses kasetohust või niinest punutud seljapaun või seljakott, mille suuava sulgeb kolmnurkne allakäänatav osa (mida nimetatakse lakaks), mis köideti otsa pidi lakapaelaga puupööra külge. Märssi kanti üle õla või ranitsa kombel seljas. Kandmed olid paelast, nöörist või niineribadest.

Märss oli üldtuntud kandevahend kogu Põhja-Euroopa metsavööndis. Eestis kasutati seda kohati veel 20. sajandi algulgi. 
Selle kotiga anti toitu kaasa kodunt kauem eemal viibijale, kuid käidi ka marjul, seenel, kalal. 19. sajandil nimetati märssi ka leivakotiks. Sellega said toitu kaasa mõisatööle minevad teomehed, mõisavooris käijad, kooli- ja leerilapsed. Ka karjastel olid oma leivakotid kaasas. See sisaldas peamiselt kuiva toitu: leiba, karpi pandud putru, võid, liha, silku ehk soolaräime. Mõnikord võeti kaasa ka lähkrisse pandud kalja, hapupiima või taari. 

Märsiks on nimetatud ka suuresilmalist võrkkotti. Näiteks hobused sõid heinamärsist, selles säilitati eluskala jms. Võru- ja Setumaa kutsuti sellist märssi ka sõnaga "kosli" või "kossel".

## Vaata ka
*heinamärss

## Viited

## Kirjandus
* Aliise Moora, "Eesti talurahva vanem toit". Ilmamaa, 2007. 

## Välislingid
* Märss Eesti Põllumajandusmuuseum
* Tikandiga märss
Tartu Pärmivabrik

**Tartu Pärmivabrik** oli Tartus tegutsenud tööstusettevõte.

Aastal 1883 valminud Tartu Pärmivabrikus Pika tänava ja Pärna tänava nurgal toodeti pärmi alates 20. oktoobrist 1883 kuni 1997. aasta lõpuni.
Pärmivabrikus on alates 1898. aastast asunud ka piiritusepuhastamise vabrik ning alates 1926. aastast ka vesiravila. Vett saadi oma arteesia kaevust. Ajalooliselt puudus linnaosas veesüsteem, mistõttu pärmivabriku seinas oleva kunstipärase viimistlusega orvas asuvast kraanist lubati puhast vett võtta ka linnarahval.

Pärmivabriku hoovis asuv ladu ja piiritusekelder valmisid 1927. aastal (insener K. Grimm), loodepoolne ümar juurdeehitis 1935. aastal. Aastal 1928 hakati tehase kõrval, aadressil Pärna 1 asuvat mansardkorrusega kontorihoonet rekonstrueerima nelja ametniku elumajaks (ehitusinsener F. Kangro). Krundil asusid ka garaaž, tall, kuurid ja muud kõrvalhooned.

## Ajalugu
1883. aastal valminud pärmivabriku hoones toodeti pärmi alates 20. oktoobrist 1883 kuni 1997. aasta lõpuni.
Viljapresspärmi, mis on pälvinud auhindu Pariisi väljanäitusel, eksporditi paljudesse Venemaa linnadesse.
Aastal 1898 hakati pärmivabrikus pärmivirdest piiritust destilleerima. Aastal 1920 omandas aktsiaselts Tartu Pärmivabrik pärmivabriku kinnisvara aadressil Pikk uulits 58 Jüri Eeritsa käest.

Aastal 1926 rajati aadressil Pikk tänav 54 ka vesiravila ehk supelasutus, mida pärmivabrik varustas sooja ja külma vee ning teraviljast pärmi ja piirituse tootmisel tekkinud kasulike kõrvalsaadustega, mida kasutati vesiraviks: pärmivirret tervisevannideks ja pärmiraba kompressideks.
Kui vesiravila esimestel tegevusaastatel toimus ainult ambulatoorne vastuvõtt, balneoloogiline (kümblus-) ja füsioteraapiline ravi, siis 1929. aastast hakati omanike poolt selleks otstarbeks ostetud ja ümber ehitatud majas Pikk tänav 54 patsiente kliiniliselt ravima.
Kuni 1940. aastani oli vesiravila direktor Tartu Ülikooli närvikliiniku juht, professor Ludvig Puusepp.
Aastatel 1927–1933 töötas vesiravilas arstina ka Vladimir Paškov, kes pärast teist maailmasõda kuni oma surmani oli kõikide vesiravilast välja kasvanud raviasutuste peaarst.
Vesiravilas on viibinud patsiente kogu maailmast, sh Ameerikast, Aafrikast, Pariisist, Berliinist, Helsingist ja Stockholmist.

1930. aastatel oli pärmivabriku tegevusvaldkondadeks linnaste kasvatamine, toitainete ekstraheerimine linnastest ja pärmiseente kasvatamine. 1940. aastal ettevõte riigistati.

Tooraine vähesuse tõttu asendati 1948. aastal pärmi tootmine teraviljast tootmisega Nõukogude Liidust sisse toodud suhkrupeedi tootmise jäägist melassist. Seetõttu lõpetati ka 1949. aastal haigete pärmivedelikuga ravimine. Vesiravila ruumides alustas 1951. aastal tööd Vabariiklik Struumatõrje Dispanser, hiljem aga mitu muudki raviasutust. Alates 2002. aasta septembrist Pärmivabrikus enam raviga ei tegelda.

Aastal 2008 korraldasid Tartu Linnavalitsus ja kinnistu omanik BVL Kapital Pärmivabriku ala uuendamiseks arhitektuurivõistluse, kuid rahapuudusel pole neid visioone veel realiseeritud. Aastatel 2008–2010 tegutses pärmivabrikus ka Tartu Kultuuritehas.

## Viited
Fossacesia

**Fossacesia** (ladina keeles *Fossa Caeca*) on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (*comune*) Itaalias Abruzzo maakonnas Chieti provintsis. Fossacesia sai linnaõigused presidendi 2007. aasta 12. jaanuari dekreediga.

Keskmiselt 140 meetri kõrgusel merepinnast asuva Fossacesia asustustihedus on keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

## Haldus

Fossacesia piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Lanciano, Mozzagrogna, Paglieta, Rocca San Giovanni, Santa Maria Imbaro, Torino di Sangro.

Fossacesia halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Campidoglio, Colle Cannizza, Colle Castagna, Fossacesia Marina, Sterpari, Strutto, Villa Scorciosa, Piano Favaro.

## Loodus
Fossacesia piirneb kirdes Aadria merega. Sinise lipu rand alates aastast 2004.

Fossacesia keskus asub umbes 2 km kaugusel rannikust. Kagupiirilt voolab Aadria merre Sangro jõgi.


Trabocco, Fossacesia, Chieti.JPG|Trabocco
Abbazia di San Giovanni in Venere 2.JPG|San Giovanni in Venere


## Vaatamisväärsused
#### Purskkaevud
* Viie kaneeli purskkaev (*Fontana delle Cinque Cannelle*), 1888
* Venuse purskkaev (*Fonte di Venere*)
* Lavatoio

#### Sakraalehitised
* Abbazia di San Giovanni in Venere, 1165
* Chiesa di San Donato (1905)
* Chiesa di Santa Maria delle Grotte, XIII sajandi II pool
* Chiesa del Santissimo Rosario, 1876
* Chiesa di San Silvestro, XI sajand, 2009

#### Paleed, lossid, vilad
* Palazzo nobiliare Contini (1770)
* Palazzo nobiliare Mayer (XIX sajand)
* Casino Mayer
* Palazzo del Comune, 1882

## Infrastruktuur
Fossacesias asub raudteejaam ja turismilaevade sadam Marina del Sole.

## Viited

## Välislingid

* Koduleht (itaalia keeles)
Aleksander Maidla

**Aleksander Maidla** VR II/3 (27. detsember 1898 Torila küla – 26. juuni 1983) oli Vabadussõja veteran (vanemallohvitser).

Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Soome vabadussõjas, novembris 1918 astus Kaitseliitu. Pärast Tartu vallutamist 21. detsembril 1918 läks Aleksander Maidla läbi rinde Puurmani mõisa, kus astus Kuperjanovi partisanide pataljoni. 

1931. aastal eraldati talle Alatskivi mõisast Mõisavahe talu.

27. detsembril 1935 abiellus Aleksander Maidla Liide-Johanna Kuusikuga. Neil sündisid lapsed Liivi, Ants, Aasa, Arno ja Linda.

Aleksander Maidla on maetud Alatskivi kalmistule.