Progressiivne metal

**Progressiivne ''metal*** on [[muusikažanr]], mis hakkas arenema [[1980]]. aastate keskel. Iga esitaja tõlgendab seda muusikažanri omal moel  ja progressiivse *metal*’i lood on tavaliselt keerukad ja pikad.

== Olemus ==
Progressiivset *metal*’it võib võrrelda [[Pop metal|*pop*-*metal*’iga]], kus tavaline loo ülesehitus näeb välja selline: salm-[[refrään]]-salm-*bridge*-salm-refrään. Progressiivse *metal*’i lugude eripära on aga nende pikem kestus, tavaliselt ulatudes üle 3–4 minuti. [[Muusika|Muusikas]] on keerukas struktuur, mis hõlmab keerukaid [[Rütm (muusika)|rütme]], [[tempo]]- ja [[Muusikastiil|stiilimuutusi]], [[Helistik|helistikke]], [[Dünaamika (muusika)|dünaamikat]] ja [[Akord|akordivahetusi]]. See žanr hõlmab ka instrumentaalset muusikat, kus on keerukaid kitarripalasid. Näiteid sellest žanrist võib leida selliste bändide nagu [[Rush]], [[Queensryche]], [[Joe Satriani]], [[Dream Theater]], [[Extreme]], [[Steve Vai]] ja [[Warrior Soul]] [[Looming|loomingust]].

Selle žanri lugudes võib tihti kohata sügavamõttelisi ja eneseanalüüsi teemasid, mis kätkevad ka [[Poliitika|poliitilisi]] ja sotsiaalseid küsimusi. Laulude tekstides võidakse käsitleda probleeme nagu [[Sooroll|soorollide]] vahetamine, [[poliitiline korrektsus]], [[sotsiaalne õiglus]] ja [[keskkonnakaitse]]. Mõned [[Bänd|bändid]], näiteks Queensryche, võivad neid teemasid käsitleda [[Müstika|müstiliste]] või [[Üleloomulikkus|üleloomulike]] teemade kaudu.

Loo sõnum on sageli suunatud vaataja elu nägemuse esitamisele tema vaatepunktist, mitte moraalijuhi või hindaja vaatepunktist. [[Laul|Laulude]] kaudu kujutatakse sageli isikut, kes kirjeldab oma tundeid ja sündmusi, ilma nendele hinnanguid andmata. See annab kuulajatele võimaluse kaasa mõelda ja tõlgendada muusikat oma isiklikust vaatepunktist ning teeb progressiivsest *metal*’ist žanri, mis on rikas nii muusikalises kui ka tekstilises mõttes. 

==== Ajalugu ====
Termin *progressiivne* võeti esmakordselt muusikalises kontekstis kasutusele [[1960]]. aastate keskel ja lõpus. Seotud termin "[[Progressiivne pop|progressiivne *pop*]]" sündis samal ajal. Selle termini levikuga tekkis muusikutel võime liikuda vabamalt ja kergemalt eri muusikastiilide vahel, ilma et neid takistaksid rangete [[Stiilireegel|stiilireeglite]] n-ö piirangud. See muutus mõjutas muusikamaailma märkimisväärselt, innustades muusikuid julgelt [[Eksperiment|eksperimenteerima]] oma loominguliste ideedega viisil, mis polnud varem [[Popmuusika|popmuusikas]] nii laialt levinud. Sellel perioodil hakkasid näiteks [[The Beatles]] ja [[The Yardbirds|Yardbirds]] *rock’n’roll*’i kombineerima [[India raga|India *raga*]]’ga, [[Gregooriuse laul|Gregoriuse lauludega]] ja muusuguse muusikaga. Seda on eriti hästi võimalik kuulda loos "Love You To“, mille tegi [[George Harrison]], väljendades enda alles tekkinud imetlust [[India muusika]] vastu.

==== Progressiivne rokk ====
[[Progressiivne rokk|Progressiivse roki]] žanr sündis tänu pidevatele eksperimenteerimistele ja muusikalisele [[Innovatsioon|innovatsioonile]]. Selle žanri varases perioodis saadi inspiratsiooni eelnimetatud muusikutelt, eriti nende [[Psühhedeelia|psühhedeelse]] kõla pärast. [[King Crimson]] kui progressiivse roki bänd mängis siin erilist rolli, kuna nad olid ühel ajal nii progressiivse kui ka [[Psühhedeelne rokk|psühhedeelse roki]] alusepanijad.

Progressiivse roki kujunemisele andis tõuke muusikute soov eksperimenteerida laulude pikkuse ja struktuuriga, mis oli vastupidine toonastele popmuusikalugudele. Üks silmapaistvamaid ja varasemaid näiteid oli King Crimsoni "[[21st Century Schizoid Man]]", kus loo struktuur ei järginud popmuusika [[Traditsioon|traditsioonilisi]] mustreid, vaid pakkus kuulajatele pikki [[Instrumentaalpala|instrumentaalpalasid]] ja [[Soolo|soolosid]] . See omadus muutus [[progressiivse muusika]] üheks väga oluliseks tunnuseks, eristudes selgelt tolleaegsetest popmuusika standarditest ja pakkudes kuulajatele meeldivat üllatust. Progressiivne rokk avaldas mõju mitmetele [[Alamžanr|alamžanritele]], sealhulgas hilisemale [[Progressiivne metal|progressiivsele *metal*]]’ile.

==== Progressiivse metalli sünd ====
Hiljem tekkis termin progressiivne *metal*, mille algset arengut juhtisid bändid Queensryche, [[Fates Warning]] ja Dream Theater. Nad on tuntud kui “suur kolmik” ja kujundasid, kuidas progressiivse *metal* välja hakkab nägema.

Kui progressiive *metal* esimest korda tekkis, oli see sarnane progressiivsele rokile, kuid suurem rõhk oli kitarridel, mis tekitasid stiililise ühtsuse *metal*’iga. "Progressiivse *metal*’i väli võtab nüüd mõõtme, mis sarnaneb rohkem preeria suurusega: see ulatub nii kaugele, kui silm näeb. Tekib kiusatus see lihtsalt omaette žanriks ümber liigitada," ütles [[Paul Stump]].

Progressiivset *metal*it kujundasid *heavy metal*’i žanri muusikud, kes hakkasid lisama progressiivseid elemente oma muusikasse. Näiteks võttis bänd [[Black Sabbath]] kasutusele progressiivse muusika kõla oma tulevaste hittalbumite "[[Sabbath Bloody Sabbath]]" (1973) ja "[[Sabotage]]" (1975) loomisel Traditsiooniline *heavy metal* pani aluse progressiivse *metal*<nowiki/>'i kujunemisele. Üheks *heavy metal*’it määratlevaks tunnuseks oli selle valjus ja üks tähtsamaid – "elektrikitarr ja selle heliline võimsus, mida see võimendamise kaudu projitseeris". Progressiivne *metal* võttis kasutusele sarnased omadused ja ühendas need eksperimentaalsete ja avangardismi elementidega, mis olid omased progressiivsele rokile.

Aastal [[1987]] loodi bänd [[Meshuggah]], kes sai tuntuks tugevalt moonutatud kitarride ja intensiivsete vokaalide kasutamise poolest. Nende varasem looming kategoriseeriti alguses *thrash metal*’i alla. Nad lisasid oma muusikasse progressiivseid elemente, mida nad edasi arendasid kogu oma karjääri vältel. Meshuggahi teist albumit "[[Destroy Erase Improve]]" (1995) peetakse esimeseks väljaandeks, kus bänd näitas oma unikaalseid muusikalisi omadusi. Nende muusikas esineb ka avangardismi elemente, näiteks ebatavalisi kitarrisoolosid, mis vihjavad [[Džässfusioon|džässifusioonile]], ja samuti väljapaistvat sünkroonsust esitusel. [[1990]]. aastatel loodi kaks väga olulist bändi, kes tõusid progressiivse metal'i maailma liidriteks. Need bändid olid [[Opeth]] ja [[Tool (bänd)|Tool]] ning nende loomingu mitmekesisus tõi kaasa olulisi arenguid selles žanris. Opeth alustas [[Progressiivne death metal|progressiivse *death metal*]]’i bändina oma *death growl*’i vokaalide pärast. Opeth hakkas ka kasutama klassikalise progressiivse roki elemente, mitmekesistades oma keerukaid ja pikki laulustruktuure, lisades akustilisi kitarrisegmente koos nende kitarri *metal*’i häälega. Neid elemente kasutades lõi Opeth omaenda unikaalse hääle, kuna sellist [[Kombinatsioon|kombinatsiooni]] ei olnud varem kasutatud progressiivse *metal*<nowiki/>'i žanris. Nad on kasutanud samu võtteid kogu karjääri vältel, kuigi nad on edasi liikunud *death metal*’ist ja keskendnunud rohkem pehmemale, meloodilisemale muusikale. Nende peamine singel "[[Will O the Wisp]]" (2016) demonstreerib rohkem *vintage*’it (vanema) progressiivse roki häält, kasutades folgisarnaseid kitarre ja flööte. Tool proovis luua omaenda unikaalset muusikat. Nende esimesed kaks stuudioalbumit liigitati alternatiivse *metal*’i hulka, milles oli ka progressiivseid elemente, kuid nende areng sai hoogu nende albumi "[[Lateralus]]" (2001) väljaandmisega. Bänd uuris unikaalseid kompositsioonimeetodeid, nagu [[Basskitarr|basskitarri]] meloodilise instrumendina kasutamist. Nende laul "Schism" (2001) on üks progressiivse *metal''’i parimaid näiteid – basskitarr mängib loos peamist meloodiat. Tooli rohke polürütmika kasutamine koos sellega tähendas, et iga instrument täiendab teist, luues rikka ja kaasahaarava heli.

## Viited