open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Canterno järv

**Canterno järv** (itaalia keeles *Lago di Canterno*) on karstijärv Kesk-Itaalias Lazio maakonnas Frosinone provintsis.

Ernici mägedes, 536 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 60 hektarit, suurim sügavus 25 meetrit.

Järve kallastel asuvad Ferentino, Fiuggi, Fumone ja Trivigliano. 

1997. aastal moodustati järve ümbritseva märgala kaitseks 1824 hektarilise pindalaga Canterno järve looduskaitseala (*Riserva naturale del Lago di Canterno*).

## Välislingid
*Sito ufficiale della Riserva naturale
*Riserva naturale Lago di Canterno su Parks.it, portale dei parchi italiani (fonte)
Elmar Urberg

**Elmar Carl Andreas Urberg** (8. detsember 1880 Tartu – 1968) oli eesti arst. 

Sündis käsitöölise Vilhelm Urbergi ja tema naise Amalie peres. Urberg õppis Tartu veneaegses gümnaasiumis ja Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas.  Täiendas end Viini ülikoolis ning praktiseeris arstina Berliini kliinikutes, Riia lastekliinikus ja Riia 1. haiglas. Oli laevaarst troopikavetes ja hiljem arst Tartus. 

Võttis osa Vabadussõjast.  Olnud alates 1901. aastast Tartu 1. vabatahtliku tuletõrjeühingu rühmaülem, peamehe adjutant, peamehe abi ja juhataja. Hiljem Tartu linna lendsalga arst (Soomusrongide Divisjon, tagavarapataljon, vanem arst, 17.07.1919) ja Tartu vabatahtliku tuletõrjeühingu haigekassa arst.  Omandanud kõik Tartu vabatahtliku tuletõrjeühingu teenetemärgid.

## Isiklikku
Abiellus 1929 Gerda Pindinguga, poeg Volli (Willy).  

## Allikas
* Eesti tuletõrje leksikon. Tallinn, 1940, Viide: Lk 565, Kirje: Urberg, Elmar (1661950
* Muu andmekogu: Eesti ohvitserid 1918-1940. (Andmebaas on saadaval Eesti Sõjamuuseumi veebilehel)
* http://www.geni.com/people/Elmar-Urberg/6000000008110640995
Ruut Tarmo

**Ruut Tarmo** (1935. aastani **Harald Rudolf Klein**; 26. aprill 1896 Tartu – 28. jaanuar 1967 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.

Karjääri alustas ta oma sünnilinnas Tartus juba 1912. aastal. 1914. aastast töötas Vanemuises. Sealt sattus ta ka maailmalavadele (sealhulgas vähemalt kahel korral Londoni lavadele koos Ants Eskolaga). Seejärel tegutses Tarmo ka Estonia teatris ja Draamateatris. 1927. aastal tegi ta filmidebüüdi, kui esines Theodor Lutsu tummfilmis "Noored kotkad". 

Ruut Tarmo arreteeriti Nõukogude okupatsiooni ajal 21. novembril 1951 ning mõisteti vangi koos paljude teiste artistide ja intellektuaalidega. Pärast vabanemist 28. jaanuaril 1955 oli tal keelatud lavale naasta, kuid peagi see keeld muutus. Juba 1955. aastal osales ta lühikomöödias "Värav nr. 2".

Ruut Tarmo mängis laval kuni surmani 1967. aastal.

## Tunnustus
*1959 Eesti NSV teeneline kunstnik
*1966 Eesti NSV rahvakunstnik

## Mälestuse jäädvustamine
*1971. aastal kirjutas tema abikaasa Mari Möldre temast raamatu "Ruut Tarmo", mille avaldas kirjastus Eesti Raamat. 
*2010. aastal toodi Eesti Draamateatris lavale lavastus "Mari ja Ruut", kus oli juttu abielupaari vangistusest.

## Isiklikku
Ta oli 157 cm pikk. Tema abikaasa oli 1926. aastast Mari Möldre, tütar Lia Tarmo (1923–1996). Isa poolt oli ta osaliselt baltisaksa päritolu.

## Viited

## Välislingid
*
*"Jäljed", Tallinna TV, 26. november 2011
Lehternahkis

**Lehternahkis** (*Thelephora*) on perekond seeni, mis kuulub lehternahkiseliste sugukonda.

Perekonda kuulub umbes 50 liiki. 

## Liike
**[[Thelephora anthocephala]]*
**Thelephora atroarenicolor* – piik-sametkoorik
**Thelephora caryophyllea* – nelk-lehternahkis
**[[Thelephora cuticularis]]*
**Thelephora palmata* – haisev lehternahkis, kähar lehternahkis
**Thelephora penicillata* – pintseljas lehternahkis
**Thelephora terrestris* – harilik lehternahkis

## Välislingid
* Lehternahkis andmebaasis eElurikkus
Hans Valdmann

**Hans Valdmann** VR II/2, VR II/3 (eesnimi ka **Ants**; perekonnanimi ka **Valdman**; 7. oktoober 1888 Rutikvere vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 27. juuli 1942 Irkutski oblast, Venemaa) oli Venemaa ja Eesti sõjaväelane (1918 – vanemallohvitser; 1939 – seersant).

Valdmann teenis Esimeses maailmasõjas Venemaa suurtükiväelasena augustist 1914 kuni veebruarini 1918 (hiljem auastmelt vanemallohvitser). Teda autasustati Georgi risti 4. järguga.

Valdmann astus 26. novembril 1918 Põltsamaal vabatahtlikult Kaitseliitu ning teenis alates 1919. aastast suurtükiväelasena Eesti sõjaväes, olles 1. suurtükiväe polgus ja 2. suurtükiväe polgus. Teda autasustati 21. veebruaril 1920 Vabadusristi II liigi 3. järguga ja 17. augustil 1920 Vabadusristi II liigi 2. järguga.

Valdmann arvati mais 1920 reservi. Ta sai autasuna raha ja normaaltalu Vana-Põltsamaa vallas Kuningamäel. Ta kuulus Kaitseliidu Sakalamaa Maleva Põltsamaa malevkonda, Vabaduse Risti Vendade Ühenduse (VRVÜ) Viljandi osakonda ja Eesti Vabadussõjalaste Liidu Põltsamaa osakonda.

Valdmann vahistati NKVD poolt 4. juulil 1941. Ta mõisteti 29. augustil 1942 tribunalis surma, kuid ta oli selleks ajaks juba surnud vangilaagris Irkutski oblastis.

## Kirjandus
*Jaak Pihlak. "Põltsamaa kihelkond ja Vabaduse Risti vennad". Viljandi Muuseumi aastaraamat 2006. Viljandi 2007.

## Välislingid
*Eesti Kommunismiohvrid 1940–1991
*Hans Valdmann artiklis: Jaak Pihlak. "Põltsamaa kihelkond ja Vabaduse Risti vennad". Viljandi Muuseumi aastaraamat 2006
Diip

**"Diip"** on Bonzo ja Tõuni 2010. aasta stuudioalbum.

## Lood
#Mu huuled
#Vana pruut
# Vilma
#Ood pessimismile
#Uljalt ja ulakalt
#Kaugel kui sa
#Lugu
#Naiste sõrmed
#Diip
#Staadium
#Ei tea
#Mõtle minust
#Kaua peab ootama
Jeton Kelmendi

**Jeton Kelmendi** (sündinud 27. novembril 1978 Pejës Kosovos) on Albaania luuletaja.

## Elulugu
Keskkoolis käis ta oma sünnipaigas. Seejärel jätkas ta õpinguid Priština ülikoolis, kus sai bakalaureusekraadi massikommunikatsiooni ja kunsti alal. Brüsseli vabaülikoolis sai ta magistrikraadi diplomaatias. Sealsamas on ta praegu doktoriõppes. 

20. sajandi lõpust alates on Kelmendi viljelnud luulet, proosat ja esseid. Ta teeb pidevalt kaastööd Albaania ja välismaa ajalehtedele nii kultuuri kui ka poliitika ja rahvusvaheliste suhete teemadel. 

Juba tema esikraamat "Lubaduste sajand" ("Shekulli i Premtimeve", 1999) äratas Albaanias laia tähelepanu. Tema luulet on tõlgitud enam kui kahekümnesse keelde ja avaldatud mitmes rahvusvahelises luuleantoloogias. Kelmendi on Kosovo vabastussõja (1998–1999) veteran. Praegu elab ta Brüsselis.

## Teosed

*"Shekulli i Premtimeve" ("Lubaduste sajand", 1999; luule)
*"Përtej Heshtjes" ("Vaikuse taga", 2002; luule)
*"Në qoftë mesditë" ("Kui see on pärastlõuna", 2004; luule)
*"Më fal pak Atdhe" ("Isamaa anna mulle andeks", 2005; luule)
*"Ku shkojnë ardhjet" ("Kuhu lähevad saabumised", 2007; luule)
*"Erdhe për gjurmë të erës" ("Saabusid tuulejälgedeks", 2008; luule)
*"Koha kurë të ketë kohë" ("Kui ajal on aega", 2009; luule)
*"Rrugëtimi i mendimeve" ("Mõtterännud", 2010; luule)
*"Pagezimi I shpirtit" ("Vaimu ristsed", 2012; luule)
*"Zonja Fjalë" ("Emand Sõna", 2007; näidend)
*"Lojë dhe kundër lojë" ("Näidend ja vastunäidend", 2011; näidend)

## Välislingid
*Jeton Kelmendi koduleht
*http://prishtinapress.info/jeton-kelmendi-kandidate-for-nobel-prize-for-literature-2011/
Margus Leivo

**Margus Leivo** (28. mai 1954 Räpina – 21. august 2019 ) oli eesti poliitik. 

Pärast õpinguid Räpina Keskkoolis 1961–1972 asus ta 1977. aastal õppima Tallinna Polütehnilisse Instituuti, mille lõpetas 1982. aastal ehitusinsenerina. 

Aastatel 1982–1984 töötas ta Eesti Üliõpilaste Ehitusmaleva (EÜE) peainsenerina, hiljem oli Põlva KEK-i juhataja.

Aastatel 1990–1993 oli ta Põlva maavanem, seejärel töötas 1993–1999 majandusministeeriumi kantslerina ja 1999–2002 teede- ja sideministeeriumi kantslerina.

2002. aastal astus ta Rahvaliidu liikmeks. 

10. aprillist 2003 kuni 13. aprillini 2005 oli ta Juhan Partsi valitsuses siseminister.

Aastatel 2005–2007 oli ta X Riigikogu liige. 2007. aastal lahkus ta Rahvaliidust, kuna ei pääsenud Riigikogu valimistel parlamendis kuue liikmega esindatud fraktsiooni.

Aastail 1997−2007 oli ta ka Tallinna Tehnikaülikooli kuratooriumi liige, samuti lõi kaasa vilistlasliikumises. 2007. aastast oli ta ülikooli haldusdirektor. 

1995. aastast oli ta Šoti Klubi liige ja president.

## Tunnustus
* 1984 – Eesti Üliõpilaste Ehitusmaleva teeneteplaat 
* 2002 – Riigivapi IV klassi teenetemärk
* 2006 – Riigivapi II klassi teenetemärk
* Itaalia Vabariigi Teeneteordeni suurohvitseririst
* Portugali Vabariigi Prints Dom Henrique ordeni suurrist
* Piirivalve II klassi teeneterist
* 2015 – Tallinna Tehnikaülikooli auliige

## Isiklikku
Margus Leivo oli abielus, tal on tütar ja kaks poega.

## Viited

## Välislingid
* Haud Tallinna Metsakalmistul
Rafaila (Migatšova)

Iguumenja **Rafaila** (kodanikunimi **Paraskeva Filippovna Migatšova)** (1883 Vasknarva – 28. veebruar 1961 Kuremäe) oli Vene Õigeusu Kiriku nunn, Pühtitsa Jumalaema Uinumise kloostri ülem.

Ta sündis Vasknarvas, õppis kohalikus kirikukoolis ja läks 18-aastaselt kloostrisse. 27. augustil 1902 rüütati ta apostolniku kandjaks, 1. veebruaril 1912 rjassakandjaks. Ta oli kuuletuja aednikuna, lauljana ja käärkambris. 1. märtsil 1925 sai ta nunnaks nimega Rafaila.

5. juulil 1946 määrati ema Rafaila iguumenja kohuseid täitma. 19. jaanuaril 1947 tõstis Leningradi ja Novgorodi metropoliit Grigori ta Jumalikul Liturgial Leningradi Püha Nikolause Imetegija ja Jumalailmumise katedraalis iguumenja seisusse rinnal kantava ristiga ja sauaga.

Juunis 1955 vabastati ta  vastavalt tema enese palvele haiguse tõttu vanaduspuhkuseks. 28. veebruaril 1961 lahkus ta vaikselt Issandas, olles kloostris töötanud 60 aastat. Iguumenja Rafaila on maetud iguumenja Joanna kõrvale kloostrikalmistule.

## Kirjandus
* Kornelius, Tallinna ja kogu Eesti metropoliit. *Kroonlinna püha õiglane Joann, õigeusklikud eestlased ja õigeusk Eestis*. Tõlkinud Toomas Hirvoja ja Natalja Lesnaja. Tallinn: Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku kirjastusosakond. Tallinn 2012.
Rogovskoje

**Rogovskoje** (vene *Роговское*) on asundus, mis kuulub alates 1. juulist 2012 Moskva linna Troitski ringkonna koosseisu. See on Moskva edelapoolseim munitsipaalringkond ja piirneb Kaluga oblastiga.

Varem oli tegemist külaasundusega Moskva oblasti Podolski rajoonis.

Rogovskoje pindala on 176 km². Selle koosseisu kuulub kokku 19 asustatud punkti.

## Välislingid
*http://rogovskooe.ru/
Carezza järv

**Carezza järv** (itaalia keeles *Lago di Carezza*; saksa keeles *Karersee*; ladinakeelne nimi *Lec de Ergobando* (või *arcoboàn*)) on mägijärv Kirde-Itaalias Trentino-Alto Adige maakonnas Bolzano provintsis Nova Levantes, umbes veerandsaja kilomeetri kaugusel Bolzanost kagus. Järve vees peegelduvad kaldapealsed nulumetsad ja Latemari mäemassiiv.

Hiliskevadeti on 1534 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve laius 287  meetrit, pikkus 137 meetrit ja suurim sügavus 17 meetrit. Oktoobri lõpuks väheneb järve sügavus 6 meetrini. Järvevee maksimumteperatuuriks on augustis mõõdetud +13 °C.

Järv on tuntud oma kaunite värvide poolest ning järve ladinakeelne nimi tähendab vikerkaare järve.


Carezza see.jpg|
Costalunga0.jpg|
Lago Carezza.JPG|
Karersee HDR.jpg|


## Välislingid

* Carezza järv provintsi keskkonnaagentuuri kodulehel
Urmas Taniloo

**Urmas Taniloo** (sündinud 25. märtsil 1953) on eesti organist ja oreliõpetaja ning helirežissöör.

Ta töötab Heino Elleri nimelises Tartu muusikakoolis. Ta on ka Vanemuise kontserdimaja orelihäälestaja. On andnud kontserte koos abikaasa Pille Tanilooga Tartu Jaani kirikus ja Vanemuise Kontserdimajas, Pärnu Eliisabeti kirikus ja Häädemeeste kirikus. Andnud välja CD-sid, kus on mänginud orelit.

## Elulugu
Lõpetas 1972. aastal klaveri erialal Elleri Muusikakooli (õpetaja Ene Arro), õppis samas ka orelit (õpetaja Eva Sori). 
Aastal 1977 lõpetas oreli- ja klaverierialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Hugo Lepnurme ja Ada Kuuseoksa klassis). Täiendanud end Hans Gebhardi, Leo Krämeri ja Jose Gonzalez Urioli meistrikursustel. 

Olnud aastatel 1978–1998 Vanemuise teatri ning 1998. aastast Vanemuise Kontserdimaja organist ja oreli hooldaja. Töötanud alates 1977. aastast õpetajana ja 2001. aastast helirežissöörina Elleri Muusikakoolis. 

Õpilasi: 
* Aare-Paul Lattik
* Jelena Garštein
* Tuuliki Jürjo
* Aaro Tetsmann

Ta on alates 1978. aastast esinenud soolokontsertidega nii Eestis kui ka välismaal, sealhulgas Lätis, Leedus, Venemaal, Tšehhis, Soomes, Rootsis ja Norras. 

Tema repertuaari kuulub orelimuusika renessansist nüüdisajani, muuhulgas eesti helilooming. Esitanud koos Pille Tanilooga harva kuuldavat orelimuusikat neljale käele ja kahele orelile. Esinenud orkestrisolistina, osalenud vokaalsümfooniliste suurvormide ettekandel ning mitmes Vanemuise lavastuses ja sõnalis-muusikalises põimikus. Teinud koostööd paljude eesti lauljate (sh Margarita Voitese, Lehte Marki, Urve Tautsi, Evi Vanamöldri, Jüri Pärja, Aare Saali, Vello Jürna, Kaljo Räästase, Taisto Noore, Jassi Zahharovi, Eugen Antoni ja Teele Jõksiga) ning instrumentalistidega (Lande Lampe-Kitse, Olev Ainomäe, Kristel Eeroja-Põldoja, Peeter Malkovi, Lembit Orgse, Aleksander Fischi, Johannes Mitiga). Osalenud RAM-i, EFK, Tartu Akadeemilise Meeskoori (1979–1990 kontsertmeister), Tartu Poistekoori, tütarlastekoori Ellerhein, ansambli Kurekell ja muude kollektiivide välisringreisidel. Salvestanud muusikat Eesti Raadios ja Eesti Televisioonis ning CD-d "Isekeskis oreliga" ja "Kahekõned oreliga" (2005).

## Isiklikku
Tema isa oli skulptor Endel Taniloo, ema Heljo Taniloo. Urmas Taniloo on abielus klaveriõpetaja Pille Tanilooga, neil on poeg Joonas. 

## Välislingid
Leevi Häng

**Leevi Häng** (2. november 1932 – 14. jaanuar 2012) oli Saaremaa kultuuri- ja ühiskonnategelane ning sõrulaste huvide eest võitleja.

## Elukäik ja haridus
Sündis Torgu vallas, haritlaste paljulapselises peres. 1944. aastal küüditasid Saksa väed kõigi ülejäänud sõrulaste hulgas ka Hängide pere Saksamaale. Naasta õnnestus neil 1945. aastal. Leevi õppis Kuressaare tööstuskoolis tisleriks, lõpetas Torgu maanoorte õhtukooli ja Kingissepa töölisnoorte õhtukeskkooli, Tallinna muusikakooli koorijuhi ja muusikaõpetaja erialal ning Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuurharidustöö erialal.

## Töö
Oli Kingissepa pioneeride maja muusikaringi juht, Sõmera sanatooriumi muusikaline kasvataja, Sõmera keskkooli, Kärla 8-klassilise kooli, Kingissepa laste muusikakooli ja Kingissepa I keskkooli muusikaõpetaja. Organiseeris paljusid laste- ja segakoore ning instrumentaal- ja vokaalansambleid. Tema õpilased olid edukad isetegevuskonkurssidel ja -ülevaatustel. Juhendas Eesti taidluskollektiivide paremikku kuulunud Sõmera meeskvartetti, meesansamblit "Tehumardi" ning Saaremaa Ühendatud Meeskoori. Töötades Kingissepa rajooni täitevkomitee kultuuriosakonna juhatajana tegi palju Saaremaa kultuurielu heaks.

## Vabatahtlik ja ühiskondlik tegevus
Oli ühingu Teadus liige, vabariikliku kooriühingu presiidiumi liige, Kingissepa rajooni kultuuri rahvaülikooli esimees ja laulupeokomisjoni aseesimees. Sõrve Taastamise ja Arendamise Seltsi esimehena ning Saare maavalitsuse Sõrve konsultandina tegi pingelist tööd Torgu valla taastamiseks Eesti Vabariigi taasvabanemisel. Sellega seoses sai ka Torgu Kuningriigi asutajaks.

Tema juhitud Sõrve Taaselustamise ja Arendamise Selts korraldas sõrulaste kokkutulekuid, võitles sõjaeelse Torgu valla taastamise eest, taotles Saksa riigilt hüvitist Sõrvele ja sõrulastele küüditamisega tekitatud kahjude korvamiseks ning tegeles muul moel sõrulaste huvide esindamise ja kaitsmisega.
Kõrsikud

**Kõrsikud** on 2012. aastal loodud Eesti ansambel, mille liikmed on Andrus Albrecht (varem esinejanimega Bonzo), Alari Piispea (esinejanimega Päss), Lauri Liivak ja Jaan Pehk (esinejanimega Orelipoiss).

Ansamblile andis peenikeste pulgakujuliste küpsiste ehk kõrsikute eeskujul nime Madis Aesma, selle ajendiks on ansambliliikmete ülekaalulisus.

Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoorus Eesti Laul 2013 jäi Kõrsikute laul "Suuda öelda ei" 4. kohale. Žürii hääletusel saavutas laul esikoha, kuid langes allapoole televaatajate telefonihääletuse mõjul.

Võistlusel Eesti Laul 2014 pääses ansambli laul "Tule ja jää" taas finaali, kus sai 8. koha.

## Diskograafia
* 2012 "Kolme peale" Forwards
* 2013 "Sinu südames" Kõrsikud
* 2013 "Heli jälgedes" Kõrsikud
* 2014 "Mina olin veel väikene" Rakvere Teater
* 2015 "Viies"

## Viited

## Välislingid
* "Suuda öelda ei" Kõrsikute esituses konkursil Eesti Laul 2013, YouTube/Rahvusringhaaling, 16. veebruar 2013
* Liina Metsküla "Kõrsikud: tulime ansamblile au ja kuulsust koguma!" Õhtuleht, 7. veebruar 2013
* Kõrsikud Facebookis
* "Kõrsikud: me oleme laval ja see ongi meie trump" Õhtuleht, 29. jaanuar 2013
* "Kui poleks rahvast, oleks suurem ja "pehmem" žürii saatnud Eurovisioonile Kõrsikud!" Delfi, 5. märts 2013
* "Kõrsikud olid žürii lemmikud" Virumaa Teataja, 2. märts 2013
* Jürgen Rooste "Mehed nagu kõrsikud: Pehk, Päss ja Bonzo" Maaleht, 10. august 2012
Hans Eduard Gottfried Martinson

**Hans Eduard Gottfried Martinson** (26. juuni 1885 Rakvere – 17. veebruar 1975 Lünen) oli baltisaksa päritolu Eesti arst.

Ta sündis Rakveres ametniku pojana. Tema keskhariduse omandamise koht pole teada, kuid arstiteadusliku hariduse sai ta Würzburgi ülikoolis Saksamaal, promoveerudes samas ka aastal 1911 meditsiinidoktoriks. Samal aastal sooritas ta nõutavad arstieksamid Kiievi ülikooli juures, et omada õigust Venemaal töötamiseks.

Ta töötas Venemaal mitmel pool arstina, Vene sõdades ka sõjaväearstina. Aastal 1919 Eestisse opteerudes esitas oma ohvitseritunnistuse aastast 1913. Ta asus juulis 1919 Kuressaarde, saades Saare maakonna maakonnaarstiks ja tervishoiuosakonna juhatajaks. Aastal 1939 oli ta Saare maakonnahaigla ülemarst. Ta avas Kuressaares ka ertapraksise naistehaiguste ja sünnitusabi erialal.

Aprillis 1940 repatrieerus ta koos abikaasaga Saksamaale. Ta töötas arstina mitmel pool Saksamaal ja jäi pensionile Lünenis. Lünenis ta ka suri.

## Kirjandus
* Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 86.
Auronzo järv

**Auronzo järv** (itaalia keeles *Lago di Auronzo*), tuntud ka kui **Santa Caterina järv** (*Lago di Santa Caterina*) on veehoidla Kirde-Itaalias Veneto maakonnas Belluno provintsis Auronzo di Cadores.

Dolomiitides, 850 meetri kõrgusel merepinnast asuva veehoidla pindala on 49 hektarit, valgala suurus 225 km², suurim sügavus 49,1 meetrit. Veehoidla valmis 1932, aasta jaanuaris, paisu kõrgus on 55 meetrit, aluse paksus 35 meetrit, ülaosa paksus 5 meetrit.


Pilt:Auronzo cadore lago autunno.jpg|
Pilt:Auronzo cadore lake transacqua 1.JPG|
Pilt:AuronzodalleTreCime.JPG|


## Välislingid

*La diga di Santa Caterina
*''I laghi del Bellunese'', depliant informativo
Valdaora järv

**Valdaora järv** (itaalia keeles *Lago di Valdaora*; saksa keeles *Olanger Stausee*, *Olanger See*) on veehoidla Kirde-Itaalias Trentino-Alto Adige maakonnas Bolzano provintsis Valdaoras.

Dolomiitides 1042 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve laius on 400 meetrit, pikkus 1700 meetrit ja valgla suurus 430 km³. 

## Välislingid
Basturma

**Basturma** (rumeenia keeles *[[pastramă]]*, kreeka keeles *παστουρμάς*, türgi keeles *[[pastırma]]*, jiddišis פּאַסטראָמע *pastróme*) on populaarne lihadelikatess, mida Türgis tehakse tavaliselt veiselihast ning Rumeenias sea- ja lambalihast. Iisraelis nimetataks viilutatud kana- ja kalkuniliha *pastrama*.

Nagu lihakonservid, loodi ka basturma algselt liha säilitamiseks, kuna külmkappe polnud veel leiutatud. Basturma saamiseks toorest liha soolatakse, kuivatatakse osalt, maitsestatakse vürtside ja maitsetaimedega, seejärel suitsutatakse ja aurutatakse. USA-s tehakse basturmad peamiselt veise- ja kalkunilihast.

Eestisse on basturma jõudnud peamiselt turgi rahvaste, kaukaasia ja balkani köögi kaudu.
Olavi Paavolaise medal

**Olavi Paavolaise medal** on Soome kirjaniku ja publitsisti Olavi Paavolaise mälestusauhind, mida 2003. aastast annab välja Turu linnas tegutsev Olavi Paavolaise Selts.

Medali saajad tehakse teatavaks Turu raamatumessil. Seni on medali pälvinud Soome kirjandusteadlane Kai Laitinen, kirjanik Jörn Donner ning Eesti tõlkija Piret Saluri. Piret Salurile anti medal tunnustusena tema tähelepanuväärse töö eest tõlkijana ning soome kirjanduse tutvustajana Eestis (sh tõlked Paavolaise teostest "Külalisena Kolmandas Reich'is", 2009, ja "Sünge monoloog", 2013).

Olavi Paavolaise medal asutati kirjaniku 100. sünniaastapäeval. Medali autor on Turu skulptor Mika Linto-Vaara.
Olavi Paavolaise Selts

**Olavi Paavolaise Selts** (soome keeles *Olavi Paavolaisen Seura*) on Soomes Turu linnas tegutsev selts, mis hoolitseb soome kirjaniku ja publitsisti Olavi Paavolaise pärandi tutvustamise ja jäädvustamise eest. 

Peamiselt kuuluvad seltsi Turu Ülikooliga seotud intellektuaalid. Seltsi tegevjuht on kultuuriajaloo professor Kari Immonen.

Muuhulgas annab Olavi Paavolaise Selts 2003. aastast välja Olavi Paavolaise medalit. Seni on selle pälvinud Soome kirjandusloolane Kai Laitinen, kirjanik Jörn Donner ning Eesti tõlkija Piret Saluri.
Misurina järv

**Misurina järv** (itaalia keeles *Lago di Misurina*) on liustikujärv Kirde-Itaalias Veneto maakonnas Belluno provintsis Auronzo di Cadore vallas Misurinas. Misurina järv on Cadore suurim looduslik järv.

Dolomiitides, 1754 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 14 hektarit, pikkus 1000 meetrit, laius 300 meetrit, suurim sügavus 5 meetrit, valgla suurus 15 hektarit, rannajoone pikkus 2,6 km.

Järve jääl peeti Cortina d'Ampezzo 1956. aasta taliolümpiamängude kiiruisutamisvõistlused&nbsp;– viimased looduslikul jääl peetud olümpiamängude kiiruisutamisvõistlused.


Lago di Misurina Tre Cime di Lavaredo 1.jpg|Järv, tagaplaanil Tre Cime di Lavaredo (Lavaredo kolm tippu)
Lagomisurinacadini.JPG|Vaade järvele läänest; tagaplaanil Cadini di Misurina ja Tre Cime di Lavaredo (vasakul)
Lagomisurina11.JPG|Vaade järvele  lõunast; tagaplaanil Tre Cime di Lavaredo
Dolomites2006-169.jpg|Vaade järvele põhjast


## Välislingid

* Il lago di Misurina su Venetolago.it
Walter Reder

**Walter Reder** (4. veebruar 1915 – 26. aprill 1991) oli Austrias sündinud sõjaväelane (Obersturmbannführer).

1934. aastal vahetas ta Austria kodakondsuse Saksa vastu. 

1951. aastal mõisteti Reder väidetavate sõjakuritegude ("Marzabote veresauna") eest eluks ajaks vangi.

"Viimaks, aastal 1977 vaatas Itaalia ülemkohus süüasja taas läbi ja tuvastas, et kogu süüdistus rajanes totaalsel valel. Ei Reder ega tema väeosa polnud kunagi viibinud Marzabotes. "Ohvrite" nimekirja olid kantud kõik inimesed, kes Marzabote ümbruses detsembrist 1943 kuni aprilli lõpuni 1945 (s. t. 17 kuu jooksul) olid surnud loomulikku surma, hukkunud USA-Briti lennuväe pommide läbi, astunud miini otsa, tapetud kommunistlike partisanide poolt kui fašistid või otsa saanud partisanide omavahelises arveteklaarimises."

1985. aastal ta vabanes ja sai naasta Austriasse. Lennujaamas võttis Rederit vastu ja pigistas (väidetavalt) ta kätt kaitseminister Friedhelm Frischenschlager. Žest tekitas ühiskonnas poleemikat ning kogu episoodi tuntakse kui Frischenschlageri ja Rederi afääri. Afäär on soodustanud muuhulgas niinimetatud Austria ohvriteesi ümbermõtestamist.

## Viited

## Kirjandus
*Hannes Walter. Vae victis. Esimene juhtum: Walter Reder. Sõdadest lähemal ja kaugemal. Tallinn 2012; varem ilmunud: Kultuur ja Elu, 2004, nr. 1, lk. 46.
Santa Cruz de Tenerife provints

**Santa Cruz de Tenerife provints** on provints Hispaanias. See asub Kanaari saarte autonoomse piirkonna lääneosas.

Santa Cruz de Tenerife provints koosneb Kanaari saarte läänepoolsetest saartest: sinna kuuluvad Tenerife, Gomera, Hierro ja La Palma. Sealhulgas Tenerife on Hispaania elanike arvult suurim saar. Seal asub ka provintsi pealinn Santa Cruz de Tenerife, kus elab 24% provintsi elanikkonnast.

Santa Cruz de Tenerife provints asutati 1927, kui senine Kanaari saarte provints, mille pealinn oli samuti Santa Cruz de Tenerife, jagati kaheks, Santa Cruz de Tenerife ja Las Palmase provintsiks.

Provintsi pindala on 3381 km², millega on Hispaania 52 provintsist 47. kohal (Las Palmase provints on 46.). Seevastu elab provintsis 2010. aasta seisuga 1 027 914 inimest, mis annab 14. koha. Rahvastiku tihedus on keskmiselt 304 in/km², mis on Hispaania provintside seas 6. kohal. Rahvastik jaotub ebaühtlaselt: saarte sisemaa on mägine ja mitmel pool täiesti asustamata.

Santa Cruz de Tenerife provintsis Tenerifel asub Hispaania kõrgeim mägi Teide (3718 m).

Kõik selles provintsis väljastatud liiklusvahendite numbrimärgid algavad tähtedega TF, mis tuleb Tenerifest.

## Loodus

Kõik Kanaari saared on vulkaanilise tekkega. Igal Santa Cruz de Tenerife provintsi saarel on kustunud vulkaan ja mõnel mitugi.

Santa Cruz de Tenerife provintsis on kolm rahvusparki, mis hõlmavad kolme provintsis asuva saare mägised sisealad. La Palmas asub Caldera de Taburiente rahvuspark, Gomeral Garajonay rahvuspark ja Tenerifel Teide rahvuspark.

### Kliima

Santa Cruz de Tenerife provintsi aasta keskmine temperatuur on +21,1 °C, jaanuaris +17,9 °C, augustis +25,1 °C.

Aastas sajab keskmiselt 234 mm, sealhulgas jaanuaris 37 mm ja augustis 1 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2846 tundi, sealhulgas jaanuaris 180 ja augustis 312 tundi.

## Haldusjaotus

### Vallad
Santa Cruz de Tenerife provintsi kuuluvad järgmised 54 valda:

*Tabelis on loetletud vallad nende artikleid arvestamata.*

## Viited

## Välislingid
Landro järv

**Landro järv** (itaalia keeles *Lago di Landro*; saksa keeles *Dürrensee*) on mägijärv Kirde-Itaalias Trentino-Alto Adige maakonnas Bolzano provintsis Dobbiacos.

Dolomiitides Landro orus 1406 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve suurim sügavus on 3,5 meetrit. 


Dürrensee 1.jpg|
Dürrensee 2.jpg|
Lake Landro, Italy - II.jpg|


## Välislingid
Jules Favré

**Jules Hugo Ernst Favré** (19. jaanuar 1875 Kuressaare – 7. jaanuar  Graudenz) oli Saaremaa päritolu Eesti arst.

Ta sündis Kuressaares prantsuse keele õpetaja Georges Favré pojana. Ta lõpetas Kuressaares gümnaasiumi ja astus aastal 1893 Peterburi Sõjaväemeditsiini Akadeemiasse, mille lõpetas aastal 1898 arstiastmega.

Aastal 1899 suunati ta sõjaväearstina tööle 25. Smolenski jalaväerügementi, kus ta teenis aastani 1907. Aastatel 1907–1914 oli ta Moskva Evangeelse Hospitali intern ja 1914–1918 esimeses maailmasõjas 405. liikuva jalaväekorpuse juhtivarst. Aastal 1919 suunati ta Uuralitesse Zlatousti plekilise soetõve epideemiat likvideerima; ta oli seal aastani 1920 suure nakkushaigete hospitali (3000 patsienti) juhataja.

Aastal 1922 opteerus Eestisse ja asus Kuressaarde. Oli aastast 1923 Saaremaa maa-ambulatooriumi juhataja ja aastast 1925 ka Kuressaare Emade ja Laste Nõuandla juhataja ja lastekodu arst. Aastal 1937 asus ta Valjala jaoskonnaarsti kohale ja aastal 1939 oli Valjalas ka lastearst.

26. aprillil 1940 asus koos perega elama Saksamaale Graudenzi (praegu Grudziądz Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Poolas). Seal ta ka suri.

## Kirjandus
* Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 59.
Calaita järv

**Calàita järv** (itaalia keeles *Lago di Calàita*) on mägijärv Kirde-Itaalias Trentino-Alto Adige maakonnas Trento provintsis Siroris.

Dolomiitides Lozeni orus 1620 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 2,5 hektarit, suurim sügavus 5 meetrit. Järv asub Paneveggio - Pale di San Martino looduspargi territooriumil (*Parco naturale Paneveggio - Pale di San Martino*). 

## Välislingid
Walther Hollmann

**Walther Friedrich Hollmann** (25. juuni 1876 Tartu – 16. aprill 1948 Meissen) oli baltisaksa päritolu Eesti arst.

## Elulugu
Ta õppis Tartus Kollmanni erakoolis ja teostas küpsuseksamid Riia ja Tartu riigigümnaasiumide juures. Seejärel astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1902 arsti astme väärilisena.

Aastatel 1902–1904 oli ta Tartu Ülikooli hosptaalsisehaiguste kliiniku assistent. Aasta 1903 suvel täiendas ta end Erlangeni ülikoolis professor Strömpelli juures; aastal 1904 promoveerus ta Tartu Ülikooli juures ja saavutas meditsiinidoktori kraadi. Aastatel 1904–1906 oli ta reservsõjaväearst, aastatel 1906–1907 erapraktiseeriv arst Võrus ja aastatel 1906–1907 praktiseeriv arst Tartus. Aastatel 1908–1914 oli ta lisaks linnahospitali nooremordinaator. Aastatel 1914–1918 oli ta mobiliseeritud arstina Esimesse maailmasõtta. Aastal 1918 vabastati ta sõjaväeteenistusest halva tervise tõttu ning ta jätkas Tartus erapraksist ning suvekuudel puhkas praktiseerides Kuressaares. Aastast 1936 jäi ta alaliselt Kuressaarde sisehaiguste eraarstina.

Aastal 1939 repatrieerus ta koos abikaasa Luisega Saksamaale, kus ta ka aastal 1948 suri.

## Isiklikku
Tema isa Friedrich August Wilhelm Hollmann oli Rõuge Maarja koguduse õpetaja ja hiljem Liivimaa kindralsuperintendent, vanaisa Rudolf Gustav Hollmann oli Hargla- ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja, vanaonu Karl August Hollmann oli Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja, vend Franz Friedrich Reinhold Hollmann oli Maarja-Magdaleena- ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja, hiljem Lätis Cēsise piirkonnas, Liepkalne kihelkonnas, Iršis (Hirschehofis) asunud saksa koloonia õpetaja, vend Georg Hollmann oli silmaarst.

## Vaata ka
*Hollmann

## Kirjandus
*Merila-Lattik, Helbe. *Eesti arstid 1940–1960*. Lk. 71.
Kõrsik

**Kõrsik** on kõrre- või pulgakujuline küpsis.

Eestis on levinud 18 cm pikkused nisujahust magusad kõrsikud, mida valmistab Pärnu-Jaagupi pagaritööstus Hellar ja Pojad. Tuntakse ka soolaseid kõrsikuid, mis on lühemad ja peenemad ning välismaist päritolu.

Kõrsikuid hakati Eestis tootma 1978. aastal Pärnu-Jaagupis, toona Pärnu leivakombinaadile kuulunud tehases, kus neid tänini valmistatakse (1996. aastal ostsid tehase uued omanikud). 1980. aastatel olid kõrsikud menutoode, 1990. aastatel kõrsikute populaarsus langes ning hakkas taas tõusma 2000. aastate esimesel poolel. Sellele võis kaasa aidata kõrsikutootjate osalus oma telgiga 1999. aasta üldlaulu- ja -tantsupeol. 2011. aastal toodeti Pärnu-Jaagupis 30 000 karpi kõrsikuid kuus, 2010. aastal kokku 100 tonni.

Toidu Koostise Andmebaasi andmeil on magusates kõrsikutes 100 grammi kohta 1420,0 kJ ehk 339,0 kcal energiat, 65,5 g süsivesikuid (sh 62,3 g imenduvaid süsivesikuid), 4,5 g rasvu, 9,9 g valke, 33,0 g vett, 3,2 g kiudaineid, 57,0 g tärklist, 5,0 g sahharoosi, 0,1 g glükoosi, 0,2 g fruktoosi, 3,8 g rasvhappeid (sh 0,3 g küllastunud rasvhappeid, 1,9 g monoküllastumata rasvhappeid ning 1,6 g polüküllastumata rasvhappeid), 0,2 g palmitiinhapet, 0,1 g steariinhapet, 1,2 g linoolhapet, 0,4 g linoleenhapet, 159,0 mg naatriumit, 155,0 mg kaaliumit, 12,7 mg kaltsiumit, 21,0 mg magneesiumit, 103,0 mg fosforit, 4,84 mg rauda, 0,86 mg tsinki, 0,18 mg vaske, 0,42 mg mangaani, 18,0 µg joodi, 13,0 µg seleeni, 1,0 µg kroomi, 9,1 µg niklit, 1,0 αTE (α-tokoferooli ekvivalenti) E-vitamiini, 0,29 mg B<sub>1</sub>-vitamiini, 0,07 mg B<sub>2</sub>-vitamiini, 4,2 mg niatsiini ekvivalenti (sh 1,0 mg niatsiini ja 3,2 mg niatsiini ekvivalenti trüptofaanist), 0,45 mg pantoteenhapet, 0,07 mg B<sub>6</sub>-vitamiini, 3,0 µg biotiini, 20,0 µg folaate ning 398,0 mg soola.

Itaalias on tuntud Torino lähistelt pärinev kõrsik *[[grissini]]*, mis leiutati 1697. aastal.

## Viited

## Kirjandus
* "EV ST 612-92. Kõrsik: üldised tehnilised tingimused" Eesti Standardiamet, 1993

## Välislingid
* Anu Villmann "Hellar ja Pojad küpsetab päevas pea kilomeetri kõrsikuid" Pärnu Postimees, 19. mai 2011
* Helle Mägi "AS Hellar ja Pojad" Halinga Valla Teataja, oktoober 1999 (nr 43), lk 9
Cerezo Osaka

**Cerezo Osaka** (jaapani keeles セレッソ大阪 *Seresso Ōsaka*) on Jaapani Ōsaka linna jalgpalliklubi.

Nimi *Cerezo* tähendab hispaania keeles kirsipuud, mille õis on Ōsaka linna sümboliks.

Klubi asutati 1957. aastal.
Vihterpalu mõis

**Vihterpalu mõis** (saksa keeles *Wichterpal*) oli rüütlimõis Risti kihelkonnas Harjumaal. Praegu asub endine mõisasüda Vihterpalu külas Lääne-Harju vallas Harju maakonnas.

## Ajalugu

1293. aastal kuulus piirkond Lihula tsistertslaste nunnakloostrile, alates 1402. aastast (Wichterpalo) Padise kloostrile. Eramõis tekkis pärast läänistamist 1586. aastal, esmamainitud 1623. aastal.

Aastal 1622 (teistel andmetel 1624) läänistati mõis Riia bürgermeister Thomas von Rammile. Rammidele ja nende pärijatele kuulus mõis 1919. aastani. 1913. aastal oli mõisa omanik paruness Sofie von Rosen, sündinud v. Ramm.

1914. aastal kuulus mõisale 6909 hektarit mõisamaad, 76 lahutatud kohta 3850 hektariga, Tamse kõrvalmõis, 7 küla: Alliklepa (Allikleppa), Änglema (Englama), Keibu (Keibo), Kibru (Kibro), Waniko, Vilivalla (Wiliwälja), Wipse).

Administratiivselt kuulus mõis keskajal Tallinna komtuurkonda, 1913. aastal Vihterpalu valda, 1939. aastal kuulus endine mõisasüda Nõva valda.

Mõisa peahoone on alates 1990. aastatest eravalduses ja selle restaureerimine lõpetati 2005. aastal. Mõisa omanik on väikeettevõtja Gert Klaaser. Enne seda oli mõisa omanik soomlane Timo Juhani Lemberg, kes suri 2020. aastal.

## Mõisa hooned
Mõisa härrastemaja valmis 19. sajandi I veerandi lõpul. Arhitektuuriliselt on see hilisklassitsistlikus stiilis.


Pilt:Vihterpalu mõisa peahoone, 19. saj.*.JPG|Mõisa peahoone
Pilt:Vihterpalu mõisa ait, 19.-20.saj.*.JPG|Mõisa ait
Pilt:Vihterpalu mõisa sepikoda, 19.-20.saj.*.JPG|Mõisa sepikoda
Pilt:Hotellihoone Vihterpalu mõisaõues 2015.jpg|Endise tall-tõllakuuri kohale ehitatud hotell
Pilt:Vihterpalu mõisa park, 19.-20.saj.*.JPG|Mõisa park


## Vaata ka
*Vihterpalu mõisa park
*Risti kihelkond
*Vihterpalu vald (1866–1891), liideti 1891 Nõva vallaga.
*Vihterpalu mõisavald
*Nõva vald (1866)

## Viited

## Välislingid

*
*Vihterpalu mõis Eesti mõisaportaalis
*Vihterpalu mõisa lugu Mõisablogis
Senaiga järv

**Senàiga järv** (itaalia keeles *Lago del Senaiga*, ka *Lago Senàiga*) on veehoidla Kirde-Itaalias Veneto maakonnas Belluno provintsis Lamonis.

Dolomiitides 396 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 30 hektarit, valgala suurus 58 km², suurim sügavus 61 meetrit.

Veehoidla rajati 64 meetri kõrguse paisu ehitamisega Senaiga jõele 1954. aastal. 


Fail:Diga Senaiga.JPG|Pais
Fail:ENEL Senaiga.JPG|Senaiga järv, Eneli ehitis, tagaplaanil Monte Coppolo


## Viited


## Kirjandus
* Cima, Claudio: *I laghi delle dolomiti (2)*, Edizioni Mediterranee, 1996. ISBN 88-272-1091-1

## Välislingid
* LIMNO andmebaas
* Il lago Senaiga (foto a 360°) su ''Bellunovirtuale.com''
Santanderi provints

**Santanderi provints** on Hispaania põhjaosas Kantaabrias olev provints, mis langeb pindalalt kokku Kantaabria autonoomse piirkonnaga.

Provintsi halduskeskus ja suurim linn on Santander.

Erinevalt enamikust Hispaania provintsidest puudub Santanderi provintsil oma sümboolika, näiteks pole oma lippu ega vappi. Vajaduse korral kasutatakse Kantaabria sümboolikat. Puudub ka provintsi kohalik omavalitsus ja selle töö teeb ära autonoomse piirkonna omavalitsus, sest Kantaabria ja Santanderi provintsi maa-ala ühtivad.

Santanderi provintsi pindala on 5321 km² ja elanike arv 2011. aasta seisuga 593 121, mis teeb rahvastiku tiheduseks keskmiselt 112 in/km².

Santanderi provints asutati 1833 ja see sisuliselt likvideeriti omavalitsusreformi käigus 11. jaanuaril 1982. Sellest ajast on Kantaabria üheprovintsiline autonoomne piirkond.

## Viited
Braiesi järv

**Braiesi järv** (itaalia keeles *Lago di Braies*; saksa keeles *Pragser Wildsee*) on mägijärv Kirde-Itaalias Trentino-Alto Adige maakonnas Bolzano provintsis Braiesis, umbes 97 kilomeetri kaugusel Bolzanost. 

Dolomiitides Braiesi orus 1496 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 31 hektarit, rannajoone pikkus 3,05 km, suurim sügavus 36 meetrit, valgala suurus 30,09 km².

Maalihete tagajärjel moodustunud järv asub Paneveggio - Pale di San Martino looduspargi territooriumil (*Parco naturale Paneveggio - Pale di San Martino*). 


Pilt:Lago di Braies dalla Croda del Becco.JPG|
Pilt:Lago di Braies.jpg|
Pilt:Pragser Wildsee und Seekofel 1.jpg|
Pilt:Pragser Wildsee.jpg|


## Kirjandus
* Hans-Günter Richardi, *L'hotel al lago di Braies: la storia di un Grand Hotel nelle Dolomiti*, Braies, Zeitgeschichtsarchiv Pragser Wildsee, 2009. ISBN 978-88-9023-164-3
* Idem, *Zur Schmerzhaften Muttergottes - Marienkapelle des Hotels "Pragser Wildsee": ein Ort der Kirchengeschichte und der Zeitgeschichte*, Braies, Zeitgeschichtsarchiv Pragser Wildsee, 2010. ISBN 978-88-902316-5-0

## Välislingid

* Lago di Braies
* Ulteriori informazioni sul sito dell Ass. Turistica di Braies
* Homepage dello ''Zeitgeschichtsarchiv Pragser Wildsee''
Vana-Võidu mõis

**Vana-Võidu mõis** (saksa keeles *Alt-Woidoma*) oli rüütlimõis Viljandi kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal asub endine mõisasüda Vana-Võidu külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas. Peahoones (härrastemajas) tegutseb Viljandi Kutseõppekeskus.

1914. aastal kuulus mõisale 2388,64 hektarit müümata mõisamaad, 97,36&nbsp;ha müüdud mõisamaad, 241,54&nbsp;ha müümata kvootemaad, 230,02&nbsp;ha müüdud kvootemaad, 3225,86&nbsp;ha müümata talumaad, 2 kõrvalmõisa, 3 kõrtsi, 8 ühikut müüdud mõisamaad, 5 ühikut müüdud kvootemaad, 56 talu.

Mõisa (Waydema) on esimest korda mainitud 1504. aastal. Keskajast kuni 1622. aastani kuulus mõis Wrangellidele, 1919. aastal oli mõisnik Friedrich von Stryk. 1822. aastal eraldati Vana-Võidu mõisast Uue-Võidu (Karula) mõis (Neu-Woidoma). .

Keskajal kuulus mõis Viljandi komtuurkonda, 1909. aastal Vana-Võidu valda. 1939. aastal asus endine mõisasüda Viljandi vallas. Aastat 1992 kuulus mõisasüda Viiratsi valda, 2013. aasta lõpust kuulub see Viljandi valla koosseisu.

Mõisa peahoone ehitati 19. sajandi keskel ja algul oli see ühekorruseline. Aastal 1939 ehitati kahekorruseliseks. Eesti NSV ajal 1970. aastatel pikendati juurdeehitisega J. Gagarini nimelise Näidissovhoostehnikumi peahoone mõlemat tiiba. Aastal 2015 nõukogudeaegsed juurdeehitised lammutati ning peahoone restaureeriti. Mõisahoones asub kooli muuseum, IT-erialade õppeklassid ja ruumid pidulike sündmuste tähistamiseks. Arhitektuuriliselt on peahoone hilisklassitsistlikus stiilis.
 
## Vaata ka
*Uue-Võidu mõis

## Viited

## Välislingid

* 
*
Ulmikulaadsed

**Ulmikulaadsed** (*Hypnales*) on selts samblaid, mis kuulub lehtsammalde klassi, pärislehtsammalde alamklassi.

## Sugukondi
**Amblystegiaceae* – tömpkaanikulised
**Anomodontaceae* – tuhmikulised
**Antitrichiaceae* – rippsamblalised
**Brachytheciaceae* – lühikupralised
**Calliergonaceae* – tömptipulised
**Hylocomiaceae* – laanikulised
**Hypnaceae* – ulmikulised
**Lembophyllaceae* – lootslehikulised
**Leskeaceae* – karesamblalised
**Leucodontaceae* – hiissamblalised
**Myriniaceae* – tulvikulised
**Neckeraceae* – õhikulised
**Plagiotheciaceae* – põikkupralised
**Pseudoleskeellaceae* – lesiksamblalised
**Pterigynandraceae* – tiibsamblalised
**Pylaisiaceae* – korbikulised
**Pylaisiadelphaceae* – korbasamblalised
**Rhytidiaceae* – kurdsamblalised
**Scorpidiaceae* – skorpionsamblalised
**Thuidiaceae* – ehmikulised

## Välislingid
*
Vesisamblalised

**Vesisamblalised** (*Fontinalaceae*) on sugukond samblaid, mis kuulub ulmikulaadsete seltsi.

## Perekonnad
Selles sugukonnas on kolm perekonda.
**[[Brachelyma]]*
**Dichelyma* – kiilsirbik
**Fontinalis* – vesisammal
Pärislehtsamblad

**Pärislehtsamblad** (*Bryidae*) on alamklass, mis kuulub lehtsammalde klassi.

## Vaata ka
*Eesti sammaltaimede süstemaatiline nimestik
Vana-Antsla mõis

**Vana-Antsla mõis** (saksa keeles *Schloß Alt-Anzen*) oli rüütlimõis Urvaste kihelkonnas Võrumaal. Praegu asub mõisasüda Vana-Antsla alevikus Antsla vallas Võru maakonnas.

Antsla linnust on esmamainitud 1405. aastal kui Uexküllide läänilinnust, seal asus ka Antsla mõis.Liivi sõja ajal valdas mõisa Tartu piiskopkonna vasall Otto von Uexküll. Liivi sõja järel oli mõis Poola Tartu vojevoodkonna Tartu staarostkonna folvark ehk riigimõis.

17. sajandi sõdades (Rootsi-Poola sõda, Rootsi-Vene sõda) – 1600 vallutasid linnuse rootslased, 1601 poolakad, 1602 uuesti rootslased. Arvatavasti 1602. aastal linnus ka hävitati. Kui rootslased olid oma võimu suuremal osal Vana-Liivimaast lõplikult kinnistanud, annetas kuningas Gustav II Adolf 1625. aastal Antsla koos *Jeberküll*i karjamõisaga oma kammerjunkrule Åke Tottile.

31. märtsil 1649 müüdi valdus pärast feldmarssal Totti surma Claudius Totti poolt 14 500 taalri eest Dietrich Rigemannile, kes 1650. aastal tõsteti aadliseisusse von Loewensterni nime all. Pärast viimase surma jaotati Antsla Vana-Antsla ja Uue-Antsla mõisaks, misjärel Antsla mõisa hakati kutsuma Vana-Antsla mõisaks. 1682 kuulus mõis Rootsi leitnandile Joachim von Loewensternile (1639, surn. pärast 1705). Loewensternidele (Karl Diedrich von Löwenstern, Karl Otto von Löwenstern) jäi valdus ka terveks 18. sajandiks.

1834. aastal päris mõisa Elisabeth von Bose (snd von Löwenstern), 1879. aastal päris mõisa Anna von Stael-Holstein (snd von Bose), kes andis Vana- ja Uue-Antsla mõisa üle oma pojale Reinhold von Stael-Holsteinile.. 1885. aastal omandasid Vana-Antsla von Ungern-Sternbergid (parun Gregor von Ungern-Sternberg), kelle kätte jäi see kuni võõrandamiseni 1919. aastal.

Mõisa peahoone valmis 18. sajandi keskpaigas., kasutades ilmselt ära säilinud linnuseosi. Hiljem on seda laiendatud.

Hiljem oli mõisasüda põllutöökooli, Eesti NSV ajal Antsla Sovhoostehnikumi ja Vana-Antsla Põllutöökooli valduses.

Praegu on mõisa peahoone (härrastemaja) tühi. Mõisasüdant ümbritseb Vana-Antsla park, mis on võetud kultuurimälestisena kaitse alla.

## Mõisa kalmistu
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 0,8 km kaugusele lääneloodesse.

## Vaata ka
*Antsla vasallilinnus
*Uue-Antsla mõis

## Viited

## Välislingid
*
*Vana-Antsla mõis (Urvaste khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
*Vana-Antsla mõis Eesti mõisaportaalis
Kiilsirbik

**Kiilsirbik** (*Dichelyma*) on perekond samblaid, mis kuulub vesisamblaliste sugukonda.

Perekonda kuulub 6 liiki.

## Eesti liigid
Eestis elab kaks selle perekonna liiki.
**Dichelyma capillaceum* – juus-kiilsirbik
**Dichelyma falcatum* – vesi-kiilsirbik
Sevilla provints

**Sevilla provints** on provints Hispaanias Andaluusia autonoomse piirkonna keskosas.

## Kliima

Sevilla provintsi aasta keskmine temperatuur on +18,2 °C, jaanuaris +10,7 °C, augustis +26,9 °C.

Aastas sajab keskmiselt 607 mm, sealhulgas jaanuaris 84 mm ja augustis 7 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2922 tundi, sealhulgas jaanuaris 170 ja augustis 338 tundi.

## Haldusjaotus

### Vallad
Sevilla provintsi kuuluvad järgmised 106 valda:

*Vallad on loetletud nende artikleid arvestamata* 

## Viited

## Välislingid

* Provintsi koduleht
Stua järv

**Stua järv** (itaalia keeles *Lago della Stua*) on veehoidla Kirde-Itaalias Veneto maakonnas Belluno provintsis Cesiomaggiores.

Dolomiitides Canzoi orus 715 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 10,7 hektarit, suurim sügavus 54,3 meetrit.

Veehoidla rajati 54,3 meetri kõrguse ja 32,4 meetri laiuse paisu ehitamisega Caorame jõele aastatel 1952–1953.

## Viited
Räpina mõis

**Räpina mõis** (saksa keeles *Rappin*) oli rüütlimõis Räpina kihelkonnas Võrumaal. 

Räpina mõis asutati Liivi sõja järel Poola võimu ajal 1582. aastal riigimõisana ehk oli Poola Tartu vojevoodkonna Tartu staarostkonna folvark. 

1625. aastal annetas Rootsi kuningas Gustav II Adolf mõisa Bengt Oxenstiernale, kellest sai hiljem Liivimaa kindralkuberner. 

1717. aastal annetas Peeter I mõisa Venemaa peaprokurör Pavel Jegužinskile, 1728. aastal ostis mõisa Peeter I õukondlane krahv Gustav Reinhold von Löwenwolde (1693–1758). Jelizaveta I konfiskeeris mõisa ja saatis selle omaniku Siberisse asumisele, Katariina II aga tagastas mõisa tema pärijatele. 1787. aastal päris parun Adam Friedrich von Löwenwoldelt (1697−1756) tema poeg Johann Gustav von Löwenwolde (1733–1791), Räpina mõisa ja poeg Karl Magnus Luke, Ilmatsalu ning Kahkva mõisad.  1800. aastal pärandavara jagamise lepinguga jäi Räpina mõis tema poegade Friedrichi  (1776–1832), Karl Gustavi, Ludwig Gerhardi ja Kasimir Ernsti ühisomandisse.

1835. aastal ostis mõisa Gustav Schultz, kuid juba aasta pärast läks mõis Gustav Eberhard von Richteri valdusse. 1853. aastal ostis mõisa Peter Anton von Sivers Õisust, kes tegutses ka Pärnu-Viljandi Põllumajandusseltsi presidendina 1850–1853. 1869 suri mõisas Pommerist pärit Räpina mõisavalitseja Fr. W. Heuer, kes oli 31 aastat mõisahärrat teeninud.

1919. aasta maareformiga läks mõis taas riigi omandusse ning peatselt asus seal tegutsema Räpina Aianduskool. Mõisa peahoone (Sillapää loss) jäi kooli käsutusse kuni uue õppehoone valmimiseni 1984. aastal.

Räpina rüütlimõisa juurde kuulusid Mägiotsa, Raigla ja Võõpsu kõrvalmõisad ning Vaadimäe karjamõis. Kuni 19. sajandi alguseni oli Räpina mõisa kõrvalmõis ka Kahkva mõis.

## Sillapää loss

1850. aastatel ehitatud mõisa hilisklassitsistlikku peahoonet ehk härrastemaja nimetatakse **[[Sillapää loss]]iks**. 

## Sillapää lossi park

Mõisa juures asub 8 ha suurune mõisapark, mille kavandas 1880. aastatel Walter von Engelhardt.

## Räpina mõisa kalmistu

Metsatukas, u2,5 km kaugusel mõisast asus von Löwenwoldede perekonnakalmistu. Kalmistu on tänapäeval hävinud.

## Räpina paberivabrik

Gustav von Löwenwolde rajas Räpina mõisa juurde jahu-, sae- ja paberiveski. Paberiveskist sai alguse Räpina paberivabrik.

## Viited

## Välislingid

* Räpina mõis Eesti mõisaportaalis
*
*Räpina mõis (Räpina khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Ravila mõis

**Ravila mõis** (saksa keeles *Meks*) oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi paiknevad endised mõisahooned Harju maakonnas Kose vallas Ravila alevikus.

## Ajalugu
Mõisat on esimest korda mainitud 1469. aastal.

Mõisa peahoone valmis 18. sajandi keskpaigas. 1905. aasta ülestõusu ajal mõis põles ning hiljem hoone küll taastati, kuid muudetud kujul.

Värvikamateks mõisaomanikeks on olnud krahv Peter August Friedrich von Manteuffel ning August '''Friedrich Ferdinand''' von Kotzebue järeltulijad.

Mõisa viimane 1919. aasta maareformivõõrandamise eelne omanik oli Alexandrine Pilar von Pilchau (sünd. von Kotzebue).

Eesti Vabariigi esimesel iseseisvusajal, pärast mõisate riigistamist, tegutses mõisas rahvaülikool. Pärast Teist maailmasõda asus mõisas Ravila tehnikum ning alates 1960. aastate algusest krooniliste haigete ja invaliidide kodu erinevates vormides (sh hooldekodu).1965. aastal rajati selle tarbeks peahoone küljele ka neljakorruseline juurdeehitis. 2013. aasta keskpaigas kolis hoolekodu välja ning mõisa härrastemaja müüdi eraomandusse.

Alates 2013 on Ravila Mõis taas eramõis, mis arendab aktiivselt kultuurielu ning pakub majutust, toitlustust ja mitmekesiseid vaba aja veetmise võimalusi vt: www.ravilamois.ee  

## [https://ravilamois.ee/ Mõisa hooned]

Ravila mõisa peahoone esikülg.jpg|Härrastemaja
Ravila mõisa meierei varemed.JPG|Meierei varemed (2008)
Ravila mõisa meierei.jpg|Meierei varemed (2011)
Ravila mõisa karjakastell Ravilas.JPG|Karjakastell talvel
Ravila mõisa karjakastell (2).jpg|Karjakastell
Ravila mõisa kasvuhoone.jpg|Aednikumaja ja kasvuhoone
Ravila mõisa valitsejamaja.jpg|Valitsejamaja
Ravila mõisa viinavabrik.jpg|Viinavabrik (2011)
Ravila mõisa viinavabrik (Valli mõisa).JPG|Viinavabrik (2013)


## Vaata ka
* Ravila mõisa park
* Eesti mõisate loend
* Uusbarokk

## Viited

## Välislingid

*
*Ravila mõis Eesti mõisaportaalis
*Ravila mõis (Kose khk), Eesti Ajalooarhiiv Kinnistute register
Uppuva pardi juhtum

"**Uppuva pardi juhtum**" ("The Case of the Drowning Duck") on 1942. aastal avaldatud Erle Stanley Gardneri romaan. Eesti keeles ilmus romaan kirjastuse Elmatar põnevusjuttude sarjas "Öölane" 2011. aastal. Raamatu tõlkis Liina Smolin. Tegu on tüüpilise Perry Masoni jutuga, milles üheks probleeme tekitavaks asjaks on uppuv part.