open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vifhusen (Lübecki aadlisuguvõsa)

**Vifhusen** (kasutatud ka nimekuju Fieffhusen, Fifhusen, Fishusen) oli Vestfaalist pärit, Lübecki  aadlisuguvõsa.

Lübecki Vifhuseni aadlisuguvõsa kuulus Lübecki patriitsiperekondade, toomhärrade ülemklassi. Nad kaotasid oma tähtsuse 14. sajandil ja taandusid lõpuks Lübecki valitsevast klassist, suguvõsa harud asusid elama Rostocki ja Stralsundi ning lõpuks ka teistesse Liivimaa linnadesse. Liivimaal suri Vifhusenite perekond välja umbes 1600. aastal.

Vestfaalist oli pärit ka aadliperekond Vifhusen (Vifhusen (westfälische)), kes ei olnud Lübecki suguvõsaga suguluses.

Lübecki Vifhuseni suguvõsa liikmed olid juba 13. sajandil Lübecki raehärrad. 1225. aastal oli raehärra Hermann von Vifhusen. 13. sajandil järgnesid Lübeckisse veel kaks  perekonnaliiget: Gerhard von Vifhusen, kes oli Lübecki raehärra aastatel 1250 ja 1253, ning Vromold von Vifhusen, kes oli mitu korda raehärra aastatel 1257–1292, laekur aastatel 1257 ja 1259 ning Lübecki bürgermeister aastatel 1271 ja 1286. Vromold von Vifhusen esindas Lübecki rae nimel Taani kuningat umbes 1282. aastal ja Norra kuningat 1285. aastal. Diedrich von Fünffhausen oli 1296. aastal kanoonik-Schwerini toomhärra Schwerinis. Didrik von Vifhusen, 1345. aastal kanoonik Lundis.

## Liivimaal
Suguvõsa liikmed tegutsesid ka Liivimaal. Dietrich II Vyshusen/von Fishusen nimeline oli Tartu piiskop 1302/1303–1312/1313  Tartu piiskopkonnas. Veel üks Johannes von Vifhusen oli olnud Tartu toomkapiitli toomhärra 1320. aastail ning mitu Vifhuseni-nimelist toomhärrat oli Tartu toomkapiitlis ka 14. sajandi teisel poolel.  

Fromhold von Vifhusen (surn. 1369) oli algselt 1341 Riia toomhärra. 1348. aastal sai temast Riia peapiiskop, kes rajas 1357. aastast ka Dzērbene piiskopilinnuse. Fromholdi vend Johannes oli 1336 Tartu toomkapiitli  skolastik, 1324–1346 kanoonik Saare-Lääne piiskopkonnas ja 1346–1373 Tartu piiskop, tema teine vend Theoderich oli 1346–1352 kanoonik Saare-Lääne piiskopkonnas ning vend Engelbert von Vifhusen oli rüütel. Kuna Fromhold ja tema vennad olid suguluses Liivimaa aadlisuguvõsadega, siis on tõenäoline, et ka nemad olid kas sündinud Liivimaal või seal vähemalt suurema osa oma elust veetnud. Fromhold, Johannes ja Theoderic Vifhusen olid Riia peapiiskop Engelbert von Doleni vennapojad.

Theoderich von Vifhuseni nimeline oli 1354–1363 Tartu piiskopkonna Tartu toompraost.

Woldemar de Vifhusen oli 1362. aastal Riia vasall. V. von Vifhusen oli 1385. aastal Tartu toomkapiitli kanoonik.

Vifhusenid olid ka mõisaomanikud: Wolmar ja Hans Vifhusen ostsid mõisa Virumaal 1451. aastal. Carl Vifhusen (surn. 1495) esineb Tartus 1457. aastal. Tema poeg Hans Vifhusen, ostis 1449. aastal Virumaal Tammispea mõisa ja küla ning Stackelberghofi mõisa ning omas 1499. aastal Berghoffi mõisa.

## Viited

## Välislingid

*Fünfhausen, Fünfhausen, Lübeck Podcast
Nadia Battocletti

**Nadia Battocletti** (sündinud 12. aprillil 2000 Clesis) on Itaalia pikamaajooksja.

2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas tuli ta nii 5000 meetri kui ka 10 000 meetri jooksus Euroopa meistriks. 5000 meetri jooksus püstitas ta ajaga 14.35,29 nii EMi kui ka Itaalia rekordi, 10 000 meetri jooksus tulemusega 30.51,32 Itaalia rekordi. 2024. aasta olümpiamängudel Pariisis parandas ta taas mõlemal alal rahvusrekordit ja võitis 10 000 meetri jooksus ajaga 30.43,35 Beatrice Chebeti järel hõbemedali ning oli 5000 meetri jooksus ajaga 14.31,64 neljas.

2025. aasta maailmameistrivõistlustel Tokyos võitis ta kaks medalit. 10 000 meetri jooksus parandas ta rasketes tingimustes taas Itaalia rekordit ja võitis Beatrice Chebeti järel hõbemedali ajaga 30.38,23. 5000 meetri jooksus võitis ta Chebeti ja Faith Kipyegoni järel pronksmedali ajaga 14.55,42.

## Isiklikud rekordid
;Tavarada

;Lühirada

Allikas: Rahvusvaheline kergejõustikuliit

## Isiklikku

Nadia Battocletti isa on jooksutreener ja endine tippjooksja Giuliano Battocletti. Nadia ema on Maroko päritolu.

Battocletti on õppinud Trento ülikoolis ehitusinseneeriat.

## Viited

## Välislingid

* 
*
Kambodža-Tai piirivaidlus

**Kambodža-Tai piirivaidlus** on territoriaalvaidlus Kambodža ja Tai vahel nende ühise piiri alade üle. Vaidluse keskmes on templialad, millest tuntuim on Preăh Vĭhéari tempel.   

Vaidluse juured ulatuvad Prantsuse koloniaalperioodi, mil Rattanakosini Kuningriigi ja Prantsuse Indohiina vahel sõlmiti aastatel 1904 ja 1907 piirilepingud. Lepingute kohaselt pidi piir kulgema mööda Dângrêki mäestiku veelahkmeid. Prantsuse koloniaalvõimude koostatud kaartidel kujutati piir mitmes piirkonnas sellest põhimõttest siiski erinevalt, sealhulgas Preăh Vĭhéari templi juures. Tai väitis hiljem, et Siiam ei olnud nende kaartidega nõustunud ning et templi ligipääs on geograafiliselt lihtsam Tai poolt.

Pärast Kambodža iseseisvumist Prantsusmaast 1953. aastal teravnes vaidlus Preăh Vĭhéari templi kuuluvuse üle. 1962. aastal otsustas Rahvusvaheline Kohus, et tempel kuulub Kambodžale, leides, et Siiami võimud ei olnud prantsuse kaartide vastu ametlikult protesteerinud ning olid seega piiritõlgendusega vaikivalt nõustunud.

Kambodža kodusõja ja sellele järgnenud ebastabiilsuse tõttu jäi piirivaidlus mõneks ajaks tagaplaanile, kuid riigid ei jõudnud endiselt kokkuleppele piiri täpse kulgemise osas templi ümbruses. Pinged ägenesid uuesti 2008. aastal, kui Kambodža esitas Preăh Vĭhéari templi UNESCO maailmapärandi nimistusse kandmiseks. See põhjustas Tais ulatuslikke poliitilisi proteste ning piiriäärsetes piirkondades puhkesid relvastatud kokkupõrked.

Vaidluse lahendamiseks pöörduti taas Rahvusvahelise Kohtu poole, kes 2013. aastal täpsustas oma 1962. aasta otsust ja kinnitas Kambodža suveräänsust templit ümbritseval alal. Samal ajal kerkisid esile ka vaidlused teiste piirialade templite, sealhulgas Prasat Ta Muen Thomi ja 
Prasat Ta Khwai kuuluvuse üle.

Pärast 2013. aastat püsis olukord üldjoontes rahulik, kuid pinged ei kadunud täielikult. 2025. aastal toimusid kahe riigi vahel taas relvastatud kokkupõrked piirialadel (2025. aasta Kambodža-Tai piirikonflikt).

Pärast 2025. aasta relvastatud kokkupõrkeid alustasid Kambodža ja Tai rahuläbirääkimisi rahvusvaheliste vahendajate, sealhulgas ASEANi osalusel. 26. oktoobril 2025 allkirjastasid riigid Malaisias Kuala Lumpuris Kuala Lumpuri rahulepingu. Lepinguga lepiti kokku relvarahus ning väljendati soovi lahendada edasised vaidlused rahumeelselt ja vältida tulevikus uusi piiriintsidente diplomaatiliselt. Hoolimata lepingust jätkusid detsembris 2025 piirialadel siiski mõned relvastatud kokkupõrked ja Kambodža sulges Taiga piiri. 27. detsembril 2025 teatasid Tai ja Kambodža uue vaherahu sõlmimisest, millega lepiti kokku koheses relvarahus ning kinnitati valmisolekut jätkata piiriküsimuste lahendamist läbirääkimiste ja diplomaatia teel. Uue kokkuleppe eesmärk oli stabiliseerida olukord piiriäärsetel aladel ja vältida edasisi relvastatud vahejuhtumeid.

Lisaks maismaapiirile on Kambodža ja Tai vahel vaidlusi ka merepiiri üle. Merepiirivaidlus sai alguse 1970. aastate alguses. 2001. aastal sõlmisid riigid vastastikuse mõistmise memorandumi, millega lepiti kokku vaidlusaluste merealade ühises arendamises, kuid praktikas on edasiminek olnud piiratud.

## Viited

## Allikad
*
*
*
Maaelu Uudishimukeskus

**Maaelu Uudishimukeskus (**lühend **MUHK)** on Eesti Põllumajandusmuuseumi ekspositsioonikeskkond, mille esimene osa avati 24. aprillil 2025 Ülenurmel. 

Keskus tutvustab loomade heaolu ja tervise teemasid, keskuses elavaid taluloomi ning muuseumi varakambrit ehk avatud hoidlat. Keskuse laudas elavad päris loomad, sealhulgas lambad, kitsed, ponid, küülikud, kanad, haned, pardid, kalkunid ja vutid. Loomad on osa muuseumikeskkonnast. 

MUHKi esimene etapp keskendubki loomade pidamisele ja heaolule, avades teemasid nii ajaloolisest kui ka tänapäevasest vaatenurgast. Ekspositsioon toob esile, kuidas loomade pidamise viisid, pidamistingimused ja inimeste igapäevased otsused mõjutavad loomade elu ning milline roll on tarbijate valikutel.  
Külastajatele pakutakse käed-külge eksponaate ja interaktiivseid lahendusi, mis võimaldavad paremini mõista loomakasvatuse ja toidutootmise seoseid. 
MUHKi teine osa, mis käsitleb mulla tervist ja selle seoseid meie igapäevase toidulauaga, avatakse 2026. aasta teises pooles.

## Viited
L1A1

**L1A1 Self Loading Rifle** (**L1A1 SLR**) on Suurbritannia vintpüss. See on litsentseeritud koopia Belgia relvast FN FAL. Relv on olnud kasutusel mitme Rahvaste Ühenduse riigi sõjaväes.

L1A1 ja FAL-i vahel on teatavad erisused, kuna L1A1 on toodetud Briti mõõtühikute järgi, FAL aga meetrisüsteemi järgi. Paljusid FAL-i osi saab kasutada L1A1 peal (ja vastupidi), kuid näiteks salv ja kaba on erinevad.

Enamik Rahvaste Ühenduse L1A1 püssidest on poolautomaatsed. Automaatversioon, mida saab kasutada ka kergekuulipildujana, on mudel L2A1. Automaatversioonil on raskem vintraud, teistsugune sihik, harkjalg ja suurem salv (kuigi saab kasutada ka poolautomaatse L1A1 väiksemat salve). Automaat oli kasutusel ainult Kanadas ja Austraalias, mujal eelistati kergekuulipildujana Breni.

## Kasutajad
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Endised
*  Afganistan
* 
*  Bangladesh
* 
*  Briti Hongkong
* 
* 
*  Kanada
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vaata ka
* ArmaLite AR-10
* CETME (automaat)
* Heckler & Koch G3
* Howa Tüüp 64

## Kirjandus
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Johannes von Vifhusen

**Johannes von Vifhusen** oli katoliku kiriku vaimulik, aastatel 1346–1373  Tartu piiskop.

Johannes von Vifhusen oli  1324–1346 kanoonik Saare-Lääne piiskopkonnas, 1336 Tartu toomkapiitli  skolastik ja  1346–1373 Tartu piiskopkonna Tartu piiskop, Riia peapiiskopkonnas.

Tema vend, Fromhold von Vifhusen (surn. 1369) oli Riia toomhärra, Riia toomprior ning 1348–1369 Riia peapiiskop, ka tema teine vend Theoderich von Vifhusen oli katoliku vaimulik, vend Engelbert von Vifhusen oli rüütel.
## Viited

## Välislingid
*
Kristo Muru

**Kristo Marten Muru** (sündinud 31. jaanuaril 2007) on eesti rallikrossisõitja.

## Haridus
Lõpetas 2023. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumis 9. klassi ja jätkas õpinguid Gustav Adolfi Gümnaasiumis.

## Tegevus rallikrossis
Rallikrossiga alustas Kristo Muru 2023. aastal. Esimeseks mentoriks oli vanem vend Marko Muru (2024. aasta Euroopa meistrivõistluste pronksmedalist). 

Esimesel täishooajal 2024. aastal lõpetas Kristo Muru Läti-Leedu rallikrossi karikavõistlused teise kohaga. Kristo tegi oma debüüdi Junior/Super1600 klassis Eesti rallikrossi meistrivõistluste 2024. hooaja viimasel etapil Laitse Rallypargis, kus saavutas kolmanda koha.  

## Isiklikku
Kristo Muru õpib Gustav Adolfi Gümnaasiumi 12. klassis. Ta elab Tallinnas.
Jalgrattakumm

**Jalgrattakumm** on rehv, mida kasutatakse jalgratta või muu sellise liikumisvahendi rattal. Jalgrattakummid sobivad tihti ka muudele sõidukitele, näiteks ratastoolidele. Kumm annab jalgrattale vedrustuse, aitab tagada tasakaalu ja pöörata ning pidurdada. Samas on veeretakistus tuuletakistuse järel tugevuselt teine pidurdav faktor. Kaasaegsed vahetatavad ning täispuhutavad rattarehvid aitasid kaasa jalgratta levikule üle maailma.

## Vaata ka
* Sisekumm
Lektotüüp

**Lektotüüp** (ing. k lectotype) on taksonoomiline tüüpnäidis, mis määratakse, kui algselt liigi kirjeldamiseks kasutatud holotüüp ehk ametlik tüüpeksemplar, on kadunud või hävinud.

## Termin
Uue liigi kirjeldamisel ja nimetamisel lähtutakse ühest selle liigi esindajast, millest saab tüüpeksemplar ehk holotüüp. Tüüpeksemplari puudumisel, originaali kaotsi minemisel või hävinemisel määratakse uus eksemplar liigi esindamiseks ning seda nimetatakse lektotüübiks. Üldjuhul hoitakse selliseid eksemplare muuseumites või ülikoolide kogudes. Eksemplarid peavad säilima pikaajaliselt ja olema uurijatele kättesaadavad. Holotüübid ja lektotüübid on olulised uuritavate organismide määramisel ning liikide analüüsimisel.

Uue taimeliigi kirjeldamisele ja nimetamisele lisaks valmistatakse reeglina ka herbaareksemplar so nõuetekohaselt kuivatatud ja dokumenteeritud taimenäidis, mis saab selle liigi tüüpeksemplariks. Tüüpeksemplariks võib sobida ka joonis taimest.

Loomaliikide puhul sobib eksemplariks osa kehast, nagu suled, karvad, sarv või koeproovid, aga ka pildimaterjal. Fossiilide tüüpeksemplariks sobib vaid osa kehast.

Näiteks Eestis avastatud ja kirjeldatud sambaliigi Wulfi turbasambla *Sphagnum wulfianum* tüüpeksemplar asub Eesti Maaülikooli samblaherbaariumis. Inimese *homo sapiensi* tüüpeksemplari pole määratud, kuid lektotüübiks kuulutas William Thomas Stearn 1959. aastal taksonoomia esiisa Carl von Linné. Linné säilmed asuvad Uppsala toomkiriku hauakambris. Homo sapiensi liigi kirjeldamine ja eksemplari määramine on tarbetu, sest inimese liigi olemasolu ning tunnuseid ei seata kahtluse alla.

## Viited
Smith & Wesson Model 3000

**Smith & Wesson Model 3000** on Ameerika Ühendriikide haavlipüss. Seda müüs seitsme- ja kaheksakümnendatel Tennessee relvatootja Smith & Wesson. M3000-t toodeti Jaapanis Howa relvatehases.

## Kasutajad
* 

## Viited
Agni (täpsustus)

**[[Agni]]** on hinduismi jumal.

**Agni** või **AGNI** võib tähendada ka järgmist:

## Kohad
* Karasahr, algse nimega Agni või Ārśi, linn Xinjiangis Hiinas
* Agni (Karnataka), küla Karnatakas Indias
* 398188 Agni, asteroid

## Kultuur
* Agni (1978. aasta film), India malajalamikeelne film
* Agni (1989. aasta film), India telugukeelne film
* Agni (2004. aasta film), India bengalikeelne film
* Agni (2014. aasta film), Bangladeshi bengalikeelne film
* Agni (2024. aasta film), India hindikeelne film
* Agni (Black Butler), tegelane Jaapani animesarjast "Black Butler"
* Agni (Devil May Cry), tuleteemaline mõõk videomängus "Devil May Cry 3: Dante's Awakening"
* "Mālavikāgnimitram", Vana-India näidend

## Inimesed
* Agni (eesnimi), eesti naisenimi
* Advocate General for Nothern Ireland, Briti valitsuse nõunik Põhja-Iirimaa õiguse alal
* Attorney General for Nothern Ireland, Põhja-Iirimaa valitsuse õigusnõunik
* Agnid ehk anyid, rahvas Edela-Ghanas ja Kagu-Elevandiluurannikul
* Agni Pratistha (1987–), Indoneesia näitleja ja miss
* Agnimitra, Shunga keiser 2. saj eKr

## Muu
* Agni (ajurveeda), seedimise ja ainevahetuse eest vastutav "tuli" india meditsiinis
* Agni (rakett), India mandritevaheline ballistiline rakett
* Orkaan Agni, 2004. aasta orkaan
* Agni Air, Nepali endine lennufirma
* Agni ehk ayini keel, Edela-Ghanas ja Kagu-Elevandiluurannikul kõneldav keel
* Agni ehk Agne (kuningas), iidne kuningas rootsi ja norra mütoloogias

## Vaata ka
* AAG
* Agnes
Samvel Karapetjan

**Samvel Karapetjan** (armeenia Սամվել Սարգսի Կարապետյան; sündinud 18. augustil 1965) on Armeenia ja Venemaa ettevõtja.

2020. aastal osales ta Armeenia ekspresidendi Robert Khotšharjani vanglast vabanemiseks nõutava kautsjoni maksmises.

## Viited
Nikolai Masso

**Nikolai Masso** (8. aprill 1905 Seli vald, Pärnumaa – 12. veebruar 1948 Tallinn) oli eesti agronoom.

Ta õppis 1928–1932 (lõpetas) Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas, liiviklane.

1925–1926 karjakontrollassistent Pärnu-Jaagupis, 1926–1928 Karjakontrollühingute Liidu asjaajaja-instruktor Tallinnas, 1928–1932 Tartu ringkonna karjakontrolli ekspert, 1932–1934 Põllutöökoja vanem karjakontrolli konsulent, alates 1935 Eesti Hollandi-Friisi Karja Tõuseltsi teaduslik sekretär ja Põllutöökoja veisekasvatuse eriteadlane. Agronoomide Koja nõukogu mõlema koosseisu liige.

## Isiklikku
Tema abikaasa oli kokandusõpetaja, kokk ja kokaraamatute autor; nende poeg Tiit Masso on ehitusinsener, pojatütar on politoloog Iivi Anna Masso.
Ferdinand Sööt

**Ferdinand Osvald Sööt** (8. september 1904 Karula vald, Võrumaa – 20. juuli 1968 Baltimore) oli eesti agronoom.

Ta õppis 1924–1937 (lõpetas) Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas, rotalus.

Alates 1932 Põllumajandusliku Raamatupidamistalituse ametnik, konsulent ja juhataja, hiljem Põllutöökoja Nõuandetalituse juhataja. Agronoomide Koja nõukogu teise koosseisu liige alates 1939. Eesti Põllumajandusliidu asjaajaja-direktor 1943–1944. 1944 põgenes Saksamaale, 1949 liikus edasi USA-sse, ehitusettevõtja Baltimore'is.
Ernst Ant

**Ernst Ant** (17. märts 1902 Roela vald, Virumaa – 6. oktoober 1944 Läänemeri) oli eesti agronoom.

Ta õppis 1922–1934 (lõpetas) Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas, raimlalane.

1919–1923 oli ta algkooliõpetaja Virumaal. 1925–1927 Eesti Sooparanduse Seltsi instruktor, 1928–1932 Lääne maakonna agronoom, 1932–1934 Põllutööministeeriumi asundusameti agronoom, alates 1934 asundusinspektori abi. Agronoomide Koja nõukogu teise koosseisu liige alates 1939. Hukkus Eestist põgenemisel laeval "Nordstern".
Väike merineitsi (skulptuur)

**Väike merineitsi** (taani keeles *Den lille havfrue*) on pronksist merineitsi kuju, mis asub Kopenhaageni linnas. Skulptuuri autor on taani kujur Edvard Eriksen ning see paikneb Langelinie kaldapromenaadil Kopenhaageni sadamalahes, mis suubub Läänemerre ja asub ka Amalienborgi kuningliku palee läheduses. Tänapäeval on see kuju Kopenhaageni tuntuim maamärk.

Skulptuur põhineb Hans Christian Anderseni 1837. aastal ilmunud muinasjutul "Väike merineitsi". Kuju on väike ja tagasihoidlik, kuid sellest hoolimata on see Kopenhaageni sümbol ja olnud oluline turismimagnet alates selle avamisest 23. augustil 1913. Viimastel aastakümnetel on see kuju korduvalt sattunud vandaalitsemise ja poliitiliste protestide sihtmärgiks.

## Viited
Frederiku kirik

**Frederiku kirik** (taani keeles: *Frederiks kirke*), rahvapäraselt tuntud kui **Marmorkirik** (*Marmorkirken*), on luteri kirik Kopenhaagenis, Taanis.

Tegu on ümmarguse põhiplaaniga hoonega, mille ehitamist alustati 1749. aastal Taani kuninga Frederik V soovil, et tähistada Oldenburgi dünastia Taani troonil oleku 300. aastapäeva. Kiriku algne rokokoo stiilis kavand pärines arhitekt Nicolai Eigtvedilt.

Ehitus peatati 1770. aastal, kuna see osutus liiga kalliks. Tööd jätkusid üle sajandi hiljem erainitsiatiivil ning kirik valmis 1894. aastal arhitekt Ferdinand Meldahli juhtimisel. Meldahl muutis algseid plaane ja kujundas barokse kiriku, millel on Skandinaavia suurim kuppel, mis oli inspireeritud Rooma Püha Peetruse basiilikast.

Marmorkirik asub Frederiksstadeni linnaosas, otse Amalienborgi lossi vastas.

## Viited
Aurore

***Aurore*** (ladinakeelsest *aurora* 'kuldne') on prantsuse keeles esinev, 17. sajandil moe kontekstis kasutusele tulnud värvinimetus, mis pidi viitama päikesetõusuaegse taeva värvusele; ajalooliselt tähistas see mahedat pastelset oranžikaskollast, heleoranži või kullakollasena kirjeldatud värvitooni, kuid kohati võib see uuemal ajal tähistada ka roosat.

Värvinimetusel on rohkelt positiivseid konnotatsioone, seda peetakse pehmeks, soojaks, helendavaks, läbipaistvaks, selgeks ja puhtaks tooniks, mis seostub süütuse ning nooruslikkusega ja mis meenutab hommikut, kevadet või suve ja päikest, rõõmu ja rikkust.

## Pildid

Sunrisebristolchannel.jpg|Päikesetõus


## Ajaloost
1701. aastal ilmunud Antoine Furetière'i leksikon "Dictionnaire universel" kirjutab märksõna "Aurore" ('koidik') juures:

:*On nomme Couleur d'aurore, un certain jaune dore & ecclatant comme celle qui paroist souvent dans les nues au lever du soleil. Lis couleurs d'aurore se sont estant alunées & gaudecs fortement , & rabattues avec le raucour dissous en cendre gravelée, potassê, ou soute.*

:'Värvinimetus *aurore*, teatud kollane, kuldne ja pimestav nagu see, mis sageli ilmub pilvedes päikesetõusul. [...]"

## Variatsioonid
20. sajandi algul Société française des chrysanthémistes välja antud värvikataloog "Répertoire de couleurs pour aider à la détermination des couleurs des fleurs, des feuillages et des fruits" kirjeldab kuldset (*aurore*) värvitooni kui "siidikaubandusest pärit nime – lõhekarva kuld" (*or saumon des doreurs*), mida raamat peab taimede kirjeldamisel raskesti kohaldatavaks, tuues märkuses punaka kuldse metalliktooniga värvinäidise juures esile tooni peegeldust ja muutlikkust: "Kullavärv esitab paljusid muutlikke toone, mis tekivad päikesetõusul. Vastasoleva kuldse värvi peegeldus annab sellest vaid ebatäiusliku ettekujutuse."

Värvuse *aurore* vasteks annab prantsuskeelsete värvinimetuste portaal pourpre.com soojade, veidi piimjalt pastelsete punakaskollaste toonivahemiku  .

Värvinimetuste portaal Code-Couleur annab värvitooni vastes sooja pastelse kollase  .

Pantone värvitoon 12-0642 *Aurora* on helekollane   

ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu "Color:Universal Language and Dictionary of Names" järgi on *aurore* keskmine roosa (*moderate pink*)  . Toonid *Aurora (Orange)* ja *Orange Aurora* on murtud kollakasroosa , sügav kollakasroosa  või keskmine punakasoranž , *Aurora Yellow* on murtud oranž , keskmine oranž , murtud või keskmine oranžkollane  või helekollane  .

Kunstitarvete tootja Cansoni Mi-Teintes' seeria pastellpaberi toon nr 103 on *aurore*, see on väga kahvatu soe heleroosa   .

DMC tikkimisniitide valikus on 761 *rose aurore* pastelne oranžikasroosa  .

## Vaata ka
* Koiduroosa

## Viited
Frederiksstaden

**Frederiksstaden** on Taani pealinna Kopenhaageni linnaosa. See rajati kuningas Frederik V valitsusajal 18. sajandi teisel poolel ning seda peetakse üheks tähtsaimaks rokokoo stiilis arhitektuurikompleksiks Euroopas. 

Linnaosa rajati, et tähistada Oldenburgi dünastia Taani troonile tõusmise 300. aastapäeva. Linnaosa iseloomustab sirge ja laia tänavavõrguga, täisnurkse planeeringuga tänavastik. Projekti eest vastutas Adam Gottlob Moltke ning peaarhitektiks oli Nicolai Eigtved. Frederiksstadenis asub Amalienborgi palee – Taani kuningliku perekonna residents –, mille keskel paikneb kuningas Frederik V ratsamonument, mille autor on François Joseph Saly. Samas asub ka Frederiku kirik (Marmorkirik). Läheduses paikneb ka 2005. aastal ehitatud Kopenhaageni ooperimaja.

Frederiksstadenis asub ka Frederiksi haigla, mis oli esimene tänapäevane haigla Taanis. Tänapäeval asub seal Taani Disaini- ja Kunstimuuseum.

## Viited
Langobardide Itaalia valitsemiskeskused aastaist 568–774

**Langobardide Itaalia valitsemiskeskused aastaist 568–774** on UNESCO maailmapärandi nimistu objekt Itaalias (itaalia keeles *Longobardi in Italia: i luoghi del potere*), mis hõlmab seitset ajalooliste ehitiste kompleksi, mis on germaanlaste langobardide valitsusaja pärand Itaalias nende sissetungist 6. sajandil kuni langobardide kuningriigi lõpuni 774. aastal. Objekt kanti UNESCO maailmapärandi nimistusse 2011. aastal.

UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluvad selle koosseisus järgmised mälestised:
* Cividale del Friuli ajalooline keskus Udine provintsis;
* Brescia San Salvatore klooster Lombardias;
* Castelseprio kindluse, kirikute ja asula kompleks, Torba klooster ja Santa Maria foris portas Castelseprio vallas Varese provintsis;
* Spoleto San Salvatore klooster Umbrias;
* Campello sul Clitunno Clitumnuse tempel Umbrias;
* Benevento Santa Sofia kirik Campanias;
* Monte Sant’Angelo sakraalehitised Monte Sant’Angelo vallas Foggia provintsis Apuulias. 

## Viited
Mercedes-Benz W186

**Mercedes-Benz 300**, tehasekoodiga **W186**, on luksusauto, mida Mercedes-Benz tootis aastatel 1951–1957. See oli Mercedese toonane lipulaev, olles ligi 5 meetrit pikk ja teljevahega 3,05 meetrit.

## Mudel 300 (1951–1954)
W186 esitleti esmakordselt aprillis 1951 toimunud Frankfurdi autonäitusel, seeriatootmine algas novembris.

Esimesena oli saadaval neljaukseline sedaan **300** (186.011, katuseluugiga 186.015), vihjates auto kolmeliitrisele (2996 cm³) M186 (186.920) reaskuuele mootorile. Kahe Solexi karburaatoriga andis see võimsuseks 85 kW (115 hj), suutes nii 1,77 tonni kaaluva auto kiirendada 0–100 km/h 18 sekundiga. Tippkiirus oli 155 km/h.

300 oli sõjaeelsetel disainidel põhinev, kuid modernsema disainiga kere, mis oli asetatud Mercedese X-raamiga šassiile. Kui samal näitusel esitletud sedaan 220 (W187) kasutas Mercedese täiesti uue disainiga M180 mootorit, siis M186 oli sisuliselt 1940. aasta prototüübil 260 (W159) kasutatud 2,6-liitrise M159 mootori edasiarendus.

Märtsis 1952 hakati tootma ka neljaukselist kabrioletti **Cabriolet D** (186.014). Sedaani hinnaks oli 19 900 DEM, kabrioletil 23 700 DEM.

## Hüüdnimi "Adenauer"
W186 ja selle järglasmudel W189 said rahvasuus hüüdnimeks **Adenauer** Lääne-Saksamaa Liitvabariigi esimese liidukantsleri Konrad Adenaueri järgi, keda tema ametiajal (1949–1963) sõidutati kokku kuue seda tüüpi autoga (Adenaueril endal polnud elu jooksul kunagi juhiluba).

Lisaks sõidutati W186-ga ka teisi Lääne-Saksamaa valitsusjuhte, nagu liidupresident Theodor Heuss ja rahandusminister Ludwig Erhard. Esimene föderaalvalitsuse auto anti Adenauerile üle 8. detsembril 1951 Bonnis. Alates 1994. aastast paikneb see auto Bonnis Saksamaa Liitvabariigi Ajaloomuuseumis.

## Mudel 300b (1954–1955)
Aprilliks 1954 oli toodetud 4563 sedaani ja 455 kabrioletti, kui välja tuli uuendatud mudel **300b**. Mootori surveaste suurenes 7.5:1-le, millega suurenes ka võimsus 92 kW (125 hj)-le. Lisaks sai auto eesmised õhuaknad ja vaakumiga pidurivõimendi.

300b hinnaks oli 22 000 DEM, kabrioletil 24 700 DEM. Kokku toodeti augustini 1955 1639 sedaani ja 136 kabrioletti.

## Mudel 300c (1955–1957)
Septembris 1955 esitleti Frankfurdi autonäitusel järgmist mudelit **300c**, millel oli suurem tagaaken ja laiemad rehvid. Lisaks oli ka lisavarustusena saadaval kolmekäiguline Borg-Warneri automaatkäigukast, mis tähendas 1500 DEM hinnalisa.

300c oli saadaval sedaanina (186.016, katuseluugiga 186.017), hinnaks 22 000 DEM, ja kabrioletina (186.033), hinnaks 24 700 DEM. Kabriolett polnud aga populaarne ja selle tootmine lõpetati juunis 1956.

Adenaueri soovidele vastu tulles ehitati ka 10 cm pikema teljevahega variant, millel oli ka tagaistmeid nihutatud 40 mm tahapoole. Seda hakati juunist 1956 müüma hinnaga 25 000 DEM. Kokku toodeti 1367 sedaani, 51 kabrioletti ja 62 pika teljevahega sedaani.

Viimased W186 toodeti juulis 1957. Augustis hakati tootma uuendatud varianti 300d (W189).

## Viited
Mercedes-Benz W189

**Mercedes-Benz 300d**, tehasekoodiga **W189**, on luksusauto, mida Mercedes-Benz tootis aastatel 1957–1962. See oli 300 (W186) järglasmudel ja oma tootmisajal Mercedese lipulaev, pikkusega ligi 5,2 meetrit ja teljevahega 3,15 meetrit.

## Uuendused ja tehnoloogia
300d esitleti augustis 1957. Kuigi disain oli sarnane W186-le, märkis uus kerekood auto juures suuremaid muudatusi. Senisest 300c sedaanist ja pika teljevahega sedaanist sai nüüd standardiks viimane. B-piilari puudumise tõttu nimetati uut kerestiili "pillarita faetoniks".

W189 sai endale uuendatud 2996 cm³ M189 mootori (189.981, automaatkäigukastiga 189.980). Kuigi see põhines endiselt M186-l, oli sellel karburaatorite asemel nüüd maailma toonasel kiireimal toodanguautol 300SL (W198) ennast tõestanud Boschi mehaaniline kütuse sissepritse, millega suurenes võimsus 118 kW (160 hj)-le. Automaatkäigukast oli nüüd standardvarustuses.

## Mudelivalik ja eritellimused
300d hakati müüma novembris 1957. Algselt oli saadaval sedaan (189.010, katuseluugiga 189.011) hinnaga 28 500 DEM. Olles riigijuhtide ja ettevõtjate poolt kõrgelt hinnatud, olid 300d-le lisavarustuses saadaval ka klaasist vahesein, VHF autotelefon ja diktofon.

Detsembrist 1958 oli 300d-le saadaval ka 3500 DEM maksev Behri õhukonditsioneer, olles esimene Mercedes, millega see oli saadaval. Lisaks toodi uuesti välja kabriolett (189.033) hinnaga 37 000 DEM.

1960. aastal toodeti ka kolm pika kerega Pullman erimudelit, millel oli teljevahet pikendatud 45 cm – neist üks oli limusiin ja teised kaks landoletid (tagant lahtise katusega). Ühel landoletil asendati tagaiste ühe tugitooliga ning see anti detsembris 1960 Johannes XXIII-le. Teine landolett ja limusiin jäid Daimler-Benzi omandusse esindusautodena, mida renditi välja kas valitsusele või ettevõtetele spetsiaalürituste jaoks.

## Tootmise lõpp ja "Adenauer" hüüdnimi
Viimased autod toodeti märtsis 1962. Kokku toodeti 3073 sedaani (lisaks 1 šassii), 65 kabrioletti, 1 limusiin ja 2 landoletti. 1964. aastal vahetas 300d välja 600 (W100).

Koos eelkäija W186-ga on ka W189-l rahvasuus hüüdnimi **Adenauer** Saksamaa Liitvabariigi esimese liidukantsleri Konrad Adenaueri järgi, keda tema ametiajal (1949–1963) sellega sõidutati. Oma ametiajal sõitis ta kokku kuue 300/300d tagaistmel. Tema viimane auto (300d) anti föderaalvalitsuse kasutusse jaanuaris 1959. Kantslerikohalt lahkudes oktoobris 1963 ostis ta auto valitsuselt välja ja sõitis sellega veel eraisikuna kuni oma surmani 1967. aastal. See on nüüd eksponeeritud Stuttgardis Mercedes-Benzi muuseumis. Adenaueri paraadautodel olid lisavarustuses ka kirjutuslauad, sireenid, kardinad, vaheseinad ja katuseluuk või landolett-konfiguratsiooniga poolkatus.

## Viited
Foreign Policy

**Foreign Policy** on Ameerika Ühendriikide ajakiri. See hakkas ilmuma 1970. aastal ning käsitleb rahvusvahelisi suhteid, maailma uudiseid ja Ameerika Ühendriikide sisepoliitikat. Foreign Policy toodab uudiseid veebis iga päev ning ilmub trükitud kujul neli korda aastas.

Foreign Policy kuulub ettevõtte Graham Holdings (endine The Washington Post Company) tütarettevõttele The FP Group.

## Vaata ka
* Ameerika Ühendriikide välispoliitika

## Viited

## Välislingid
* Koduleht
Nankin (värvus)

***Jaune nankin*** ('Nankingi kollane', 'nankingkollane') ehk ***nankin*** on prantsuse keeles moe valdkonnas kasutusele tulnud värvinimetus, mis on tuletatud Hiina päritoluga samanimelise tekstiili nimetusest ja tähistab teatavat kollast värvitooni. Värvinimetus on omadussõnana kasutusel olnud ka ingliskeelses ruumis (*nankeen*), saksa keeles ei tuletatud tekstiili nimetusest värvuse nimetust.

Tooni seostatakse rikkalikkuse, orientaalse ja eksootilisega.

## Kirjeldus
Seletav sõnastik "Trésor de la Langue Française informatisé" defineerib tooni roosakasoranžina, seemiskollase ja aprikoosivärvi vahepealsena, ent enamasti peetakse seda märksa kollasemaks tooniks.

19. sajandi Saksa kaubandussõnaraamat kirjeldab nankingriide värvust kollakaspunakana, mis on Hiina puuvillaliigi *[[Gossypium arboreum|Gossipium religiosum]]* kiu loomulik, pesukindel värvus.

## Variatsioonid
Veebisõnastik "La langue française" annab tooni *nankin* värvivasteks veidi pastelse kollase  , sama vaste annab värvinimetuste portaal Code-Couleur  

Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com annab tooni (*jaune nankin*) vasteks toonivahemiku pastelsest punakaskollasest heleda kollaseni  .

ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu "Color: Universal Language and Dictionary of Names" järgi võib värvus *Nankeen (Yellow)* olla helekollane  , kahvatukollane  või hallikaskollane   ja tooni samastakse ka Napoli kollase värvusega.

20. sajandi algul Société française des chrysanthémistes välja antud värvikataloog "Répertoire de couleurs pour aider à la détermination des couleurs des fleurs, des feuillages et des fruits" märgib värvuse *jaune nankin* kohta, et see on tarvitusele tulnud tekstiilisõnavarast ja annab tooni vasteks tumeda kaadmiumkollase või kaadmiumoranži värvuse , *nankin rougeâtre* on pastelne punakaskollane.

## Viited
Kindlustusühistu

**Kindlustusühistu** (ehk **vastastikune kindlustsusselts**) on kindlustusasutus, mis kuulub täielikult kindlustusvõtjatele. See asutatakse tulundusühistu ärivormis ning tegutseb kasumita. Kindlustusühistu eesmärgiks on pakkuda õiglase hinnaga vajalikku teenust oma liikmetele, kes on samaaegselt kindlustusvõtjad.

## Vaata ka
* P&I kindlustus
Nanking (riie)

**Nanking** on labases või toimses siduses kootud tugev, sile ja jäik puuvillriie, algselt Hiinast imporditud, mille nimetus on tuletatud Hiina linna Nanjingi nimest. Ajalooliselt oli nankingriie värvimata, loomuliku puuvillatooniga, mis polnud mitte valge, vaid kohalikule puuvillaliigile omaselt kollakaspunakas.

Prantsuse ja inglise keelde on tekstiili nimetusest tuletatud värvinimetus *[[nankin (värvus)|nankin]]* / *nankeen*, mis tähistab tekstiili iseloomulikku heledat kollakat värvust.

## Viited
Elva Kilps

**Elva Kilps** (30. aprill 1928 Narva – 9. august 1992 Tallinn) oli eesti arhitekt.

Ta lõpetas 1947. aastal Rakvere 1. Keskkooli.

Ta alates 1947. aastast Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) ehitusteaduskonna arhitektuuriosakonnas, lõpetas selle 1953. aastal.

Ta kuulus nende TPI lõpetanud arhitektide hulka, kes aastatel 1952–1953 suunati tööle Karjala-Soome NSV-sse (nn Eesti arhitektuuridessant Karjala-Soome NSV-sse). Töötas aastatel 1953–1958 Karjala-Soome NSV-s / Karjala ANSV-s Petroskoi linna peaarhitekti valitsuses.

Eestisse naasnud, oli ta aastatel 1958–1963 Tallinna Linna TSN TK arhitektuuriosakonnas arhitekt, 1963–1965 Eesti Tööstusprojektis grupijuht ja generaalplaneerimisosakonna peaspetsialist ning 1966–1983 Eesti Projektis grupijuht. 

## Looming Eestis
*Tallinna generaalplaan (1963–1971, kaasautorid Mart Port, Dmitri Bruns jt)
*1967, Keila generaalplaan, millega elamuehitus kandus Uus-Paldiski maantee ja Paldiski maantee ning Põhja-Luha ja Piiri tänava kvartalisse
*mitme alevi generaalplaani koostamine, sh:
**1969 Rapla generaalplaani korrektuur
**1973 Võsu ümbruse planeerimiskava
*teinud planeerimis- (Tallinna Lilleküla 5- ja 9-korruseliste paneelelamute piirkond) ja detailplaneerimiskavu

*1971, võistlustöö, II auhind – Tallinna Sõpruse puiestee hoonestus (kaasautor Mart Kalling)
*1972, võistlustöö, III auhind – Tallinna keskuse planeering (autorkonna liige, üleliiduline võistlus)
*1972, võistlustöö, II auhind – ooperi-ja balletiteater Tallinnas (autorkonna liige)

## Liikmesus
*1959 Eesti Arhitektide Liit

## Viited

## Kirjandus
*Piret Lindpere. "Kilps, Elva, arhitekt". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 181

## Välislingid
*"Elva Kilps, dokumendifoto ja portree". Eesti Arhitektuurimuuseum, EAM Fk 359
*Profiil. Geni.com
*Haud Raasiku vanal kalmistul
Ida-Karjala

**Ida-Karjala** on piirkond Kirde-Euroopas, mis tänapäeval on Venemaa valduses.

Kui Karjala jagunes 14. sajandil Rootsi ja Novgorodi vabariigi (hiljem Moskva tsaaririigi) vahel Lääne- ja Ida-Karjalaks, siis piir erines tänasest oluliselt ja oli sajandi jooksul küllatki liikuv.

Lõplikult kujunes Lääne- ja Ida-Karjala piir pärast 1809. aasta Hamina rahu ja 1860. aastate piirimuudatusi Siestarjoe ümbruses Venemaa keisririigi valduse aegu.

Pärast Talvesõda liideti osa Lääne-Karjalat (Viiburi ja Käkisalme ümbrus) Ida-Karjala aladega ja moodustati Karjala-Soome NSV. 1947. aastal liideti osa endist Lääne-Karjalat (Viiburi ja Käkisalme ümbrus) hoopis Leningradi oblastiga ning Karjala-Soome NSV-sse jäid Lääne-Karjalast ainult Sortavala ja Pitkäranna ümbrus.

Tänapäeval mõistetakse Ida-Karjala all üldiselt Karjala Vabariiki. Selle põhjosas on alasid läinud Murmanski ja Arhangelski oblastisse ning lõunaosas on hoopis Lääne-Karjala ajaloolisi alasid (Laadoga-Karjala ja Raja-Karjala ehk Sortavala ja Pitkäranna ümbrus).

## Vaata ka
* Lääne-Karjala
CV.ee

**CV.ee / CV-Online** on suurima levikanalite võrgustikuga tööportaal Eestis. CV.ee / CV-Online pakub värbamisteenust Balti riikides ning kuulub Alma Media rahvusvahelisse Alma Career gruppi. 

## Top Tööandja
Top Tööandja on  iga-aastane parimate tööandjate uuring, mis põhineb töötajate hinnangutel. Top Tööandjad selgitatakse välja 9 erinevas kategoorias – nii ettevõtete seas, mis tulevad vastajatele esimesena tööandjana meelde, kui ka erinevatest ärivaldkondadest, mis on valitud kindla meetodi alusel.

Top Tööandja uuringut on läbi viidud üle 10 aasta. Uuringu peamine eesmärk on aidata tööandjatel määratleda oma positsiooni tööturul ning edendada atraktiivset tööandja brändi.
Alcalá de los Gazules

**Alcalá de los Gazules** on asula ja vald Hispaanias Andaluusias Cádizi provintsis.

See asub Cádizi mäeaheliku (Sierra de Cádiz) jalamil. Alcalá de los Gazulesi linn on ajaloolis-kunstiliste mälestiste nimistus alates 1984. aastast. See asub Los Alcornocalesi looduspargis (vald on ka üks kolmest vallast, mis hõlmab osa Aljibe mäestikust) ning seda läbib Ruta del Toro matkarada. 

Esimene stabiilne asustus pärineb aastast 189 eKr, kuid selle praegune nimi saadi moslemite vallutusest, kui linn nimetati ümber *Qal'at al-Jazula*'ks ('Gazulesi kindlus'). Valla peamised sissetulekuallikad on turism ja põllumajandus.

Alcalá de los Gazules oli araablaste käes üle 500 aasta, kuni Ferdinand III selle 1248. aastal vallutas ja hiljem sai sellest osa Medinaceli hertsogi valdustest. Vabadussõja (1808–1814) ajal mängis linn juhtivat rolli, kuna 1809. aastal loodi seal ratsamiilits Prantsuse vägede vastu võitlemiseks. Sellest hoolimata hävitasid Napoleoni väed linna.

Valla juht ja linnapea on 2025. aasta seisuga Javier Pizarro, kes on sellel ametikohal alates 13. juunist 2015. Ta kuulub Hispaania Sotsialistlikku Töölisparteisse (PSOE).

## Tähtsamad mälestised
*Alcalá de los Gazulesi kindlus
*Laja de los Hierrose roomlaste kaevandus 
*Mesa del Esparragali roomlaste kaevandus
*La Salada roomlaste kaevandus
*Cabildo maja
*San Jorge kirik
*Santa Clara konvent
*San Francisco kirik (La Victoria kirik)
*Santo Domingo konvent
*Neitsi Maarja erakla-pühamu
*La Salada purskkaev
*Roomlasteaegne sild
*Kõrgklassi poolt ehitatud elamud
*Lascuta pronksist tahvel (see on eksponeeritud Louvre'i muuseumis, pärineb roomlaste valitsemise perioodist)

## Viited
Varje Sootak

**Varje Sootak** (õieti *Varja Sootak*; neiupõlvenimi *Varja Laats*; sündinud 12. veebruaril 1946 Valgas) on eesti ajakirjanik. 

Sootak lõpetas 1971. aastal Tartu ülikooli eesti filoloogia ajakirjanduse eriharu. 

Aastatel 1970–1975 oli ta ajalehe Rahva Hääl stenografist ja keeletoimetaja. Aastatel 1977–2008 oli Sootak Tartu Ülikooli ajalehe Universitas Tartuensis (aastani 1989 „Tartu Riiklik Ülikool“) peatoimetaja, enne seda aastast 1975 samas korrespondent ja toimetaja kohusetäitja. 

Sootaki lapsepõlv möödus Harglas ning hiljem on ta panustanud selle kandi koduloo jäädvustamisse. 

## Tunnustus

* 2003 Tartu Ülikooli medal
* 2006 Tartu Ülikooli aumärk
* 2008 Tartu Ülikooli suur medal 

## Isiklikku

Varje Sootak on olnud abielus õigusteadlase Jaan Sootakiga, nende poeg on kirjanik Indrek Hargla. 

## Viited

## Välislingid

*Ajakirjanikutöö kui teine kõrgharidus. Aija Sakova blogi. 25. november 2018
Mercedes-Benz W180/W105/W128

**Mercedes-Benz W180**, **W105** ja **W128** on kuuesilindrise mootoriga luksusautod, mida Mercedes-Benz tootis aastatel 1954–1959.

W180, W105 ja W128 kuuluvad koos neljasilindriliste W120 ja W121-ga Mercedese nn Pontoni autoperekonda.

Aprillis 1951 esitles Mercedes-Benz Frankfurdi autonäitusel kuuesilindrilist autot 220 (W187), mis baseerus mudelil 170S. Kuigi see kasutas Mercedese uut M180 ridakuus mootorit, siis selle sõjaeelne disain oli vägagi iganenud. 1953. aastal tuli välja neljasilindrine uus kolmemahulise pontoon-kandevkerega W120, mille põhjal hakati kavandama ka kuuesilindrist mudelit.

Märtsis 1954 esitleti esimest **W180** mudelit, **220a** (180.010), mille tarbeks pikendati W120 teljevahet 17 sentimeetrit, millest 10 cm pikendati auto esiosa reaskuuese mootori äramahutamiseks, ülejäänud 7 cm pikendati kabiini, pakkudes nii tagaistmel rohkem jalaruumi. Erinevalt neljasilindrisest W120st olid W180 eesmised suunatuled kroomümbrisega ja esikaitseraua peal. Mootor oli W187lt pärit 2195 cm3 M180 reaskuus (180.921), millel suurendati surveastet, võimsuseks saadi nii 85 hj. Hinnaks oli 12500 DEM.

220a toodeti kuni aprillini 1956, kokku 25937 autot, kui selle vahetasid välja mudelid **219** (**W105**; 105.010) ja **220S** (180.010). 219 baseerus neljasilindrisel W121 mudelil 190, olles vaid A-piilarist eespool pikem, et mahutada ära kuuesilindrine mootor, kuid sõitjate- ja pagasiruum olid sarnased väiksemale 190le. See kasutas edasi 220a endist 180.921 85 hj mootorit, hinnaks 10 500 DEM. 220S oli aga nüüd kahe karburaatoriga (180.924), mis suurendas võimsust 100 hj-le, hinnaks 12 500 DEM. 220S oli saadaval ka kupee (180.037) ja kabrioletina (180.030), mis lisasid hinnale 9000 DEM.

Augustis 1957 suurendati mõlema mootori surveastet 8.7-ni, mis suurendas võimsust 219l 90 ja 220Sl 106 hjle. Lisaks oli saadaval ka 450 DEM eest hüdrauliline automaatsidur Hydrak, millel siduripedaal puudus, ning käigukangil olid mikrolülitid, mis käigukangi puutudes siduri automaatselt lahutasid.

Oktoobris 1958 esitleti mudelit **220SE** tehasekoodiga **W128** (128.010). See kasutas M127 mootorit, mis kuulub M180 mootoriperekonda ja on sama töömahuga (2195 cm3), kuid karburaatorite asemel kasutas Boschi mehaanilist kütuse sissepritset, mis suurendas võimsust 115 hjle, hinnaks oli 14 400 DEM sedaanil. Kupee- või kabriolettkere lisasid hinnale endiselt 9000 DEM.

Augustis 1959, kui välja oli tulnud uus kuuesilindrine mudeliseeria W111, siis W105/W180/W128 tootmine lõpetati. Kokku toodeti 27842 mudelit 219 (W105), 220S (W180) 55268 sedaani, 1251 kupeed ja 2178 kabrioletti ning 220SE (W128) 1974 sedaani, 830 kupeed ja 1112 kabrioletti.

## Viited
Brutaalne death metal

**Brutaalne ''death metal*** on [[Death metal|*death metal'''i]] alaliik, mis on oma kõlalt raske, kiire ja keerulise rütmiga, selles muusikas ei pöörata erilist tähelepanu meloodiale ja tämbrile. Selle stiili teerajajateks olid 1990. aastate alguses Suffocation ja teised New Yorgi ansamblid, sealhulgas Mortician, Skinless ja Malignancy.
Koiduroosa

**Koiduroosa** on üks roosadest värvitoonidest, mis võib hõlmata *[[Aurore (värvus)|aurore]]* roosasid varjundeid või vastata värvusele, mille annab värvaine eosiin.

## Pildid

Red Sky at Morning......... - geograph.org.uk - 2257875.jpg|Punane taevas enne päikesetõusu
Pink Morning Glory (997940384).jpg|Roosa õiega lehtertapp
Liver-H&E.jpg|Maksa rakud mikroskoobis; tsütoplasma on eosiiniroosa


## Variatsioonid
### Koiduvärvus
Ernst Friedrich Glockeri "Grundriss der Mineralogie ..." kirjeldab koidupunast (*morgenroth*) puhta, erksa punasena, milles on palju kollast (oranžina) ja toob selle värvuse näitemineraaliks realgaari.

1821. aasta värviõpik "Werner's Nomenclature of Colours" soovitab tooni *Aurora red* segada heledast tellispunasest, millele on lisatud vähe veripunast ja vähe karmiinpunast. Värvinäidis on heledam soojapoolne roosakaspunane ; selle näideteks toob ta suur-kirjurähni sabaaluste sulgede värvuse, punase õuna koore värvuse ja realgaari.

Muhu murdesõnastikus on koiduroosa tooniks nimetatud kollakasroosat, lõheroosat tooni.

Pantone värvitoon 15-2217 *Aurora Pink* on jahe, flamingoroosast külmem sügavroosa värvus  , värvitoon 15-1920 *Morning Glory* on eelmisest soojem sügavroosa toon  

ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu "Color:Universal Language and Dictionary of Names" järgi on *aurore* keskmine roosa (*moderate pink*)  . Toon *Aurora pink* on murtud lillakasroosa  või keskmine lillakasroosa  . Toonid *Aurora (Orange)* ja *Orange Aurora* on murtud kollakasroosa , sügav kollakasroosa  või keskmine punakasoranž  .

Toon *Morning Glory* (see võib tähendada ka lehtertappu) on ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu järgi kahvatu punakaslilla  või sügav lillakasroosa  .

DMC tikkimisniitide valikus on 761 *rose aurore* pastelne oranžikasroosa  .

### Eosiinivärvus
Toon *Eosine Pink* on ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu järgi sügavroosa  .

Veebivärv *Eosin Pink* on kommiroosat või kiperoosat meenutav jahedam sügavroosa  .

## Viited
Muutväät

**Muutväät** (*Boquila trifoliolata*) on taimeliik mapupuuliste (*Lardizabalaceae*) sugukonnast.

See on perekonna *Boquila* (samuti muutväät) ainus liik.

Ta on ronitaim. Taime lehed on kolmetised, ent mitme erineva kujuga. See on tekitanud oletuse, justkui ta jäljendaks peremeestaime lehti. 

## Viited
Gotlandi lammas

**Gotlandi lammas** (rootsi keeles *Gotlandsfår*) on Rootsi Gotlandi saarelt pärit kaheotstarbeline Põhjamaine lambatõug. See on maailmas tuntud oma erakordse, halli, läikiva ja lokilise villa poolest, mida kasutatakse nii karusnahana (peltsina) kui ka luksusliku käsitöövilla tootmiseks. See on keskmise suurusega vastupidav loom.

### Ajalugu
Gotlandi lamba sugupuu ulatub viikingite aega. Tänapäevase lamba eellaseks oli saarel elanud algupärane maalammas, Gute lammas (*Gutefår*). Viikingid kasvatasid neid lambaid toidu ja nahkade pärast ning transportisid neid ka oma merereisidel. Tõu sihipärane aretamine algas 1920.aastatel Rootsis. Aretuse eesmärk oli saada sarvedeta lammas, kellel oleks ühtlane ja lokkis karvkate, mis sobiks karusnahaks. Selle saavutamiseks ristati Gute lambaid teiste tõugudega, näiteks karakullilamba ja Romanovi lammastega. Nii sündiski tänapäevane Gotlandi karusnahalammas, millest sai tunnustatud tõug.

### Välimus ja kasutus
Gotlandi lambad on sarvedeta ja neil on elegantne kehaehitus. Nende iseloomulikuks tunnuseks on villata, musta värvi pea ja jalad. Pea ümber võib esineda ka mõningaid valgeid märgiseid. Saba on neil lühike ja kaetud karvadega. Kõige väärtuslikum osa on nende vill – see on tihe, pikk ja eriliselt läikiv, moodustades iseloomulikke lokke. Värvitoonid ulatuvad heledast hõbehallist peaaegu musta süsihallini. Lambaid peetakse mitmel otstarbel: Euroopas hinnatakse enim nende kvaliteetset karusnahka (pelts), mujal maailmas aga luksuslikku villa lõnga ja vildi jaoks. Lisaks annavad nad head, maheda maitsega liha.

### Levik ja kasutamine Eestis
Gotlandi lammas kuulub Põhjamaade lühisaba lammaste rühma, olles seega sugulane ka Eesti algupärasele maalambale. Eestis osaleb tõug aretusprogrammides ning seda kasutatakse ka ristamiseks kohalike eesti tumedapealiste lammastega, et parandada teatud omadusi. Eestis peetakse Gotlandi lambaks looma, kelle pärilikkusest on põlvnemistunnistuse alusel Gotlandi tõu osakaal vähemalt 87,5%. Tänu oma vastupidavusele ja heale kohanemisvõimele on Gotlandi lammas sobiv valik paljudesse Eesti väiketaludesse ja mahepõllumajandusse.

## Viited
Juhan Saarsoo

**Juhan Saarsoo** (kuni 1935 Johannes Saarson; 1. august 1905 Aaspere vald, Virumaa – 5. veebruar 1990 Tallinn) oli eesti agronoom.
Oskar Vabamets

**Oskar Vabamets** (kuni 1935 Oskar Freivald; 17. aprill 1908 Kokora vald, Tartumaa – 18. mai 1971 Tallinn) oli eesti agronoom.

## Välislingid
*[Oskar Vabamets. [Sotsialistlik Põllumajandus], 25. juuni 1971, nr. 12, lk. 574.]
Ott Paluoja

**Ott Paluoja** (kuni 1935 Otto Paavel; 13. oktoober 1902 Laius-Tähkvere vald, Tartumaa – 1. aprill 1956 Tartu) oli eesti agronoom.

Ta oli 1930–36 Arkna põllutöökooli õpetaja, alates 1936 juhataja, hiljem Jäneda põllutöökeskkooli õpetaja.
Johannes Ritslaid

**Johannes Ritslaid** (**Ritsland**: 6. jaanuar 1906  Tooste, Räpina vald, Võrumaa – 1. jaanuar 1989 Tallinn) oli eesti agronoom.

Ta lõpetas Räpina Põllumajanduse Ühisgümnaasiumi 1925 ja Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna 1931. Sooritas  põllutööpraktika Soomes. Oli Korporatsioon Rotalia liige. 

Alates 1929. aastas töötas Räpina jaoskonna agronoomina ja hiljem konsulendina. 1933. aastal saatis Põllutöökoda ta täiendama linamajanduse alal. Sellest ajast veetis aasta Petseris ja Pärnus, õppides tundma linakaubandnse organisatsiooni ja harjutades linapraakimist, ning linaketrusvabrikutes Narvas ja Viljandis, tutvudes lina töötlemisega. 1985. aastal viibis ta Šotimaa ja lirimaa ketrusvabrikutes ja Belgia toorlinatööstustes. Ta külastas ka teisi linakasvatusmaid ning pidas kontakti eriti Läti ja Leeduga.     

1933. aastast oli ta Põllutöökoja linamajanduse nõunik, 1938. aastast lina väljaveo kontrolör.

Oli pedagoog ja kirjutas linakasvatusraamatuid.  

Ta oli Agronoomide Koja nõukogu liige.

## Välislingid
*Foto
Venera 13

**Venera 13** (vene keeles *Венера-13,* eesti keeles *Veenus-13*) oli Nõukogude Liidu kosmoseaparaat Venerade seeriast.

1981. aastal ehitati Veenuse orbiidile saatmiseks identsed kosmoseaparaadid Venera 13 ja Venera 14. Sondid saadeti orbiidile viiepäevase vahega. Venera 13 startis 30. oktoobril 1981 kell 06:04 UTC ja Venera 14 startis 4. novembril 1981 kell 05:31 UTC. Mõlema orbiidil olev mass oli 760 kg.

Venera 13 maandus Veenuse pinnale 1. märtsil 1982. Missiooni oluliseks saavutuseks oli see, et esimest korda edastati Veenuse pinnalt värvifotosid. Venera 13 startis ja jõudis Veenuseni pärast neljakuulist ja kahe päevapikkust teekonda, maandudes umbes koordinaatidele 7°30′ lõunalaiust ja 303° idapikkust Phoebe Regio idapoolse aluspinna lähedal. 

Sond oli varustatud fotokaameratega, mille vaateväli oli 170° ja mis kasutasid värvipiltide saamiseks kolme filtrikanalit. Kuigi sondi tööks pinnal oli kavandatud umbes 32 minutit, toimis see lausa 2 tundi ja 7 minutit (127 minutit), keskkonnas, kus temperatuur oli 457 °C ja rõhk 9,0 MPa, edastades sel ajal teadusandmeid, fotosid ja ka helisid satelliidile, mis toimis Veenusest möödudes andmeedastajana.


Fail:USSR Venera 13 1982 - Venus ground recolorized.jpg|alt=Venera 13 Veenusel edastatud pilt|Veenuselt edastatud Venera 13  pilt


## Vaata ka

* **[[Venera 7]]** , mis oli esimene sond, mis sooritas eduka maandumise (15. detsembril 1970) teisel planeedil (Veenus) ja edastas pinnalt mõõdetud andmeid.