open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
KS-19

**KS-19** oli Nõukogude Liidus toodetud 100 mm õhutõrjekahur, mis võeti kasutusele 1948. aastal koos 130 mm õhutõrjekahuriga KS-30.

KS-19 on raske õhutõrjekahur, mis tänapäevaks on põhirelvastusest suuresti kadunud, sest kasutusele on võetud tõhusamad maa-õhk tüüpi raketid. KS-19 on välikahur, millel puudub oma mootor. Kahuri vedamiseks kasutati tavaliselt keskmist AT-S või rasket AT-T tüüpi suurtükitraktorit. 15-liikmeline meeskond koos laskemoonaga sõitis samal traktoril. Laskemoon oli ühes tükis ja hästi treenitud meeskond saavutas maksimaalseks laskekiiruseks 15 lasku minutis. Tule täpsus on oluliselt suurem, kui seda kasutada koos tulejuhtimisradariga (näiteks SON 9) ja tulesuunajaga PUAZO-6/19.

Kahurit KS-19 saab kasutada ka maapealsete sihtmärkide laskmiseks. Kahuri tarbeks on välja töötatud ka kaks soomust läbistavat mürsku (AP-T ja APC-T), millest AP-T suudab väidetavalt läbistada 185 mm soomust 1000 meetri kauguselt.

Õhutõrjekahuri KS-19 kaliiber on 100 mm ja raua pikkus on 60,7 kaliibrit ehk 6,07 m. Paigaldatud kahuri mass on 9,35 t. Mürsu mass on 15,88 kg ja see väljub kahuritorust kiirusega 900 m/s. Mürsk võib lennata 15,4 km kõrgusele. Kahuri tõstenurk on −3...+89° ja laskesektor on 360°.

Kahuri väljatöötamine käis üsna kiiresti. Katseseeria valmis 1947. aasta septembris ja samal kuul läbis ta katsetused tehases. Detsembris läbis kahur katsed polügoonil 3653 lasuga ja üht eksemplari veeti ringi 1506 km, et näha, kuidas ta transpordile vastu peab. Suuri vigu välja ei tulnud, väikesed parandati. NSV Liidu Ministrite Nõukogu otsusega 2. märtsist 1948 võeti KS-19 NSV Liidu relvajõudude koosseisu ja NSV Liidu sõjatööstusministeeriumi käsuga 22. märtsist algas kahuri masstootmine. Esimene partii anti tellijale üle 1. septembril 1948.

KS-19 peakonstruktor Lev Ljuljev pälvis kahuri väljatöötamise eest samal aastal Stalini preemia esimese järgu.

Pärast sõjaväest mahakandmist on kahurid KS-19 kasutusele võetud mägedes laviinidega võitlevates organisatsioonides. Seal kasutatakse neid tänapäevani. Suuri lumemassiive tulistatakse kahurist, püüdes vallandada väikesi laviine, mille toimumise koht ja aeg on sel juhul täpselt teada. Sel juhul jäävad suured laviinid harvemaks ja laviinide tekitatav kahju samuti väiksemaks.

2007. aasta seisuga kasutatakse kahureid KS-19 14 riigis, millest Euroopas on Venemaa ja Bulgaaria, Ameerikas Kuuba ning ülejäänud 11 asuvad Aasias ja Põhja-Aafrikas. Kõige rohkem on neid kahureid Egiptuses (300) ja Alžeerias (150), ülejäänud maades alla 30.

Hiina Rahvavabariigis toodeti õhutõrjekahureid **Tüüp 59**, mis olid KS-19 koopiad.

## Viited

## Kirjandus
*Bishop C., Drury I. The Encyclopedia of World Military Power (1988). Temple Press/Aerospace publishing. ISBN 051749597X

## Välislingid

*Globalsecurity.org
*Type 59 100mm Towed Anti-Aircraft Artillery
Trk retseptorid

**Trk retseptorid** ('''T'''ropomüosiin **r**etseptor '''k'''inaas) on retseptorid, mis kuuluvad RTK klassi. Trk retseptorite ülesandeks on reguleerida sünaptilist plastilisust ja postsünaptilist potentsiaali imetajate närvisüsteemis.

Aastal 2010 on teada 3 trk retseptorite tüüpi – TrkA, TrkB ja TrkC.
Scorpio

**Scorpio** võib tähendada:
*Skorpion, tähtkuju
*Skorpion, sodiaagimärk

## Vaata ka
*Ford Scorpio, Fordi mudel
*Scorpio Aviation
*Scorpions
Põlva kirik

**Põlva Maarja kirik** on kirik Põlvas.

Kirik ehitati algkujul aastatel 1460–1470 ning seda laiendati aastatel 1841–1845.

Kirikus asub altarimaal "Kristus asub maale" (1845), mille tegi Friedrich Ludwig von Maydell. Oreli valmistas Willhelm Müllverstedt aastal 1833. Kirikukell valati 1868. aastal Saksamaal Bochumis. Kirikutorni kõrgus on 36,5 meetrit..

Kirik on külastajatele tasuta avatud esmaspäevast reedeni kell 9-13, samuti pühapäeviti enne ja pärast jumalateenistust.

Põlva Püha Neitsi Maarja koguduse jumalateenistused peetakse Põlva kirikus pühapäeviti kell 11.

## Legend
Legendi järgi taheti eestlaste vanasse hiide ehitada kirik. See ei meeldinud eestlastele. Igal hommikul olid päeval ehitatud müürid kokku langenud ja nii kestis see pikka aega. Siis mindi nõu küsima targalt ja tark oli vastanud: "Kiriku seinad jäävad püsima siis, kui müürida elusalt sisse üks süütu tütarlaps põlvili asendis – vaid see on pääsetee."

Koguduses valiti välja Maarja-nimeline tüdruk. Müüri sisse tehti auk, kuhu Maarja põlvili sisse mahtus ja see suleti suure kiviga. Teise augu kaudu anti talle leiba ja vett, et ta elus püsiks. Seejärel suleti ka see auk ja müürid hakkasid kandma. Et Maarja oli müüris põlvili, hakati seda kohta ja kirikut kutsuma Põlvaks.

## Viited

## Välislingid

*
* Põlva kirik koguduse kodulehel
Regatt (täpsustus)

**Regatt** on mitmetähenduslik sõna.
* **[[Regatt]]** on veesõidukite spordivõistlus.
* **[[Regatt (ansambel)|Regatt]]** on eesti bänd.
* **[[Regatt (jäätis)|Regatt]]** on jäätisesort.
* '''Regatt''' on ansambel Tornaado esimene instrumentaaltsükkel.
Sodiaagimärk

**Sodiaagimärk** on üks ekliptika (sodiaagi) kaheteistkümnest osast; selle sümbol.

## Sodiaagimärgid

## Viited
Omikron

**Omikron** (suurtähena **Ο**, väiketähena **ο**, vanakreeka *ὄ μικρόν*, uuskreeka *Όμικρον* 'väike o') on kreeka tähestiku 15. täht. Omikroni väärtus kreeka numbrina on 70. Täht on tuletatud foiniikia tähestiku tähest  /ajin/. 

Omikronist pärineb ladina täht o ja kirillitsa täht о.
Sigma

**Sigma** (suurtähena **Σ**, väiketähena **σ**, sõna lõpus **ς**, kreeka *Σίγμα*) on kreeka tähestiku 18. täht. Sigma väärtus kreeka numbrina on 200. Täht on tuletatud foiniikia tähestiku tähest  /šin/.

Sigmast pärineb ladina tähestiku täht S ja kirillitsa täht С.
Fii

**Fii** (suurtähena **Φ**, väiketähena **φ**, vanakreeka *φῖ*,  uuskreeka *φι*) on kreeka tähestiku 21. täht. Fii väärtus kreeka numbrina on 500. 

Klassikalises vanakreeka keeles hääldus fii aspireeritud klusiili p-na [ph]. 

Fiist pärineb kirillitsa täht Ф.

## Vaata ka
*Fii-skaala
*Kuldlõige
Hii

**Hii** (suurtähena **Χ**, väiketähena **χ**, vanakreeka *χῖ*,  uuskreeka *χι*) on kreeka tähestiku 22. täht. Hii väärtus kreeka numbrina on 600. 

Klassikalises vanakreeka keeles hääldus hii aspireeritud klusiili k-na [kh]. Koinees hakkas see häälduma frikatiivina. Mõnedes murretes tähistati hiiga häälikuühendit /ks/.

Hiist pärineb ladina tähestiku täht X ja kirillitsa täht Х.
Kõštõmi plahvatus

**Kõštõmi plahvatusena** tuntakse 29. septembril 1957 Tšeljabinski oblasti keemiakombinaadi Majak radioaktiivsete jäätmete hoidla plahvatust.

Tehas asus kinnises linnas Tšeljabinsk-40 (aastail 1966–1994 Tšeljabinsk-65), mida polnud tollastel kaartidel. Kõštõm oli plahvatuskohale lähim kaartidele kantud nimi, muud seost Kõštõmil plahvatusega pole. Tšeljabinsk-40(65) kannab praegu nime Ozjorsk ja kanti kaartidele 1990.

Jäätmehoidla plahvatus oli rahvusvahelise tuumaintsidentide skaala järgi 6. taseme õnnetus. 

Vedelaid radioaktiivseid jäätmeid hoiti tehasest 2 km kaugusel maa-aluses betoonkanjonis roostevabast terasest 300-kuupmeetristes konteinerites. Konteineri nr 14 jahutussüsteem riknes ja lülitati 1956. aastal välja. Arvati, et konteineri edasine jahutamine pole vajalik. Üle 300 °C kuumenenud jäätmed kuivasid ning konteineris tekkinud aur soodustas nitraatide ja atsetaatide teket jäätmete pindmises kihis ja õhus. Konteineri jälgimisseadme sädemest tekkis umbes 70–100 tonni TNT ekvivalendine plahvatus, mis paiskas hoidlast välja 70–80 tonni radioaktiivseid jäätmeid koguaktiivsusega 740 PBq (20 MCi). Sellest kogusest umbes 10% kanti tuulega minema. Laialikantud radioaktiivse aine kogus oli umbes 20 korda väiksem kui Tšornobõli katastroofis 1986.

Radioaktiivselt saastati 300–350 km pikkune ja kümmekonna kilomeetri laiune ala kogupindalaga üle 800 km². Rahvusvaheliselt on see ala tuntud kui Ida-Uurali radioaktiivne jälg. Ala on saastatud peamiselt tseesium-137 ja strontsium-90-ga. Umbes 600 elanikku evakueeriti saastatud alalt nädal-kaks pärast plahvatust. Poolteist aastat hiljem evakueeriti veel 10 180 elanikku, ehitised, vara, vili ja kari hävitati. Elamis- ja põllumajanduskõlbmatuks muutus 590 km² Tšeljabinski oblastis ja 470 km² Sverdlovski oblastis.

Juba eelnevalt oli piirkonnas tugevalt radioaktiivselt saastatud Tetša jõgi, kuhu tehasest Majak lasti radioaktiivseid heitmeid 1949. aasta märtsist 1951. aasta novembrini nii plaaniliselt kui avariiliselt. Jõe kallastelt evakueeriti kahekümnest asulast umbes 8000 elanikku. 1967. aasta kevadel lisandus piirkonnas tugevate tuultega Karatšai järve kaldalt keskmise radioaktiivsusega jäätmete hoidlast laiali kantud radioaktiivne saaste, mis levis 2700-le ruutkilomeetrile, kus 68-s asulas elas kokku 42 000 elanikku.

Lääne avalikkus sai Ida-Uurali "tsoonist" teada vene dissidendilt Žoress Medvedevilt 1979. aastal. Vene võimud tunnistasid Ida-Uurali "tsooni" olemasolu 1989. aastal.

1968 moodustati saastatud alal Ida-Uurali looduskaitseala, mille pindala oli 1978. aastal veel 220 km². Looduskaitseala külastamine on kõrge radioaktiivsuse tõttu keelatud.

## Viited
Γ-aminovõihape

**γ-aminovõihape** ehk **gammaaminovõihape** ehk **GAVH** (ka **GABA**; inglise keelest lühendatuna **''G**amma-**A**mino**B**utyric **A**cid*) on peamine pidurdus[[virgatsaine]] [[imetaja]]te [[kesknärvisüsteem]]is. GABAt leidub ja seda sünteesivad peaaegu kõik [[organism]]id.

== Viited ==


== Välislingid ==

* [http://teadvusehuvi.blogspot.com/2009/07/gamma-amino-voihape-e-gaba.html Gamma amino võihape e. GABA]
* Anthony Krantis, [http://physiologyonline.physiology.org/content/15/6/284 GABA in the Mammalian Enteric Nervous System], Physiology, 1. detsember 2000, 15. väljaanne, nr 6, lk 284–290, veebiversioon (vaadatud 25.09.2014)<small>(*inglise keeles'')
Virunga

* Virunga mäed, vulkaanide ahel ehk mäemassiiv Ida-Aafrikas Edwardi järve ja Kivu järve vahel.
* Virunga rahvuspark, rahvuspark Kongo Demokraatliku Vabariigi idaosas.
* DC Virunga, Kongo DV jalgpalliklubi, mille baas on Gomas.
* Stade de Virunga, staadion Gomas.
Ülo Luht

**Ülo Luht** (sündinud 24. veebruaril 1949 Voldis) on eesti rahvatantsujuht. Ta oli 2009. aasta  XVIII üldtantsupeo "Meri" üldjuht-pealavastaja.

## Haridus
Ülo Luht lõpetas 8-klassilise Saadjärve kooli. Tantsualase hariduse on ta saanud Viljandi kultuuriharidustöö koolist ja Tallinna Pedagoogilisest Instituudist. Need on ta lõpetanud vastavalt 1969. aastal kultuuritöötaja-tantsujuhina ja 1982. aastal kultuuritöötaja-näitejuhina.

## Tegevus tantsujuhina
1972. alustas Luht tööd Uhtna klubis, kus hakkas juhendama naisrühma ja tööveteranide tantsurühma. Pooleteiseaastase tööga suutis ta rühmad nii heale tasemele viia, et naisrühm tuli üleliidulise maataidlusülevaatuse Eesti voorus kolmandaks ja tööveteranid esimeseks. 

Aastatel 1974–1999 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi (hiljem Tallinna Tehnikaülikooli) tantsuansambli Kuljus kunstiline juht. 1999. aastast on ta olnud samas vilistlasrühmade juht ja kunstilise juhi assistent. Aastatel 1985–2006 oli ta Eestimaa tantsujuhtide rahvatantsurühma juhendaja.

Luht on kaheksal korral olnud tegev üldlaulupidude lavastusrühmas ja kolmel korral noorte tantsupidude lavastusrühmas. Ta on olnud üldjuht-pealavastaja (2009), üldjuht-lavastaja (1990), kolmel korral liigi üldjuht (1977, 1982, 2014), peo üldjuhi assistent (2007) ja viiel korral liigi üldjuhi assistent (1970, 1975, 1981, 1985 ja 1994).

Aastatel 1988–1993 oli Luht Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Seltsi kaasesimees.

Ülo Luht oli 12. juunil 2011 Jõgeval toimunud Eesti esimese naiste tantsupeo ja 12. juunil 2016 II Eesti naiste tantsupeo pealavastaja ja kunstiline juht.

## Looming
Luht on koos abikaasa Pill Luhaga loonud tantse solistidele ning sega- ja naisrühmadele. 

XVIII üldtantsupeol tulid esitamisele tema koreograafiaga tantsud "Algumeri", "Kalamehe jutt", "Armastus jääb..." ja "Merepidu".

## Tunnustus
*1988 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
*1996 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Läänemaa 100. aasta juubeliürituse ja ESTO laulu- ja tantsupeo lavastamine)
*1997 Ullo Toomi nimeline rahvatantsustipendium (koos Pill Luhaga)
*2004 Valgetähe V klassi teenetemärk
*2009 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri aastapreemia (koos Ants Sootsiga, 2009. aastal toimunud laulu- ja tantsupeo kunstilise kõrgtaseme ja vaimsuse eest)
*2012 Jõgevamaa hõberist
*2014 Anna Raudkatsi rahvatantsustipendium

## Viited
Mihkel Jürmann

**Mihkel Jürmann** (ka **Michael Jürmann**; 18. jaanuar 1853 Vana-Põltsamaa vald – 17. september 1932 Tallinn) oli eesti vaimulik.

Ta õppis aastatel 1863–1867 Põltsamaa kihelkonnakoolis, 1867–1868 Saksa elementaarkoolis, 1868–1871 Põltsamaa Karlhofi eragümnaasiumis ja 1871–1872 Tartu Aleksandri Gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1872–1876. Prooviaastal oli Paide, Karuse ja Haapsalu koguduses. Ordineeriti õpetajaks 18. septembril 1877.

Jürmann oli aastatel 1877–1878 Eestimaa vikaar ja vanglaõpetaja. Aastatel 1878–1883 oli ta Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja (introdutseeriti ametisse 19. veebruaril 1878). Aastatel 1883–1923 oli ta Tarvastu Peetri koguduse õpetaja (introdutseeriti ametisse 20. veebruaril 1883) ja aastatel 1898–1920 Viljandi praostkonna praost. Jäi emerituuri 20. veebruaril 1923. Aastal 1923 asutas ta Tallinna Kopli koguduse ja oli selle hooldajaõpetaja.

Mihkel Jürmann oli aastatel 1875–1876 esimese illegaalselt tegutseva eesti üliõpilaste koondise esimees ja korraldas (ise ka kõnesid pidades) Vanemuises kõneõhtuid. Oli 1881. aastani Eesti Kirjameeste Seltsi eestseisuse liige. 1897. aastal oli ta Viljandi praostkonna vaimulik koolide revident ning praostina Pärnu-Viljandi kreismaa-kooli-kohtu ja ülemkirikueestseisja-ameti liige. Ta oli ka 1899. aastal asutatud Tarvastu Põllumeeste Seltsi liige.

Mihkel Jürmann on maetud Tallinnas Rahumäe kalmistule.

## Isiklikku
Tema vennatütar oli Eduard Vilde abikaasa Linda Vilde.

## Viited

## Välislingid
*Michael (Mihkel) Jürmann
*
Neurotrofiinid

**Neurotrofiinid** on rühm valke, mis reguleerivad närvirakkude eksistentsi, arengut ja talitlust.

## Klassifikatsioon

Tänapäeval teatakse mitut tüüpi neurotrofiine:
*NGF – närvirakkude kasvufaktor
*BDNF – tserebraalne neurotroofne faktor
*NT-3 – neurotrofiin-3
*NT-4 – neurotrofiin-4
*NT-5 – neurotrofiin-5
*NT-6 – neurotrofiin-6
*NT-7 – neurotrofiin-7. 

## Viited
Johann Leberecht Ehregott Punschel

**Johann Leberecht Ehregott Punschel** (3. oktoober 1778 Ehrenfriedersdorf, praegu Saksimaal – 20. märts 1849 Liezēre) oli saksa päritolu Läti vaimulik.

Lõpetas aastal 1798 Thomasschule. Õppis Leipzigi ülikoolis aastatel 1798–1801 usuteadust. Aastast 1801 koduõpetajana Liivimaal

Oli Liivimaa kubermangus, Cēsise kreisis, aastatel 1816–1849 Liezēre koguduse õpetaja.

Punschel algatas aastal 1825 koguduselaulu reformi. Ta soovis kogudustes kinnistada koraalide  lihtsa, kaunistamata ja puhtalt ühehäälse laulmise, kusjuures pidi samu viise kõikjal ühtmoodi lauldama. Kuna 19. sajandi I poolel oreleid maakirikutesse ehitama (nagu ka Saksamaal ja Skandinaavias) ning koguduselaulu juhtimine sai organisti ülesandeks. Punscheli tähtsaimaks teeneks on ühtse koraaliraamatu  väljaandmine, mis võis ühtviisi kasutuses olla nii Vene riigi kõigis luterlikes kogudustes kui ka koolides. Koraaliraamatu esimene trükk ilmus aastal 1839 ja üldse ilmus koraaliraamat 16-s trükis (viimati aastal 1935)

## Välislingid
*http://www.opleht.ee/Arhiiv/2003/24.12.03/tekstid/2.shtml
*http://www.koolielu.edu.ee/eesti_muusika/texts/text9.htm
Kurt Hans Kentmann

**Kurt Hans Kentmann** (5. august 1893 Kullamaa – 18. jaanuar 1976 Sulz am Neckar) oli Eesti vaimulik.

Ta lõpetas 1911. aastal St. Petri-Schule Peterburis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1912–1916. Prooviaastal oli ta Lihula Eliisabeti koguduses. Ordineeriti 16. septembril 1917 õpetajaks.

Oli aastatel 1918–1923 Karuse Margareeta koguduse õpetaja. Aastatel 1923–1939 teenis ta Kuusalu Laurentsiuse kogudust, olles aastatel 1929–1935 Ida-Harju praostkonna abipraost.

Asus 1939. aastal Saksamaale elama. 1939–1941 oli pastor Stralaus, 1941–1945 Pinnes (praegu Pniewy, Suur-Poola vojevoodkonnas), aastal 1945 oli vaimulik Caldernis (Marburg-Biedenkopfi kreisis, Hesseni liidumaal), 1947–1959 oli Bad Cannstattis (Stuttgardi linnaosas) haiglavaimulik ja lisaks veel baltisakslaste abikomitee kaastöötaja Baden-Württembergis. Suri Sulz am Neckaris (Baden-Württembergi liidumaal), maeti 23. jaanuaril 1976 Homburgi (Saarimaale).

## Isiklikku
Tema isa Wilhelm Kentmann oli Kullamaa- ja Peterburi Peetri koguduse õpetaja ning Eestimaa viimane kindralsuperintendent. Tema vanaisa oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja Woldemar Friedrich Kentmann. Tema onu oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja Woldemar Reinhold Kentmann.

## Viited
Johannes Linkhorst

**Johannes Linkhorst** (alates 1926 **Johannes Nõmmik**; 14. veebruar 1895 Mäo vald, Järvamaa – 23. aprill 1941) oli Eesti kommunist.

Ta oli endine sõjatehase Dvigatel tööline, kes tegutses alates 1918. aastast põranda all, parteilise hüüdnimega "Malm". 1921. aastal valiti ta EKP Keskkomitee liikmeks. 

11. juunil 1920 osales ta Kaitsepolitsei kaastöölise Richard Tammeriku tapmises. 

Ta oli 1. mail 1922 maidemonstratsiooni organiseerija, kuid tabati samal päeval. Tagaajamisel haavas ta politseinik Johannes Tuchermi, kes suri 6. mail. 

2. mail mõisteti ta politseiniku tapmise eest surma. 11. mail muutis sõjaminister karistuse eluaegseks sunnitööks. Tema antud tunnistuste põhjal tabati Viktor Kingissepp ja teisi kommuniste. 

28. jaanuaril 1925 muutis Vabariigi Valitsus tema karistuse 10-aastaseks sunnitööks, järgmisel aastal Linkhorst vabastati ennetähtaegselt Johannes Nõmmiku nime all. 

Ta arreteeriti Nõukogude võimu poolt 4. septembril 1940 ja hukati. Väidetavalt olevat ta maha lasknud Sergei Kingissepp. 

## Viited
Falkirki omavalitsus

**Falkirk** on omavalitsus Šotimaa keskosas.

Suuremad asulad on Falkirk, Bo'ness, Bonnybridge, Denny, Dunipace, Grangemouth ja Stenhousemuir.

2017. aastal elas omavalitsuses 160 100 inimest.

## Viited

## Välislingid

* http://www.falkirk.gov.uk/
Lornjett

**Lornjett** on varrega prillid, mis tõstetakse vaatamiseks silmade ette. Lornjetil võib olla üks või kaks klaasi.

## Vaata ka
*näpitsprillid
*monokkel
Lotofaagid

**Lotofaagid** (kr. 'lootosesööjad') oli vanakreeka mütoloogias rahvas, kes elas ühel saarel Põhja-Aafrika lähedal ning toitus erilisest narkootilisest lootoslillest, mis tekitas inimestes apaatiat. 

## Lotofaagid kirjanduses
Homerose "Odüsseias" kohtab Odysseus rahvast, kes toitub lootosest, mis paneb inimesi unustama oma kodumaa.

"Odüsseiast" pärit lootosesööjate teemat on Alfred Tennyson kasutanud oma luuletuses "The Lotos-Eaters" ja James Joyce romaani "Ulysses" viiendas peatükis.

Herodotos väljendas oma tekstides kindlat usku, et lootosesööjad olid olemas veel ka tema eluajal Liibüa rannikul.
Suure-Lähtru mõis

**Suure-Lähtru mõis** (ebatäpselt ka: *Lähtru mõis*; saksa keeles *Groß-Lechtigall*) oli rüütlimõis Martna kihelkonnas Läänemaal. Mõisa endine peahoone asub tänapäeval Läänemaa Lääne-Nigula valla Suure-Lähtru külas.

1914. aastal kuulus mõisale 1485,8 ha mõisamaad, 87 lahustükki (2290 ha) ja Niinja kõrvalmõis 

## Ajalugu
1560. aastal läänistati seni Saare-Lääne piiskopile kuulunud Suure-Lähtru mõisa maad Egert von Alenile.

1573. aastal ostis mõisa Heinrich Kurselilt Remmert Scharenberg vanem ja suri järgmisel aastal katku.

1590. aastal sai Suure-Lähtru isandaks krimmitatari päritolu endine vene bojaar Menschik Baranoff (surn. 1625). Lõplikult jõudsid Baranoffid paberimajanduse Stockholmis korda ajada siiski alles 1624. aastaks. 

Baranoffide ajajärk Suure-Lähtrus kestis 1836. aastani, mil Detloff Christoph von Baranoff müüs mõisa Heinrich von Strykile, kes selle 1856. aastal omakorda müüs Thomas von Rammile. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta maareformi oli Theodor Boustedt.  

Seejärel oli mõisahoones kohalik kool, kuni kohalik kolhoos, mis hiljem ühendati Martna sovhoosiga, hoone üle võttis. 

Mõisa praeguse peahoone ehitas aastatel 1775–1778 Karl Gustav von Baranoff pulmakingituseks tema vanimale pojale Christoph Heinrichile ja selles on säilinud vanu põrandaid, uksi ja stukki. Hoone projekteeris arhitekt C. J. Jänichen, kaastööd tegi Johann Caspar Mohr, kes kavandas muuhulgas mõisa stukklaed. Hoonet ehib barokne trepp, mille poste ilustavad rokokoostiilis nikerdused. 

Alates 1996. aastast kuulub Suure-Lähtru mõisa peahoone endisele diplomaadile ja poliitikule Mart Helmele, kes kasutab häärberit elupaigana. Omanik on hoones läbi viinud ulatusliku renoveerimise ja avanud uksed ka külastajatele.

## Mõisa muuseum
Mõisahoone alumisel korrusel asub hoone ajalugu tutvustav muuseum.

## Viited

## Välislingid
Käsnkõrvits

**Käsnkõrvits** (ka *lufa*; ladinakeelne teaduslik nimetus *Luffa*) on troopiliste taimede perekond kõrvitsaliste sugukonnast. 

## Liike
* *Luffa acutangula* (kandiline käsnkõrvits ehk nuustikkõrvits)
* *Luffa aegyptiaca* (egiptuse käsnkõrvits)
* *[[Luffa astorii]]*
* *Luffa cylindrica* (ruljas käsnkõrvits ehk käsnkõrvits) 
* *[[Luffa echinata]]*
* *[[Luffa graveolens]]*
* *[[Luffa operculata]]*
* *[[Luffa quinquefida]]*
* *[[Luffa sepium]]*

Käsnkõrvitsa kiududest valmistatakse ka pesukäsni.

## Välislingid
Booraks

**Booraks** (keemiline nimetus **naatriumtetraboraat**; varem *boorhapu naatrium*) on laialt kasutatav booriühend, rakenduslikult tähtsaim boraat.

Booraksi keemiline valem on Na2B4O7.

Booraksi kristallhüdraadi (**naatriumtetraboraat-10-vesi**) keemiline valem on Na2B4O7·10H2O. Tema struktuuri annab täpsemalt edasi valem Na2[B4O2(OH)4]·8H2O.

## Füüsikalised ja keemilised omadused

Booraksi kristallhüdraadil on suured värvuseta kristallid, mille pind kuiva õhu käes mureneb. Tihedus on 1,8 g/cm³.

Kristallid lahustuvad külmas vees halvasti, kuid keevas vees lahustuvad nad nõrgalt aluselise reaktsiooniga.

Kuumutamisel 350–400&nbsp;°C-ni kaotab booraks kristallisatsioonivee. Jääb järele Na2B4O7, mis sulab 878&nbsp;°C juures; pärast jahutamist saab sellest läbipaistev klaasjas mass.

Sula booraks lahustab paljusid metallioksiide, sealhulgas kroomi, vase, mangaani, raua, koobalti ja nikli oksiide. Moodustuvad värvilised metaboraadid  Me(II)(BO2)2, mida nimetatakse booraksipärliteks. Nende värvuse  järgi saab määrata neid metalle; seda meetodit kasutatakse tänapäeval peamiselt hariduses.

## Leidumine looduses
Booraksit leidub suures koguses USA California osariigis kõrbe soolajärvedes (Searles Lake, Kerni maakond), Tiibetis, Kashmiris ja mujal.

Ta esineb mineraal tinkaali ehk booraksina, mineraalvees, soolajärvedes ja vulkaanilises mudas.

## Saamine
Booraksit saadakse tänapäeval enamasti teistest boraatidest, sealhulgas kerniidist  (Na2B4O5(OH)4·2H2O), samuti boorhappest.

## Kasutamine
Booraksi omadust metallioksiide lahustada kasutatakse ka jootmisel ja keevitamisel, sest booraks aitab eemaldada kokkujoodetavaid metallipindu kaitsvaid oksiidikihte.

Suures koguses kasutatakse booraksit savinõude ja portselani glasuuri ja emaili valmistamiseks.

Samuti kasutatakse booraksit teatud klaasisortide (tulekindel klaas, optiline klaas) valmistamiseks, seebi ja vannisoolade lisandina, kosmeetikavahendites, ilmutites, nahatööstuses, väetiste lisandina, puidu ja tekstiili tuleohutusvahendina, metallurgias ning perboraatide lähteainena.

Booraks on koos kerniidiga üks tähtsamaid boorhappe lähteaineid.

## Ajalugu
Keskajal toodi booraksit Euroopasse Tiibetist tinkaali nime all.
Olga Aae

**Olga Harriet Aae** (sünninimi **Olga Harriet Rasmussen**; 20. august 1877 Ordrup – 20. detsember 1965) oli taani kunstnik.

Tema vanemad olid hulgikaupmees Carl Christian Rasmussen ja Anna Nicoline Schou.  

Ta viibis 1897–1900 Saksamaal (Düsseldorfi Kunstiakadeemias professor Stummeli juures), 1905–1906 koos abikaasaga Itaalias ja Pariisis, suvel 1922 ja 1932 Londonis, 1924–1925 Ronge stipendiumiga Inglismaal, Prantsusmaal ja Itaalias ning 1929–1931 Itaalias.  

Aastatel 1901–1905 õppis ta Kopenhaagenis Harald Fossi käe all. Suviti maalis ta Fossi käe all vabas õhus.

Aastatel 1920–1923 töötas ta maalijana Kuninglikus Portselanivabrikus. 

Tal olid isikunäitused Århusis, Horsensis, Odenses ja Kopenhaagenis. Aastal 1942 olid tema tööd Johan Hanseni akvarellioksjonil.

## Looming
Ta maalis lilli ja maastikke, peamiselt akvarelle. 

Harald Fossi kaudu sai ta mõjutusi Vilhelm Kyhnilt ja P. C. Skovgaardilt. 

Tema teoste seas on neli akvarellmaastiku Itaaliast (varem Johan Hanseni kogus) ja akvarellid (Kopenhaagenis Meditsiiniajaloo Muuseumis). 

## Isiklikku
15. aprillil 1905 abiellus ta Frederiksbergis maalikunstnik Arvid Aaega.

## Viited

## Välislingid
*Taani kunstiindeks ja Weilbachi kunstnikeleksikon
*Weilbachi kunstnikeleksikon
*Punaste ja kollaste lilledega põõsas. 1910.
*Köögiinterjöör kanadega. 1925.
Ulster (riie)

**Ulster** on tugevasti vanutatud kare ja paks villane riie, ka sellest valmistatud pikk ja lai meestepalitu.
Frank Aaen

**Frank Aaen** (sündinud 25. juulil 1951 Nørresundbys) on Taani poliitik, Enhedslisteni liige. 

Ta lõpetas 1985 Aalborgi Ülikooli *[[cand.oecon.]]* kraadiga.

Ta külastas 1980 ja 1984 Røde Blade korrespondendina Afganistani. Avalikkuses on teda kahtlustatud osavõtus modžaheedidest sõjavangide ülekuulamises ja piinamises.    
  
Aastatel 1986–1989 oli ta ajalehe Land og Folk poliitikatoimetaja.

Ta oli Folketingi liige 1994–2001 ning valiti 2005, 2007 ja 2011 taas Folketingi.

## Välislingid
* Tutvustus Folketingi saidil
*Frank Aaeni koduleht
*Ingliskeelne tutvustus
*Den Store Danske artikkel
Ekskavaator

**Ekskavaator** on kaevamismasin pehmete pinnasemasside väljakaevamiseks ja teisaldamiseks. 

Ekskavaatori peamised ning tähtsamad osad on mast, kopp, alusvanker, kabiin, lindid, mootor ning hüdraulika pump.

Ekskavaator on masin, mis toimib suuresti hüdraulilise õli kaudu jõu siirdamise teel. Ekskavaatori põhikomponendiks on hüdrauliline pump, mis pumpab hüdraulikaõli paagist masti küljes asuvatesse silindritesse, mis paneb osad liikuma. Põhipumba sektsioonide arv ja võimekus määrab ekskavaatori töövõimekuse. Pumba võimekust mõõdetakse siirdatava õli mahus (liitrid minutis). Maailma suurimad ekskavaatoritehased asuvad Jaapanis ja Hiinas. 

Kõik hüdraulilise ekskavaatori liikumised ja funktsioonid saavutatakse hüdrovedeliku, hüdrosilindrite ja hüdromootorite abil. Ekskavaatori masti külge saab ühendada erinevaid seadmeid, nt: giljotiin, kopp, frees, käärid, kahvlid, vasar, haaratsid jne.

Ekskavaatori tööks on hädavajalikud roomikud, mis tagavad vajaliku veojõu ja stabiilsuse, et läbida ebatasast pinnast ja ületada takistusi. Roomikuid liigutab võimas diiselmootor. Operaator saab juhtida roomikute liikumist, mis võimaldab ekskavaatoril manööverdada ettepoole, tagasi ja koha peal pöörelda.

Ekskavaatoreid kasutatakse:
*kraavide, aukude, vundamentide kaevamine
* materjalikäitlus
* võsa lõikamine hüdraulilise sae ja niiduki lisaseadmetega
* metsatööd
* metsandusmultšimine
* lammutustööd koos hüdraulilise küünise, lõikuri ja murdja lisadega
* kaevandamine, eriti, kuid mitte ainult avakaevandamine
* jõesüvendustööd
* hüdrokaevetööd haprale maa-alusele infrastruktuurile juurdepääsuks kõrgsurvevee abil
* süvavundamendi vaiade ajamine koos vaiatõstukiga
* puurimine kivilõhkamise jaoks teo või hüdraulilise puuri lisaseadme abil
* lumekoristus koos lumesaha ja lumepuhuri tarvikutega

## Vaata ka
* Talleks

## Viited
Bjarne Aagaard

**Bjarne Aagaard** (18. jaanuar 1873 Sandefjord – 29. september 1956) oli norra ärimees, vaalapüügi- ja Antarktika ajaloolane ning luuletõlkija.

Ta läks 15-aastaselt merele ning käis Põhja- ja Lõuna-Ameerikas. Seejärel sai ta tööd ühes laevanduskontoris Glasgow's. Aastaks 1892 oli ta saanud firma Greenocki osakonna juhatajaks. Aastal 1893 asus ta elama Hamburgi, kus ta 1898 asutas oma firma. Norra reederite soovil hakkas ta 1904 tegutsema Hongkongis harukontoritega Kobes ja Yokohamas. Ta juhtis 1914–1920 Farrise ettevõtet Larvikis. 

Pensionärina aastast 1925 pühendus Aagaard vaalapüügist ja Antarktika ajaloost raamatute kirjutamisele. Ta kaitses ka Norra huve Lõuna-Jäämerel. Tema koostatud Antarktika-alase kirjanduse bibliograafia (1950) hõlmab 8000 nimetust. Aagaardi raamatukogu, mille ta kogus vaalapüügi ajaloo uurimiseks, pani aluse Hvalfangstmuseeti raamatukogule. Ta kirjutas muu hulgas kolmeköitelise teose "Fangst og forskning i Sydishavet" ("Püük ja uurimine Lõuna-Jäämerel"; 1930–1947). 

Ta tõlkis inglise keelest norra keelde ’Omar Khayyāmi (1926) ja Ḩāfez̧i (1927) luuletusi.

Alates 1920. aastast oli ta Rootsi konsul.

Alates 1941. aastast oli ta riigistipendiaat.

## Tunnustus
*1948 Püha Olavi orden, 1. klass, võitluse eest jätkusuutliku vaalapüügi eest 

## Teosed
* *Hamburg: commercially considered*. London, 1899
* *Omar Khayyam av Nishapur*. 1926
* *Hafiz av Shiraz*. 1927
* *The "Norvegia"-expedition and Bouvet Island*. 1928
* Antarctic whaling and exploration. – *[[The Scottish Geographical Magazine]]*, kd XLV, jaanuar, märts 1929
* *Den gamle hvalfangst : Kapitler av dens historie*. 1933
* *Antarktis 1502–1944 : Oppdagelser, naturforhold og suverenitetsforhold*. 1944
* *Den gamle hvalfangst : Kapitler av dens historie 1767–1886*. 1944 
* *Oppdagelser i Sydishavet fra middelalderen til Sydpolens erobring*. 1946
* *Iran : Irans historie, religion, kultur- og litteraturhistorie fra oldtiden til Timur Lengs død*. 1958, käsikiri  
* *Fangst og forskning i Sydishavet*. Gyldendal , 1930–1950 – 4 köidet 5 jaos
**1 : *Svunne dager*. 1930. 
**2 : *Nye tider*. 1930. 
**3, del 1: *Antarktikas historie : (1502–1840).* 1934. 
**3, del 2: *Antarktikas historie : (1840–1933).* 1934.
**4: *Antarktisk- og hvalfangstlitteratur*. 1950

## Isiklikku
Aastal 1907 abiellus ta rootslanna Cecilia Bergdahliga (sündis 1876).

## Mälestuse jäädvustamine
Antarktikas on Bjarne Aagaardi järgi nimetatud Aagaardi liustik ja Aagaardi saared.

## Kirjandus

*Christian Bjelland Langberg. Bjarne Aagaard 70 år. – *[[Norsk hvalfangst-tidende]]*, jaanuar 1943.

## Välislingid
*Sissekanne Store norske leksikonis
*Bjarne Aagaard Larviki rahvaraamatukogu rajajana
*Film Aagaardi võitlusest jätkusuutliku vaalapüügi eest
Norija

**Norija** (inglise keeles *The Quibbler*) on ajakiri Harry Potteri võlumaailmas. Seda mainitakse raamatutes "Harry Potter ja Fööniksi ordu" ja "Harry Potter ja surma vägised". Ajaleht kehastab kollast ajakirjandust võlurimaailmas. Seal kirjutatakse põhiliselt kõmulugusid vandenõuteooriatest ja maagilistest loomadest, keda ei eksisteeri.

Ajakirja Norija toimetaja on Xenophilius Lovegood, Luna Lovegoodi isa.
Ruljas käsnkõrvits

**Ruljas käsnkõrvits** (ka *käsnkõrvits*; ladinakeelne teaduslik nimetus *Luffa cylindrica*) on kõrvitsaliste sugukonna käsnkõrvitsa perekonda kuuluv üheaastane ronitaim.

## Välislingid
* Uudised köögiviljapeenralt, Eesti Päevaleht, 22. märts 2001
Primus

**Primus** oli ajavahemikus 2008–2015 Euroopa Liidu struktuurifondidest rahastatud programm, mida viis ellu Sihtasutus Archimedes. Primuse eelarve oli 228 miljonit krooni, milles 95% tuli Euroopa Sotsiaalfondist.

Programmi eesmärgiks oli toetada kõrgkooli õppe kvaliteeti ja suurendada lõpetajate konkurentsivõimet ning eesmärkide täitmiseks tehti koostööd 21 partneriga.

## Tegevusvaldkonnad

Programmil oli kuus tegevusvaldkonda: 

* õppejõudude õpetamis- ja juhendamisoskuste arendamine
* kvaliteetse õpiväljundipõhise õppe arendamine
* VÕTA (varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamine) rakendamise kvaliteedi arendamine 
* strateegilise juhtimise suutlikkuse tõstmise toetamine kõrgkoolides
* uuringute ja analüüside läbiviimine 
* õppija toimetuleku toetamine
 
## Sihtrühmad

Programmi sihtrühmad olid järgmised:

* õppejõud
* kutseõppeasutuste õpetajad ja teised õppetööd läbi viivad spetsialistid ja doktorandid
* õppekavaarenduse, õpi- ja karjäärinõustamise, VÕTA hindamise ja nõustamisega tegelevad spetsialistid ja teised õppetegevuse läbiviimist toetavad spetsialistid
* kõrgkoolide tipp- ja keskastme juhid, personali- ja finantsjuhtimise eest vastutavad spetsialistid
* eriala- ja kutseliitude ning õppekavanõukogude liikmed ja teised tööandjate esindajad
* valdkonna uuringute ja analüüside läbiviimisega seotud spetsialistid ja organisatsioonid
* kõrghariduste tasemel õpet andvad õppeasutused
* üliõpilased ja kõrgkooli sisseastujad

## Välislingid

*Primuse programmi koduleht
Bologna protsess

**Bologna protsess** on riikidevaheline kokkulepe kõrgharidusstandardite ühtlustamiseks Euroopa Liidus.

Bologna protsessi keskseks dokumendiks on  29 riigi haridusministri poolt 1999. aastal allkirjastatud deklaratsioon, mis seadis eesmärgiks Euroopa ühtse kõrgharidusruumi loomise 2010. aastaks.
VÕTA

**Varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamine** ehk **VÕTA** on protsess, mille kaudu saab inimene lasta oma varasemaid õpi- ja töökogemusi edaspidiste õpingute tarbeks arvesse võtta. Näiteks võib VÕTA abiga lugeda mõne õppekavas nõutava aine sooritatuks, kui inimene on varem midagi analoogset õppinud või omandanud teistele aines jagatavad kogemused vastaval alal töötades.

VÕTA on suunatud inimestele, kes soovivad jätkata katkenud õpinguid, täiendada oma teadmisi pärast hariduse omandamist, alustada tööd või õpinguid teises valdkonnas ja töö või vaba aja tegevuste kaudu õpitu arvestamist. Tunnustamine võib toimuda nii õppeasutuse juures kui ka kutse omistamise kaudu, millega tegeleb Kutsekoda.

Kõrghariduses reguleerib VÕTAt kõrgharidusstandard, kutsehariduses kutseharidusstandard. VÕTA üldpõhimõtetes lepiti Eestis kokku 2010. aastal.

Eesti VÕTA-ga analoogseid programme leidub ka teistes riikides, näiteks Soomes, Taanis, Norras, Prantsusmaal ja Austraalias.

VÕTA eelarve aastani 2013 on 1,8 miljonit eurot (27,9 miljonit krooni).

## VÕTA protsess
Taotleja seisukohalt koosneb VÕTA protsess viiest etapist:
# Eneseanalüüs (läbitud õpingute ja töö käigus omandatud teadmiste ja oskuste tõendamine)
# Kõrgkoolis kehtivate VÕTA reeglite ja protsessiga tutvumine
# Taotluse koostamine ja esitamine
# Taotluse hindamine 
# Otsus ja tagasiside

## Viited

## Välislingid
* VÕTA rahvusvaheline kaardistus
* "Kõrgkooli tagasituleku muudab lihtsamaks VÕTA" Ajakiri Õpitrepp, sügis 2009
* Marju Himma "TULE ja VÕTA aitavad tagasi ülikoolipinki" Postimees, 8. veebruar 2010

**VÕTA Eesti kõrgkoolides:**
* Eesti Kunstiakadeemia
* Eesti Lennuakadeemia
* Eesti Maaülikool
* Eesti Mereakadeemia
* Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia
* Sisekaitseakadeemia
* Tallinna Tehnikaülikool
* Tartu Ülikool
T-19

**T-19** oli 1920. aastate lõpus ja 1930. aastate alguses välja töötatud Nõukogude Liidu kergetank. See loodi Nõukogude tankivägede uuendamise programmi käigus ja oli MS-1-e (T-18) otsene edasiarendus. 

T-19-l oli võrreldes T-18-ga parem vedrustus ja võimsam mootor. See oli konkurendiks Suurbritanniast ostetud Vickersi 6-tonnisele tankile. T-19 oli keerukam ja kallim, võrreldes Vickersi tankiga oli relvastus parem, kuid maastikuläbivus nõrgem. Lõpuks otsustati siiski Vickersi tankil põhineva T-26 kasuks. Sarnaselt loobuti mitmetest teistest kodumaistest kavanditest (T-16, T-17, T-19, T-21, T-22, T-23, T-24) ja eelistati toota Briti tankidel põhinevaid mudeleid (T-26, T-27, T-37, T-38).

## Viited

## Kirjandus
* Christopher Chant. *World Encyclopedia of the Tank. Second edition*. Sutton Publishing. 2002 ISBN 0750931477 (*inglise keeles*)
* Steven J. Zaloga, James Grandsen. *Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two* Weidenfeld & Nicholson military. 1984 ISBN 0853686068 (*inglise keeles*)

## Välislingid

* T-19
* Main infantry tank T-19
* The Russian Battlefield – Основной танк Т-19 (''vene k'')
Woldemar Reinhold Kentmann

**Woldemar Reinhold Kentmann** (2. mai 1873 Kuusalu – 12. aprill 1942 Lissa, praegu Leszno) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1893–1898 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Sai aastal 1899 *cand. theol.* astme Leipzigi ülikoolist. Ordineeriti õpetajaks Kuusalus. 

Oli Eestimaa vikaarõpetaja. Aastatel 1901–1906 oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, 1906. aastal ülemõpetaja Tallinnas, aastatel 1908–1918 õpetaja Peterburi Peetri koolis. 1918. aastal oli koolivalitsuse ametnik Pärnus. 

Aastatel 1919–1933 oli ta kirjastuse direktor ja toimetaja, ajalehtede Revalsche Zeitung ja Estländische Zeitung für Heimat und Fortschritt väljaandja.

Lahkuss Eestist 1939. aastal. Elas Suur-Poola vojevoodkonnas Lissas (praegu Leszno), kus ta ka suri.

## Isiklikku
Tema vend Wilhelm Kentmann oli Kullamaa ja Peterburi Peetri koguduse õpetaja ning Eestimaa viimane kindralsuperintendent. Isa Woldemar Friedrich Kentmann oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja. Tema abikaasa Anna Marie isa Carl August Pezold oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, abikaasa vend Wilhelm Dietrich Pezold oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja.

## Viited
Elu24

**Elu24** on Postimehe meelelahutus- ja seltskonnauudiste portaal. 

Alates 2008. aasta veebruarist 2017. aasta aprillini oli portaali peatoimetaja Anu Saagim, seejärel kuni 2020. aasta veebruarini Kertu Jukkum. 2020–2021 oli Elu24 peatoimetaja Marko Püüa. Aprillist 2021 on selles ametis Katrin Lust. 

2019. aasta suve seisuga oli Elu24 Kroonika ja Õhtulehe ees Eesti populaarseim seltskonnauudiste keskkond.

## Viited

## Välislingid
*Elu24.ee
Tsaar-tank

**Tsaar-tank**, tuntud ka kui **Lebedenko tank** või **Netopõr**, oli kolmerattaline soomustatud sõiduk, mida arendati Vene Keisririigis Esimese maailmasõja ajal aastatel 1915–1917. Tegu oli ilmselt ühe omapäraseima välimusega sõjamasinaga, mida tankiks on nimetatud. 

Nimi Tsaar-tank tuleb asjaolust, et Tsaar Nikolai II oli masinast isiklikult huvitatud ja rahastas selle ehitamist. Pärast prototüübi valmimist ja katsetamist hinnati masin kiiresti ebapraktiliseks ja selle arendamine peatati. See vedeles polügoonil kuni 1923. aastani ja tehti siis vanarauaks. 

## Kirjeldus
Tanki ideele pani alguse Nikolai Lebedenko 1914. aastal, töötades erafirmas, mis omakorda töötas Venemaa sõjaministeeriumi heaks ja tegeles suurtükkide projekteerimisega. Koos Nikolai Žukovski, Boriss Stetškini ja Aleksandr Mikuliniga töötas ta välja ligi 40-tonnise sõjamasina. Selle kahe esimese ratta läbimõõt küündis 9 või 10 meetrini. Taga oli üks väiksem ratas ja kogu sõiduk oli kolmerattalise põhiplaaniga. Idee järgi pidid kaks esimest ratast masinat üle takistuste vedama. Rataste vahel paiknes T-kujuline kere. Üle rataste laiuse ulatuvates kereosades pidid paiknema sponsoonid kuulipildujate jaoks. Rataste vahel kere alumisel ja ülemisel poolel pidid paiknema tornid kuulipildujate ja/või väikesekaliibriliste kahuritega. Torn tanki peal oleks andnud masina kõrguseks 12 meetrit. Eksperimentaalmudelit siiski ei relvastatud, sest sõjavägi andis kahureid ja kuulipildujaid ainult nende masinate jaoks, mis olid praktiliselt kasutatavad. Tank oli varustatud kahe 240- või 250-hobujõulise Sunbeami bensiinimootoriga, mis pidid andma maksimaalseks kiiruseks 17 km/h.

## Ajalugu
Lebedenko tutvustas projekti 1915. aastal Tsaar Nikolai II-le, kes oli projektist vaimustuses, käskis kohe seda välja töötama hakata ja lubas ise selleks raha hankida. Masin ehitatigi valmis ja seda testiti 1917. aasta augustis umbes 60 kilomeetri kaugusel Moskvast. Katsed ebaõnnestusid täielikult: mootorid olid masina vedamiseks liiga nõrgad ja üsna pea jäi tagumine väike ratas kraavi kinni. Lebedenko soovis maastikuläbivust parandada masinale võimsamate mootorite paigutamisega, kuid Vene sõjaväelased ei olnud projektist enam huvitatud. See oli läinud maksma juba palju raha, ligi 250 000 rubla, ning seda peeti suurte rataste ja õhukese soomuse tõttu suurtükitulele väga haavatavaks. Üks katsetus siiski korraldati veel 1918. aastal, pärast seda jäi masin polügoonile roostetama ning tehti 1923. aastal vanarauaks. 

Lebedenko saatus pärast revolutsiooni pole teada, kuid Aleksandr Mikulinist sai üks juhtivaid nõukogude lennukikonstruktoreid.

## Viited

## Kirjandus

* Steven J. Zaloga, James Grandsen *Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two* Weidenfeld & Nicholson military 1984 ISBN 0853686068 *Inglise k.*

## Välislingid

* Tzar tank
Woldemar Friedrich Kentmann

**Woldemar Friedrich Kentmann** (22. märts 1833 Tallinn – 24. aprill 1901 Tallinn) oli Eesti vaimulik ja ajalehe Ristirahva pühapäeva leht toimetaja.

Õppis Tallinna kreiskoolis ja aastatel 1845–1851 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1852–1856. Konsistooriumi teenistuses oli alates 1858. Oli aastal 1859–1860 Eestimaa Konsistooriumi vikaarõpetaja. Aastatel 1860–1863 oli ta Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja, 1863–1901 teenis ta Kuusalu Laurentsiuse kogudust, kusjuures aastatel 1873–1901 oli ta Ida-Harju praostkonna praost ja 1888–1901 Eestimaa Konsistooriumi assessor.

Kentmann oli Ahrensi eesti uue kirjaviisi pooldaja, kuulus aastal 1881 kirjaviisi fikseerimise komisjoni. Oli eestikeelsete Gresseli kalendrijuttude autor ja toimetaja (1861–1868). Oli 1877–1901 ajaleh Ristirahva Pühapäevaleht toimetaja. Koostas 1875. aastal vallakoolidele "Koolilaste Geograahwia raamatu" (selle pealkirja all vähemalt 5 trükki, 1875–1882), pealkirjaga "Koolilaste Geograafia raamat" vähemalt 4 trükki (1884–1892).

## Isiklikku
Tema isa Wilhelm Gottfried Gustav Kentmann  (1805–1889) oli haridustegelane, kes töötas õpetaja ja juhatajana (1830-1874)  Pastor Lutheri Poeglaste Vaestekoolis, (Theodor Dietrich Witgenstein Lutheriga seotud kool) ja Kentmanni ja Sakala tänava nurgal asunud vaestekoolis. 1885. aastal anti Tallinna südalinnas olevale tänavale nimi  vaestekooli juhataja Wilhelm Gottfried Kentmanni järgi. Samuti asutas ta aastal 1843 saksa õppekeelega  Tallinna kreiskooli (kus õppis ka Eduard Vilde). Tema poeg Wilhelm Kentmann oli Kullamaa ja Peterburi Peetri koguduse õpetaja ning Eestimaa viimane kindralsuperintendent, poeg Woldemar Reinhold Kentmann oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja ning hiljem kirjastuse direktor ja toimetaja. Pojapoeg Kurt Hans Kentmann oli Karuse ja Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja.

## Viited

## Välislingid

* http://www2.kirmus.ee/biblioserver/isik/index.php?id=1162
Tšõstjakove

**Tšõstjakove** (1964–2016 prantsuse kommunisti Maurice Thorezi järgi **Thorez**) on linn Ukrainas Donetski oblastis. Asula loodi 1778. aastal, linnaks sai Tšõstjakove 1932. aastal.

Aprillist 2014 on linn Donetski Rahvavabariigi kontrolli all. 

## Välislingid

* 14. november 2014. *[[Ukrajinska Pravda]]*. Valitsus kinnitas riigi kontrolli all mitteolevate asulate nimekirja (*ukraina keeles*)
Robert Peel

Sir **Robert Peel** (5. veebruar 1788 – 2. juuli 1850) oli Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi riigimees. 

Robert Peel oli suurtöösturi poeg, õppis Oxfordi ülikoolis.

## Tegevus poliitikuna
Robert Peel kuulus 1809. aastast Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi alamkotta, oli aastatel 1812–1818 Iiri asjade I sekretär, 1821–1827 ja 1828–1830 siseminister. 

1833. aastal asutas Peel vanadest tooridest vasakpoolse mõõdukalt konservatiivse partei, millesse astusid ka mitmed endised viigid. 

Aastatel 1834–1835 oli Robert Peel lühemat aega varaameti I lord Wellingtoni hertsogi Arthur Wellesley valitsuskabinetis. 

Robert Peel oli Suurbritannia peaminister detsembrist 1834 aprillini 1835 ja septembrist 1841 juunini 1846 konservatiividest ja mõõdukaist liberaalidest koosnevas valitsuses. 

Aastatel 1835–1841 oli ta Suurbritannia parlamendi opositsiooni liider.
Eduard Pontus Haller

**Eduard Pontus Haller** (2/14. november 1810 Käina – 28. jaanuar/9. veebruar 1864 Rapla) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1823–1830 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1831–1834, lõpetas (grad. stud.). Korporatsioon Estonia liige.

Oli seejärel oma lesestunud õe (Heinrich Wilhelm Christoph Pauckeri lesk) laste koduõpetaja. Kutsuti Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetajaks 29. detsembril 1837. Ordineeriti ja introdutseeriti (Rapla Maarja-Magdaleena koguduse) õpetajaks 27. veebruaril 1838, millisel ametikohal püsis surmani.

Haller oli (alates 24. juunist 1842) Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige. Samuti oli aastast 1842 Rapla abipiibliseltsi direktor. 1840. aastate teisel poolel asutas Rapla kirikumõisa, Reino talu maadele vaeslaste varjupaik-kooli.

## Isiklikku
Tema isa Jakob Pontus Haller ja vanaisa Albert Magnus Haller olid Käina Martini koguduse õpetajad, õemees Heinrich Wilhelm Christoph Paucker oli Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja.

## Viited
Andaluusia koer

**"Andaluusia koer"** (prantsuse **"Un Chien Andalou"**) on Salvador Dalí ja Luis Buñueli 16-minutiline sürrealistlik lühifilm. Seda tummfilmi näidati esimest korda 1929. aasta juunis mitteavalikul seansil, kus viibisid ka arhitekt Le Corbusier, Pablo Picasso ja sürrealistide juht André Breton. 

Breton nimetas seda esimeseks sürrealistlikuks filmiks üldse. Sellel filmil on tähtis koht filmiajaloos, sest see on esimene filmivormis tõlgendus Bretoni sürrealismi manifestis esitatud pildiliste ja keeleliste motiivide vabast assotsieerumisest. Arvukad eelretsensioonid ülistasid "Andaluusia koera" kui pöördepunkti filmiajaloos ja sürrealismi meistriteost.

## Filmi loomine
Buñuel läks 1928. aastal Dalí juurde ja tegi ettepaneku koos film teha. Dalí oli küll vaimustunud ideest, aga mitte käsikirjast ja nii kirjutas ta ka oma stsenaariumi. Film põhines väga lihtsal reeglil: pildiideed ja -järjestus ei tohtinud järgida mingit loogikat, lubatud oli vaid irratsionaalsus ja üllatuslikkus. Filmivõtted kestsid Pariisis kaks nädalat.

## Osatäitjad
*Simone Mareuil
*Pierre Batcheff
*Luis Buñuel
*Salvador Dalí
* Robert Hommet 
* Marval 
* Fano Messan
* Jaime Miravilles

## Viited

## Välislingid
* Filmi analüüs leidub Olev Remsu "Filmidraamatehnikas", TÜ kirjastus, 2016.
*  Internet Movie Database
* Andaluusia koer. Filmiveeb.ee
Gunnar Rudolf Knüpffer

**Gunnar Rudolf Knüpffer** (27. juuni 1888 Tallinn – 7. jaanuar 1963 Kläden, Saksamaa) oli Eesti vaimulik.

Gunnar Rudolf Knüpffer õppis aastatel 1898–1906 Tallinna Nikolai Gümnaasiumis ja 1907–1915 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Viljandis, kus töötas ühtlasi Viljandi Maagümnaasiumis usuõpetajana. Ordineeriti õpetajaks 28. jaanuaril 1918. Võttis osa Vabadussõjast Balti pataljoni koosseisus.

Gunnar Rudolf Knüpffer oli aastatel 1920–1931 Tartu Pauluse koguduse adjunktõpetaja ja ühtlasi 1928. aastast usuõpetaja Tartu saksa keskkoolis. Aastatel 1931–1939 oli ta Tartu Ülikooli koguduse saksa pihtkonna õpetaja.

1939. aastal põgenes ta Saksamaale. Oli aastatel 1940–1945 pastor Thornis Lääne-Preisimaal (praeguse nimega Toruń Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas). Aastatel 1945–1963 oli ta pastor Klädenis (Bismarki linnaosas Stendali kreisis Saksi-Anhalti liidumaal). Klädenis ta ka suri.

## Isiklikku
Gunnar Rudolf Knüpfferi äi oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja Immanuel Eduard Nikolai Hahl.

## Vaata ka
*Knüpffer

## Viited
Üliõpilasesindus

**Üliõpilasesindus** on mingi kõrgkooli üliõpilaskonna vastutav ja korraldav esindusorgan, mis kaitseb üliõpilaste õigusi ning võitleb üliõpilaste huvide eest.

**Üliõpilasesinduseks** nimetatakse ka üliõpilasesinduse kontorit. 

Ülikooliseaduse ja rakenduskõrgkooli seaduse järgi  valitakse üliõpilasesindus demokraatlikult, valimistest on õigus osa võtta kõikidel kõrgkooli üliõpilastel. Valimised toimuvad Eestis igal aastal enamasti märtsis või aprillis.

Üliõpilasesinduse pädevuses on tavaliselt:

#üliõpilaskonna põhikirja vastuvõtmine ja muutmine ning selle esitamine kinnitamiseks kõrgkooli nõukogule;
#oma valimiseeskirja vastuvõtmine ja muutmine;
#oma kodukorra ning teiste üldiste kordade ja eeskirjade vastuvõtmine ja muutmine;
#üliõpilaskonna esindajate valimine kõrgkooli nõukogusse jt kogudesse kui seadusega ja üliõpilaskonna põhikirjaga ei ole sätestatud teisiti;
#juhatuse esimehe ja juhatuse (täitevorgani) liikmete valimine;
#üliõpilaskonna mõne organisatsiooni liikmeks astumise otsustamine;
#üliõpilaskonna arengukava ja tegevuskavade ning eelarve vastuvõtmine ja muutmine;
#üliõpilashääletuse korraldamise otsustamine;
#seisukoha võtmine üliõpilaselu puudutavates küsimustes;
#muude talle seadusega või üliõpilaskonna põhikirjaga pandud ülesannete täitmine.

## Välislingid
*Katrin Soolepp, 2007. Üliõpilaskonna Käsiraamat. Eesti Üliõpilaskondade Liit http://www.eyl.ee/public/files/Yliopilaskonna_kasiraamat.doc (doc)