open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pesakast

**Pesakast** (ka **linnumaja**) on inimese tehtud kast, mis on mõeldud lindudele pesitsemiseks. Tavaliselt kasutavad pesakaste mets- või kodustatud linnud, kuid neis võivad elada ka imetajad, näiteks oravad ja nahkhiired. 

Pesakastis on linnupojad paremini kaitstud. Pesakasti ühes seinas asub tüüpiliselt ümar avaus, kust linnud saavad väljuda ja hiljem kasti tagasi lennata.

Ava ja kasti suurus, samuti kasti kuju ja ava paigustus määravad selle, kes pesakasti elama asub. Väiksematesse pesakastidesse tulevad käblikud, pöialpoisid ja teised väiksemad linnud, kuid pesakaste on olemas ka luikede ja öökullide jaoks (viimaseid saab näha näiteks Tallinna loomaaias).

Nahkhiirte pesakastid erinevad lindude pesakastidest väiksema ava poolest, mis sageli asub pesa alaküljel. Nahkhiirte pesakastid on keskkonnasõbralik moodus kontrollida sääskede ja teiste putukate arvukust.

Pesakaste tuleb kord aastas hooldada. Vana pesamaterjal tuleb välja visata, sest sellesse võivad olla kogunenud parasiidid. Hooldamise hõlbustamiseks on paljudel pesakastidel hingega avanev kaas või külg. Lahtikäivat külge, katust või põhja saab kasutada ka lindude rõngastamiseks või nende munade ärakorjamiseks.

Linnupesades võivad olla pesakaamerad, millega jälgitakse pesas toimuvat tegevust.

Kui pesakast on valmistatud ja sobivasse kohta (ida-lõuna suunaline, vastavalt liigile ka sobival kõrgusel ja taimestikus) üles seatud, siis tavaliselt esimesel aastal sellesse veel elama ei tulda: kastil on veel inimese lõhn küljes. Järgmisel aastal, kui pesakast on aasta aega päikese, tuule ja vihma käes seisnud, võivad linnud-loomad selle juba asustada.

Halvasti kinnitatud pesakastid võivad puu otsast alla kukkuda, pesapuu võib hävida, samuti võivad probleeme põhjustada kahjurid, näiteks sipelgad, rotid ja ämblikud.

## Vaata ka
*tuvimaja

## Viited
Flamingo

**Flamingo** (*Phoenicopterus ruber*) on suur lind flamingolaste sugukonnast. Ta on suguluses heleflamingo (*Phoenicopterus roseus*) ja punaflamingoga (*Phoenicopterus chilensis*), kes mõnikord arvatakse ka flamingo (*Phoenicopterus ruber*) alamliigiks.

## Viited

## Välislingid
*
Hortus Semioticus

**Hortus Semioticus** on Tartu Ülikooli semiootika osakonna poolt välja antav rahvusvaheline võrguajakiri. 

Ajakiri avaldab peamiselt üliõpilaste semiootikaalaseid artikleid ja kirjutisi. Ajakirja esimene number ilmus 2007. aastal.

## Välislingid
*Ajakirja Hortus Semioticus koduleht.
Oredeži jõgi

**Oredež** (vene keeles Оредеж) on jõgi Venemaal Leningradi oblastis. 

Jõe pikkus on 192 km, valgla pindala 3220 km², vooluhulk suudmes 20 m³/s, keskmine jõesängi laius on 25–30 m ja keskmine sügavus 1,5–2,0 m. Jõe voolukiirus on keskmiselt 0,1 m/s. Vee maksimaalne kuu keskmine temperatuur ei ületa Võritsas tehtud pikaajaliste vaatluste tulemusena +19,1 °C. Jõe läbipaistvus on ülemjooksul üle 3,5 meetri ehk kõige sügavamateski kohtades põhjani.

Oredež algab Isuri kõrgustiku kagunõlvalt. Ülemjooksul voolab Oredež itta ja läbib Siverski. Seejärel pöördub jõgi Võritsas lõunasse ja Jam-Tjossovos läände, voolab läbi Torkovitši ja Oredeži ning suubub Luuga ja Tolmatšovo vahel paremalt Lauga jõkke. Oredeži suurimad lisajõed on Suida, Kremenka ja Tessova.

Daimištšes ja sealt allavoolu paljanduvad Oredeži kaldail punased devoni liivakivid, mis on Oredeži nii-öelda visiitkaardiks ja on näha jõe ääres paljudes kohtades. Seal lookleb jõgi sügavas orus. Faarvaater läheb kord ühe, siis teise kalda lähedale. Tavaliselt on üks kallastest järsk ja teine lauge. Liivakividest on leitud rüükalade ja teiste elukate kivistisi. Liivakivide kaitseks on loodud 1540 km² suurune Ülem-Oredeži kaitseala (loodus- ja ajaloopargi nime all).

Keskjooksul on üldiselt jõe mõlemad kaldad madalad. Alamjooksul voolab Oredež ürgorus, kuhu on moodustunud rida järvetaolisi laiendusi.

Jõe veetaset ülemjooksul reguleerivad karst ja endiste hüdroelektrijaamade paisud. Alamjooksul on jõgi laevatatav.

Nagu ülejäänudki selle kandi jõed, jäätub Oredež ajavahemikul novembri lõpust jaanuari alguseni ja vabaneb jääkattest aprillis.

Oredeži mainiti esimest korda 1240 Novgorodi ja Liivi ordu konflikti ajal. Sel ajal elasid jõe kaldail kõikjal soomeugrilased. Jõe nime päritolu on selgusetu.

Keskajal lülitus Oredež veeteede süsteemi. Alates 18. sajandist kuni 20. sajandi esimese pooleni parvetati mööda jõge metsa.

1948 rajati jõe ülemjooksule hulk väikesi hüdroelektrijaamu: esialgu 4, hiljem veel 2. Hüdroelektrijaamade kaskaadi peajaam asus Siverskis. 1973 kõik 6 jaama demonteeriti.

Ülemjooksul on jõe vesi ebatavaliselt külm ja kare. Tšikino järvest allpool muutub vesi soojemaks ja pehmemaks. Jõevesi on kergelt radioaktiivne, kuid raviomadustega. Keemiliselt koostiselt kuulub see hüdrokarbonaatsesse klassi kaltsiumi rühma. Vesi on nõrgalt aluseline, sisaldab mineraale 180–280 mg/l. Sellepärast asub Oredeži kaldal hulgaliselt laste sanatooriume ja puhkekeskusi.
Kanaari hoovus

**Kanaari hoovus** on külmaveeline hoovus Atlandi ookeanis. Hoovab mööda Aafrika loodekallast edelasse, möödub Kanaari saartest. Hoovus on kalarikas.
Repniku mõis

**Repniku mõis**, ka **Hiiemetsa mõis**, (saksa keeles *Repnik*) oli rüütlimõis Vaivara kihelkonnas Virumaal. Repniku oli Laagna mõisast 18. sajandi teisel poolel eraldatud rüütlimõis Vaivara kihelkonnas Virumaal, nüüdisajal jääb mõisakoht Ida-Viru maakonna Narva-Jõesuu linna Hiiemetsa küla maadele.

## Ajalugu
Mõis eraldati 18. sajandil Laagna mõisast, 18. sajandi lõpus kuulus Repniku mõis H. G. von Wulfile. 

1837. aastal omandas mõisa rittmeister Sõtke Johann Andreas von Seidlitz (1702–1759). Tema poja Ernst Johann von Seidlitzi (1744–1803) poja Friedrich Ludolph von Seidlitzi (1813–1891) tütar paruness Sophie von Stackelberg müüs mõisa 1876. aastal Laeweritele. 

1881. aastal ostis mõisa kindral Eduard von Brevern. 1889. aastast kuulus mõis Alfred Alex von Baerile. Hiljem oli mõisaomanik õigusteadlane Karl Alfred von Baer, kelle käest ka mõis 1919. aastal võõrandati.

1827. aastal toimusid Repniku mõisas talurahvarahutused. Talupojad keeldusid tegemast teorenti, mida mõisnik tahtis suurendada.

1835. aastal sai mõisas 22 peret perekonnanime.

Repnikus on olnud ka üks kuulus karjapoiss. 20. sajandi alguses pärast vanemate Narvasse kolimist pidas Repniku mõisas karjapoisiametit hilisem luuletaja ja publitsist August Alle.

Mõisa hoonestus hävis Teises maailmasõjas Eestis toimunud ägedate Auvere ja Sinimägede lahingu ajal.

## Vaata ka
*Eesti mõisate loend
*Hiiemetsa küla
*Vaivara kihelkond
*Laagna lahing

## Viited

## Välislingid
*
*Hiiemetsa mõis (Vaivara khk), Kinnistute register

## Kirjandus
* Alo Särg "Ida-Virumaa mõisad ja mõisnikud". Tallinn, Argo 2006
* Virve Orav "Matkateed Narva lähistel ehk Vaivara radadel", Tallinn, Olion 1991
Hüüp (perekond)

**Hüüp** (*Botaurus*) on perekond linde haigurlaste sugukonnast.

## Liigid
Perekonnas on 13 retsentset liiki:
*ameerika väikehüüp (*Botaurus exilis*)
*austraalia väikehüüp (*Botaurus dubius*)
*habehüüp (*Botaurus lentiginosus*)
*hüüp (*Botaurus stellaris*)
*ida-väikehüüp (*Botaurus eurhythmus*)
*kold-väikehüüp (*Botaurus sinensis*)
*lõunahüüp (*Botaurus poiciloptilus*)
*musthüüp (*Botaurus flavicollis*)
*ojahüüp (*Botaurus sturmii*)
*puna-väikehüüp (*Botaurus cinnamomeus*)
*suurnokk-hüüp (*Botaurus pinnatus*)
*tarna-väikehüüp (*Botaurus involucris*)
*väikehüüp ehk hüüpel (*Botaurus minutus*)

Perekonda kuulub ka kaoriki-väikehüüp (*Botaurus novaezelandiae*), kes on välja surnud.

Hüüp on Eestis väikesearvuline haudelind, väikehüüp on juhuslik haudelind.

## Viited
Ester Tuiksoo

**Ester Tuiksoo** (sündinud 5. märtsil 1965 Põlvas) on eesti poliitik ja majandustegelane. 

## Haridus
Ester Tuiksoo on lõpetanud Põlva Keskkooli 1983. aastal ning Tartu Ülikooli kaubandusökonoomika erialal 1990. aastal.

## Töökäik ja tegevus ühingutes
Tuiksoo on töötanud Põlva Tarbijate Ühistus majatarvete kaupluse juhatajana 1990–1991, kaubamaja naistekaupade osakonna juhatajana 1990–1993 ja toitlustusdirektorina 1993–1996, Põllumajandus-Kaubanduskojas majandusjuhatajana 1996–1997, aseesimehena 1997–2001 ning juhatuse esimehena 2001–2004.

2023. aasta aprilli seisuga on ta Paldiski Ettevõtjate Liidu tegevjuht.

Ta on Põlva Hoiu-Laenuühistu nõukogu liige, Ettevõtlike Naiste Assotsiatsiooni liige, Eesti Rukkiseltsi liige ning liikumise "Ei tubakale!" liige.

## Poliitiline tegevus
Ester Tuiksoo oli põllumajandusminister Juhan Partsi valitsuses ja Andrus Ansipi esimeses valitsuses 2004–2007. Ta oli XI Riigikogu ja XII Riigikogu liige.

Tuiksoo on olnud Eesti Reformierakonna liige (1994–2000) ja Eestimaa Rahvaliidu liige (2004–2010). Ta oli Rahvaliidu esimehe kohusetäitja 19. märtsist kuni 29. aprillini 2007 ning Rahvaliidu aseesimees. 

Novembrist 2010 kuni juulini 2014 kuulus ta Eesti Keskerakonda. Oktoobrist 2011 kuni maini 2015 oli ta ka Keskerakonna juhatuse liige.

2011. aasta Riigikogu valimistel kogus ta 971 häält ja osutus valituks. 
Riigikohus tunnistas ta 2014. aastal kriminaalkorras süüdi pistise võtmises.

Tuiksoo on alates augustist 2018 taas Keskerakonna liige. 2023. aasta oktoobri seisuga on ta Keskerakonna Põlvamaa piirkonna esimees. Alates aprillist 2024 on ta ka Keskerakonna juhatuse liige.

Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Haabersti linnaosas, kogus 60 häält ning ei osutunud valituks.

## Tunnustus
* 2006 – Valgetähe III klassi teenetemärk (tagastatud 2014. aastal pärast süüdimõistva kohtuotsuse jõustumist)
* 2022 – Harjumaa teenetemärk

## Viited

## Välislingid
* Ester Tuiksoo astus Keskerakonda Postimees, 12. november 2010
Apollo 10

**Apollo 10** oli Apollo programmi neljas mehitatud missioon, mis sooritas teise lennu Kuu orbiidile.

Apollo 10 startis Kennedy Kosmosekeskusest 18. mail 1969 ja jõudis tagasi Maale 26. mail. Meeskonda kuulusid lennu komandör Thomas Stafford, juhtimismooduli *Charlie Brown* piloot John Young ja kuumooduli *Snoopy* piloot Eugene Cernan.

Apollo 10 lend oli Kuul maandumise peaproov. Lennu eesmärk oli testida kuumoodulit Kuu orbiidil. Katsemanöövrite käigus jõudis moodul 15,6 km kaugusele Kuu pinnast. Esimest korda saadeti Maale värviline telepilt kosmosest.

2001. aasta Guinnessi rekordite raamatu väitel saavutas Apollo 10 tagasiteel Maale suurima kiiruse, millega mehitatud sõiduriist on kunagi liikunud – 39 897 km/h ehk 11,08 km/s.


Pilt:Apollo 10 command module.jpg|*Charlie Brown*
Pilt:Apollo 10 earthrise.jpg|Maatõus
Pilt:Apollo_10_Helicopter_Recovery_-_GPN-2000-001143.jpg|Meeskonna päästmine ookeanist


## Välislingid
Alain Corbin

**Alain Corbin** (sündinud 12. jaanuaril 1936) on prantsuse ajaloolane, kes tegeleb peamiselt 19. sajandi uurimisega. Ta on Sorbonne'i ülikooli emeriitprofessor.

Corbin on tuntud oma uuenduslike meetodite ja valitud temaatika poolest: ta on uurinud tunnete, lõhnade, prostitutsiooni ja helitajumise ajalugu. Osaliselt võib tema teoseid liigitada ka mikroajaloo alla kuuluvateks.

## Eesti keeles ilmunud teos
**Kannibalide küla: hirm ja raev 19. sajandi Prantsusmaal*. Tallinn: Varrak, 2000.
Isuri kõrgustik

**Isuri kõrgustik** ehk **Isuri lavamaa** (vene keeles *Ижорская возвышенность* ehk *Ижорское плато*) on kõrgustik Leningradi oblasti lääneosas, Ordoviitsiumi lavamaa suurim osa.

Kõrgustik sai nime isurite järgi.

Isuri kõrgustik paikneb Lauga, Oredeži ja Tosna jõe orgude vahel. Keskmine kõrgus merepinnast on 100&nbsp;m, suurim 176&nbsp;m. Kõrgustiku põhja- ja läänekallakud on küllaltki järsud (50–80&nbsp;m) Balti klindi astangud.

Isuri lavamaa moodustavad lubjakivi ja dolokivi, laialt levinud on karst.

Lavamaa keskosas vetevõrk täiesti puudub, äärealadel (eriti klindi piirkonnas) esinevad sügavatel jäärakutel mineraalvee allikad (Lopuhhinka, Gostilitsõ, Ropša, Dudergof, Gattšina, Hrevitsõ jt).

Lubjakivi ja dolokivi kasutatakse ehitusmaterjalina.
Schütze

***Schütze*** on Saksamaa sõjajõudude kõige madalam auaste, mis võeti esmalt kasutusele I maailmasõjas. Sõna *schütze* kasutatakse Saksamaal ka lihtsalt püssimehena. II maailmasõjas võeti *schütze* auaste kasutusele Relva-SS-is. Praegusel ajal pole *schütze* enam sõjaväes eriti populaarne. Igalpool kasutatakse teisi auastme nimetusi.
Giga Bokeria

**Giorgi (Giga) Bokeria** (გიგა ბოკერია; sündinud 20. aprillil 1972 Thbilisis) on Gruusia poliitik. Ta on Ühinenud Rahvusliku Liikumise liige ning üks selle asutajaid. Bokeriat on peetud Rahvusliku Liikumise halliks kardinaliks ja Mihheil Saakašvili kõige lähedasemasse usaldusaluste ringi kuuluvaks isikuks.

Bokeria mängis olulist rolli "rooside revolutsiooni" ettevalmistamisel. Tema abiga toodi Gruusiasse rahumeelse revolutsiooni läbiviimise tehnikaid õpetama Serbia noorteliikumise Otpor aktivistid.

2004. aastal valiti Bokeria Gruusia parlamenti. Aastatel 2005–2008 oli ta Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee asepresident.

2008. aasta aprillis määrati Bokeria riigi asevälisministriks. Alates 2010. aasta novembrist on Bokeria presidendi julgeolekunõunik ja Julgeolekunõukogu sekretär.

## Viited
Paavo Lipponen

**Paavo Tapio Lipponen** (sündinud 23. aprillil 1941 Turtolas) on Soome poliitik.

## Haridus
Ta lõpetas 1971. aastal Helsingi Ülikooli magistrikraadiga rahvusvaheliste suhete alal. Õpingute ajal töötas ta ajakirjanikuna.

## Tööalane ja poliitiline karjäär
Paavo Lipponen on olnud Eduskunna liige 1983–1987 ja 1991–2007. Aastatel 1993–2005 oli ta Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei esimees.

Paavo Lipponen oli kahe järjestikuse Soome valitsuse peaminister aastatel 1995–2003. Seejärel oli ta 2003–2007 Eduskunna esimees.

Paavo Lipponen lahkus poliitikast 2007. aasta parlamendivalimiste eel.

15. augustil 2008 teatas Paavo Lipponen, et sõlmis Põhja-Euroopa gaasijuhet rajava rahvusvahelise kontsortsiumiga Nord Stream AG lepingu, mille kohaselt asub üheks aastaks tööle ettevõtte nõustajana. 

2011. aastal naasis ta poliitikasse ning oli Sotsiaaldemokraatliku Partei kandidaat 2012. aasta Soome presidendivalimistel. Ta kogus 1. voorus vaid 6,7% häältest jäädes viiendaks.

## Tunnustus
* 1995 Valgetähe I klassi teenetemärk
* 2001 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

## Teoseid
* "Muutoksen suunta" (1986)
* "Kohti Eurooppaa" (2001)
* "Seitsemän veljeksen perilliset" (2008)

## Isiklikku
Paavo Lipponen oli nooruses Soome tipptasemel veepallur ja ujuja ning on tegutsenud ka veepallitreenerina.

Ta on teist korda abielus (abikaasa Päivi Lipponen). Tal on kolm tütart.

## Välislingid
* Soome ekspeaminister Lipponen läks Nord Streami teenistusse, Postimees.ee, 15. august 2008
* Lipponen: praegu pole õige aeg liituda NATOga, Postimees.ee, 27. oktoober 2008
* Kaarel Kressa. Paavo Lipponen: tulevikku ei saa rajada loodusvaradele EPL.ee, 14. märts 2009
* Läbipaistvad Põhjamaad, Eestis tegutsev KGB kasutab Soome baase, Postimees.ee, 26. august 1997
* Paavo Lipponen ja KGB, osa 1
* Paavo Lipponen ja KGB, osa 2
Kalevi Sorsa

**Taisto Kalevi Sorsa** (21. detsember 1930 Keuruu – 16. jaanuar 2004 Helsingi) oli Soome poliitik, pikaajalisim peaminister Soome ajaloos.

Sorsa oli aastatel 1975–1987 Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei esimees ja 1989–1990 Eduskunna esimees.

Ta oli kokku nelja Soome valitsuse peaminister (1972–1975, 1977–1979, 1982–1983, 1983–1987). Kalevi Sorsat peetakse üheks Soome heaoluriigi rajajatest. Ta oli kolmel korral ka Soome välisminister.

Kalevi Sorsa suri soolevähki. Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Jaan Manitski

**Jaan Manitski** (sündinud 7. märtsil 1942 Viinistul) on Eesti poliitik, ettevõtja ja kunstikoguja.

Ta põgenes sõja ajal koos ema ja isaga 1943. aasta sügisel Soome ning pärast Soome ja Nõukogude Liidu rahulepingu sõlmimist Rootsi. Ta õppis Göteborgi Ülikoolis majandusteadust (1968) ning töötas seejärel Rootsis mitmes finantsettevõttes.

Eestisse tuli ta esimest korda 1989. aastal. Oli Eesti Kongressi liige.

Pärast Lennart Meri siirdumist suursaadikuks Soome 1992. aastal sai Jaan Manitskist Tiit Vähi esimese valitsuse välisminister.

Seejärel kuulus ta Eesti Erastamisagentuuri nõukokku ning oli selle peadirektor.

2000. aastatel tegutseb Jaan Manitski eraettevõtjana ja kodukoha Viinistu aktiivse arendajana, olles kohaliku kultuurielu elavdaja ja suuremaid tööandjaid Viinistul. Manitskile kuulub üks suuremaid erakunstikogusid Eestis, mida ta eksponeerib endale kuuluvas Viinistu Kunstimuuseumis.

Temast on tehtud portreefilm "Jaan Manitski tagasitulek" (režissöör Rein Raamat, Eesti 2009).

## Tunnustus
*2005 Valgetähe IV klassi teenetemärk
*2011 Harju maakonna aukodanik.

## Viited

## Välislingid
*Kaladega kõrbenud Manitski ehitab vanalinnas, www.ohtuleht.ee, 3. juuni 1999
* "Jaan Manitski on Eestisse panustanud ligi 90 mln krooni" Äripäev, 7. juuli 2003 
* "Mees Viinistu rannast" Eesti Päevaleht, 20. detsember 2003
* "Vahel Stockholmis saan ABBA poistega kokku" SL Õhtuleht, 17. aprill 2004 
* “See pole heategevus, vaid privileeg” Kultuur ja Elu
Martin Höllwarth

**Martin Höllwarth** (sündinud 13. aprillil 1974 Schwazis) on endine Austria suusahüppaja. 

Aprillist 2008 kuni sügiseni 2009 oli ta Eesti suusahüppajate koondise peatreener.

Höllwarth tõusis maailma suusahüppajate tippu maailma karikasarja 1991/1992 hooajal, kui ta tuli nelja hüppemäe turneel üldarvestuses teisele kohale ja sai 1992. aasta olümpiamängudel Albertville'is hõbemedali nii normaalmäel, suurel mäel kui ka meeskonnavõistluses. Järgmistel hooaegadel Höllwarthil nii hästi ei läinud, alles 1998. aasta OM-il Naganos võitis ta meeskonnavõistluses pronksmedali. 

Maailmameistrivõistlustel on Höllwarth tulnud meeskonnavõistluses kolm korda maailmameistriks ja võitnud kaks pronksmedalit. Lisaks on tal individuaalne pronksmedal 2001. aasta maailmameistrivõistlustelt Lahtis. Nelja hüppemäe turneel sai ta üldarvestuses teise koha 2003/2004 ja 2004/2005 hooajal ning kolmanda koha 2001/2002 hooajal.

Maailma karikasarjas on Höllwarth võitnud kaheksa etappi ja jõudnud 29 korda poodiumile. Nelja hüppemäe turneel sai ta ühe etapivõidu 2005. aasta jaanuaris Bischofshofenis.

Höllwarth lõpetas sportlaskarjääri 2008. aasta kevadel. Sama aasta 12. aprillil kinnitas Eesti Suusaliit ta suusahüppajate peatreeneriks, kuigi ta polnud päevagi treenerina töötanud, kui mitte arvestada seda, et ta oli viimasel viiel hooajal iseennast juhendanud. 

17. septembril 2009 otsustas Eesti Suusaliit eelkõige rahapuuduse tõttu koostöö Martin Höllwarthiga lõpetada.

## Saavutused

### [[Olümpiamängud]]el

* 1992  Albertville'is
**  hõbemedal normaalmäel (K-90)
**  hõbemedal suurel mäel (K-120)
**  hõbemedal meeskonnavõistluses suurel mäel (K-120)
* 1998  Naganos
**  pronksmedal meeskonnavõistluses suurel mäel (K-120)

### [[Suusatamise maailmameistrivõistlused|Maailmameistrivõistlustel]]

* 2001 Lahtis 
**  **maailmameister** meeskonnavõistluses normaalmäel (K-90)
**  pronksmedal normaalmäel (K-90)
**  pronksmedal meeskonnavõistluses suurel mäel (K-116)
* 2005  Oberstdorfis
**  **maailmameister** meeskonnavõistluses normaalmäel (HS-100)
**  **maailmameister** meeskonnavõistluses suurel mäel (HS-137)

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 1991  Reit im Winklis 
**  **juunioride maailmameister** normaalmäel (K-70)
* 1992  Vuokattis
**  pronksmedal normaalmäel (K-80)

### [[Suusahüpete maailmakarikavõistlused|Maailma karikasarjas]]

#### Maailma karikasarja etapivõidud

Martin Höllwarth osales 307 korda maailma karikasarja etappidel ja jõudis poodiumile 29 korral, millest 8 korda kõige kõrgemale astmele. 

### [[Nelja hüppemäe turnee võitjad|Nelja hüppemäe turnee]]

* 2. koht: 1991–1992, 2003–2004, 2004–2005 
* 3. koht: 2001–2002

## Välislingid

* 
*Intervjuu Martin Höllwarthiga Eesti Päevalehes
*Martin Höllwarthi pressikonverents ETV vahendusel
Aprikoosipuu

**Aprikoosipuu** ehk **harilik aprikoosipuu** (*Prunus armeniaca* ehk *Armeniaca vulgaris*) on viljapuu, mis kuulub roosõieliste sugukonna toompuu perekonda.

Aprikoosipuu kasvab looduslikult Kesk-Aasias ja Hiinas. Kultiveerti Hiinas 3. aastasajal enne meie ajaarvamist. Ka Kesk-Aasias Fergana orus ja Armeenias on teda ammust ajast kasvatatud. Itaalias tunti aprikoosipuud esimesel sajandil, sinna viidi ta Armeenia ja Väike-Aasia kaudu.

Kuni 5 m kõrgune puu on vähenõudlik ja pikaealine, nõuab vähem hoolt kui mõned tuntumad viljapuud.

Aprikoosipuud kasvatatakse lähistroopikas ja ka parasvöötmes. Eestis on katsetatud aprikoosipuuga ja on selgunud et mõnel aastal võib siingi saaki saada. Kuid ebapüsiva ilmastikuga talved kahjustavad puid, mis on õrnemad kui meil rajoonitud ploomisordid. Huvilised võivad siiski katsetada aprikoosipuu kasvatamist koduaedades varjatud kasvukohas.

## Nimi
Hariliku aprikoosipuu ladinakeelne teaduslik nimetus *Prunus armeniaca* tähendab 'armeenia ploomipuu'. Aprikoos on üks Armeenia sümboleid.

## Droogina
Hariliku aprikoosipuu osad kuuluvad meditsiiniliselt oluliste droogide hulka. Droogina kasutatakse vilju (*Pruni armeniacae fructus*), rasvõli, puukoort, lehti ja aprikoosi seemneid. 

### Viljad

Aprikoosipuu vili on aprikoos, mis on luuvili.
## Viited

## Välislingid
* 

*Sissekanne GRIN-is
*Sissekanne ITIS-es
*Sissekanne NCBI-s
Käsitööline

**Käsitööline** on elukutseline käsitöö tegija, kes müüb oma toodangut või on ühinenud teiste käsitöötegijatega artelli või kooperatiivi.

## Vaata ka
*maakäsitööline
*Käsitööstuskoda

## Välislingid
Norman Salumäe

**Norman Salumäe** (sündinud 12. juunil 1991) on eesti laulja, üks "Eesti otsib superstaari" teise hooaja finalistidest. 

Ta on õppinud Gustav Adolfi gümnaasiumis ning elab Tallinnas. Ta on laulnud ETV laulustuudios Aarne Saluveeru juhatusel, Lydia Rahula poistekooris, Estonia poiste- ja meestekooris ning käib WAF-i muusikakoolis. 

Ta on näidelnud ja laulnud muusikalides "Oliver Twist", "Hüljatud", "Nunnad hoos" ja "Kinky Boots ehk Kirglikud kontsad". 

2010. aastast on Norman noorteansambli August Hunt solist. Ansambel on välja andnud plaadi ja mitu singlit. Populaarseim on olnud singel "Tantsulõvi", mis sai konkursil Eesti Laul 2012 8. koha.

August Hundi solistina esines ta Eesti Laul 2014 esimeses poolfinaalis lauluga "Kus on EXIT?" 14. veebruaril ja teises poolfinaalis 21. veebruaril astus ta lavale oma lauluga "Search".

2019. aasta sügisel osaleb ta TV3 paroodiasaates "Su nägu kõlab varsti tuttavalt".

## Isiklikku
Tema ema on Janne Salumäe ja isa Priit.

Tal on kolm venda: Gunnar, Verner ja Gordon.

Alates aastaselt põeb ta bronhiaalastmat.

Ta on harrastanud tennist.

## Viited
Bjørn Einar Romøren

**Bjørn Einar Romøren** (sündinud 1. aprillil 1981 Oslos) on Norra suusahüppaja, kes võistleb maailma karikasarjas alates 2002. aastast.

Romøren on seni kehtiva pikima suusahüppe maailmarekordi omanik 239 meetriga, mille ta hüppas 20. jaanuaril 2005 Sloveenias Planica lennumäel.

2004. aastal Planicas ja 2006. aastal Kulmis kuulus ta Norra võidukasse meeskonda suusalennu maailmameistrivõistlustel ning 2008. aastal Oberstdorfis pronksmedali saanud meeskonda. Oberstdorfis juhtis ta esimese päeva järel individuaalvõistlust, kuid langes lõpuks neljandaks.

2003. aasta MM-il Val di Fiemmes ja 2005 Oberstdorfis sai ta meeskonnavõistluses pronksmedali. 2006. aasta olümpiamängudel Torinos sai ta jälle meeskondliku pronksmedali.   

Maailma karikasarjas on Romøren saanud seitse etapivõitu, olnud viis korda teine ja kaheksa korda kolmas. Esimene etapivõit tuli 6. jaanuaril 2003 Bischofshofenis.

## Saavutused

### [[Olümpiamängud]]el

* 2006  Torinos
**  pronksmedal meeskonnavõistluses suurel mäel (HS-140)

### [[Suusatamise maailmameistrivõistlused|Maailmameistrivõistlustel]]

* 2003  Val di Fiemmes
**  pronksmedal meeskonnavõistluses suurel mäel (HS-137)
* 2005  Oberstdorfis
**  pronksmedal meeskonnavõistluses suurel mäel (K-120)

### [[Suusalennu maailmameistrivõistlused|Suusalennu maailmameistrivõistlustel]]

* 2004  Planicas
**  **maailmameister** meeskonnavõistluses lennumäel
* 2006  Kulmis
**  **maailmameister** meeskonnavõistluses lennumäel

### [[Suusahüpete maailmakarikavõistlused|Maailma karikasarjas]]

#### Maailma karikas

* 3. koht: 2004

#### Maailma karikasarja etapivõidud

Bjørn Einar Romøren on (seisuga 12. aprill 2008) osalenud 146 maailma karikasarja etapil, millest poodiumile jõudnud 20 korda ja neist 7 korral kõige kõrgemale astmele.

## Välislingid

*
Skamandrios

***Skamandrios** oli Hektori poja **[[Astyanax]]i** tegelik nimi. 
***[[Skamandrios (Ateena arhont)|Skamandrios]]** oli Ateena esimene arhont 510–509 eKr.
Punakaart

**Punane kaardivägi** (vene keeles *Красная гвардия*) ehk **Punakaart** oli bolševike partei peamine relvajõud oktoobrirevolutsiooni ajal ja Vene kodusõja alguses aastatel 1917–1918.

Punakaart koosnes töölisvabatahtlike võitlussalkadest, mida juhtisid bolševikud. Petrogradis oli oktoobripöörde eel 32 000 punakaartlast.

## Punakaart Eestis
Eestis oli Saksa vägede sissetungi ajal 1918. aasta veebruaris ja märtsis umbes 5000 punakaartlast, põhilisteks formeerimiskohtadeks olid tööstuslinnad Tallinn, Narva ja Tartu. Enamik punakaartlasi astus 1918. aasta märtsis Punaarmeesse.

## Vaata ka
*Eesti kütiväed
NbFz

**NbFz** (**NeubauFahrzeug**) oli Saksamaal toodetud rasketank, mida toodeti ettevõtetes Rheinmetall-Borsig ja Krupp aastatel 1932–1936 kokku viis tanki. Mõlema ettevõtte toodetud tankid erinesid teise omadest torni poolest.

Esimene tank valmis ettevõttes Rheinmetall 1932. aasta oktoobris. Ehituselt sarnanes see Nõukogude tankidega T-28 ja T-35 ning Inglise tankiga Vickers A1E1 Independent. Peagi valmis ka teine ning neid masinaid on nimetatud ka "Rheinmetallideks". Nende kahe masina korpused olid valmistatud lehtrauast, mitte terasest. Neid ei kasutatud sõjategevuses kunagi, vaid need jäid meeskondade väljaõppeks. Järgmised kolm masinat valmistati ettevõttes Krupp, need olid tehtud juba soomusterasest ja osalesid otseses sõjategevuses. Rheinmetalli masinatest erinesid need peatorni kuju ja suurtükkide paigutuse poolest (Krupil paiknesid 75 ja 37 mm suurtükk tornis kõrvuti, Rheinmetallil aga üksteise peal).

## Tehnilised näitajad
Lahingumass – 23,41 tonni, meeskond – 7 meest (komandör, sihtur, laadur, kaks laskurit kuulipilduja tornides, juht-mehaanik ja radist). Pikkus – 6650 mm, laius – 2900 mm, kõrgus – 2650 mm. Relvastus – üks 75 mm suurtükk KwK 1/24 lahinguvaruga 80 mürsku ja üks 37 mm suurtükk lahinguvaruga 60 mürsku, mis mõlemad paiknesid peatornis, kas kõrvuti või üksteise peal. Torn oli keevitatud, selle katusel asus komandöritorn ja kummalgi küljel üks luuk. Neli kuulipildujat MG13 paiknesid kahes kuulipildujatornis, kummaski kaks. Tornid olid masinale paigaldatud malekorras ning sarnanesid PzKpfw I tornidega. Mootor – kuuesilindriline vedelikjahutusega karburaatormootor BMW-Va, võimsusega 290 hobujõudu (osa allikaid nimetab jõuallikaks ka 360 hj 12-silindrilist Maybach HL 108TR vedelikjahutusega karburaatormootorit). Maksimaalne kiirus maanteel – 30 km/h. Läbisõit maanteel 120 km. Tankil oli raadiojaam. Korpus oli needitud-keevitatud. Veermik: kümme kanderatast, mis paarikaupa moodustasid viis iseseisvat vankrit, neli tugirullikut ja juhtratas esiosas ning vedav ratas ahtris.

## Välislingid

*Achtung Panzer – Neubaufahrzeug *inglise keeles*
Bolševikud

**Bolševikud** ehk **enamlased** (vene keeles *большевики*) olid Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei radikaalse tiiva esindajad. VSDTP II Kongressil 1903. aastal said radikaalsed sotsiaaldemokraadid, keda juhtis Vladimir Lenin, partei keskorgani valimisel häälteenamuse. Sellest tulebki nimetus "enamlased". Vähemusse jäänud vastaseid hakati nimetama menševikeks ehk vähemlasteks.

Sotsiaaldemokraadid hindasid aastatel 1905–1907 alanud revolutsioonilist liikumist kui kodanlik-demokraatlikku revolutsiooni, mis oli suunatud tsaari isevalitsuse nõrgestamisele, mitte aga klassivõitlusest lähtuvat proletariaadi diktatuuri kehtestamisele. Bolševike arvates pidi antud revolutsiooniline liikumine üle kasvama sotsialistlikuks, menševikud aga arvasid, et Venemaa peab enne sotsialismi läbima rea reforme. Samuti olid bolševikud ja menševikud eriarvamusel VSDTP organisatsioonilise ülesehituse suhtes: bolševikud ja Lenin arvasid, et partei peab olema rangelt tsentraliseeritud, sõjaväetüüpi organisatsioon, mis võimaldaks saavutada peale taktikaliste eesmärkide ka strateegilisi eesmärke (proletariaadi maailmarevolutsioon jne). 

Menševike juht oli Georgi Plehhanov.

Bolševikud pidasid erinevalt menševikest revolutsioonilise liikumise peajõuks töölisklassi, proletariaadi diktatuuri võimu aluseks ja sotsialismi ehitamise põhitingimuseks pidasid nad töölisklassi ja talurahva liitu. 

Bolševike võitlus vähemlaste vastu lõppes VSDTP VI Kongressil 1912. aastal sellega, et vähemlased heideti parteist välja.

## Vaata ka
*Anarhistid
*Menševikud ehk vähemlased
*NLKP
VSDTP II kongress

**VSDTP II kongress** oli Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei kongress, mis toimus 1903. aasta juulis ja augustis Brüsselis ja Londonis. Kongressil said revolutsioonilised marksistid, keda juhtis Vladimir Lenin, partei keskorgani valimisel häälteenamuse.
VSDTP VI kongress

**VSDTP VI kongress** oli 1917. aasta juulis Moskvas toimunud ülevenemaaline bolševike parteiorganisatsioonide kogunemine, mis toimus terava võimuvõitluse olukorras pärast Veebruarirevolutsiooni bolševike, esseeride ja menševike vahelise ajutise koostöö tingimustes.

Alates VI kongressist kuni Nõukogude Liidu lagunemiseni toimusid kõik VSDTP ja NLKP kongressid Moskvas.
## Kongressi VSDT(b)P Keskkomitee
VSDTP VI kongressil 3. augustil 1917 valitud VSDT(b)P Keskkomitee: 
*Fjodor Sergejev (*Сергеев Фёдор Андреевич*); Jānis Bērziņš; Andrei Bubnov (*Бубнов Андрей Сергеевич*); Nikolai Buhharin; Feliks Dzeržinski; Grigori Zinovjev; Lev Kamenev; Aleksandra Kollontai; Nikolai Krestinski; Vladimir Lenin; Vladimir Miljutin (*Милютин Владимир Павлович*); Matvei Muranov (*Муранов Матвей Константинович*); Viktor Nogin (*Ногин Виктор Павлович*); Aleksei Rõkov; Jakov Sverdlov; Ivars Smilga (*Смилга Ивар Тенисович*); Grigori Sokolnikov (*Сокольников Григорий Яковлевич (Бриллиант Гирш Янкелевич)*); Jossif Stalin; Lev Trotski; Moissei Uritski; Stepan Šaumjan.
*Keskkomitee liikmekandidaadid: Prokopi Džaparidze (*Джапаридзе Прокопий Апрасионович*); Adolf Abramovitš Joffe; Aleksei Kiseljov (*Киселёв Алексей Семёнович*); Georgi Lomov (*Ломов (Оппоков) Георгий Ипполитович*); N. Osinski (*Осинский Н. (Оболенский Валериан Валерианович)*); Jevgeni Preobraženski (*Преображенский Евгений Алексеевич*); Nikolai Skrõpnik (*Скрыпник Николай Алексеевич*); Jelena Stassova; Ivan Teodorovitš (*Теодорович Иван Адольфович*); Varvara Jakovleva (*Яковлева Варвара Николаевна*).

## VSDT(b)P Põhja-Balti oblasti komitee esindus

Eestimaa kubermangu bolševikke esindasid VI kongressil VSDT(b)P Põhja-Balti komitee saadikud Ivan Rabtšinski ja Kovvi.

Väljavõte nende esitatud ülevaatest Eestimaa bolševike tegevusest:

## Viited
Erik Puura

**Erik Puura** (sündinud 14. mail 1964 Tartus) on eesti geoloog (keskkonnageoloogia ja hüdrogeokeemia valdkonnas) ja keskkonnateadlane.

## Elukäik
Ta õppis Tallinna 7. Keskkoolis (1971–1976) ja Tallinna 37. Keskkoolis (1976–1982, lõpetas kuldmedaliga).

Ta lõpetas 1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogia erialal. Keskkonnakaitse MSc 1993, kaitstud Manchesteri Ülikoolis, tehnikadoktor (Ph.D 1999 keemiatehnika erialal, kaitstud Stockholmi Kuninglikus Tehnikaülikoolis). 

2007. aastast on Puura olnud Tartu Ülikooli tehnoloogiainstituudi direktor, 2009. aastast Tartu ülikooli ettevõtlussuhete ja innovatsiooni juht. Alates 1. septembrist 2012 kuni 31. maini 2022 oli ta Tartu Ülikooli arendusprorektor.

Alates 1. juunist 2022 kuni 23. aprillini 2023 töötas Puura prorektori ameti järgse erialase enesetäiendamise raames täiskohaga Tartu Ülikooli tehnoloogiainstituudis külalisteadurina, uurides Ida-Virumaa tahkete jäätmete kasutusvõimalusi ja keskkonnamõjusid. Töö tulemusena käivitub 2023. aasta sügisel rakenduslik uurimisprojekt "Ida-Virumaa keskkonda ladestatud tahkete jäätmete ringlussevõtt", milles osalevad 9 jäätmete kasutusest huvitatud ettevõtet.

24. aprillil 2023 asus Puura tööle Tallinna Tehnikaülikooli ettevõtlusprorektori ametikohale.

## Teadustegevus
Uurinud Eesti põlevkivitööstuse tahkete jäätmete mineraloogiat ja geokeemiat, isesüttimis- ja leostumisprotsesse Maardu fosforiidikarjääri puistangutes, põhjavee hüdrogeokeemiat, tahkete jäätmete matmisel toimuvaid protsesse.

Ta on Eesti Geoloogiateenistuse nõukogu liige ja Eesti Geoloogia Seltsi juhatuse esimees.

2007–2012 kirjutas blogi "Keskkonnaabi".

## Tunnustus

* 2012 Tartu Ülikooli aumärk
* 2022 Tartu Ülikooli medal
* 2026 Valgetähe III klassi teenetemärk

## Isiklikku
Erik Puura on geoloog Väino Puura poeg ja geoloog Ivar Puura vend.

## Viited


## Välislingid

*Erik Puura blogi "Keskkonnaabi"
Hallpõsk-pütt

**Hallpõsk-pütt** (*Podiceps grisegena*) on pütlaste sugukonda kuuluv veelind.

## Levila
Hallpõsk-pütt pesitseb paljudel Euroopa, Lääne-Aasia ja Põhja-Ameerika loodeosa mageveejärvedel. Enamik linde veedab talve rannikupiirkondades.
Hallpõsk-püti pesitsusaegset arvukust hinnatakse Eestis 300–400 paarile, talvist arvukust 10–30 isendile.

## Välimus

Hallpõsk-püti pikkus on 40–50 cm, tiibade siruulatus 77–85 cm.. Nende kaal on 750–1620 grammi. Täiskasvanud isendeid on hõlpus eristada roostekarva kaela ja hallikasvalgete põsepiirkondade järgi. Nende nokk on mustjas kollaka tüvikuga. 
Tuttpütist on ta pisut väiksem.

## Looduskaitse
Eestis kuulub hallpõsk-pütt III kaitsekategooriasse.

## Viited

## Välislingid

*
Valgevaal

**Valgevaal** (ka *beluuga* ja *beluhha*; *Delphinapterus leucas*) on üks kahest narvallaste sugukonda (teine on narval) kuuluvast suurest veeimetajast. 

Valgevaal on levinud Arktika ja Lähis-Arktika meredes. Valgevaala on kohatud ka Läänemeres, viimati 1985. aastal Saaremaa, Hiiumaa ja Käsmu poolsaare ligidal.

Valgevaalade tüvepikkus ulatub kuni 5 meetrini. Täiskasvanud isendid on valged, juveniilsed aga hallikad. Nende peaosa on melonikujuline.

## Viited
Beluuga

**Beluuga** (*Huso huso*) on tuurlaste sugukonda kuuluv anadroomne röövkala.

Varem on beluuga levinud Kaspia, Aasovi, Aadria ja Musta mere vesikonnas. Jõgede paisutamise ja kalade ülepüügi tõttu on nüüdseks Aasovi ning Aadria mere populatsioonid hävinud.

Emaskalade mari (beluuga kaaviar) on hinnatud kulinaarias.

## Viited
Sae–Paunküla kanal

**Sae–Paunküla kanal** (ka *Jägala–Paunküla kanal*) on kanal Järvamaal Järva vallas ning Harjumaal Anija ja Kose vallas, osa Tallinna veevarustussüsteemist.

Kanalit mööda juhitakse vett Jägala jõest Paunküla veehoidlasse. Selle pikkus on umbes 10,4 km.

## Vaata ka
* Kaunissaare-Patika kanal

## Välislingid
*
Ossip Mandelštam

**Ossip Emiljevitš Mandelštam** (vene keeles Осип Эмильевич Мандельштам, sünninimega Jossif Mandelštam; 15. jaanuar 1891 – 27. detsember 1938) oli juudi päritolu vene luuletaja ja esseist, akmeist.

Ossip Mandelštam oli pärit Varssavist. 1897. aastal asus Mandelštamide perekond elama Peterburi. Aastatel 1908–1910 õppis ta Sorbonne'is ja Heidelbergi Ülikoolis. 1911. aastal halvenes perekonna majanduslik olukord sedavõrd, et Mandelštam pidi õpingud välismaal katkestama. Et astuda Peterburi Ülikooli, laskis ta 1911. aastal ennast metodisti usku ristida. Peterburi Ülikoolis õppis ta vaheaegadega aastatel 1911–1917, stuudium jäi lõpetamata.

Mandelštam suri tapivangilaagris Vladivostoki lähedal.

## Eesti keeles ilmunud
*"Tähepuu varjus" (1990; valikkogu, mis sisaldab Anna Ahmatova, Nikolai Gumiljovi ja Ossip Mandelštami loomingut; tõlkinud Doris Kareva) ISBN 5-450-01293-4

## Kirjandus
* Joseph Brodsky, "Koguja rõõm" (esseed), Tallinn 1996, lk 183–208 ("Tsivilisatsiooni laps")
* Svetlan Semenenko, "Poeetide poeetikast" (Mihhail Lotmani raamatu "Мандельштам и Пастернак", Tallinn 1996, arvustus) – Looming 1997, nr 9, lk 1288–1290
* Nadežda Mandelštam, "Esimene raamat" (kirjaniku abikaasa mälestused). Tõlkinud Vilma Matsov. Sari Luukamber, Vagabund, Tallinn 2008, 366 lk
* Mihhail Lotman, "Kivi õrnus. Ossip Mandelštami luulest" – Vikerkaar 2009 nr 9, lk 40–48

## Välislingid

* Hannes Varblane, "Uue aja Orpheus" &#91;alumine artikkel&#93; – Postimees 15. jaanuar 2000, lk 19
* Mart Juur, "Mees, kes tantsis miiniväljal" (N. Mandelštami teose "Esimene raamat" arvustus) – Postimees / ak: arvamus kultuur, 4. oktoober 2008, lk 9
* Inna Feldbach, Nadežda Mandelštam, "Esimene raamat" – Eesti Ekspress 9. oktoober 2008, lk B11
Andrei Illarionov

**Andrei Nikolajevitš Illarionov** (vene keeles Андрей Николаевич Илларионов; sündinud 16. septembril 1961 Leningradis) on vene majandusteadlane.

Illarionov lõpetas Leningradi Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna 1983 ja kaitses 1987 majandusteaduses kandidaadikraadi. 1983–1984 ja 1988–1990 töötas ta Leningradi Riikliku Ülikooli rahvusvaheliste majandussuhete osakonna õppejõuna. 1990–1992 oli ta selle ülikooli (alates 1991 Peterburi Riiklik Ülikool) teaduslik vanemkaastööline ning majandus- ja rahandusteaduskonna piirkondlike majandusraskuste laboratooriumi sektorijuhataja.

1992. aasta aprillist alates oli ta Venemaa Föderatsiooni valitsuse juures asuva majandusreformide keskuse direktori esimene asetäitja. 26. aprillil 1993 nimetati ta peaministri Viktor Tšernomõrdini valitsuse plaaniosakonna juhatajaks. 1994. aasta veebruaris laskis Tšernomõrdin ta distsipliini rikkumise tõttu töölt lahti.

1994–2000 oli ta majandusinstituudi direktor. Ta pooldas Vene rubla devalveerimist ja ennustas ette majanduskriisi, mis saabus Venemaale 1998. aasta augustis.

12. aprillist 2000 kuni 27. detsembrini 2005 oli ta presidendi Vladimir Putini majandusnõunik. Ühtlasi oli ta 2000. aasta maist 2005. aasta jaanuarini Putini esindaja suhetes G7 ja nende liidritega.

Illarionov on tuntud avatud ühiskonna ja demokraatliku kapitalismi propageerija ning Kyōto protokolli kriitikuna.

Alates 2006. aasta oktoobrist on Illarionovi tööandjaks Washingtonis asuv Cato instituut.

14. aprillist kuni 9. juunini 2007 osales ta mittenõustujate marssides, mida Moskvas ja Peterburis organiseeris ühendus Teistsugune Venemaa.

10. märtsil 2010 kirjutas ta alla Venemaa opositsiooni pöördumisele "Putin peab lahkuma". Ise on ta nimetanud end selle pöördumise teksti koostajaks.

## Välislingid

* Andrei Illarionovist Cato Instituudi kodulehel (inglise keeles)
* ''From Competition to Collaboration: Strengthening the U.S.-Russia Relationship'' @cato.org, 25. veebruar 2009.
* Pilte Illarionovist Von Krahli Akadeemias 2. novembril 2008
* Igor Taro: Andrei Illarionov: gaasinuga Euroopa kõril võib olla ühel päeval nüri, Postimees, 8. november 2008
* Andrei Illarionov: Jõuriigi mudel, Postimees, 16. aprill 2007
* Andrei Illarionov: Teistsugune Venemaa, Postimees, 7. aprill 2006
* Ksenia Repson: Putini endine nõunik materdab Venemaad, Postimees, 27. mai 2006 
* "Laari asemel võib Saakašvili majandusnõunikuks saada Putini endine nõunik", Postimees, 30. oktoober 2006
* Kas on elu pärast kapitalismi? (15.11.2008 16:10), ETV saadete arhiiv
* После войны России придется вернуть не только Крым, - эксперт. *[[Infovastupanu]]*. 22. oktoober 2014. (*vene keeles*)
*Teet Korsten "Putini eksnõunik: Minski lepingu jõustumine tapaks Ukraina", Põhjarannik, 20. mai 2017
Lindaliini AS

**Lindaliini AS** (kaubamärk **Linda Line**) oli Eesti laevakompanii, mis tegutses aastail 1997–2017 kiirlaevareederina Tallinna–Helsingi laevaliinil. Lõpetas tegevuse novembris 2017 ja esitas pankrotiavalduse mais 2018.

Lindaliini AS oli laevafirma Inreko Laeva AS järeltulija. Lindaliini kiirlaevad võimaldasid kõige kiiremat sõitu liinil Tallinn-Helsingi. Ka sadamates kulus vähem aega, kuid laevad sõltusid võrreldes teiste laevakompaniide laevadega rohkem ilmast. Lindaliini kiirlaevad läbisid kahe linna vahemaa 1 tunni ja 30 minutiga.

## Laevastik
:

## Plaanitud trimaraan
Lindaliini AS plaanis 2008. aastal Tallinn–Helsingi liinile tuua trimaraan-tüüpi laeva. Selle tarvis müüdi maha tiibur Jaanika. Trimaraan oli merekindlam ja veidi suurem kui Merilin. Algul plaaniti laev liinile tuua aprillis, kuid õige pea lükkus tähtaeg 26. juunile. Trimaraani ost nurjus teadmata põhjustel. 2009. aasta hooaega alustas Lindaliini AS kahe katamaraaniga, Merilini ja Karoliniga.

## Tallinn–Helsingi liin
Tallinnas väljusid Lindaliini kiirlaevad Patareisadamast, Helsingis Lõunasadama Makasiiniterminaalist. Mõlemal katamaraanil oli ülejäänud salongist eraldatud Lindaklass ja VIP-klass, lisaks pakkus ettevõte erinevaid hotelli- ja vabaajapakette Helsingis.

2018. aasta suvel pärast Merilini ja Karolini müüki (2017) Lindaliini ASil laevu ei olnud ja liin seiskus.

## Tallinn–Aegna liin
16. aprillil 2008 otsustas Tallinna linnavalitsus anda Tallinn–Aegna laevaliini teenindamine Lindaliini ASile. Otsusele aitas kaasa ka see, et märtsi lõpus otsustati liini väljumine Pirita sadama asemel Patareisadamast. Liini teenindas väike reisilaev Juku.

2010. aasta alguses anti liinil opereerimise õigus koos Jukuga ASile Kihnu Veeteed.

## Laevastik aastate lõikes
:

## Viited
Jukos

**Jukos** (ОАО НК ЮКОС) oli Venemaa suur naftatöötlusettevõte, mis tegutses aastatel 1993–2007.

1. augustil 2006 kuulutati välja Jukose pankrot. Formaalselt lakkas ettevõte olemast 2007. aasta novembris, mil lõppes ettevõtte varade müük.

1993. aastal Venemaa valitsuse loodud ettevõte rändas peagi eraomandusse ja puhkes õitsele suuromanik Mihhail Hodorkovski juhtimisel. Vladimir Putini oligarhidevastase kampaania käigus vahistati Hodorkovski 2003. aastal. Jukose juhte süüdistati mitmesugustes kuritegudes ning ettevõte lammutati.

2002. aastal ostis Jukos 53,7 protsenti Leedu naftatöötlusfirma Mažeikiu Nafta aktsiaid. Samal aastal oli Jukos Lukoili järel suuruselt teine Venemaa naftaekspordiettevõte.

2011. aasta septembris langetas Euroopa Inimõiguste Kohus otsuse Jukose endiste aktsionäride, juhtivtöötajate ja võlausaldajate hagis Venemaa Föderatsiooni vastu. Kohus ei pidanud tõendatuks hagejate väiteid, nagu oleks kohtuasi Jukose vastu olnud poliitiliselt motiveeritud ning nagu oleks Venemaa võimud õigusemõistmist Jukose hävitamiseks ja selle varade omastamiseks kuritarvitanud. Küll aga leidis kohus, et Venemaa kohtusüsteem ei olnud Jukose üle kohut mõistes õiglane ja rikkus ettevõtte omandiõigusi. Euroopa Inimõiguste Kohus leidis, et ettevõttele ei antud Venemaa madalamates kohtuastmetes enda kaitse ettevalmistamiseks küllaldaselt aega.

## Vaata ka
*Mihhail Hodorkovski

## Viited
Linda Express

**Linda Express** (ametlik nimi: Lindaexpress) on tiiburkatamaraan, mis kuulus Lindaliini ASile ja sõitis Tallinna-Helsingi liinil. Laev valmis Peterburis Almazi laevatehases ning oli maailma kiireim reisilaev, läbides Tallinna ja Helsingi vahelise teekonna alla tunniga (kiirus 55 sõlme).

## Sekeldused laevaga
Laev oli oma seerias esimene ja sel tuli ette palju tehnilisi viperusi. 2002. aasta mais pidi kiirlaev saabuma Tallinn-Helsingi liinile, kuid liiniletulek viibis, sest laeva katsetusel ilmnes vigu (laeva veekahuri tihend lasi õli läbi, laev vajus külili). 27. juunil 2002 jõudis laev edukalt kodusadamasse Patareisadamas. 6. juulil 2002 sattus Linda Express hätta, kui Tallinna madala juures täitus masinaruum veega. Õnnetuse arvatav põhjus oli vees triiviva ajupuu otsa sõitmine, hiljem jõuti järeldusele, et süüdlaseks võis olla rootslaste antud vigane võllitihend. 15. juulil läks laev uuesti liinile, kuid 18. juulil tabas laeva jälle ebaõnn, sest 9 meremiili enne Helsingit lõppes laeval kütus. Seekord jäi süüdlaseks Saksamaal valmistatud elektrooniline kütusemõõdik, mis oli paigast ära, näidates, et laeval on veel 1200 liitrit kütust. 21. juulil saabus laev edukalt Tallinna, kuid siis selgus, et laeval on üles öelnud stabilisatsiooniplokk. 11. augustil 2002 tabas Linda Expressi jälle äpardus, kui laev hilines ühe mootori seiskamise tõttu Helsingisse mitu tundi.

Oktoobrini 2003 tundus kõik minevat viperusteta, kuid 21. oktoobril 2003 purunes laeval Aegna lähistel vasak tiib ning alus naasis Tallinna sadamasse.

Juulis 2004 otsustati Linda Express maha müüa. Tehing õnnestus edukalt ja kiiresti ning laev müüdi firmale Yangshan Tongshan Port Consult, mis pani selle arvatavasti Shanghai ning sellest 35 kilomeetrit eemal asuva saare vahet sõitma.

Hiina lipu all kannab laev nime **Shi Ji Kuai Hang**.

## Viited
Jägala–Pirita kanal

**Jägala–Pirita kanal** (ka *Kaunissaare–Patika kanal*) on kanal Harjumaal Anija, Raasiku ja Rae vallas, osa Tallinna veevarustussüsteemist.

Kanal saab alguse Jägala jõel asuvast Kaunissaare veehoidlast ja suubub Pirita jõkke. Selle pikkus on umbes 25 km.


Jägala Pirita kanal.JPG|Kanal Suursoo külas, alt voolab läbi Leivajõgi
Jägala—Pirita kanal.JPG|Kanal Suursoo külas Reima kadaka juures
Jägala Pirita kanal1.JPG|Kanal Suursoo külas


## Vaata ka
*Sae–Paunküla kanal

## Välislingid
*
Viinistu Kunstimuuseum

**Viinistu Kunstimuuseum** on muuseum Viinistu külas.

Muuseum avati 2002. aastal endise kalatööstuse (vaata Kirovi kalurikolhoos) renoveeritud hoonetes. Viinistu kunstimuuseumis on esil selle omaniku Jaan Manitski kogusse kuuluvad teosed. Eksponaatide hulgas on ligi 400 eesti tuntumate kunstnike maali ja graafilist lehte. Muuseumi külalisnäitused toimuvad omapärastes silindrilistes tornides, mis on kalatööstuse endised veemahutid.

Muuseum korraldab suveetendusi ja kontserte ning kunstiringe nii lastele kui ka täiskasvanutele. Kunstimuuseumi juurde kuulub ka külalistemaja, konverentsikeskus, restoran ja kontserdisaal.

## Vaata ka
*Biotoopia

## Välislingid
* Muuseumi koduleht
* Pilte
* 360° aeropanoraam / aerofoto
Elvira Nabiullina

**Elvira** Sahhipzadovna **Nabiullina** (vene keeles Эльвира Сахипзадовна Набиуллина; tatari keeles Elvira Səxipzadə qızı Nəbiullina; sündinud 29. oktoobril 1963 Ufas) on tatarlasest Venemaa majandus- ja riigitegelane, alates 24. juunist 2013 Venemaa Föderatsiooni Keskpanga juht. 

2002. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik. 

2008–2012 oli Nabiullina majandusarengu minister ja 2012–2013 Venemaa presidendi abi.

## Haridus
Ta lõpetas 1986 Moskva Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna. Ta õppis aspirantuuris rahvamajanduse ajaloo ja majandusteaduste kateedris.

## Töökäik
1991 sai Nabiullina NSV Liidu Teaduslik-Tööstusliku Liidu juhatuse alalise komitee direktoraadi peaspetsialist majandusreformi alal. 1992 nimetati see liit ümber Venemaa Tootjate ja Ettevõtjate Liiduks ning Nabiullinast sai selle direktoraadi peaspetsialist ja konsultant majanduspoliitika alal ning 1994 sama liidu ekspertinstituudi nõunik.

1994 sai temast Venemaa majandusministeeriumi majanduse reguleerimise riikliku valitsuse ülem ja majandusreformi osakonna juhataja asetäitja, 1995 Venemaa majandusministeeriumi majandusreformi osakonna ülema asetäitja, 1996 sama osakonna ülem ning majandusministeeriumi kolleegiumi liige. 1997 sai temast majandusministri asetäitja, 1998 Promtorgbanki juhatuse eesistuja asetäitja, 1999 lühikeseks ajaks Euraasia reitinguteenistuse tegevdirektor, samal aastal fondi Strateegiliste Uuringute Keskus asepresident (president oli German Gref). 

Aastal 2000 sai ta majandusarengu ja kaubanduse ministri esimeseks asetäitjaks (minister oli German Gref), 2003 Strateegiliste Uuringute Keskuse presidendiks. 2008 sai Venemaa G8 eesistujamaaks ja Nabiullina juhatas selle ettevalmistamise organiseerimiskomitee eksperdinõukogu. 

24. septembril 2007 sai Elvira Nabiullina Venemaa majandusarengu ja kaubanduse ministriks. 12. mail 2008 nimetati see ministeerium ümber Venemaa majandusarenguministeeriumiks. 11. jaanuaril 2010 sai ta majandusarengu ja integratsiooni valitsuskomisjoni liikmeks. 

Aastail 2012–2013 oli ta Venemaa presidendi Vladimir Putini abi. Alates 24. juunist 2013 on Nabiullina Venemaa Föderatsiooni Keskpanga juht, olles esimene naine sel ametikohal. 

10. märtsil 2022 kirjutas ajaleht Kommersant, et Nabiullina on väidetavalt esitanud lahkumisavalduse, kuid president Putin on selle tagasi lükanud. 18. märtsil esitas Putin Vene keskpanga juhi Elvira Nabiullina kolmandaks ametiajaks parlamendile kinnitamiseks, Venemaa Riigiduuma kinnitas Nabiullina kandidatuuri 20. aprillil.

## Tunnustus
* 2002 orden "Teenete eest Isamaa ees" II klass
* 2006 orden "Teenete eest Isamaa ees" I klass
* 2011 Sõpruse orden
* 2012 orden "Teenete eest Isamaa ees" IV klass
* 2018 Austuse orden - suure panuse eest panganduse arendamisel ja kindlustamisel

## Isiklikku
Ta on abielus Jaroslav Kuzminoviga, kes on Venemaa Kõrgema Majanduskooli rektor, neil on poeg.
Martin Larsson

**Martin Larsson** (sündinud 27. märtsil 1979) on Rootsi murdmaasuusataja.

## Saavutused

### [[Suusatamise maailmameistrivõistlused|Maailmameistrivõistlustel]]

* 2007  Sapporos
**  pronksmedal 4x10 km teatesõidus

## Välislingid

* 
*Martin Larsson Rootsi Suusaliidu kodulehel
Riikide ja sõltkondade loend rahvastiku tiheduse järjekorras

**Püsiasustuseta territooriumid







** 100 suurema rahvaarvuga riiki rahvastiku tiheduse järgi

## Vaata ka
*Riikide loend pindala järgi
*Riikide loend rahvaarvu järgi
*Riikide loend

## Viited

## Välislingid

* Flags of islands
* Worldatlas