Alam-Lotring

**Alam-Lotringi hertsogkond** või **Alam-Lotharingia** (tiitlites mõnikord ka kui *[[Lothier]]* või *Lottier*), rajatud aastal 959, oli keskaegse Saksa kuningriigi hõimuhertsogkond, mis hõlmas osa tänapäeva Belgiast, Hollandist, Saksa Reinimaa põhjaosa ja osa Põhja-Prantsusmaast (Nord–Pas-de-Calais).

Alam-Lotring tekkis endisest Kesk-Frangi Lotharingia riigist kuningas Lothar II ajal, kui loodi aastal 855. Lotharingia jagunes edasi 9. sajandi lõpu poole pärast taasühendamist Ludwig Noorema ajal 880. aasta Ribemonti lepinguga, ning pärast Ida-Frangi kuninga Ludwig III Lapse surma aastal 911 ühendati see kuningas Charles III Lihtsameelse Lääne-Frangi riigiga. Siis moodustas see omaette hertsogkonna ja umbes aastal 925 kuulutas hertsog Giselbert truudust Saksa kuningale Heinrich I Linnupüüdjale, tegu, mille vastu Lääne-Frangi kuningas Rodolphe võimetu oli. Sellest ajast alates jäi Lotharingia (või Lotring) Saksa hõimuhertsogkonnaks, mille piir Prantsusmaaga ei muutunud keskaja jooksul.

Aastal 959 jagas kuningas Heinrich I poeg Lotringi hertsog Brun Suur Lotharingia kaheks hertsogkonnaks: Alam- ja Ülem-Lotringiks (või Alam- ja Ülem-Lotharingiaks) ja andis Monsi (Hainaut') krahvile Gottfriedile Alam-Lotringi hertsogi tiitli. Gottfriedi maad olid põhjas (Reini jõge pidi allpool), samas kui Ülem-Lotring oli lõunas (jõge pidi ülevalpool). Mõlemad hertsogkonnad moodustasid Bruni vanema venna, keiser Otto I poolt aastal 962 moodustatud Saksa-Rooma riigi lääneosa.

Mõlemad Lotharingia hertsogkonnad võtsid seejärel väga erineva tee: pärast Gottfriedi poja, hertsog Richari surma valitses Alam-Lotringit keiser otse, kuni aastal 977 läänistas Otto II selle Provence Charlesile, kuningas Lothari maapakku saadetud nooremale vennale. Alam- ja Ülem-Lotring olid taas kord lühidalt ühendatud Gotzelo I ajal aastatel 1033–1044. Pärast seda lagunes Alam hertsogkond kiiresti, samas Ülem-Lotring sai tuntuks kui lihtsalt *Lotringi hertsogkond*.

Järgnevatel kümnenditel Alam-Lotringi hertsogkonna tähtsus vähenes ning oli peale selle mõjutatud konfliktist Saksa-Rooma keisri (1056–1106) Heinrich IV ja tema poja Heinrich V vahel: aastal 1100 läänistas Heinrich IV hertsogkonna Limburgi krahvile Heinrichile, kelle Heinrich V, olles sundinud oma isa troonist loobuma, kohe kukutas ja Louvaini krahvi Gottfried I-ga asendas.

Pärast hertsog Gottfried VIII surma 1190. aastal päris tema poeg, Brabanti hertsog Heinrich I hertsogitiitli keiser Heinrich VI käsuga Schwäbisch Halli Riigipäeval. Seeläbi kaotas Alam-Lotringi hertsogkond lõpuks oma territoriaalse võimu, samas kui keiserliku lääni jäänukit, mida haldasid Brabanti hertsogid, kutsuti hiljem Lothier' hertsogkonnaks (või Lothryk).

## Järglasriigid

Pärast hertsogkonna territoriaalse võimu killustumist said paljud läänid iseseisvaks. Neist tähtsamad olid

* Kölni peapiiskopkond
* Liège'i piiskopkond
* Utrechti piiskopkond
* Cambrai piiskopkond
* Limburgi hertsogkond
* Gelderni krahvkond (sealhulgas Teisterbant)
* Ename markkrahvkond, hiljem keiserlik Flandria krahvkond või Aalsti krahvkond
* Jülichi krahvkond
* Namuri krahvkond
* Kleve krahvkond
* Hainault krahvkond, sealhulgas Valenciennesi markkrahvkond ja Bergeni krahvkond
* Hollandi krahvkond
* Bergi krahvkond
* Looni krahvkond
* Hoorni krahvkond

Järgnevad järglasriigid jäid Alam-Lotringi (Lothier') titulaarhertsogite võimu alla:

* Antwerpeni markkrahvkond
* Leuveni krahvkond ja Brüssel
* Brabanti hertsogkond

## Vaata ka

* Lotringi valitsejate loend