RIAA-korrektor

**RIAA-korrektor** on elektroonikalülitus või elektroonikaseade, mis on vajalik vinüülplaatidelt heli taasesitamiseks. See on kombinatsioon sageduskorrektorist ja eelvõimendist, et korrigeerida sageduskäiku (vt RIAA-kõverad) ja võimendada plaadimängija helipea nõrka signaali helisagedusvõimendi (fonovõimendi) liinisisendite tasemeni.

Heliplaadi valmistamisel lõigatakse madalad ja kõrged sagedused plaadile erineva amplituudiga. Vastavalt lõikekarakteristikule nõrgeneb signaali tase madalatel ja suureneb kõrgetel sagedustel. Seda tehakse eesmärgil suurenda plaadi esitusaega ja vähendada signaali-müra suhet. Taasesituse helitugevus sõltub helipea nõela liikumise kiirusest, s.t nõela poolt ajaühikus läbitava liikumisjoone pikkust. Kui seda sagedusmoonutust ei rakendataks, vajaksid bassid nõela aeglase liikumise tõttu  suuremat vaovahet ja tulemuseks oleks mänguaja lühenemine. Et salvestamisel muudetud sageduskäik jälle lineaarseks teha, tuleb taasesitusel rakendada vastupidise toimega sageduskarakteristikut. Seda tehakse RIAA poolt 1950. aastate keskel kehtestatud standardi kohaselt. 

Helipea korrigeeritud väljundpinge jääb sõltuvalt helipea tüübist vahemikku 0,1–50 mV, mis on liinisisendiks liiga väike. Seepärast tõstab korrektsioonivõimendi  selle umbes 500 mV tasemele. Keskmine võimendus on tavaliselt 40 dB (võimendustegur 100), kuid madala väljundpingega helipea puhul võib see olla ka 60 dB (1000-kordne).

Enamasti on RIAAle vastava karakteristikuga eelvõimendi helisagedusvõimendisse sisse ehitatud. Siis on võimendil plaadimängija ühendamiseks vastavad RCA-pistikupesad (fonopesad). Leidub ka plaadimängijaid, millel on helipea tüübile vastav RIAA-korrektor sisse ehitatud. Tarbe korral tuleb kasutada eraldi RIAA-korrektorit, mille väljund ühendatakse helisagedusvõimendi liinisisenditesse.

Šellakplaadid (Ø 10 tolli, 78 p/min), samuti paljud vanad mono- ja mõned varased stereoplaadid on ilma RIAA korrektsioonita. Need salvestised kõlavad standardse korrektsioonivõimendi kaudu mängides bassirikkalt ja õige tuhmilt. Nende jaoks on spetsiaalsed reguleeritava sageduskarakteristikuga eelvõimendid. Leidub ka tarkvara sageduskäigu järeltöötluseks. Paljudel juhtudel aitab hea tämbriregulaator või, mis veelgi parem, ekvalaiser.

Piesoelektrilise helipeaga süsteemid ei vaja märkimisväärset sageduskorrigeerimist ega ka täiendavat eelvõimendust. Nende suur väljundtakistus nõuab aga helisagedusvõimendilt vähemalt 1 MΩ suurust sisendtakistust. Suure nõelasurve vajadus ning nõelte ja plaatide kiire kulumise tõttu pole piesosüsteemid olnud enam aastakümneid praktiliselt kasutusel.

RIAA-korrektorid on mõeldud töötama koos elektromagnetiliste helipeadega. Neid on kahte tüüpi sõltuvalt sellest, kas nõel liigutab elektromagnetilise süsteemi magnetit või mähist:
* MM-süsteem (*Moving Magnet*) – nõelaga jäigalt ühendatud magnetsüdamik indutseerib liikudes paigalseisvas mähises signaali väljundpingega 1–5 mV.
* MC-süsteem (*Moving Coil*)  ehk dünaamiline helipea – nõelaga ühendatud pool (mähis) liigub püsimagneti väljas, signaalipinge 0,1–0,5 mV.

MC-süsteemi sisetakistus võib olla 100 kuni 1000 oomi ja võib vajada seetõttu võimendi sisendis individuaalset sobitamist. MM-süsteemide puhul on standardne koormustakistus 47 kΩ. Kuna aga MM-süsteemi mähisel on oluliselt suurem keerdude arv ja seega ka induktiivsus, siis sagedustel üle 10 kHz avaldab olulist mõju mahtuvuslik komponent. Seetõttu on kvaliteetsetel võimenditel võimalik valida sisendilüliti MC-asendis takistust vahemikus 50 kuni 1000 Ω ja MM-asendis mahtuvust vahemikus 100 kuni 500 pF). Ebaõige seadistuse korral võib MC kosta liiga vaikselt ja MM kõlada  tuhmilt.

## Välislingid
* Rauschverhalten des RIAA-Entzerrer-Vorverstärkers
* Zur Theorie der Schallplattenentzerrung