Kandev sein

**Kandev [[sein]]** on ehituselement, mille ülesanne on tagada hoone stabiilsus ja kandevõime. See kannab katuse ja ülemiste korruste raskust ning toetab teisi konstruktsioonielemente, näiteks talasid, vahelaeplaate, rõdusid ja treppe. Koormused kanduvad läbi kandva seina vundamendile ja sealt pinnasesse.

Kandvaid seinu kasutatakse nii sise- kui ka välisseintena.

Kandvaid seinu eristatakse mittekandvatest ehk vaheseintest, mille ülesanne on ruume jaotada, kuid mis ei kanna hoone konstruktsioonide raskust.

## Ajalugu
Kandvaid seinu on kasutatud juba varases kiviarhitektuuris ning need olid pikka aega peamine ehituselement nii elu- kui ka sakraalhoonetes. Sellise ehitussüsteemi puhul sõltus hoone kõrgus ja ruumilahendus suurel määral seinte paksusest ja tugevusest.

Gooti arhitektuuri arengu käigus võeti kasutusele tugikaared, mis vähendasid koormust kandvatelt seintelt. See võimaldas rajada kõrgemaid hooneid ning suuremate aknapindadega avaramaid siseruume.

Tööstusrevolutsiooni ajal võimaldasid teras- ja raudbetoonkarkassid rajada kõrghooneid, kus peamisteks koormuse kandjateks on postid ja talad ning välisseinad toimivad sageli peamiselt piirete või fassaadina.

## Funktsioon ja tööpõhimõte
Kandev sein kannab:

* vahelagede koormust,
* katuse koormust,
* ülemiste korruste koormust,
* tuule- ja horisontaalkoormusi.

Vertikaalkoormused (aksiaalkoormused) mõjuvad ülevalt alla, samas kui horisontaalkoormused (külgkoormused) mõjuvad hoonele külje pealt, näiteks tuule mõjul.

Lisaks teiste konstruktsioonide raskusele kannab kandev sein ka oma massi. Seina paksus, materjal ja paigutus määravad selle kandevõime.

## Materjalid
Kandvaid seinu ehitatakse erinevatest materjalidest, sealhulgas:

* betoon ja raudbetoon,
* tellis,
* plokk (nt kergplokk, silikaatplokk),
* puit (puitkarkass- ja palkhooned).

Materjali valik sõltub hoone tüübist ja kasutusotstarbest. Betoon ja raudbetoon suudavad taluda suuri koormusi ning sobivad mitmekorruselistele hoonete ehitamiseks. Tellis ja plokk on levinud eramajade ehituses, puitkarkass aga kergemate ja energiatõhusate hoonete puhul.

## Projekteerimine ja konstrueerimine
Kandva seina konstrueerimine on üks esimestest sammudest ehitamisel, sest selle lahendusest sõltuvad hoone tugevus, stabiilsus ja ohutus. Projekteerimise käigus määratakse seina asukoht, paksus, sobilik materjal ning viis, kuidas koormused kanduvad vundamendi kaudu pinnasesse.

Arvesse võetakse nii püsikoormusi (hoone enda mass) kui ka muutuvkoormusi, nagu lumi, tuul ja kasutuskoormus.

Ehitusprotsessis tuleb kandva seina rajamisel järgida täpseid protseduure. Aluspind peab olema tasane ja tugev, müüritise või karkassi elemendid paigaldatakse loodis ning ühendused tehakse vastavalt projektile. Sageli kasutatakse armatuuri või siduseid, mis suurendavad konstruktsiooni jäikust ja vastupidavust.

## Avad ja sillused
Oluline osa kandva seina projekteerimisel on avade (uksed ja aknad) planeerimine. Iga ava nõrgendab konstruktsiooni, mistõttu kasutatakse nende kohal silluseid või talasid, mis suunavad koormuse avast mööda ning jaotavad selle külgnevatele seintele või postidele.

Vale lahendus võib põhjustada pragusid, vajumist või konstruktsiooni osalist varisemist.

## Ümberehitamine ja ohutus
Kandva seina muutmine või osaline lammutamine mõjutab hoone kandevõimet ning eeldab ehitusprojekti koostamist ja konstruktiivseid arvutusi. Enne seina eemaldamist või avade suurendamist hinnatakse hoone koormusskeemi, sealhulgas püsikoormusi. Eemaldatav seinaosa asendatakse tavaliselt sobiva kandekonstruktsiooniga, näiteks teras- või liimpuidust talaga, mis tagab koormuste ohutu ülekandumise vundamendile või teistele kandvatele elementidele. Tööde käigus kasutatakse ajutist toestust, et vältida vahelae või ülemiste korruste vajumist.

Valesti projekteeritud või teostatud ümberehitused võivad põhjustada liigset läbipainet, pragunemist, konstruktsioonide vajumist või äärmuslikel juhtudel hoone osalist varingut, mistõttu kandvate seinte ümberehitamine eeldab pädeva ehitusinseneri hinnangut.

## Hooldus ja kahjustused
Kandvate seinte seisukord mõjutab otseselt hoone kasutusohutust ja pikaealisust. Regulaarne visuaalne kontroll võimaldab varakult tuvastada pragusid, niiskuskahjustusi, deformatsioone ja muid konstruktsioonilisi probleeme. Eristatakse viimistluspraod (mis mõjutavad peamiselt pindmist kihti) ja konstruktsioonilised praod, mis võivad läbida kogu seina ristlõike ning viidata kandevõime vähenemisele.

Betoonist kandvate seinte puhul võivad kahjustusteks olla betooni karboniseerumine ja armatuuri korrosioon, mis vähendavad konstruktsiooni vastupidavust. Puitkonstruktsioonide korral võivad probleemiks olla niiskusest tingitud mädanik, seen- või putukkahjustused. Müürseinte puhul esineb sageli pragunemist, mis võib olla seotud ebaühtlase vajumise või ülekoormusega.

Konstruktsiooniliste kahjustuste kahtluse korral on vajalik erialaspetsialisti hinnang, mille alusel otsustatakse võimalike tugevdamis- või remondimeetmete üle. Õigeaegne sekkumine aitab vältida suuremaid konstruktsioonilisi rikkeid ning tagab hoone pikaajalise kasutusohutuse.

## Elamud ja kandvad seinad
Elamutes kasutatakse kandvaid seinu laialdaselt hoone vertikaalsete ja horisontaalsete koormuste ülekandmiseks vundamendile. Traditsioonilises väiksema korruselisusega elamuehituses toetuvad vahelaed ja katus sageli välis- ja siseseintele, mis toimivad kandekonstruktsioonidena. Selline lahendus võimaldab lihtsamat konstruktsioonisüsteemi ning vähendab vajadust eraldiseisva raamkonstruktsiooni järele.

Kaasaegses elamuehituses kasutatakse üha sagedamini raudbetoon- või teraskarkasse, kus siseseinad ei pruugi olla kandvad, võimaldades suuremat ruumilist paindlikkust.

## Kõrghooned ja kandekonstruktsioonid
Kõrghoonetes kasutatakse tavaliselt karkasskonstruktsiooni, kus hoone koormused kantakse vundamendile läbi sammaste ja talade süsteemi. Selline lahendus võimaldab suuremat korruste arvu ning avaramaid siseruume, kuna koormust ei kanna valdavalt seinad, vaid eraldi projekteeritud raamkonstruktsioon.

## Viited