open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Merike Pau

**Maie-Merike Pau** (24. jaanuar 1941 Viljandi – 14. märts 2008) oli eesti tõlkija.

Ta lõpetas 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli vene keele ja kirjanduse osakonna. Poolteist aastat õpingutest veetis ta Thbilisi Riiklikus Ülikoolis, kus õppis gruusia keelt ja kirjandust, aga ka tamili keelt.

Ta tõlkis ilukirjandust peamiselt gruusia, aga ka itaalia, inglise ja vene keelest.

## Isiklikku
Tal sündis kooselust Kuldar Singiga tütar.

## Tõlkeid
### Gruusia keelest
* Nodar Dumbadze, "Mina, vanaema, Illiko ja Illarion. Ma näen päikest". Tallinn: Eesti Raamat, 1968
* Daniel Tšonkhadze, "Surami kindlus". Tallinn: Eesti Raamat, 1968
* Giorgi Šatberašvili, "Surnute päike". Tallinn: Eesti Raamat, 1969
* Konstantine Gamsahhurdia, "Suure meistri käsi". Tallinn: Eesti Raamat, 1971
* Thamaz Tšiladze, "Valge suits". Tallinn: Eesti Raamat, 1971
* Revaz Inanišvili, "Kus elab muinasjutuvestja?" Tallinn: Eesti Raamat, 1973
* "Gruusia muinasjutte". Tallinn: Eesti Raamat, 1974
* Guram Phandžikidze, "Seitsmes taevas". Tallinn: Eesti Raamat, 1975
* Otia Iosseliani, "Tähesadu". Loomingu Raamatukogu 23–25, 1976
* Mihheil Džavahhišvili, "Varing. Valge krae". Tallinn: Eesti Raamat, 1977 
* Thamaz Tšiladze, "Bassein". Tallinn: Eesti Raamat, 1980
* Tšabua Amiredžibi, "Datha Thuthašhia". Tallinn: Eesti Raamat, 1982 
* Rezo Tšeišvili, "Luca Pacioli viimased eluaastad". Loomingu Raamatukogu 50, 1983
* Guram Dotšanašvili, "Water(po)loo ehk taastamistööd". Loomingu Raamatukogu 38, 1986
* Othar Tšiladze, "Raudne teater". Tallinn: Eesti Raamat, 1992

### Inglise keelest
* Agatha Christie, "ABC mõrvad". Tallinn: Kupar, 1993 
* Charles Dickens, "Jõululaul" (lühendanud Shona McKellar). Tallinn: Koolibri, 1999
* Agatha Christie, "Hercule Poirot: Hastingsi lahingud". (Koos Kaja Kähriku ja Ralf Tomingaga.) Tallinn: Varrak, 2008 

### Itaalia keelest
* Natalia Ginzburg, "See oli nii. Ambur". (Koos Anne Kallingiga.) Loomingu Raamatukogu 32–33, 1981
* Pier Paolo Pasolini, "Teoreem". Loomingu Raamatukogu 7–9, 1990
* Umberto Eco, "Roosi nimi". Tallinn: Eesti Raamat, 1997 
* Luigi Pirandello, "Kadunud Mattia Pascal". Tallinn: Kupar, 2001 
* Luigi Pirandello, "Sitsiilia sidrunid" (novellid). Loomingu Raamatukogu 6–7, 2001
* Umberto Eco, "Eilse päeva saar". Tallinn: Eesti Raamat, 2003 
* Andrea Camilleri, "Vee kuju". Tallinn: Olion, 2007 

### Vene keelest
* Vladimir Tendrjakov, "Agoonia". Loomingu Raamatukogu 16–19, 1970

## Tunnustus
* 1997 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (ilukirjanduslik tõlge võõrkeelest eesti keelde: Umberto Eco "Roosi nimi")

## Viited
Imperialism

**Imperialism** (*ladina keeles* *imperare* valitsema; *imperium* valitsetav maa-ala; näiteks *Imperium Romanum*) on mitmetähenduslik sõna. Üldiselt mõistetakse imperialismi all ühe riigi enesekeskset poliitikat oma võimu- ja mõjupiirkonna laiendamiseks. Selleks on võimalik luua koloniaalmaid ja protektoraate. Sellist tegevust nimetatakse ka kolonialismiks.

Tänapäevases tähenduses on võimupiire võimalik laiendada ka majanduslikult teisi riike halvemasse olukorda pannes, näiteks majanduspiiranguid seades.

Marksistliku käsitluse järgi on imperialism kapitalismi viimane staadium, millele järgneb sotsialistlik revolutsioon. 
Lenin väitis, et 19. sajandi lõpul omandas kapitalism spetsiifilised jooned: tootmine oli saavutanud sellise kontsentratsioonitaseme, mis viis monopolide tekkimiseni ja monopolid olid saavutanud ülevõimu. Lenin nimetas seda kapitalismi staadiumit roiskuvaks, parasiteerivaks ja väljasurevaks. Sellest on tigitud ka kapitalistlike riikide ebaühtlane majanduslik ja poliitiline arengutase ning see ebaühtlus suurenev järsult, omandades hüppelise ja konfliktse iseloomu ja kutsudes olukorras, kus maailm on imperialistlike riikide vahel ära jaotatud, esile maailmasõdu maailma ümberjaotamise pärast. Imperialistlikele riikidele on omane agressiivne ja vallutuslik välispoliitika, milles kajastub monopolide püüd maailmavallutamisele. 

Omas riigis kaasneb selle poliitikaga majanduse suurenev militariseerumine, mis näitab imperialismi parasiitlikku iseloomu. Monopolide ülemvõim tekitab tendentsi pidurdada ühiskonna tootlike jõudude arengut, mis ei välista tootmise suhteliselt kiiret kasvu üksikutel perioodidel. 

Lenin leidis, et imperialism on kapitalismi selles arenemisstaadiumis, kus on välja kujunenud monopolide ja finantskapitali ülemvõim, kapitali väljavedu on silmapaistvalt oluline, rahvusvahelised trustid on algust teinud maailma jaotamisega ja kogu maailma territoorium on jaotatud suurimate kapitalistlike riikide vahel.

## Vaata ka
*Empire State

## Välislingid
* Peeter Tarvel, Imperialism kui uusima ajaloo periood., Ajalooline Ajakiri nr. 4/1939
Ülar Ploom

**Ülar Ploom** (sündinud 29. augustil 1955 Tartus) on eesti kirjandusteadlane, tõlkija ja luuletaja. 
Ta on põhjalikumalt tegelenud hiliskeskaja ja vararenessansi (eriti itaalia) kirjanduse ja kultuuriga ning itaalia 20. sajandi kirjandusega, samuti itaalia kirjanduse retseptsiooniga Eestis.

Ta on lõpetanud 1973. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1978. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi inglise ja saksa keele õpetajana. 1994. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistritöö "Francesco Petrarca "Secretum". Filosoofilis-filoloogiline interpretatsioon" (juhendaja Jüri Talvet) ja sai magistrikraadi. 2001. aastal kaitses ta doktoritöö Helsingi Ülikoolis teemal "Quest and Fulfilment in the 13th century Italian Love Lyric. An idea of medieval cognitive poetics" (juhendaja Hannu Riikonen). 

Ploom on kirjutanud kommentaarid Harald Rajametsa tõlkele Dante Alighieri "Jumaliku komöödia" esimese osa "Põrgu" (Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn 2011) ja teise osa "Purgatoorium" (Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn 2016) eestikeelsele tõlkele ja tõlkinud (koos Harald Rajametsa ja Ilmar Venega) kolmanda osa "Paradiis" (Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn 2022). Tema itaalia keelest tehtud tõlgete hulgas on ka kaks Umberto Eco teost.  

## Teosed
### Tõlked
* Giorgio Bassani, "Finzi-Continide aed" (luuletõlked Doris Kareva), Tallinn: Perioodika, 1987 (Loomingu Raamatukogu, 27–30/1987)
* Italo Calvino, "Ameerika loengud", Tallinn: Varrak, 1996
* Dante Alighieri, "Jumalik komöödia. Paradiis" (koos Harald Rajametsa ja Ilmar Venega), Tallinn: TLÜ Kirjastus, 2022 / Emakeele Sihtasutus, 2023
* Umberto Eco, "Baudolino", Tallinn: Varrak, 2003
* Umberto Eco, "Lector in fabula", Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2005
* Alberto Moravia, "Ükskõiksed", Tallinn: Eesti Raamat, 1984
* Alberto Moravia, "Konformist", Tallinn: Eesti Raamat, 1990
* Francesco Petrarca, "Secretum". Tallinn: Hortus Litterarum, 1995
* Giovanni Verga, "Talupoja au" (novellid, kaastõlkijad Ellen Ilves, Tiina Laats, Merike Pau, Kaia Sisask, Malle Talvet), Tallinn: Perioodika, 1993 (Loomingu Raamatukogu 7–8/1993)

### Ilukirjanduslooming
* "Üks ja kogu" (luuletused), Tallinn: Perioodika, 2002 (Loomingu Raamatukogu, 31/2002)
* "Porr ja sorry" (luuletused), Tallinn: Tuum, 2006
* "Juunist juunini" (luuletused), Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2011
* "Armukadeduse lopergune nägu ja teisi jutte", Tallinn: Kirimiri, 2020

## Tunnustus
*2002 Betti Alveri kirjandusauhind ("Üks ja kogu")
*2004 Itaalia Vabariigi Teeneteordeni ohvitseririst (*Ordine al merito della Repubblica italiana*, klass *ufficiale*)
*2005 Juhan Liivi luuleauhind ("Lamada karjamaal hiirehernes")
*2011 Tallinna Ülikooli teenetemärk
*2020 Valgetähe IV klassi teenetemärk
*2021 Tallinna Ülikooli kirjandusauhind ("Armukadeduse lopergune nägu ja teisi jutte") (täpse pilgu ja sooja tundega kirja pandud elegantsed novellid)
*2023 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (ilukirjanduslik tõlge eesti keelde, Dante Aligheri "Jumalik komöödia. Paradiis", koos Ilmar Venega)

## Viited

## Välislingid
*
Absorptsioon

**Absorptsioon** ehk **absorbeerimine** (sageli sünonüüm **neeldumine**; tuleneb ld sõnast *absorbere*) on millegi neelamine, imamine. 

See mõiste on kasutusel mitmes teadusharus:
***[[absorptsioon (füüsika)]]**
***[[absorptsioon (keemia)]]**
***[[absorptsioon (mükoloogia)]]**

## Vaata ka
*Adsorptsioon
*Sorptsioon
Dinistor

**Dinistor** ehk ** Shockley diood** on neljakihilise ehitusega (kolme pn-siirdega) pooljuhtdiood, mis struktuurilt sarnaneb tüürelektroodita türistoriga.

Dinistori võib vaadelda kui kahe vastupidise juhtivustüübiga (pnp ja npn) bipolaartransistori ühendust. Kui positiivne pinge dinistori anoodil ületab antud seadisetüübile omase lülitamispinge, siis dinistori takistus väheneb järsult ja ta hakkab voolu juhtima. Sisselülitatud olekus püsib dinistron seni, kuni teda läbiv vool on suurem kui nn hoidevool; selles väiksema väärtuse korral muutub seadis mittejuhtivaks (suuretakistuslikuks).

Esimesed dinistorid toodeti 1950. aastate lõpus Shockley Pooljuhtide Laboratooriumis ja need olid üldse esimesed räni kui pooljuhtmaterjali baasil valmistatud pooljuhtkomponendid.

Dinistori enam ei kasutata ja teda asendab sama funktsiooniga diiak.

## Vaata ka
* Türistor 
* Sümistor

## Viited
Indiana Ülikool

**Indiana Ülikool** on ülikool Ameerika Ühendriikides Indiana osariigis.

Ülikooli keskne linnak Indiana Ülikool (Bloomington) asub Bloomingtonis, ent Indiana Ülikoolile kuulub veel 5 ülikoolilinnakut Indiana osariigi eri linnades, mistõttu on tegu ühtselt hallatava ülikoolide süsteemiga. Lisaks haldab Indiana Ülikool koos Purdue Ülikooliga kolme linnakut Indianapolises, Fort Wayne'is ja Columbuses.
Pasadena

**Pasadena** on linn USA-s California osariigis Los Angelese maakonnas. 

Asub San Gabrieli mäestiku jalamil Los Angelese kesklinnast 16 km kaugusel. Pasadenast umbes 10 km kaugusel kirdes Mount Wilsoni tipus asub Mount Wilsoni observatoorium.

Pasadena tekkis 1873. aastal, kui Indianast saabunud talupojad sinna koloonia rajasid. Linna nimi pärineb nüüdseks väljasurnud tongva keelest. Pasadena sai linnaõigused 19. juunil 1886. 

Linnas asuvad California Tehnoloogiainstituut, Norton Simoni muuseum ja Rose Bowli staadion, kus toimus 1994. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste finaalmäng.

Linna läbib Los Angelese metroo kuldne liin (lõpp-peatus Sierra Madre Villa).


PasadenaCivicAud.1 (cropped).JPG|Pasadena Convention Center
Langham los angeles (cropped).jpg|Hotell The Langham Huntington
Beckman Institute Reflection.jpg|California Tehnoloogiainstituudi juurde kuuluv Beckman Institute


## Viited

## Välislingid

*Pasadena koduleht
Juri Stepanov

**Juri Sergejevitš Stepanov** (Юрий Сергеевич Степанов; 20. juuli 1930 Moskva – 3. jaanuar 2012 Moskva) oli vene keeleteadlane (keskendus eriti romaani keeltele), semiootik ja kultuuriteoreetik. 

Ta on õppinud Moskvas ja Pariisis (Sorbonne'is).

## Teosed
*Stepanov, Juri S. 1971. *Semiotika*. Moskva: Nauka.
*Stepanov, Juri S. 1998. *Jazõk i metod*. (*Язык и метод. К современной философии языка*.) Moskva.

## Välislingid
*Juri Stepanovi lühibiograafia
Bloomington (Indiana)

**Bloomington** on linn Ameerika Ühendriikides Indiana osariigis, Monroe maakonna keskus.

Bloomingtonis asub Indiana Ülikooli keskne ülikoolilinnak Indiana Ülikool (Bloomington).

## Välislingid
*Bloomingtoni koduleht
Bloomington

**Bloomington** on mitme koha nimi:

* **[[Bloomington (Illinois)|Bloomington]]** on linn Ameerika Ühendriikides Illinoisi osariigis, McLeani maakonna halduskeskus.
* **[[Bloomington (Indiana)|Bloomington]]** on linn Ameerika Ühendriikides Indiana osariigis, Monroe maakonna halduskeskus.
* **[[Bloomington (Minnesota)|Bloomington]]** on linn Ameerika Ühendriikides Minnesota osariigis Hennepini maakonnas.
* ...
Javier Solana

**Francisco Javier Solana de Madariaga** (sündinud 14. juulil 1942 Madridis) on Hispaania poliitik ja diplomaat, NATO peasekretär aastatel 1995–1999.

Javier Solana oli 1999–2009 Euroopa Liidu välis- ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ning Euroopa Liidu Nõukogu ja Lääne-Euroopa Liidu (WEU) peasekretär.

Solana sündis keemiaprofessori Luis Solana viiest lapsest kolmandana. Isa suri, kui Javier oli 19-aastane. Vanem vend Luis Solana oli vangis oma Franco-vastase poliitilise tegevuse tõttu, aga hiljem sai temast Hispaania telekommunikatsioonitööstuse juht ja trilateraalse komisjoni üks esimesi sotsialistist liikmeid.

Solana lõpetas katoliikliku keskkooli ja astus Madridi Complutense Ülikooli. Üliõpilasena karistati teda 1963. aastal selle eest, et ta organiseeris opositsioonimeelse foorumi Ülikooli Uuendamise Nädal. 1964 astus ta salaja Hispaania Sotsialistlikku Töölisparteisse, mille Franco oli 1939 keelustanud. Samal aastal lõpetas ta ülikooli ja jätkas enda täiendamist Suurbritannias. 1965 läks ta USA-sse, kus õppis mitmes ülikoolis kokku kuus aastat. Seal osales ta Vietnami sõja vastastes protestides ja sai Välisüliõpilaste Assotsiatsiooni presidendiks.

1971. aastal kaitses ta USA Virginia ülikoolis doktoritöö "Ülivoolava heeliumi lihtsa ergastatud spektri teooria: prootoni eluiga". Järgmisel aastal naasis ta Hispaaniasse ning sai Complutese Ülikoolis tahke keha füüsika lektoriks ja 1975. aastal professoriks. Temalt on ilmunud üle 30 teaduspublikatsiooni.

Kuni 1977. aastani töötas Javier Solana füüsikaprofessorina Complutense Ülikoolis. Seejärel valiti ta Sotsialistliku Töölispartei esindajana Hispaania parlamenti. Ta on olnud Hispaania kultuuriminister (1982–1988), haridusminister (1988–1992) ja välisminister (1992–1995). Ühtlasi oli ta 1985–1988 parlamendi spiiker. Enne Hispaania liitumist NATO-ga 1982 oli Solana NATO-ga liitumise äge vastane.

Aastatel 1995–1999 oli ta NATO peasekretär.

2009. aasta juulis teatas ta, et ei soovi pärast ametiaja lõppemist oktoobris Euroopa välispoliitikajuhi ametis jätkata.

Sõjakuritegudes süüdistatav Vojislav Šešelj kirjutas vangistuses temast paskvilli "Kurikael ja sõjakurjategija Javier Solana".

## Tunnustus
* 2007 – Karl Suure auhind

## Isiklikku
Tema vanaisa Rogelio de Madariaga y Castro nõbu oli Hispaania diplomaat Salvador de Madariaga (1886–1978).

## Välislingid
* Javier Solana Euroopa Liidu Nõukogu kodulehel
Absorbent

**Absorbent** ehk **absorbeeriv aine** on mingit ainet imav (nagu käsn imab vett) materjal. 

Imatav aine (absorbaat) võib olla näiteks õli.

## Vaata ka
*Absorptsioon
*Adsorbent

## Viited
Binyamin Netanyahu

**Binyamin Netanyahu** (ka **Benjamin Netanyahu**; heebrea keeles בִּנְיָמִין נְתַנְיָהוּ; sündinud 21. oktoobril 1949 Tel Avivis) on Iisraeli paremtsentristlik poliitik, Likudi partei esimees, Iisraeli peaminister aastatel 1996–1999, 2009–2021 ja taas 29. detsembrist 2022.

Ta on esimene Iisraeli riigis sündinud Iisraeli peaminister.

Alates 28. detsembrist 2015 on ta ühtlasi olnud ka Iisraeli siseminister.

## Elulugu
Binyamin Netanyahu vanemad olid Varssavis sündinud juudi ajaloo professor Bentsiyyon Netanyahu (sünninimi Benzion Mileikowsky) ning Tsila Segal, kelle vanemad sündisid Leedus. Isa kuulus revisionistlikku liikumisse.

## Sõjaväeteenistus
Aastail 1967–1972 teenis ta Iisraeli sõjaväe eliitlöögiüksuses ning sai kapteni auastme.

## Haridus
Kõrghariduse omandas Netanyahu aastail 1972–1975 Ameerika Ühendriikides Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis, kus ta õppis ärijuhtimist ja arhitektuuri.

## Ametikohad
* 1982–1984 töötas Iisraeli Washingtoni saatkonnas ning 1984–1988 oli Iisraeli saadik ÜROs
* 1988 valitud Iisraeli parlamenti (Knessetisse)
* 1988–1991 Iisraeli asevälisminister
* 1991–1992 peaministri kantselei ametnik
* 1993–1999 Likudi partei esimees
* 1996–1999 Iisraeli peaminister
* 2002–2003 Iisraeli välisminister
* 2003–2005 Iisraeli rahandusminister
* 2005–2009 opositsioonijuht
* 2005. aastast – Likudi partei esimees
* 2009–2021 Iisraeli peaminister

10. veebruaril 2009 toimunud parlamendivalimistel sai tsentristlik Kadima partei ühe koha rohkem kui Likud, kui paremjõududel on Knessetis enamus. 20. veebruaril 2009 tegi Iisraeli president Shim'on Peres Netanyahule ettepaneku moodustada uus Iisraeli valitsus.

## Raamatud
* "*A Durable Peace: Israel and Its Place Among the Nations*" (Warner Books, 2000; inglise keeles) ISBN 0-446-52306-2
* "*Fighting Terrorism: How Democracies Can Defeat Domestic And International Terrorism*" (Diane Pub Co, 1995; inglise keeles) ISBN 0-7881-5514-8
* "*A Place Among the Nations*" (Bantam, 1993; inglise keeles) ISBN 0-553-08974-9
* "*Terrorism: How the West Can Win*" (Farrar Straus & Giroux, 1986; inglise keeles) ISBN 0-374-27342-1

## Isiklikku
Netanyahu on kolmandat korda abielus. Esimesest abielust dr Miki (Miryam) Haraniga on tal täiskasvanud tütar No'a. Praeguse abikaasa Sara Netanyahuga (Ben-Artsi) on tal kaks poega: Ya'ir ja Avner. Tema isa Benzion Netanyahu (1910–2012) oli Iisraeli ajaloolane.

## Välislingid
Likud

**Likud** (heebrea ליכוד) on Iisraeli paremtsentristlik partei.

Likud asutati 1973. aastal erinevate parempoolsete ja liberaalsete parteide liiduna. 1977. aastal võttis Likud vasakpoolsetelt esimest korda valimisvõidu. 2005. aastal läks partei lõhki ning esimees Ariel Sharoni toetajad asutasid uue erakonna – Kadima.

## Esimehed
*Menaẖem Begin, 1973–1983
*Yitzhak Shamir, 1983–1993
*Benjamin Netanyahu, 1993–1999
*Ari'el Sharon, 1999–2005
*Binyamin Netanyahu, alates 2005. aastast

## Vaata ka
*Revisionistlik sionism
Anne B. Ragde

**Anne Birkefeldt Ragde** (sündinud 3. detsembril 1957 Oddas) on norra kirjanik.

Anne B. Ragde sündis 1957. aastal Oddas, kuid kasvas üles Trondheimis, lõpetas seal ülikooli ning töötas mõnda aega samas Trondheimi Ülikoolis lektorina.

Oma kirjanikudebüüdi tegi ta 1986. aastal lasteraamatuga "Hallo! Her er Jo" ("Tere, siin on Jo") ning jätkas kirjutamist lastele ja noortele. Muuhulgas võitis ta ka omamaise ihaldatuima Bragepriseni kirjandusauhinna noortele kirjutatud Sigrid Undseti eluloo eest.

1990. aastal avaldas ta esimese täiskasvanutele mõeldud romaani "En tiger for en engel" ("Tiiger inglile") ning kriminaallugusid, lühijutte ja romaane.

Aastal 2005 ilmus Anne B. Ragde sulest romaan "Berlinerpopline" ("Berliini paplid", eesti keeles ilmunud 2008, tõlkija Elvi Lumet), mis sai ühtviisi sooja vastuvõtu osaliseks nii kriitikute kui ka lugejate poolt ning mis pärjati hea keelekasutuse eest ka auhinnaga Riksmålsforbundets litteraturpris. Praeguseks on seda teost Norras müüdud üle 250 000 eksemplari ning tõlgitud enam kui 15 keelde.

Vähese populaarsuse üle ei saanud kurta ka autori järgmised teosed: esimese romaani järjena samal aastal kirjutatud "Eremittkrepsene" ("Erakvähid", eesti keeles ilmunud 2008, tõlkija Elvi Lumet), 2007. aastal kirjutatud "Ligge i grønne enger" ("Rohelised aasad", eesti keeles 2008, tõlkinud Elvi Lumet), 2008. aastal kirjutatud "Nattønsket" ("Öine soov", eesti keeles 2010, tõlkinud Maris Kuuda), 2011. aastal kirjutatud "Jeg skal gjøre deg så lykkelig" ("Ma teen su nii õnnelikuks", eesti keeles 2012, tõlkinud Elvi Lumet), 2016. aastal kirjutatud "Alltid tilgivelse" ("Andestada saab alati", eesti keeles 2017, tõlkinud Riina Hanso), "Elunautijad" (2018), tõlkinud Kristina Porgasaar ning 2019. aastal kirjutatud "Datteren" ("Tütar", eesti keeles 2021, tõlkinud Kristina Porgasaar).

Triloogiast on tehtud ka televisioonisari, millel on Norra televisioonis üle miljoni vaataja.
Jan Kjærstad

**Jan Kjærstad** (sündinud 6. märtsil 1953 Oslos) on norra kirjanik.

Ta on lõpetanud Norra Teoloogiakooli ning Oslo Ülikooli teoloogina.

Jan Kjærstad on kirjutanud mitu romaani, lühijutte, esseesid ning olnud ka kirjandusajakirja Vinduet ("Aken") toimetaja. Võitnud auhindu, millest mainekaim on Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhind, mille ta pälvis televisioonikangelase Jonas Wergelandi ("Võrgutaja", "Vallutaja" ja "Avastaja") loomise eest.

Kirjanduses debüteeris 1980. aastal teosega "Kloden dreier stille rundt" ("Maa pöördub vaikselt").

Eesti keeles on 2006. aastal ilmunud tema romaan "Märgid, mis juhivad armastuseni" ("Tegn til kjærlighet", 2002).

## Tunnustus
* 2000 – Doblougi preemia
* 2001 – Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhind
Laevanael

**Laevanael** ehk **pund** ehk **kaal** (lõunaeesti murretes *perkapund*) on endisaegne massi- ja mahuühik.

See võeti kasutusele Rootsi mõõtühikute süsteemist merekaubanduses.

1 laevanael on ligikaudu 168 kilogrammi (u 137 liitrit).

1 laevanael = 20 leisikat = 400 naela.

## Vaata ka
*Naelatoll  (saksa keeles *Pfundzoll*)

## Viited

## Välislingid
* Swedish units of measurement
Leisikas

**Leisikas** ehk **leisik** (kirderanniku murdes *leivisk*, lõunaeesti murretes *pund*) on massiühik, mis võrdub 20 naela = 8,19 kilogrammiga. Üks leisikas on pool puuda.

## Vaata ka
* Laevanael
Herbjørg Wassmo

**Herbjørg Margretha Wassmo** (sündinud 6. detsembril 1942 Skogsøya saarel Øksnesi vallas) on norra naiskirjanik, üks tuntumaid tänapäeva Norra kirjanikke.

Ta on sündinud ja üles kasvanud Põhja-Norras Vesteråleni saarestikus.

Õppis pedagoogikakoolis ning enne kirjanikuks hakkamist töötas ta oma kodumaal mõnda aega õpetajana.

Herbjørg Wassmo esimene avaldatud teos oli luulekogu "Vingeslag" (1976; "Tiivalöögid").

1981. aastal ilmus tema esimene romaan "Huset med den blinde glassveranda" ("Pimeda klaasverandaga maja"; tõlkija Elvi Lumet), millest kujunes peagi triloogia. Sama sarja teine ja kolmas raamat kannavad pealkirju "Det stumme rommet" (1983; "Hääletu ruum"; tõlkija Elvi Lumet) ja "Hudløs himmel" (1986; "Marraskil taevas"; tõlkija Elvi Lumet).

Laiemalt tuntuks sai kirjanik oma teise, nn Dina-triloogiaga. Selle esimene osa "Dinas Bok" ("Dina raamat"; eesti keeles 1997) ilmus 1989. aastal. Romaani järgi tehti 2002. aastal valminud mängufilm "Mina olen Dina", kus peaosi mängisid Maria Bonnevie ja Gérard Depardieu. Sarja teine raamat, mis ilmus 1995. aastal, kannab pealkirja "Lykkens sønn" ("Õnne poeg"; eesti keeles 1999). Kolmas osa "Karnas arv" ("Dina pärandus"; eesti keeles 2001) ilmus 1997.

Lisaks on autorilt ilmunud veel 2000. aastal romaan "Det sjuende møte" ("Seitsmes kohtumine"; eesti keeles 2004; tõlkija Elvi Lumet), 2003. aastal romaan "Flukten fra Frank" ("Põgenemine Franki juurest"; eesti keeles 2006), 2009. aastal romaan "Hundre år" ( "Sada aastat"; eesti keeles 2011; tõlkija Elvi Lumet ning "Need silmapilgud" (2014), tõlkinudRiina Hanso.

Herbjørg Wassmo elab Oslos.

## Tunnustus
*1981 kriitikute auhind raamatu "Pimeda klaasverandaga maja" eest 
*1987 Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhind raamatu "Marraskil taevas" eest 
*1998 Jean Monnet' auhind
*2004 Eeva Joenpelto auhind

## Välislingid
*Tiina Kaalep. Herbjørg Wassmo "Seitsmes kohtumine". Eesti Ekspress, Areen, 11. märts 2004
Afganistani sõda

Afganistani sõja nime all on tuntud:

***[[Nõukogude-Afganistani sõda]]** (1979–1989)
***[[Afganistani sõda (2001–2021)|Afganistani sõda]]** (2001–2021)

## Vaata ka
* Afganistani kodusõda
* Inglise-Afgaani sõda
Pisa torn

**Pisa torn** (itaalia keeles *La Torre di Pisa*), tuntud ka kui viltune Pisa torn (itaalia keeles *Torre pendente di Pisa*), on Pisa katedraali eraldiseisvana ehitatud kampaniil ehk kellatorn. See asub otse katedraali taga ning on üks kolmest vanimast ehitisest Pisa Katedraali väljakul (*Piazza del Duomo*) baptisteeriumi ja kiriku kõrval.

Torn on marmorist ja seda hakati ehitama 1173. aasta 9. augustil. See plaaniti esialgu küll otse ehitada, kuid torn hakkas õige pea (1178) iseenese raskuse ning pehme aluspinna tõttu viltu vajuma juba siis, kui ehitati alles seitsmekorruselise torni kolmandat korrust. Pärast kolmanda korruse ehitamist jäi torni rajamine pea sajaks aastaks sõdade tõttu soiku.

Töid jätkati alles 1272. aastal. Tollased arhitektid püüdsid torni edasist viltu vajumist takistada nii, et ehitasid järgnevate korruste seinad vajumise poolt kõrgemaks. Siis aga hakkas torn hoopis teisele poole vajuma ning õigupoolest tingiski just see torni nii suure kalde. Tööd seiskusid taas sõja tõttu 1284. aastal mõneks ajaks nii, et torni viimane, seitsmes korrus valmis alles 1319. aastal. Kellakamber ja seega ka torn lõplikult aga alles 1372. aastal. Tornis on kokku seitse nimelist kella, iga heliredeli noodi kohta üks.

1990. aastail remonditi torni, et parandada ilmastikukahjustusi ning muuta seda vastupidavamaks. Samuti on torni aja jooksul remondi käigus mõne sentimeetri võrra õnnestunud tõsta.

Torni kõrgus tema kõige madalamast kohast mõõdetuna on 55,86 meetrit ning kõrgeimast kohast 56,70 meetrit.
Kokku on tornis 296 trepiastet.

## Maavärinad
Alates 1280. aastast on olnud neli suurt maavärinat. Uuringute käigus jõuti järeldusele, et torni kõrgus ja jäikus koos maapinna pehmusega mõjutavad struktuuri vibratsiooniomadusi nii, et torn ei võngu kaasa maavärinaga. Maapinna pehmus, mis torni kalde põhjustas, on päästnud ka torni hävimisest.

## Tehnilised andmed
* Vundamendi sisemine diameeter 7,368 m
* Vundamendi väline diameeter 15,484 m
* Kalle 3,97 kraadi või 3,9 m vertikaalselt
* Kaal 14 700 tonni
* Seina paksus esimesel korrusel 2,44 m
* 296 astet kellatorni
* Esimene kell: L'Assunta, valmistatud 1654, valmistaja Giovanni Pietro Orlandi, kaal 3620 kg
* Teine kell: II Crocifisso, valmistatud 1572, valmistaja Vincenzo Possenti, kaal 2462 kg
* Kolmas kell: San Ranieri, valmistatud 1719–1721, valmistaja Giovanni Andrea Moreni, kaal 1448 kg
* Neljas kell: La Terza, valmistatud 1473, kaal 300 kg
* Viies kell: La Pasquereccia või La Giustizia, valmistatud 1262, valmistaja Lotteringo, kaal 1014 kg
* Kuues kell: II Vespruccio, valmistatud 14. sajandil. Uus 1501, valmistaja Nicola di Jacopo, kaal 1000 kg
* Seitsmes kell: Dal Pozzo, valmistatud 1606. aastal. Uus 2004, kaal 652 kg

File:Leaning tower bell assunta.JPG|L'Assunta
File:Bell san ranieri.JPG|San Ranieri
File:Pisa Leaning Tower bell San Ranieri.jpg|La Pasquereccia
File:Bell dal pozzo.JPG|Dal Pozzo


## Viited

## Välislingid

* Koduleht
Virolahti vald

**Virolahti** on vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kymenlaakso maakonnas.

Virolahti naaberomavalitsused on Hamina linn ja Miehikkälä vald. Vallas räägitakse peamiselt soome keelt.

## Külad 1939

Tärniga on märgitud külad, mis praegu on osaliselt või täielikult Venemaa poolel.

Alapihlaja, *Alaurpala, Eerikkälä, Hailila, Hanski, Hellä (Heligby), Hämeenkylä (Tavastby), Häppilä, Järvenkylä, Kattilainen, *Kiiskilahti, Klamila, Koivuniemi, *Koskela, Koskelanjoki, Kotola, Kurkela, *Laitsalmi, Länsikylä (Flonckarböle), *Martinsaari, Mattila, Mustamaa, Nopala, *Orslahti, *Paatio (Båtö), Pajulahti, *Pajusaari, *Pitkäpaasi, Pyterlahti, Ravijoki, Ravijärvi, Reinikkala, Rännänen (Grennäs), Sydänkylä (Kallfjärd), Säkäjärvi, Tiilikkala, Vaalimaa (Vaderma), Vilkkilä, Virojoki, Virolahti, Yläpihlaja, *Yläurpala

## Viited

## Välislingid

* Virolahti valla koduleht
Anjala (Anjalankoski)

**Anjala** on praegune Anjalankoski linnaosa ja endine vald Soomes Kymi läänis (praegune Lõuna-Soome lään) Kymenlaakso maakonnas. Vallas elas 1973. aastal 5900 inimest ja rahvastiku tihedus 38 in/km². 1975. aastal liideti vald Anjalankoski linnaga.

## Külad

Ahvio, Anjala, Junkkari, Kaukasuo, Korpi, Muhniemi, Takamaa, Ummeljoki.
Valkeala vald

**Valkeala** oli vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kymenlaakso maakonnas. Vald liideti 1. jaanuaril 2009 Kouvola linnaga.

Vallas elas 2008. aastal 11 500 inimest ja rahvastiku tihedus oli 13,6 in/km². Valkeala naabervalad olid Anjalankoski linn, Elimäki vald, Jaala vald, Kouvola linn, Kuusankoski linn, Luumäki vald, Mäntyharju vald ja Savitaipale vald. Vallas räägiti soome keelt.

## Külad

Aitomäki, Anttila, Haimila, Heikkilä, Hevosoja, Inkerilä, Jokela, Joutjärvi, Karhula, Kinansaari, Kipparila, Kourula, Kuivala, Kääpälä, Lipiälä, Mattila, Miettula, Multamäki, Niinistö, Oravala, Parola, Pihlajasaari, Pyöriälä, Pyötsiälä, Rautjärvi, Ruotsula, Rämälä, Saarento, Selänpää, Sorsala, Toikkala, Uro, Utti, Tuohikotti, Valkeala, Vekaranjärvi, Voikoski, Vuohijärvi

## Viited
Valkeala

**Valkeala** on küla Soomes Lõuna-Soome läänis Kymenlaakso maakonnas Kouvola linnas.

Valkeala on endise Valkeala valla kirikuküla.

Praegune Valkeala kirik on selle koha peal juba neljas kirikuhoone. Kiriku projekteerisid Armas Lindgren ja Bertel Liljequist ning see valmis 1927. aastaks. Kiriku altarimaal on pärit vanast põlenud kirikust, see on maalitud 1819. aastal. Orel on valmistatud Kangasala orelitehases 1977. aastal.
Haapasaari (Kotka)

**Haapasaari** (rts *Aspö*) on saar Soome lahes Kymenlaakso maakonnas Kotka linnas ja endine vald. Saarel elas 2004. aastal 24 inimest ja 1973. aastal 77 inimest.
Kampaniil

**Kampaniil** (itaalia keeles *campanile*) on peamiselt Itaalias esinev kirikust eraldi seisev kellatorn. Nimetus tuleneb itaaliakeelsest sõnast *campana* ('kirikukell'). 

Tuntumad kampaniilid on Pisa torn Pisas ja Püha Markuse kampaniil, mis asub Püha Markuse katedraali kellatornina Veneetsia Püha Markuse väljakul.

Maailma kõrgeim kampaniil on Joseph Chamberlaini memoriaalkellatorn Inglismaal Birminghamis.

Eesti vanim allesolev kampaniil (1638) asub Saaremaal Kihelkonna vallas Mihkli kiriku juures.

## Välislingid
Reostaat

**Reostaat** on peamiselt tugevvoolutehnikas kasutatav muuttakisti, mille takistus on sujuvalt või astmeliselt muudetav.

Reostaat koosneb takisti(te)st ja liugurist. Takistid on tavaliselt takistustraadist, mis on mähitud rõngakujulisele või sirgele isoleermaterjalist alusele. Liugurit saab liigutada mööda takistustraadi keerde või kontaktpindu, mis on ühendatud keerdudest tehtud harunditega (haruühenduste ehk väljavõtetega). Esimesel juhul muutub takistus sujuvalt, teisel astmeliselt (ka sel juhul ilma katkestuseta).

Reostaat on olnud kasutusel peamiselt voolutugevuse reguleerimiseks (näiteks elektrimootori käivitusvoolu piiramiseks või mootori pöörlemiskiiruse muutmiseks). Reostaat ühendatakse siis toitevoolu ahelasse järjestikku nii, et liugkontakt on ühendatud ühe otskontaktiga.

Reostaadi põhimõtte töötas välja Briti füüsik Charles Wheatstone 1840. aastal.
## Vaata ka
*Muuttakisti
* Reostaatandur
* Reostaatjuhtimine

## Välislingid
* Reostaatidest algajatele (inglise keeles)
Stolõpini reformid

**Stolõpini reformid** on üldnimetus Vene Keisririigi peaministri Pjotr Stolõpini juhtimisel 20. sajandi alguses (1906–1911) Venemaa Keisririigis, sh. Eestimaal ja Liivimaal tööstus-, põllumajandus-, kohtu- ning haridussüsteemis tehtud muudatustele.
Integreeritud elektroonikasüsteemide ja biomeditsiinitehnika tippkeskus

**Integreeritud elektroonikasüsteemide ja biomeditsiinitehnika tippkeskus** (**CEBE**) on 2008. aastal loodud teaduskeskus, mis ühendab TTÜ arvutitehnika ja elektroonika instituutide ning Tehnomeedikumi teadlaste elektroonika, analoog- ja digitaaldisaini, diagnostika ning biomeditsiinitehnika alast interdistsiplinaarset uurimistööd missioonikriitiliste sardsüsteemide valdkonnas. 

Uurimistöö on koordineeritud kolme sihtfinantseerimise teemaga, mida juhivad professorid Ivo Fridolin, Mart Min ja Raimund Ubar (keskuse juht), ning seitsme europrojektiga. 

Keskuse infrastruktuurilise aluse moodustavad hiljutise Eesti teadusasutuste infrastruktuuri arendusprogrammi raames loodud kolm laborit – siduselektroonika, mikro- ja nanokomponentide ning arvutisüsteemide sünteesi ja analüüsi laborid. Keskuse koosseisu kuulub ligi 80 teadurit ja doktoranti.

## Välislingid
* Keskuse koduleht
* TTÜ arvutitehnika instituut
* TTÜ elektroonika instituut
* Tehnomeedikum
Karhula alev

**Karhula** oli alev Soomes Kymi läänis Kymenlaakso maakonnas aastatel 1951–1977. Selle territoorium eraldati 1951. aastal Kymi vallast ja liideti 1977. aastal Kotka linnaga.

## Ajalugu
Kymi valla kiire areng viis Kotka linna rajamiseni 1878. aastal, ent ka mujal Kymi vallas asutati aurusaeveskeid, mille kõrvale tekkis juba 1870. aastatel palju muud tööstust ja väikeettevõtteid.

Aastatel 1949–1950 oli päevakorras Kymi valla ja Kotka linna halduslik liitmine, kuid 1951 otsustati lõpuks moodustada Kymi valla tööstusasulatest alev ning jätta Kymi valla koosseisu maa-asulad. Aleviga liideti Kymi valla keskne osa – kirikuküla Helilä ning tööstuspiirkonnad Sunila ja Korkeakoski.

Alev sai nime Karhulanniemi tööstuspiirkonna järgi, mis omakorda oli nime saanud Helilä külla kuulunud paiga Karhula järgi.

Alvar Aalto projekteeritud Sunila elamupiirkond oli algul planeeritud eraldi alana Kymi vallas. Otto-Iivari Meurmanni loodud esimeses Karhula alevi generaalplaanis (1955) püüti koondada külad alevi "eesaleviteks" ning kujundada Heliläst ärikeskus.

Karhula alev liideti Kotka linnaga 1977. aastal koos Kymi vallaga. Liitumise ajal oli Karhula alevis 22&nbsp;867, Kymi vallas 5204 ja Kotka linnas 34&nbsp;074 elanikku. Ühinenud omavalitsusüksuses oli kokku 62&nbsp;145 elanikku.

## Sport
Karhula alevis tegutsesid spordiseltsid Peli-Karhut, Karhulan Veikot, Rateko, Sunilan Sisu ja muud.

## Kultuur
Karhulas oli 1969. aastal avatud Kåre kelder (Kåren kellari), üks Soome esimesi diskoteeke.

## Aleviosad
Karhula alevi osad 1956. aastal:
# Helilä
# Karhulanniemi
# Rauhala
# Itäranta
# Suulisniemi
# Popinniemi
# Sunila
# Kierikkala
# Koivula
# Hovila
# Kalliokoski
# Kyminsuu
# Eskola
# Otsola
# Korkeakoski
# Halla-Tiutinen

## Vaata ka
* Karhula–Sunila Raudtee
* Peli-Karhut
Sippola

**Sippola** on küla Soomes Lõuna-Soome läänis Kymenlaakso maakonnas, endine Sippola valla kirikuküla, praegu Kouvola linna osa.
Tegan and Sara

**Tegan and Sara** on Kanada *[[indie rock]]*'i / *[[indie pop]]*'i ansambel. Bändi liikmed on identsed kaksikõed Tegan Rain Quin ja Sara Kiersten Quin (sündinud 19. septembril 1980).

Ansambel moodustati 1995. aastal.

## Albumid
*"Under Feet Like Ours" (1999)
*"This Business of Art" (2000)
*"If It Was You" (2002)
*"So Jealous" (2004)
*"The Con" (2007)
*"Sainthood" (2009)
*"Get Along" – (Live Album/DVD) (2011)
Sippola vald

**Sippola** oli vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kymenlaakso maakonnas. Vald liideti 1975. aastal Anjalankoski linnaga. 1973. aastal elas vallas 15 960 inimest ja rahvastiku tihedus oli 28,1 in/km². Vallas räägitakse soome keelt.
Potentsiomeeter

**Potentsiomeeter** on kolme terminaliga muuttakisti, mida kasutatakse peamiselt elektroonikalülitustes reguleeritava pingejagurina, näiteks helitugevuse sujuvaks reguleerimiseks. Potentsiomeeter ühendatakse elektrilülitusse kolmes punktis ‒ takisti kahe otspunkti ja liuguri väljaviikude kaudu.
 
Potentsiomeetril on liug- või pöördkontakt, mis moodustab reguleeritava pingejaguri. Liuguri trajektoori järgi saab potentsiomeetreid liigitada pöördtakistiteks, mille liuguri süsiharja pööratakse rõngakujulisel takistuskehal mööda ringikaart, ja lükandtakisteiks, mille liugurit on võimalik nihutada sirgjooneliselt edasi-tagasi. Väga täpselt võimaldab takistust seada kruvitakisti, mille liugur on sirgjooneliselt nihutatav käigukruvi pöörates. Kaksiktakistil on kaks takistuskeha, kusjuures liugureid saab juhtida eraldi, tandemtakisti mõlema süsteemi liugkontaktid on ühisel võllil või lükandliuguril. Potentsiomeetriga võib olla kokku ehitatud toiteahela lüliti. Kui kasutusel on vaid kaks terminali, üks otspunkt ja pöörlev kontakt, toimib potentsiomeeter muutuva takistusega takistina või reostaadina.

## Kasutusviisid

Mõõtevahendina kasutatav potentsiomeetri üks funktsioonidest on pingejagur, milles takistuse muutmise tagajärjel pingejaguris olevate takistite suhe muutub ja sellest tulenevalt muutub ka väljundpinge. Sel juhul on võimalik muuta suuri pingeid, mida tavaliste seadmetega ei ole võimalik mõõta.

Potentsiomeetreid kasutatakse elektroonikaseadmetes, näiteks kiiruse reguleerimiseks ventilaatorites. Algselt reguleeriti potentsiomeetritega televiisorite pildi heledust, kontrasti ja värviskeemi.

Madalpingesüsteemides on võimalik kasutada potentsiomeetrit selleks, et temast läbi juhtida suurtes kogustes võimsust (rohkem kui 1 vatt). Laialdasemat kasutust leiavad potentsiomeetrid analoog signaalide võimsuse reguleerimiseks (näiteks audioseadmete helitugevuse nupp). Potentsiomeetreid kasutatakse valgusregulaatorina lampides.  Pingejaguri takistite vahelist suhet muudetakse selleks, et väljundisse lasta vastavalt potentsiomeetri asendile erinevas koguses voolu.

Potentsiomeetrit kasutatakse pingejagurina, et saada fikseeritud sisendpingest käsitsi reguleeritav väljundpinge. See on kõige tavalisem kasutusviis. Pinge kogust takistile  saab arvutada valemiga:


V_\mathrm{L} = { R_2 R_\mathrm{L} \over R_1 R_\mathrm{L} + R_2 R_\mathrm{L} + R_1 R_2}\cdot V_s.


Kus:

*  - sisendpinge
*  - väljundpinge
* , ,  - takistid

## Ehitus

Potentsiomeetri ehitus  koosneb suure sisemise takistusega elemendist (B) , liug- või pöördkontaktist (C), mis liigub mööda elementi. Reguleerimiseks kasutatav pööratav nupp (A), mis kinnitub pöördkontakti külge (D). Korpus, mis kaitseb sisemist mehhanismi väliste segajate eest. Piiraja (H) ei lase liugurit üle keerata maksimaalasendist. (E, F, G) on kontaktid, millega vastavalt ühendatakse sisend, maandus ja väljund.  

## Viited

## Vaata ka
* Muuttakisti
* Reostaat

## Kirjandus
* Lembit Abo. Elektroonikakomponendid. Tallinn, 1997, lk 154‒155.

## Välislingid
* Potentsiomeeter
* Potentsiomeetritestest algajatele (inglise keeles)
* Potentiometer
* Potentiometer: Construction & its workings
* Voltage dividers
Kapuuts

**Kapuuts** on peakate, mis katab enamiku peast ja kaelast, tavaliselt mõne suurema riietuseseme osa.

Kapuutsi kantakse enamasti pea ja kaela kaitsmiseks keskkonnatingimuste (külma, tuule, vihma) vastu.

Kapuutsid võivad olla näiteks mantli, pontšo, keebi, jope, kampsuni, jaki küljes. Kapuuts tõmmatakse üle pea, kui seda vajatakse, muul ajal langeb see vabalt seljale. Kapuuts võib olla kinnitatud tõmbluku, nööpide või trukkide abil ja olla seega eemaldatav.

## Vaata ka

*Kaputsiin
*Att
Hans-Diedrich von Tiesenhausen

Vabahärra **Hans Diedrich von Tiesenhausen** (22. veebruar (vkj 9. veebruar) 1913 Riia – 17. august 2000 Vancouver) oli baltisaksa päritolu Saksamaa mereväeohvitser.

Hans Diedrich von Tiesenhausen sündis Riias arhitekt Gerhard Diedrich Jakob von Tiesenhauseni (1878–1916) ja Carola von Sittmanni pojana.

Tiesenhausen astus Kriegsmarine teenistusse, kus teenis välja kaptenleitnandi auastme. Ta teenis allveelaevadel U-23 ja U-331. Tema suurimaks saavutuseks allveelaevakomandörina peetakse Suurbritannia lahingulaeva HMS Barham põhjalaskmist 25. novembril 1941.

Hans-Diedrich von Tiesenhauseni juhtimisel lasi allveelaev U-331 põhja 2 vastaste laeva: Briti lahingulaeva HMS Barham ja USA transpordilaeva USS Leedstown (9. novembril 1942) ning vigastas 10. oktoobril 1941 Briti sõjalaeva HMS TLC-18.

## Auastmed
*26. september 1934 Mereväekadett (*Seekadett*)
*1. juuli 1935 Mereväelipnik (*Fähnrich zur See*)
*1. jaanuar 1937 Vanemmereväelipnik (*Oberfähnrich zur See*)
*1. aprill 1937 Mereväeleitnant (*Leutnant zur See*)
*1. aprill 1939 Mereväevanemleitnant (*Oberleutnant zur See*)
*1. jaanuar 1942 Kaptenleitnant (*Kapitänleutnant*)

## Autasud
* II klassi Raudrist (30. jaanuar 1940)
* Allveelaeva sõjamärk (*Das U-Boots-Kriegsabzeichen*; 26. veebruar 1940)
* I klassi Raudrist (7. detsember 1941)
* Raudristi Rüütlirist (27. jaanuar 1942)

## Sugupuu
Viide:

## Vaata ka
*Tiesenhausen

## Viited

## Välislingid
*Hans-Diedrich von Tiesenhauseni teenistuskäik ja foto
Karhula linnaosa

**Karhula** on Kotka linnaosa endise Karhula alevi keskuses Soomes. 

Koos Helilä linnaosaga moodustab Karhula Kotka põhjapoolse osakeskuse. Karhula linnaosa moodustab vaid osa kunagisest Karhula alevist. Endistest aleviosadest kuuluvad sinna põhiliselt Helilä, mis oli Karhula alevi aegadel alevi keskus, ja Karhulanniemi. 

Maantee nr 7 (*[[valtatie 7]])* kulgeb autoteena kanjonis läbi Karhula. Maanteest lõunas on muu hulgas turg, bussijaam ja Karhulanniemi tööstuspiirkond. Põhja pool paiknevad ujula, kergejõustikustaadion (Karhulan Keskuskenttä) ja Karhula raamatukogu. 

Karhula bussijaamast lähevad otsekiirliinid Helsingisse, Lappeenranta, Savonlinna, Joensuusse, Mikkelisse ja Jyväskylässe. Lahtisse lähevad aeglased liinid, samuti saab sinna Loviisa ja Kouvola kaudu. Karhulas peatuvad Helsingi ja Hamina vahelised bussid, mis Kotka keskusse sisse ei sõida. Karhula bussijaam on ka kohaliku ja piirkondliku bussiliikluse keskus. 

Karhulale kõige lähemad raudteepeatused on Kyminlinna raudteepeatus ja Kymi raudteejaam, kus peatuvad Kotka sadama raudteejaama ja Kouvola raudteejaama vahelised aeglased rongid. Mõlemad on Karhulast umbes 3 km kaugusel ja mõlemasse on otseühendus linnaliinibussiga.
Nahhimovi orden

**Nahhimovi orden** (vene keeles *oрден Нахимова*) oli Nõukogude Liidu autasu, mida anti mereväeohvitseridele ja väeosadele.

Vene admirali Pavel Nahhimovi järgi nimetatud orden asutati 3. märtsil 1944 ning seda anti kahes järgus.

Ordeniga autasustati mereväeohvitsere ja -üksusi sõjaliste operatsioonide kavandamise ja läbiviimise eest.

Ordenit kanti paremal pool rinnas.

## 1. järk

1. järgu orden oli valmistatud kullast ning hõbedast ja kaunistatud rubiinidega. Ordeni keskosal kasutati sinist emaili.

Kokku anti välja 82 Nahhimovi 1. järgu ordenit.

## 2. järk

2. järgu Nahhimovi orden valmistati üleni hõbedast ning rubiinide asemel kasutati punast kuumemaili. 

Kokku anti välja 469 Nahhimovi 2. järgu ordenit.

## Välislingid
*Ülevaade Nahhimovi ordenist (vene k.)
Long Beach

**Long Beach** on linn Ameerika Ühendriikides California osariigis Los Angelese maakonnas. Asub Vaikse ookeani rannikul. 

Asub Los Angelese kesklinnast 30 km lõunas. Long Beach asutati 1888. aastal.

45% elanikest on valgenahalised, 15% mustanahalised ja 36% latiinod.

Linnas asub Walter Pyramidi korv- ja võrkpallihall ja Long Beachi vormelirada.

## Välislingid

*Long Beachi koduleht
Metallhalogeniidlamp

**Metallhalogeniidlamp** ehk **halogeniidlamp** (ingl k *metal-halide lamp*, ka HMI lamp, lühend sõnadest *Hydrargyrum Medium-arc Iodide*) on kõrgrõhuline gaaslahenduslamp, milles on lisaks elavhõbedale ja väärisgaasile (harilikult argoonile) muudest metallidest lisandeid halogeniidide kujul (metalli ja halogeeni ühendina), näiteks naatrium-, liitium-, tseesium-, indiumjodiidina. Nii on võimalik valmistada lampe mitmesuguse värvitemperatuuriga (enamasti vahemikus 3000–7000 K) ja tagada hea värviesitus. Lambis muundub nähtavaks valguseks ligi 40% tarbitavast elektrienergiast (valgusviljakus keskmiselt 95 lm/W, väikese võimsusega lampidel veelgi suurem). Lampide võimsus võib ulatuda kümnetesse kilovattidesse.
 

## Ehitus
Halogeniidlamp sarnaneb ehituspõhimõtteltelavhõbelambiga. Suure võimsusega lambid on kahekordse kolviga. Lambi sisemine kolb on täidetud kõrge rõhu all oleva argooni, elavhõbeda ja halogeniidiga. Välimine kolb on vajalik sisemise kolvi toestamiseks ja ühenduste tegemiseks (sokelduseks), samuti valguse paremaks jaotamiseks. Välimine kolb on täidetud väärisgaasiga.

Halogeniidlamp (nagu mistahes kaarlahenduslamp) vajab toitevõrku ühendamiseks liiteseadist (elektroonilist toiteplokki). Selles kasutatakse süütamiseks vajalike kõrgepingeimpulsside ja püsiva töövoolu saamiseks harilikultimpulsstoitelülitust. Süütelülitus või kogu liitelülitus võib olla ka lambiga kokku ehitatud. Sisselülitamise järel saavutab lamp püsiva helenduse paari minuti jooksul.

Lambisokleid:
* G8,5 lampidel võimsusega 20–700&nbsp;W
*G12 lampidel võimsusega 20–150 W
* G22 lampidel võimsusega 250 ja 400&nbsp;W
* E27 lampidel võimsusega 35–150&nbsp;W
* E40 lampidel võimsusega 250–3500&nbsp;W
* GX9,5 või GY9,5 (keraamiline sokkel) lampidel võimsusega 125–1200&nbsp;W
* G22 (keraamiline sokkel) lampidel võimsusega 575–1200&nbsp;W
* PG47 lampidel võimsusega 250–1500&nbsp;W
* G(X)38 lampidel võimsusega 1200–12 000&nbsp;W
* G(X)38 lampidel võimsusega 24 000&nbsp;W

## Kasutamine
Metallhalogeniidlampe hakati laiemalt kasutama 1960. aastatel ning nüüdseks on need väga levinud.

Halogeniidlampide tüüpilised kasutuskohad on suured ruumid (ostukeskused, näituse- ja spordihallid, liiklusterminalid), staadionid, arhitektuuriobjektid, väljakud ja tänavad. Päevavalgusele vastava värvitemperatuuriga (u 6500 K) lambid on kohased valgusallikad filmistuudiotes ja etendusasutustes.

 
File:Halogenmetalldampflampe.jpg|70 W halogeniidlamp sokliga G8.5
File:150 Watt Metal Halide.jpg| 150 W halogeniidlamp
File:Lampa wyładowcza BA 575W 2 SE D 8500K firmy Sylvania.jpg|Lamp BA 575W 2 SE D 8500K
File:Metaalhalidelamp.JPG| Halogeniidlamp sokliga E40


## Vaata ka
* Gaaslahenduslamp
* Elavhõbelamp

## Välislingid
*Metallhalogeniidlampide ehitus (inglise k)
*Metallhalogeniidlampide tehnilised andmed (inglise k)
Kärla kirik

**Kärla Maarja Magdaleena kirik** on kirik Saare maakonnas Kärla vallas Kärla alevikus.

Kirikut kasutab EELK Kärla Maarja-Magdaleena kogudus.

Kärla kihelkonnakirik ehitati aastatel 1842–1843 keskaegse kiriku asemele. Viimane oli muutunud varisemisohtlikuks ja lammutati 1842. aastal. Keskaegne kirik oli rajatud tõenäoliselt 13. sajandi III veerandil. 1843. aastal valminud ranges klassitsistlikus stiilis kiriku arhitekt on E. Leuener. Kirikul on ühelöövine kooriruumita pikihoonega ehituskehand.

Kiriku lähedal paiknes sarnaselt Kihelkonna kirikuga kirikust eraldi asuv kellatorn – kampaniil, mis hävis 1981. aastal.

## Interjöör

Kirikus asub 1575. aastal surnud Saaremaa maanõuniku Otto von Buxhoevdeni mälestuseks kujundatud Buxhövdeni epitaaf. ja 1664. aastal surnud Reinhold von Buxhoevedeni vappepitaaf.

## Viited

## Välislingid

*
Ksenoonlamp

**Ksenoonlamp** (ka **ksenoonkaarlamp**) on ülikõrgrõhuline ksenoontäitega kaarlahenduslamp, mis annab väga heledat valget valgust, tagades moonutusteta värviesituse. Ksenooni kasutatakse sellepärast, et see on kõige madalama ioniseerimispotentsiaaliga mitteradioaktiivne väärisgaas. 
 
Ksenoonlamp leiutati 1940. aastal Saksamaal. 1951. aastal hakkas Osram neid tootma peamiselt filmiprojektorite valgusallikaks. 1990. aastatel hakati ksenoonlampe kasutama autode esilaternates, välklampides jm. 

## Ehitus ja talitlus
 
 
 

Paksust kvartsklaasist kolvis on ksenoongaasi keskkonnas kaks massiivset volframist elektroodi (pildil terava otsaga anood ja jäme katood); elektroodide vahekaugus on mõni millimeeter. Kolvis on kõrge (kuni 10 MPa) rõhu all ksenoongaas. Lamp süüdatakse kõrgepinge (kuni 25 kV) impulssidega, millega ioniseeritakse gaas elektroodide vahel. Seal tekib juhtiv kanal ja elektroonilisest liiteseadisest antav püsiva tugevusega vool läbib elektroodivahemiku elektrikaare kujul. Kaare põlemispinge võib uuel lambil olla 20 V, pikaajalise käituse kestel aga tõusta 60 voldini. Anood võib teda pommitavate elektronide toimel kuumeneda kuni punase hõõguseni. Võimsate lampide anoodis on kanalid vesijahutuseks. Lambi kolb võib kuumeneda 600 kraadini.

Rõhk kolvis tõuseb sisselülitamise järel kiiresti (nt 0,8-lt 7 megapaskalini). Kõrge töörõhuga gaasis on kaarleegi värvitemperatuur kuni 6000 K, seega sama mis päevavalgusel. Valguskese ulatub katoodist ainult mõne millimeetri kaugusele. Valguskeskme väikesed mõõtmed võimaldavad valguskiiri reflektoriga tõhusalt suunata kitsaks kimbuks (nt prožektoris).

Ksenoonlambis muundub tarbitavast elektrivõimsusest kiirgusvõimsuseks kuni 80%, kuid nähtav kiirgus (valgus) moodustab sellest vaevalt kolmandiku, ülejäänu on peamiselt infrapunakiirgus ja 5–6% ultraviolettkiirgus. Seetõttu ei ületa ksenoonlampide valgusviljakus 50 lm/W. Õhku osoneeriva UV-kiirguse väljapääsu tõkestab spetsiaalse koostisega kvartskolb.

## Kasutamine
Suure võimsusega ksenoonlampe kasutatakse kõrge hinna ja kuluka käituse tõttu spetsiaalsetes seadmetes, nagu filmiprojektorid, prožektorid, tuletornid, pooljuhtlaserid.

Auto esituledena kasutatavad ksenoonlambid sisaldavad elavhõbedat, mille aurus kaarlahendus kestvalt toimub. Ksenoon on sellises lambis vajalik peamiselt selleks, et lamp kiiresti süttiks ja saavutaks normaalse heleduse. Valgusspektrit rikastavad metallide naatriumi, indiumi talliumi) lisandid metallhalogeniidide kujul. Liiteseadis toidab lampe (võimsus 35 või 50 W) vahelduvpingega 85 või 42 V.

Ksenoonlampi kasutatakse ka tugevate valgusimpulsside saamiseks välklambis, stroboskoobis, signaal- ja hoiatustuleseadmetes. Valgussähvatused vabanevad lühiajalises kaarlahenduses tavaliselt kondensaatori laengu tühjenemisel. Fotoimpulsslampidel on lisaks kolvi otstest sisenevatele elektroodidele ka väline, süttimist hõlbustav elektrood.

## Vaate ka
*Kaarlahendus
*Impulsslamp

## Välislingid
*Ksenoonlambi süütamine