Siddhārtha Gautama

**Siddhārtha Gautama** (paali keeles *Siddhattha Gotama*); ka **Gootama Buddha**, **Šakjamuni Buddha** või ka lihtsalt **Buddha** oli vaimne õpetaja muistses Indias u 5.-4. sajandil eKr, budismi rajaja.

## Nimed

Tema pärisnimi oli **Siddhattha** ja suguvõsanimi **Gootama**. 

**Šākjamuni** ehk ‘šaakja tark’ (sanskriti keeles *śākyamuni*; paali keeles *sakkamuni*; tiibeti keeles *shā kya thub pa*; hiina keeles 釋迦牟尼 *shijiamouni*; jaapani keeles *shakamuni*) ja **Buddha** ehk  ‘virgunu’(sanskriti ja paali keeles; tiibeti keeles *sangs rgyas*; hiina keeles 佛 *fo*; jaapani keeles *butsu*) on budismi rajaja sagedamini esinevad tiitlid. 

Budistlikes tekstides kasutatakse temast rääkides ja tema poole pöördudes sageli mitmesuguseid epiteete nagu bhagavat, hüvesläinu, võitja jt. Buddha ise kasutas enda kohta enamasti mõistet nõndaläinu (*tathāgata*).

## Eluaastad

Theravaada traditsiooni järgi olid tema eluaastad 624–544 eKr, tänapäeva teadlaste arvates 566–486 või 563–483 eKr; kõige uuemate uurimuste kohaselt arvatakse, et tema surma-aasta jäi 411. ja 400. aasta vahele eKr. Teiste allikate kohaselt olid theravaada traditsioonis tema eluaastad 623–543 eKr. Palju aastaid peeti suuresti tänu theravaada koolkonna mõjukusele lääne õpetlaste seas Buddha sünniajaks vanade Sri Lanka kroonikate põhjal aastat 563 eKr; teine, Indiast pärit traditsioon, paigutab selle aga rohkem kui sajandi võrra hilisemaks, aastasse 450 eKr. Uuemad uurimused peavad kõige tõenäolisemaks aastat 485 eKr.

## Elulugu

### Sünd ja noorus
Legendi järgi sündis ta Lumbinī metsasalus ja tema ema suri varsti pärast sünnitust. Isa kasvatas teda maailmast eraldatuna, kuna soovis, et ta ei näeks maailma viletsust. Ennustuse kohaselt pidi Siddhatthast saama suurmees, kas valitseja või õpetaja. Isa soovis esimest. Siddhattha abiellus oma nõo Jašodharāga ja neil sündis poeg Rāhula. Kuid Siddhatthal õnnestus siiski näha maailma pahupoolt – haigust, vanadust ja surma – ning ta loobus luksuslikust elust.

### Õpingud ja otsingud

Tal oli mitmeid õpetajaid. Āḷāra Kālāma (sanskritipäraselt Ārāḍa Kālāma) juhendamisel õppis ta mediteerimisel jõudma "mitte-millegi valda" ehk "seisundisse ilma tunnusteta" *(ākiñcaññāyatana, akiñcanyāyatana)*,, mis vastab kolmandale vormideta džhaanale (jhāna) ja tal paluti jääda sinna õpetajaks. Gootama aga pidas seda veel ebapiisavaks ja läks teise õpetaja juurde. Uddaka Rāmaputta juhendamisel jõudis ta "ei taju ega mittetaju valda" ehk "seisundisse väljaspool mõtlemist ja mittemõtlemist" *(n’evasaññā n’āsaññāyatana*, sanskriti keeles *naivasaṃjñānāsaṃjñāyatana*), mis vastab neljandale vormitule jhānale ja tal paluti jälle jääda sinna õpetajaks, kuid taas ei pidanud Gootama seda veel piisavaks. 

Seejärel praktiseeris Gootama koos rändavate askeetidega mitmesuguseid paastumise, hingamise ja meeleliikumiste jälgimise tehnikaid ning jõudis lõpuks äärmise kehalise kurnatuseni. Nähes liigse enesepiinamise mõttetust, loobus ta sellest ja võttis vastu piimas keedetud riisi. Seda pidasid tema kaaslased aga nõrkuse ilminguks ning jätsid ta maha. 

### Virgumine

See episood Gootama Buddha eluloos on suuresti mütologiseeritud ning sisaldab ohtralt legende, mõistujutte, allegooriaid jmt. Ehkki Virgumine või nirvaana ehk sansaarast vabanemine on budismis kõige olulisem siht ja ülim saavutus, ei ole seda võimalik sõnadega kirjeldada.

Olles jäänud täielikku üksindusse, istus Siddhattha Gootama 35-aastaselt Bodhgayā  linna lähedal viigipuu alla ja andis tõotuse sealt mitte enne tõusta, kuni on jõudnud õige virgumiseni (*sammāsambodhi*). 

Tema ümber kogunesid nähtamatult jumalad, deevad ja brahmad paljudest maailmadest, sest näis toimuvat midagi olulist. Aga saabus ka ihade valla valitseja Māra valgel elevandil koos oma vägedega, et virgumist takistada, kuid Siddhattha Gootama ei lasknud ennast segada. Siis saatis Māra teda ahvatlema oma tütred, kuid Siddhattha Gootama jäi ikka oma tõotuse juurde. Nüüd ilmus Māra juba ise tema ette ja küsis, mis õigus on tal jõuda virgumiseni. Vastuseks puudutas Siddhattha Gootama oma parema käe sõrmega maad (*Bhūmisparśa mudrã*), misjärel ilmus Maajumalanna, kes hakkas oma juustest vett välja väänama. See oli kõik see vesi, mida Siddhattha oli oma eelmistes eludes heatahtlikult ohverdades Maale kahjanud. Ja seda vett oli nii palju, et see uputas ja uhas minema need kiusajad ja kogu armee, kes kõik olid tulnud tema virgumist takistama. 

Nüüd, juba Buddhana ehk Mõistnuna, nägi ta nelja arija tõde, kaheksaosalist arija teed, sõltuvuslikku tekkimist jpm. Ta mõistis kannatust ja selle lakkamist, vabanes sansaarast ja saavutas nibbaana. Ta istus püha viigipuu all seitse päeva (või seitse nädalat) ja kui tõusis torm, siis ilmus suur madu Mucalinda, kes varjas teda vihma ja tormi eest. 

Ometi polnud ta kindel, kas nende saavutustega saab midagi ette võtta. Ta ei uskunud, et tema õpetusest võiks üldse keegi aru saada, seda vastu võtta või järgida. Kas poleks õigem taanduda üksindusse ja vaikida, mõtles Buddha. Kui aga Brahma Sahampati seda oma *Śuddhāvāsa* maailmast märkas, laskus ta alla ning veenis Buddhat siiski õpetama hakkama.

### Sangha ja õpetuse levik

Esialgu mõtles Buddha sellest rääkida oma õpetajale Āḷāra Kālāma'le, kuid selgus, et too suri just nädal tagasi. Seejärel mõtles ta oma järgmisele õpetajale, Uddaka Rāmaputta'le, kuid ka too oli just eelmisel päeval surnud. Nõnda ei jäänud tal muud üle, kui otsida üles oma kaaslased, kes olid ta maha jätnud. Neil oli olnud plaan minna Sārnāthi Vārānasī lähedal ning Buddha lootis nendega seal kohtuda. 

See oli mitmepäevane, umbes 240 km pikkune teekond. Selle käigus kohtus ta ühe teise ränduriga nimega Ājīvika Upaka ning kõneles talle oma virgumisest, kuid too ei saanud sellest aru ja läks oma teed. 

Kui Gootama kohale jõudis, siis ei pidanud ka tema endised kaaslased temast esialgu eriti lugu ega saanud aru, nagu oleks ta midagi saavutanud.  

Siis andis Buddha neile Sārnāthi hirvepargis oma esimese õpetuse. Seda tuntakse kui Dhammaratta käimapanemine (*Dhammacakkappavattana Sutta,* SN 56.11). Selle tulemusena virgus üks tema viiest kaaslasest, Koṇḍañña, kellest sai esimene arahant ja bhikkhu. Viis päeva hiljem andis Buddha sealsamas oma teise õpetuse, minatuse õpetus, mille tulemusena virgusid ka kõik teised tema kaaslased. Mõned kuud hiljem andis Buddha Gayasisa mäel, Gaya lähedal, ligi tuhandele kuulajale oma kolmanda õpetuse, mis on tuntud kui Tulejutlus.

Seejärel andis ta õpetusi umbes nelikümmend aastat, rännates ringi Gangese orus, põhiliselt tänapäeva Bihari osariigi aladel.

Siddhattha Gootama suri ehk vaibus parinibbaanasse Kušinagaris 80-aastaselt. Endale järeltulijat ta ei valinud, vaid soovitas juhinduda õpetusest ehk dhammast (sanskriti keeles *dharma*) ja vabanemisjuhistest ehk vinajast (paali k vinaya).

Tema järgijatest kujunes kogudus ehk *[[sangha]]*, mille liikmed talletasid tema õpetuse.

## Õpetus

Buddha on korduvalt ütelnud, et ta õpetab vaid kannatuse lakkamist (*dukkha nirodha*).

Kannatuse ehk rahulolematuse (*dukkha*) põhjuseks on kiindumine illusoorsesse minasse. Kannatusest vabanemiseks on arija kaheksaosaline tee.

Buddha on korduvalt soovitanud ka kriitilist mõtlemist. 

### Pärimus

Esialgu levisid Buddha õpetused vaid suulise pärimuse teel, üksnes sanghas, pühendunute seas, sõna-sõnaliselt retsiteerides, edasi antuna vastavas kontekstis õpetajatelt õpilastele, hoides nõnda alal elavat pärimust ja välistades võõraid või meelevaldseid tõlgendusi. 

### Tekstikogumikud

Tipiṭaka (sanskritipäraselt Tripiṭaka) on Buddha õpetuste kogumik, mis koosneb kolmest osast ehk "korvist". Paalikeelne nimetus *Tipiṭaka* viitab tavaliselt paali kaanonile, mis on ainus tervikuna säilinud tekstikogumik varajase budismi ajast klassikalises india keeles ning seda peetakse üldiselt ka kõige autentsemaks Buddha õpetuse kogumikuks. Theravaada budismis on see ainus pühakiri. Esimene Tipitaka trükiväljaanne koosneb 38 köitest ja see anti välja 1900. aastal Birmas.

Mahajaana suutrad on mahajaana budismi pühakirjad, mis ei kuulu algõpetust koondavasse ''Tipiṭaka'''sse. Suutrate tegelasteks on enamasti Siddhārtha Gautama, tema inimsoost järgijad ja bodhisattvad. Võrreldes ''Tipiṭaka'' suutratega on mahajaana suutrad tunduvalt mahukamad. Mahajaana suutrad ilmusid alates 1. sajandist eKr kuni vähemalt kuuenda sajandini. 

Tiibeti kaanon on üldnimetus tiibeti budismi pühakirjade kohta, mis sisaldab lisaks varajase budismi (peamiselt sarvastivaada) tekstide ja mahajaana suutrate tõlgetele tiibeti keelde ka vadžrajaana tantristlikke tekste. Tiibeti kaanon pandi kokku 7.-13. sajandil.

## Käsitlusi

Tipitaka Khuddaka-nikāya alajaotus «Sünnilood» ehk džaatakad (*jātaka*) koosneb 547 loost Šākjamuni eelmistest eludest, mil ta bodhisattvana häid tegusid tehes kogus pälvimusi. 

Tipitaka varasemates tekstides mainitakse kuut buddhat, kes on ilmunud enne Gootamat, hilisemates tekstides aga mainitakse juba kahtekümmet nelja. Tipitakas on mainitud ka tulevast buddhat, Maitrejat. 

Vadžrajaana näeb Šākjamuni buddhat kui Amitābha maist ilmingut. 

Hinduismis ja sikhismis on Buddha jumal Višnu kehastus.

Mõnedes varajastes budistlikes-taoistlikes tekstides on peetud Buddhat Laozi kehastuseks. 

Baha'i usu kohaselt oli Buddha üks jumalikke õpetajaid.

## Vaata ka

* Buda
* Budaloomus
* Ürgbuda
* Budism
* Ānanda

## Viited

## Kirjandus

Gethin, Rupert. Budismi alused. Tõlkinud Lauri Liiders. Tartu Ülikooli kirjastus, 2021. ISBN 9789949035472.

Skilton A., 2012, Budismi lühiajalugu, Koolibri, Tallinn.

## Pildigalerii


File:Hong Kong Budha.jpg
Pilt:Astasahasrika Prajnaparamita Victory Over Mara.jpeg
Pilt:Bodleian MS. Burm. a. 12 Life of Buddha 03-12.jpg


## Välislingid

*The Illustrated Jataka & Other Stories of the Buddha
* Jetavana. A park in Sávatthi, in which was built the Anáthapindikáráma.)