Retooriline küsimus

**Retooriline küsimus** on küsilause, mille eesmärgiks on väitmine, mitte vastuse saamine. Näiteks lausele *Kas ma pole juba piisavalt rabanud?* ei soovita vastust, vaid väidetakse, et ollakse tegelikult piisavalt rabanud.

## Funktsioon
Tavalisest infoküsimusest eristab retoorilist küsimust sarnanemine väitega ehk väljendatakse juba teadaolevat informatsiooni ning vastust ei oodata. Semantiliselt ehk propositsiooniliselt on infoküsimused ja retoorilised küsimused samasugused, nende vahe on pragmaatiline. See tähendab, et retoorilist küsimust küsitakse kontekstis, kus nii küsija kui vastaja teavad selle vastust, infoküsimust aga siis, kui küsija vastust ei tea, kuid vastaja võib teada.

Kui infoküsimusele mitte vastata, segab see vestluse kulgu, retoorilisele küsimusele mittevastamine aga vestlust ei mõjuta. Vastaja järeldab retoorilise küsimuse vastust implitsiitselt, sest see sisaldab infot, mis on nii küsijale kui vastajale teada. Siiski võib verbaalselt retoorilisele küsimusele ka vastata, näiteks kas nõustudes või mittenõustudes. Samuti võib retooriline küsimus olla vastus eelmisele küsimusele, näiteks *Kas sa peole ei tulegi?* – *Mis ajast ma kutsutud olen?*

## Vorm
Retooriline küsimus samastub vormi poolest sageli erinevate keeles olemasolevate küsilausetega, kuid selle märkimiseks võib olla ka eraldi keelelisi vahendeid. Näiteks grööni keeles kasutatakse selleks seotud morfeemi: Väitlause: *naalanngi*'latit*** ’Sa ei allu’

[[Üldküsilause]]: ''naalanngi'''lit*** ’Kas sa ei allu?’

Retooriline küsimus: *naalanngi*'ppit**'' ’Kas sa ei allu?’ tähenduses ’Sa peaksid alluma’</blockquote>

== Eesti keeles ==
Eesti keeles on retoorilist küsimust liigitatud ebaküsilauseks ehk küsilauseks, mis toimib tegelikult väite, hüüu või käsuna. Samuti sarnaneb retooriline küsilause [[Kahtlusküsilause|kahtlusküsilausega]], mis on justkui vaheaste tavalise infoküsimuse ja retoorilise küsimuse vahel. Infoküsimuses peetakse küsitu tõesust või väärust võrdselt tõenäolisteks, kuid kahtlusküsilauses peetakse üht neist tõenäolisemaks. Näiteks küsimuse ''Kas poed pole täna kinni?'' puhul arvab küsija, et tõenäolisemalt on poed kinni. Retoorilises küsimuses on küsitu tõesus või väärus täiesti kindel (teine väärtus vastavalt mitte). Vahe kahtlusküsilausega ei ole alati selge ja sõltub sageli kontekstist. Näiteks küsimusega ''Kas pole tore sünnipäevalaps olla?'' võidakse mõelda nii seda, et on tõenäoline, et on tore (kahtlusküsilause) kui ka seda, et on kindel, et see saab olla ainult tore (retooriline küsimus).

Retooriline küsimus saab eesti keeles võtta näiteks nii üldküsilause, [[eriküsilause]] kui ka [[alternatiivküsilause]] kuju, seda saab tavalisest küsimusest eristada peamiselt sisule toetudes. Näiteks **üldküsilause** ''Kas päike ei olegi siis ümmargune?'' sisu on semantiliselt vale, mistõttu tuleb seda mõista mitte otseselt, vaid retoorilise küsimusena. See on ka näide [[Pööratud polaarsusega küsimus|pööratud polaarsusega küsimusest]], mis on üks retoorilise küsimuse alaliike: küsimused, mis väljendavad vastupidist seisukohta väidetule. Samuti saab küsimuse retoorilisust hinnates toetuda situatsioonilisele kontekstile, näiteks kui küsimusele ''Kas su mees sulle vähe kingitusi on teinud?'' järgneb lause ''Kõik, mis sul seljas, on ju temalt'', siis võib järeldada, et küsimuse sisu on tegelikule olukorrale vastupidine ja seega on tegu retoorilise küsimusega.

**Eriküsilause** ''Mis nõu sa läbi telefoni ikka pidada saad?'' teeb retooriliseks see, et sisu on olukorda mittesobilik (selles olukorras ei ole telefoni kaudu nõu pidamine mõistlik ning osalised on sellest teadlikud).

Samuti saab retooriline olla **alternatiivküsilause*', milles esitatakse kehtiv ja kehtetu alternatiiv, näiteks kui ema küsib lapselt *Kas ma olen sulle ema või võhivõõras vanainimene?''

## Viited