open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tetovo

**Tetovo** (makedoonia keeles Тетово; albaania keeles Tetova, Tetovë; türgi keeles Kalkandelen) on linn Põhja-Makedoonia loodeosas, Tetovo omavalitsuse keskus. 

Linn asub Šari mägede jalamil. Tetovot läbib Pena jõgi. 

Suurema osa rahvastikust moodustavad albaanlased. 2002. aastal oli linnas 86 580 elanikku, neist 60 880 albaanlased (70,3%), 20 053 makedoonlased (23,2%) ja 2357 mustlased. Peale nende elab linnas ka turgi rahvaid.

Tetovos on sündinud Jovan Ilievski.

## Vaata ka
*KF Shkëndija

## Viited
Thomas Hardy

**Thomas Hardy** (2. juuni 1840 – 11. jaanuar 1928) oli inglise kirjanik. 
## Elulugu
Thomas Hardy sündis Inglismaal Dorseti krahvkonnas Stinsfordi kihelkonnas Ülem-Bockhamptoni külas. Tema isa Thomas (1811–1892) töötas kiviraiduri ja ehitajana. Hardy suure lugemusega ema Jemima (1813–1904) õpetas ka poega, kuni too kaheksa-aastaselt Bockhamptoni kooli läks. Mitu aastat käis tulevane kirjanik Isaac Lasti Noorte Härrasmeeste Akadeemias, kus ta õppis muu hulgas ladina keelt ja paistis silma akadeemilise võimekusega. Perekonna rahapuuduse tõttu polnud Hardyl võimalik minna ülikooli ja 16-aastaselt sai temast arhitekt James Hicksi õpipoiss. 

1862. aastal asus Thomas Hardy õppima Londoni Kuninglikus Kolledžis. London ei saanud Hardyle kunagi koduseks, kuna ta oli teravalt teadlik klassivahest ja tundis ennast teiste kõrval alaväärsena. Umbes samal ajal hakkasid Hardyt huvitama ühiskondlikud reformid ja John Stuart Milli tööd. Samuti tutvus ta Charles Fourier' ja Auguste Comte'i teostega.    

Mure tervise pärast sundis Hardyt 1867. aastal naasma Dorchesteri, kus ta otsustas pühenduda kirjutamisele. 

## Looming
### Proosa
*"The Poor Man and the Lady" (1867, avaldamata)
*"Desperate Remedies" (1871)
*"Under the Greenwood Tree" (1872; eesti keeles "Looduse rüpes" 2014)
*"A Pair of Blue Eyes" (1873)
*"Far from the Madding Crowd" (1874; eesti keeles "Eemal hullutavast ilmakärast" 2009)
*"The Hand of Ethelberta" (1876)
*"The Return of the Native" (1878; eesti keeles "Tagasitulek kodupaika" 2000)
*"The Trumpet-Major" (1880)
*"A Laodicean" (1881)
*"Two on a Tower" (1882)
*"The Mayor of Casterbridge" (1886; eesti keeles "Casterbridge'i linnapea elu ja surm: lugu ühest kindlameelsest mehest" 1988)
*"The Woodlanders" (1887)
*"Wessex Tales" (1888)
*"Tess of the d'Urbervilles" (1891; eesti keeles "D'Urberville'ide Tess. Puhas naine" 1969, 1979, 2008)
*"A Group of Noble Dames" (1891)
*"Life's Little Ironies" (1894)
*"Jude the Obscure" (1895)
*"The Well-Beloved" (1897)

### Luulekogud
*"Wessex poems" (1898)
*"Satires of Circumstance" (1914)

## Viited

## Välislingid

* Dorset County Museum
* The Thomas Hardy Association (TTHA)
* The Thomas Hardy Society
Pedro Pichardo

**Pedro Pablo Pichardo** (sündinud 30. juunil 1993 Santiago de Cubas) on Kuuba päritolu Portugali kolmikhüppaja. 

2012. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Barcelonas võitis Pichardo kuldmedali tulemusega 16.79. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas saavutas ta tulemusega 17.68 teise koha ning oli 2014. aasta sisemaailmameistrivõistlustel kolmas.

2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta tulemusega 17.73 hõbemedali.

2017. aasta aprillis lahkus Pichardo Stuttgardis viibinud Kuuba koondise juurest ning ilmus välja mõni päev hiljem Portugalis. Ta liitus SL Benfica kergejõustikuvõistkonnaga ning sai sama aasta detsembris Portugali kodakondsuse. Alates 2019. aasta augustist esindab ta rahvusvahelistel võistlustel Portugali. 

2019. aasta maailmameistrivõistlustel sai ta tulemusega 17.62 4. koha. 

2021. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel võitis ta kuldmedali tulemusega 17.30. Sama aasta suvel tuli ta Tokyo olümpiavõitjaks uue Portugali rekordiga 17.98.

2022. aasta sisemaailmameistrivõistlustel võitis Pichardo tulemusega 17.46 Lázaro Martíneze järel hõbemedali. Maailmameistrivõistlustel Eugene'is tuli ta maailmameistriks tulemusega 17.95. Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta tulemusega 17.50.

2023. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel võitis ta kuldmedali tulemusega 17.60. 

2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas võitis Pichardo Portugali rekordiga 18.04 Jordan Díaze järel hõbemedali. 2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis võitis ta hõbemedali 17.84-ga, kaotades olümpiavõitjaks tulnud Jordan Díazele vaid 2 sentimeetriga.

2025. aasta maailmameistrivõistlustel Tokyos tuli ta teist korda maailmameistriks, hüpates viimases voorus 17.91.

Pichardo isiklik rekord on 18.08, mille ta püstitas 2015. aastal Havannas ja millega hoiab ta kõigi aegade edetabelis viiendat kohta. Talle kuuluvad Kuuba ja Portugali rahvusrekord kolmikhüppes.

## Viited

## Välislingid
*
Gostivar

**Gostivar** (makedoonia keeles Гостивар [ˈɡɔstivar], albaania keeles *Gostivari*, türgi keeles *Gostivar*) on linn Põhja-Makedoonia edelaosas Pologi piirkonnas,  Gostivari omavalitsuse keskus.

Linn asub Šar Planina mäestiku jalamil. Linnast edelas asuva Vrutoki küla juures on Põhja-Makedoonia pikima jõe Vardari lähe.

Gostivar on üks suuremaid linnu Põhja-Makedoonias. 2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli linna elanike arv 35 847. Omavalitsuses oli 81 042 elanikku.

Gostivaril on hea maantee- ja raudteeühendus teiste sama piirkonna linnadega nagu Tetovo, Skopje, Kičevo, Ohrid ja Debar.

## Viited

## Välislingid
Astrid Saare

**Astrid Saare** (ka **Astrid Rammo-Saare**, sünninimi **Rammo** kuni 1958; sündinud 8. aprill 1929 Tartu – 14. juuli 2016) oli eesti maalikunstnik.

1949. aastal lõpetas Tartu 3. Keskkooli. Õppis 1949. aastast Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis ja lõpetas 1955. aastal ERKI maali erialal.  Oli aastatel 1957–1992 Tartu Kunstikoolis joonistusõpetaja, aastast 1992 kuni pensionile minekuni maaliõpetajana.

Viljeles peamiselt õli- ja pastellmaali, lõi realistlikke portreid ning impressionismist mõjutatud linna- ja maastikuvaateid. Eesti Kunstnike Liidu liige aastast 1959. Tema teoseid leidub nii Tartu Kunstimuuseumis kui ka erakogudes.

## Teosed
* 1972 linnavaade "Vanad majad"
* 1982 linnavaade "Vaade aknast"
* 1985 portree "Ingrid"

## Viited

## Kirjandus
* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn, 1996
Maamiin

**Maamiin** on maapinnale või vahetult maapinna alla reeglina peidetuna paigutamiseks valmistatud lõhkekeha, eesmärgiga hävitada seda mõjutavat vastase elavjõudu või tehnikat. 

## Üldikirjeldus
Maamiine on lihtne ja odav valmistada ning nad on üsna efektiivsed relvad, mida on lihtne paigaldada üle suurte maa-alade. Miine paigaldatakse tüüpiliselt käsitsi ning nad paigutatakse enamasti grupina, mida kutsutakse miiniväljaks.

Maamiine kasutatakse sõdurite, masinate või tankide hävitamiseks. Miinid plahvatavad üldiselt automaatselt, kui seadmele survet avaldada (näiteks sõdur astub miinile peale). Seade tekitab kahju otsesest plahvatusest või kildude levikust, mis on laiali paisatud plahvatuse tõttu.

Maamiinide kasutamine on üldiselt olnud vastuoluline. Nad võivad jääda ohtlikuks veel aastaid pärast sõja või konflikti lõppu. Rohkem on maamiinide ohvriteks langenud just tsiviilisikud. Isegi tänapäeval on keeruline kõrvaldada vanu miine, sest see on riskantne ja nõuab aega.

## Tankitõrjemiin
Tankitõrjemiinide valmistamist alustati pärast tankide leiutamist Esimeses maailmasõjas. Tankitõrjemiinid on üldiselt suuremad kui jalaväemiinid ning vajavad plahvatamiseks suuremat survet. Selline miin on mõeldud tanki liikumisvõimetuks tegema või hävitama. Enamik tankitõrjemiine vajab 158–338 kg survet. See tähendab, et plahvatust ei toimu, kui sõdur sealt üle jookseb.

## Jalaväemiin

Jalaväemiinid on mõeldud selleks, et tõrjuda jalaväge teatud kohast eemale. Need miinid võivad tappa või vigastada ning nad aktiveeruvad survejõu abil. Veel on olemas targad miinid, mis automaatselt muutuvad kahjutuks kindla aja möödudes. Tihti on need miinid disainitud nii, et nad ei tapaks vastaste sõdureid, kuid vigastaksid neid. Sel juhul peavad vastased kulutama meesjõudu ja ressursse, et vigastatud mehed lahinguväljalt ära viia. Mõned jalaväemiinid on võimelised vigastama ka masinaid või nende rattaid.

Jalaväemiinid saab jaotada kolme kategooriasse. Esiteks on plahvatusega miinid. See on kõige tavalisem ning levinum tüüp jalaväemiinidest. Miin aktiveerub siis, kui keegi astub selle peale. Teine on hüplev miin, mis lendab umbes meetri kõrgusele õhku, kui see on aktiveeritud. See on mõeldud pea või kere vigastamiseks. Kolmas on kildmiin, mis aktiveerimisel viskab laiali killud igas suunas. Need miinid võivad tekitada vigastusi kuni 200 meetrini. Miinis olevad killud on üldiselt metallist või klaasist.

## Viited

## Välislingid
* Protokoll miinide, püünismiinide ja muude seadeldiste kasutamise keelustamise või piiramise kohta. Riigi Teataja, 20.10.2000
Tahkona

**Tahkona** oli väike miinitraaler, mis oli ka Eesti merejõudude koosseisus.

## Ajalugu
Laev ehitati Soomes. 1918. aastal langes pealetungivate Saksa vägede kätte ja sai nimeks **KM-4**. Uppus saksa okupatsiooni ajal Matsalu lahte.

Sakslastest jäi laev pärast Esimese maailmasõja lõppu eestlastele, kes tõstsid selle üles, tegid korda, nimetasid *Tahkonaks* ja võtsid 1919. aastal teenistusse miinitraalerina Traalerite divisjonis. Laeva komandör oli 1920. aastal Aleksander Kalamees. Laev osales Eesti territoriaalmeres miinitraalimistöödel, hiljem oli kasutusel ka toetuslaevana (tenderina).

1940. aastal võeti laev nõukogude võimu teenistusse ja uppus Nõukogude-Saksa sõjas arvatavasti miinil 1941. aastal.

## Laeva põhiandmed
*Pikkus 19,5 m
*Laius 3,6 m
*Süvis 1,7 m
*Veeväljasurve 35-50 t
*Peamasin aurumasin 150 hj
*Kiirus 10 sõlme
*Meeskond 7-10 in

## Vaata ka
* Vaindlo (laev 1915)
* Meeme (laev)

## Viited
Käsigranaat

**Käsigranaat** on kerge (0,5–1,2 kg), sihtmärgile käsitsi heidetav lõhkekeha, mille viitsütik käivitub pärast kaitsesplindi eemaldamist, on mõeldud lähialal kasutamiseks. Granaadis on lõkeaine, mis plahvatab detonaatori toimel.

On mitut tüüpi granaate, üldlevinud on plahvatav granaat, mis aktiveerub löögist kokkupuutel takistusega või kindla aja möödumisel. Granaadi vajalikud komponendid on lõhkeaine ja sütik. Granaatide kasutamise eesmärgiks on suuremate lõhkeainekoguste plahvatuse esilekutsumine, tule süütamine, valgustamine või suitsu tekitamine.

## Ajalugu
Granaate on sõjapidamises kasutatud sadu aastaid. Hiinlased leiutasid granaadi umbes 1000. aastal. Eurooplased töötasid oma granaadiversiooni välja 15.–16. sajandil. Algse konstruktsiooni järgi oli granaat metallist anum, mis oli seest täidetud musta püssirohuga. Sõdur pani süütenööri põlema ning viskas granaadi võimalikult kiiresti endast eemale sihtmärgile. 18. sajandiks olid sellised granaadid aegunud ning ei omanud enam tolle aja lahingutes olulist osa.

Granaate hakati uuesti kasutama 20. sajandil. Esimeses maailmasõjas kasutasid sõdurid granaate vastase kuulipildujapesade hävitamiseks.

## Granaaditüübid

Kildgranaatide eesmärk on tekitada kahju sellega, et lõhkemisel igasse suunda laiali paiskuvad killud tabaksid võimalikult palju ründavat vaenlast. Granaate on kaht tüüpi: ründe- ja kaitsegranaadid. Ründegranaadil ei ole kilde tekitavat kesta, et granaat ei kahjustaks ründajat ennast. Kaitsegranaat on kilde tekitava kestaga, seetõttu selle surmav raadius suurem, see visatakse välja varje tagant, kaevikust jne.

Valgustusgranaat kiirgab aktiveerumisel valgust, mis võimaldab pimeduses vastast mingil maa-alal näha.

Keemiline granaat on mitmeotstarbeline ja selle kasutustarve sõltub granaadi keemilisest komponendist. Seda kasutatakse süütamiseks, signaalmärguandena, õppusel või massirahutuste laialiajamiseks.

Veel olemas mittesurmavad granaadid, mida kasutatakse väljaõppel või vastaste eksitamiseks.

## Viited

## Välislingid

*Kuidas käsigranaat tapab? Delfi, 25. mai 2015
Svitlodarsk

**Svitlodarsk** on linn Ukrainas Donetski oblastis, umbes 20&nbsp;km kaugusel Debaltsevest loodes.

Svitlodarsk asub 172 meetri kõrgusel merepinnast.

Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 13 203 inimest, kellest 75,03% märkis emakeeleks vene ja 24,62% ukraina keele..

Linna lähistel asub Vuhlehirski soojuselektrijaam.

## Ajalugu
Svitlodarsk asutati 1970. aastal. 1992 sai linnaõigused.

Donbassi sõja ajal toimusid asulas ja selle lähistel mitmeid kokkupõrkeid valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude vahel.

## Galerii
Светлодарск.jpg|Rand, taustal SEJ
Углегорская_ТЭС.jpg|Soojuselektrijaam

## Viited

## Välislingid
* Углегорская ТЭС заработает с декабря, - Ставицкий (*vene keeles*)
Venemaa välisministeeriumi ettekanded inimõiguste teemal

**Venemaa välisministeeriumi ettekanded inimõiguste teemal** (vene Доклады МИД России о правах человека) on Venemaa välispoliitika ametkondade publikatsioonid inimõigustest USA-s, Kanadas ja reas Euroopa riikides. 

Esimene ettekanne "Inimõigustealasest olukorrast mitmes maailma riigis" avaldati 2011. aasta detsembris. 90-leheküljelises väljaandes juhivad Vene diplomaadid tähelepanu sagedastele inimõiguste rikkumistele USA-s ja mitmes Euroopa riigis, samuti rikkumistele NATO agressiooni ajal Liibüas. Ettekandes kasutatakse laialdaselt rahvusvaheliste organisatsioonide Human Rights Watch, International Amnesty, Piirideta Reporterid (inglise Reporters Without Borders (RWB)) poolt avaldatud materjale. Ettekannet kommenteerides märkis ministeeriumi täievoliline esindaja inimõiguste alal Konstantin Dolgov,  et mõnel riigil on "kergem õpetada teisi, kui tegeleda inimõiguste tagamise probleemide sisulise lahendamisega oma kodus".

Ettekanded on ilmunud ka 2012. ja 2013. aastal.
## Välislingid
*2011 <small>(''vene keeles'')</small> <small>(''inglise keeles'')</small>
*2012 (USA): <small>(''vene keeles'')</small> <small>(''inglise keeles'')</small>
*2012, 2013 (EL)
*2020: <small>(''vene keeles'')</small> <small>(''inglise keeles'')</small>
Laura Ingalls Wilder

**Laura Ingalls Wilder** (7. veebruar 1867 Pepini maakond, Wisconsin – 10. veebruar 1957 Mansfield, Missouri) oli USA kirjanik.

Ta sündis Wisconsini osariigis "Suurte metsade" piirkonnas viielapselisse perekonnas. Laura vanemad olid Charles Phillip Ingalls ja Caroline Lake Quiner. Varases lapsepõlves kolis ta perekonnaga veel arendamata Indiaanlaste territooriumi maadele Independence'i linna lähedale (tänapäeva Kansases). Laura veetis oma lapsepõlve Kansase ja Minnesota tasandikel rännates. Kesk-Lääne süda oli rikas ja viljakas, kuid lumetormid, üleujutused, tulekahjud, rändrohutirtsude tegevus hävitasid sageli põllusaagi. Seetõttu olid asunikud sunnitud kolima uutele asumaadele ja oma senise vara maha müüa. Laura ema ja isa rändasid üha lääne poole, unistades rahulikust tsiviliseeritud kohast, kus lapsed saaksid õppida.

Tema ema nõudel asusid nad elama Dakota territooriumile De Smeti linna (tänapäeva Lõuna-Dakotas). Seal läks Laura kooli, hiljem töötas õpetaja ja õmblejana, kuni tutvus Almanzo Wilderiga (hüüdnimi Manly) (1857–1949). Nad abiellusid 1885. aastal. Nende esimene laps Rose Wilder Lane sündis 1886. aastal ning temast sai kirjanik, ajakirjanik ja poliitik. Laural ja Almanzol oli ka poeg, kes aga suri varsti pärast sündimist 1889. aastal.

Wilder sai USA-s tunnustatud kirjanikuks alles hilisemas eas. 65-aastaselt Floridas pensionipõlve pidades hakkas ta kirjutama romaanisarja, mille ainese ammutas oma lapsepõlvest. Sarja tegevus toimub 1870.–1880. aastate Metsikus Läänes – ajal, kui autor oli 5–18-aastane. Ta kirjutas sündmustest väga vabalt, mistõttu võib tema teoseid pidada ajaloolisteks romaanideks. Tema teoste põhjal on valminud draamasari "Väike maja preerias".

Wilderit ja tema tütart peetakse ühtedeks esimesteks USA naiskirjanikeks, kes olid liberaalid (koos Ayn Randi ja Isabel Patersoniga). Esialgu oli Laura veendunud demokraat, kuid ta pettus Franklin D. Roosevelti uue kursi poliitikas ja oli nördinud, et ameeriklased on üha suuremas sõltuvuses föderaalvalitsusest. Talle olid vastumeelt ka valitsusametnikud, kes käitusid taludes nagu endi omades ja küsisid talupidajatelt, kui palju aakreid nad külvavad.  

## Raamatud (ilmunud ka eesti keeles)
*"Väike maja Suures Metsas" ("Little house in the Big Woods", 1932) kirjeldab rajamaa elu Wisconsinis.
* "Väike maja preerias" ("Little house on the Prairie", 1935) räägib pere ümberasumisest Kansase rohtlasse.
*"Ploomioja kallastel" ("On the Banks of Plum River", 1937).
*"Hõbejärve rannal" ("By the Shores of Silver Lake", 1939).
*"Pikk talv" ("Long Winter", 1940).
*"Väike linn preerias" ("Little Town on the Prairie", 1941).
*"Need kuldsed õnneaastad" ("These Happy Golden Years", 1943). Viimases romaanis saab Laurast 15-aastaselt asunikulaste kooliõpetaja, raamat lõppeb tema abiellumisega.
Gruusia muusika

**Gruusia muusika** on Gruusiast pärinev või grusiinide loodud või esitatud muusika.

Gruusial on rikkalik ja endiselt õitsev muusikatraditsioon, mis arvatavalt võttis kristlikus maailmas esimesena kasutusele polüfoonia. Kuna Gruusia asub Euroopa ja Aasia piirimail, leiab sealt linnades arenenud variatsioonirikkaid polüfoonilisi laulustiile, Lähis-Ida monofooniat ja hilisemat euroopalikku harmooniat. Gruusiast pärit muusikud on hästi esindatud maailma ooperitruppides ja kontserdilavadel.

Gruusia rahvamuusika koosneb vähemalt viieteistkümnest piirkondlikust stiilist, mis traditsiooniliselt jagatakse ida- ja läänerühmaks. Idarühma kuuluva Kahhethi piirkonna lauludes on tüüpiline burdooni hoidev bass ja kaks kõrgemat soolohäält. Piirkondlikke stiile jagatakse mõnikord ka mägede ja tasandike gruppi. Eri uurijad on stiilide eristamisel ja grupeerimisel eri meelel. 

Rahvamuusika enamiku moodustavad laulud, mida iseloomustab rikkalik polüfoonia. Tänapäeva musikoloogias on tunnustatud seisukoht, et gruusia muusikasse tuli polüfoonia juba enne ristiusu jõudmist piirkonda (4. sajand). Saateta vokaalpolüfoonia, mis põhineb korduvatel motiividel ja rütmilisel burdoonil, on levinud kõigis piirkondades. Nii ida- kui ka läänepiirkondade muusikas on levinud terav dissoneeriv harmoonia (põhineb sekunditel, kvartidel, septimitel ja noonidel). Väga levinud on akord, mis koosneb kvardist ja sekundist (C-F-G), mille gruuusia etnomusikoloogia rajaja Dimitri Arakišvili nimetas "gruusia triaadiks". Veel iseloomustavad gruusia muusikat modulatsioonid ja ebatavalised helistikumuutused.

## Vaata ka
*"Thavisuphleba", Gruusia hümn
*Gruusia Eurovisiooni lauluvõistlusel
Måns Zelmerlöw

**Måns Petter Albert Sahlén Zelmerlöw** (ligikaudne hääldus [ˈmɔns ˈsɛlmɛrˈløːv]; sündinud 13. juunil 1986 Lundis)  on Rootsi poplaulja ja telesaatejuht.

2005. aastal saavutas ta Rootsi televõistluse "Idol" teisel hooajal viienda koha. 2006. aastal võitis ta koos Maria Karlssoniga Rootsi telesaate "Tantsud tähtedega" esimese hooaja. Samal aastal mängis ta Danny Zuko rolli muusikalis "Grease". Ta sõlmis Warner Music Groupi M&L Recordsiga plaadilepingu, et avaldada sooloalbum.

2007. aasta Melodifestivalenil osales ta lauluga "Cara Mia", saavutades kolmanda koha. 2009. aastal saavutas ta lauluga "Hope & Glory" neljanda koha.

Aastatel 2011–2013 oli ta laulufestivali Allsång på Skansen õhtujuht.

2015. aastal võitis ta lauluga "Heroes" Melodifestivaleni ning pääses Rootsit esindama 2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, mille ta samuti võitis.

2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Stockholmis oli ta koos Petra Medega õhtujuht.

2025. aasta Melodifestivalenil osales ta lauluga "Revolution".

## Diskograafia
### Albumid
* "Stand by For..." (2007)
* "MZW" (2009)
* "Christmas with Friends" (2010)
* "Kära vinter" (2011)
* "Barcelona Sessions" (2014)
* "Perfectly Damaged" (2015)
* "Chameleon" (2016)
* "Time" (2019)

### Singlid
* "Cara Mia" (2007)
* "Work of Art" (2007)
* "Brother oh Brother" (2007)
* "All I Want for Christmas Is You" (2007)
* "Miss America" (2008)
* "Hope & Glory" (2009)
* "Hold On" (2009)
* "Rewind" (2009)
* "Impossible" (2009)
* "Broken Parts" (2013)
* "Beautiful Life" (2013)
* "Run for Your Life" (2014)
* "Heroes" (2015)
* "Should've Gone Home" (2015)
* "Fire in the Rain" (2016)
* "Hanging on to Nothing" (2016)
* "Glorious" (2016)
* "Happyland" (2018)
* "Walk with Me" (2019)
* "Better Now" (2019)
* "One" (2019)
Elnur Hüseynov

**Elnur Hüseynov** (sündinud 3. märtsil 1987 Aşgabatis, Türkmenistanis) on Aserbaidžaani laulja.

2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Aserbaidžaani koos Samir Cavadzadəga.

2015 osales ta Türgi laulusaates "O Ses Türkiye".

2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta teist korda Aserbaidžaani, esitades laulu "Hour of the Wolf".

## Viited
Horvaatia muusika

**Horvaatia muusika** on Horvaatiast pärinev või horvaatide loodud või esitatud muusika.

Horvaatia muusika on mõjutusi saanud peamiselt kahelt poolt: riigi kesk- ja põhjaosa ning Slavoonia on olnud Kesk-Euroopa mõjualas, rannikualad Dalmaatsia ja Istria on mõjutatud Vahemere maade kultuurist.

Vanimad teated horvaadi muusikakultuuri kohta puudutavad vaimulikku muusikat. 15. sajandi alguses Horvaatiasse jõudnud humanism tõi uued ideed ka muusikasse. Muusikahuvi jõudis ka väljapoole kiriku- ja kloostriseinu. 16. sajandi keskel sai alguse rahvamuusika kogumine ja üleskirjutamine. Horvaadi muusikanäited sisaldusid Veneetsias koostatud antoloogiates.

Rahvamuusikast võib leida mitmesuguseid stiile. Klapa on traditsiooniline saateta lauluvorm Dalmaatsia piirkonnas.

Mitmes linnas peetakse iga-aastasi folkloorifestivale.

20. sajandi keskpaigast on Horvaatia popmuusikas põhitooni andnud šlaagritest ja šansoonidest inspireeritud laulud.

## Vaata ka
*"Lijepa naša domovino", Horvaatia hümn
*Horvaatia Eurovisiooni lauluvõistlusel
Löschern von Herzfeld

**Löschern von Herzfeld** oli aadlisuguvõsa. 

Suguvõsa esindaja Anders Löschern oli Järvamaal Orgmetsa mõisa omanik. 1667 sai Anders Rootsilt aadlitiitli ja nime **Löschern von Herzfeld**. 

Andersi poeg oli admiral Carl Gustav Löschern von Hertzfelt (surnud 1704), Rootsi Peipsi laevastiku komandör. 

Lorentz Löschern von Hertzfeld (1661–1729) oli Rootsi major, 1708-1710 Prantsusmaa teenistuses, seejärel Vene teenistuses Tallinna kubermangu viitsekuberneri ja kubernerina; Mõdriku, Rägavere ja Orina mõisa pärushärra, vappepitaaf Tallinna toomkirikus.

Karli pojapoeg Karl Wilhelm (suri 1770) oli Mödriku ja Pruuna mõisnik ning Karl Wilhelm kanti Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

## Viited
Artūrs Dālbergs

**Artūrs Dālbergs** (18. juuli 1896 Riia – 16. oktoober 1941 Kommunarka, Moskva oblast) oli Venemaa (leitnant), Läti (kindral) ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralmajor).

Ta õppis Riia Reaalkoolis, kuid Esimese maailmasõja puhkemise järel asus õppima Moskva Aleksei Sõjakooli; pärast kooli lõpetamist võttis ta Vene Keiserlikus Armees Läti küttide koosseisus osa Esimesest maailmasõjast; sealt ta demobiliseeriti märtsis 1918.

24. detsembril 1918 astus ta Läti armeesse ja kuulus Läti üliõpilaste eriväeossa (läti keeles Atsevišķā studentu rota). Ta võitles leitnandi auastmes Läti Sotsialistliku Nõukogude Vabariigi vägede vastu Kurzemes ja Zemgales.

Aastast 1921 töötas ta Läti armee varustusosakonnas vaneminsenerina tehnilises komisjonis, õppides samaaegselt Läti Ülikooli keemiateaduskonnas, mille lõpetas aastal 1928. Aastast 1933 oli ta Läti Armee Varustuse tehnilise osakonna ülem, aastast 1935 oli ta Läti Kindralstaabi sõjalise ökonoomika osakonna ülem, aastast 1938 27. septembrini oli ta Läti armee varustusosakonna ülem.

Seejärel oli ta 24. Läti Territoriaalse Laskurkorpuse varustusülem. 20. mail 1941 ta arreteeriti süüdistatuna kontrrevolutsioonilise organisatsiooni töös osalemises.
Väike maja preerias

**"Väike maja preerias"** ("Little House on the Prairie") on Laura Ingalls Wilderi autobiograafiline romaan. See ilmus 1935. aastal kolmanda raamatuna "Väikese maja" sarjas.

Romaanisarja põhjal tehti telesari "Väike maja preerias".

Eesti keeles andis romaani välja kirjastus Olion 1993. aastal.

## Viited
Annarita Sidoti

**Annarita Sidoti** (25. juuli 1970 – 21. mai 2015) oli itaalia käija.

Ta tuli 1990. aastal Splitis ja 1998. aastal Budapestis 10 km käimises Euroopa meistriks ning 1997. aastal Ateenas maailmameistriks.
Manisa provints

**Manisa provints** on 1. järgu haldusüksus (provints) Lääne-Türgis. Provintsi keskus on Manisa.

## Haldusjaotus

* Ahmetli ringkond
* Akhisari ringkond
* Alaşehiri ringkond
* Demirci ringkond
* Gölmarmara ringkond
* Gördesi ringkond
* Kırkağaçi ringkond
* Köprübaşı ringkond
* Kula ringkond
* Manisa ringkond
* Salihli ringkond
* Sarıgöli ringkond
* Saruhanlı ringkond
* Selendi ringkond
* Soma ringkond
* Turgutlu ringkond

## Viited

## Välislingid
* Manisa provintsi koduleht (türgi keeles)
Giresuni provints

**Giresuni provints** on 1. järgu haldusüksus (provints) Kirde-Türgis. Provintsist põhjas asub Must meri. Provintsi keskus on Giresun.

## Haldusjaotus

* Alucra ringkond
* Bulancaki ringkond
* Çamoluki ringkond
* Çanakçı ringkond
* Dereli ringkond
* Doğankenti ringkond
* Espiye ringkond
* Eynesili ringkond
* Giresuni ringkond
* Görele ringkond
* Güce ringkond
* Keşapi ringkond
* Pirazizi ringkond
* Şebinkarahisari ringkond
* Tirebolu ringkond
* Yağlıdere ringkond

## Viited

## Välislingid
* Artvini provintsi koduleht (türgi keeles)
Bolu provints

**Bolu provints** on 1. järgu haldusüksus (provints) Loode-Türgis. Provintsi keskus on Bolu.

## Haldusjaotus

* Bolu ringkond
* Dörtdivani ringkond
* Gerede ringkond
* Göynüki ringkond
* Kıbrıscıki ringkond
* Mengeni ringkond
* Mudurnu ringkond
* Sebeni ringkond
* Yeniçağa ringkond

## Viited

## Välislingid
* Bolu provintsi koduleht (türgi keeles)
Kolmas kivi päikesest

**"Kolmas kivi päikesest"** (ingliskeelne originaalpealkiri **"3rd Rock from the Sun"**) on Ameerika Ühendriikide komöödiasari, mida näidati NBC kanalil aastail 1996–2001. Sari räägib neljast tulnukast, kes on tulnud uurimismissioonile Maale, mida nad peavad väga tähtsusetuks planeediks. Tulnukad teesklevad inimperekonda, et jälgida inimeste elu ja käitumist.
Lueder

**Lueder** oli aadlisuguvõsa. 

Suguvõsa esindaja Paschasius Luder (suri 1564) oli Saksamaa  Saksimaa Quedlinburgi elanik, Lutherite suguvõsast ja ühtlasi oli ta usutegelase Martin Lutheri sugulane. 

Paschasiuse järeltulija Joachim Ernst Luder tuli umbes 1664 Tallinna ja töötas seal advokaadina. Joachimi järeltulija kolmandas põlves oli Vene sõjaväe major ja Pajaka ja Kauksi mõisnik Friedrich Gottlieb Luder (1739–1806). 

Friedrichi poeg Karl Friedrich von Lueder  (1777–1857) kanti 1821 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

Kohila mõisnik Karl von Lueder asutas  1894. aastal Kohila  sae- ja jahuveski ning 1899. aastal  aktsiaseltsi Puumassi ja papitehas Kohila.
## Viited

## Kirjandus
*Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 3, Görlitz, 1930 seite 156-160
Panin

**Panin** oli Vene päritolu aadlisuguvõsa. 

## Ajalugu
### Päritolu küsimus
Panini suguvõsa põlvnemisliini on vähe uuritud. Lünkade tõttu on mitmete sõlmküsimuste lahendamine osutunud keeruliseks. Näiteks ei ole Paninite kohta materjale 1670. ja 1680 aastatel sugupuuasjade palatile esitatud nimekirjade hulgas. Sugupuus, mida tänapäeval säilitatakse Venemaa Vanade Aktide Arhiivis (RGADA), on esitatud seisukoht, et Paninid põlvnesid Itaaliast, kus nad kandsid perekonnanime **Panini**. Sellele aga ei ole allikalist tõestust leitud.

### Varasem ajalugu
Esimesed teated suguvõsast pärinevad 16. sajandi II poolest. Nikita Panin oli aastast 1763 Venemaa Välisasjade Kolleegiumi juht. Nikita ja tema vend Pjotr said 1767 Venemaalt krahvitiitli. 

## Paninid rüütelkonna matriklis
Paninid (Nikita Ivanovitš Panin (1718–1783) ja Pjotr Ivanovitš Panin (1721–1789)) kanti 1766 Eestimaa ja 1769. aastal Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

## Viited

## Välislingid
*Panini suguvõsa ajalugu saidil bigenc.ru
*Panini suguvõsa genealoogia saidil ru.rodovid.org
*Panini suguvõsa genealoogiline tabel saidil rgfond.ru
Muravjov

**Muravjov** oli aadlisuguvõsa. 

Suguvõsa esindaja Rjazani bojaari Vassili Alapovski poeg oli Ivan Muravei, kes aastast 1488 omas Novgorodis maad. 

Suguvõsa esindaja kindralporutšik Nikolai Jerofejevitš Muravjov (1724–1770) oli Liivimaa/Riia kindralkuberner ja ta kanti 1766 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

## Viited
Weserstadion

**Weserstadion** on  mitmeotstarbeline staadion Saksamaal Bremenis. Staadion asub Weseri jõe põhjakaldal. 

Weserstadion on Saksamaa jalgpalliklubi Bremeni Werderi kodustaadion. Staadion ehitati 1909. aastal. See mahutab liigamängudes 42 500 pealtvaatajat ning rahvusvahelistel mängudel 37 441 pealtvaatajat. Vahe tuleb sellest, et Saksamaa jalgpalliliigas on lubatud seisukohad.

## Välislingid
* Koduleht (saksa k.)
Peetz

**Peetz** oli Saaremaalt pärit Eestimaa ja Venemaa aadlisuguvõsa. 

## Ajalugu
Peetzi suguvõsa päritolu on jäänud selgusetuks. Esimesi teateid nende kohta on aastast 1532, mil Jürgen Peetz (suri pärast 1532) sai Saaremaal Liivi Ordu Maasi piirkonnas lääniks Taaliku mõisa. See valdus jäi suguvõsa kätte XVIII sajandi alguseni. Ehkki Jürgeni järeltulijad võeti 1741. aastal Saaremaa rüütelkonna matriklisse, lahkusid nad XVIII sajandi alguses saarelt ja asusid elama Eestimaale. 1717. aastal võeti Jakob Friedrich von Peetz (1683−1731) Eestimaa rüütelkonna liikmeks. Aadlimatrikli sisseseadmisel immatrikuleeriti tema järglased 1746. aasta juunis matriklisse. Jakob Friedrichi vanem poeg Georg Johann von Peetz (1723−1789) rajas Pirgu liini. Tema pojapojapoeg Johann Georg Hermann von Peetz (1817−1891) tegi Venemaal sõjaväelist karjääri ja temaga sai alguse Venemaa liin. Tema järeltulijatest võrsus mitmeid Venemaa mereväelasi. Pärast revolutsioonid pöördusid Peetzid tagasi Eestisse, kust nad Umsiedlungi käigus 1939. aastal Saksamaale lahkusid. Sellest liinist oli pärit Constantin Karl von Peetz (1889−1965), kes immatrikuleeriti 1918. aastal eelviimase isikuna Liivimaa rüütelkonna matriklisse; tema surmaga kustus viiesajaaastane Peetzide suguvõsa meesliinis. Georg Johanni nooremast vennast Gustav Magnus von Peetzist (1724−maeti 1773) sai alguse suguvõsa noorem ehk Angerja haru, mis kustus meesliinis juba 1881. aastal.

## Suguvõsa liikmeid
*Johann Georg Hermann von Peetz (1817−1891), mereväe kindralmajor
*Konstantin Eduard von Peetz (1854−1918), tõeline riiginõunik
*Alexander Reinhold von Peetz (1861−1916), mereväe kindralmajor, Kroonlinna laevajungade kooli direktor
*Hermann Paul von Peetz (1867−1908), geoloogiamagister, eradotsent

## Peetzi suguvõsa mõisavaldused
*Eestimaa:
**Angerja (*Angern*) (u 1710−1844), Hardu (*Hardo*) (1844−1852), Järlepa (*Jerlep*) (kuni 1785), Kihlevere (*Kichlefer*) (u 1710−u 1732 pandi-, u 1732−1744 pärusvaldus), Lauka (*Lauk*) (1593−XVII sajand), Pirgu (*Pirk*) (1718−1719, 1792−1810 ja 1814−1819 pandi-, 1719−1792 pärusvaldus), Umbru (*Ummern*) (1716 ja 1792−1807 pandi-, 1716−1792 pärusvaldus), Võivere (*Woibifer*) (1889−1910)
*Saaremaa:
**Rannaküla (*Rannaküll*) (1741, seitse kuud), Taaliku (*Thalik*) (1532−XVIII sajandi algus)

## Viited

## Kirjandus
**Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel)*. 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 384.
**Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften*. Teil: Estland. Bd III. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930. Lk 176-180 https://personen.digitale-sammlungen.de/baltlex/Blatt_bsb00000601,00185.html?prozent=.
**Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften*. Teil: Oesel. Tartu: Osaühing „Ilutrükk”, 1935. Lk 261-269 https://personen.digitale-sammlungen.de/baltlex/Blatt_bsb00000345,00261.html.
**Genealogisches Handbuch des Adels*. Adelige Häuser A. Bd III. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1958. Lk 365-373.
**Genealogisches Handbuch des Adels*. Adelslexikon. Bd X. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1999. Lk 231.
Pfeilitzer-Franck

**Pfeilitzer-Franck** (ka *Pfeilitzer gennant Franck*, lühendatult *Pfeilitzer gen. Franck*) oli Saksamaalt Frangimaalt pärit aadlisuguvõsa. 

Suguvõsa esindaja Claus Franck sai 1407 lääni Kuramaal. Clausi järeltulijad kanti 1620 Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse. 1724. aastal kanti suguvõsa ka Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

## Viited
Pohlmann

**Pohlmann** oli aadlisuguvõsa. 

Suguvõsa esindaja Jürgen Pohlmann omas umbes 1600. aastal Vana-Piigandi mõisat ja hiljem omas ta Öötla mõisat. 1662 on mainitud, et Suur- ja Väike-Öötla mõis kuulub Rootsi ooberstleitnandile Klaus Pohmannile, ehkki pole kindel, kas Klaus oli Jürgeni poeg. Arvatavasti olid Klausil pojad Johann ja Gustav, kes 1650 said Rootsilt aadlitiitli ja nime **Pälman**. Suguvõsa kanti 1755 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

## Viited
Pröbsting

**Pröbsting** oli Saksamaalt Vesfaalist pärinev aadlisuguvõsa. 

Suguvõsa esindajatest on teada lihunik Harmen Prowestingk  (1450–1546), keda 16. sajandi I poolel mainitakse Riia linnakodanikuna. Harmeni poeg Martin Prowestingk/Pröwsting  (1510–1593) oli Riia raehärra ja 1567 sai ta Poola kuningalt aadlitiitli.

Gerhard Pröbsting sai 1679. aastal Rootsi kuningalt aadlitiitli, kuid ei introdutseeritud Rootsi rüütelkonda. 

Suguvõsa kanti 1752 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 113 all. Suguvõsa suri välja 1888. aastal.
## Mõisavaldused
Suguvõsale kuulusid  Eestimaal Konju, Uue-Kasti, Auvere, Vana-Varbla mõisad.
## Suguvõsa liikmeid
* Martin Martinsson von Pröbsting (1552–1610), Rootsi valitsusajal foogtikohtu sekretär Tartus, kohtunik Riias ja kaupmees Riias.
* Hermann Pröbsting  (ca 1605–1657), vaimulik, Riia Jeesuse kiriku pastor 1643–1646
* Gerhard von Pröbsting  (1610–1680), Poola ja Rootsi sõjaväe kapten, Virumaa Jõhvi kihelkonna Konju mõisaomanik 
*Gerhard Pröbsting (mainitud allikates 1656, 1694), Rootsi sõjaväe major, Konju mõisaomanik, sai 1679 Rootsi kuningalt aadlitiitli.
*Heinrich Pröbsting, Rootsi sõjaväe major, Vaivara kihelkonna Auvere mõisnik
*Gerhard Gustav Pröbsting (mainitud allikates 1703, 1717), Rootsi sõjaväe leitnant, Araski mõisa pandivaldaja
*Heinrich Wilhelm Pröbsting (surn. 1748),  Auvere mõisnik
*Gustav Benjamin Pröbsting (1742–1824), Venemaa keisririigi sõjaväelane (major), Konju mõisnik
*Friedrich Gerhard Wilhelm von Pröbsting (1780–1846), Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralmajor), Vana-Varbla mõisa omanik, Konju mõisnik
*Gustav Adolf Daniel von Pröbsting (1824–1888), Venemaa keisririigi senaator, salanõunik
## Viited

## Kirjandus
*Stackelberg, Otto Magnus von.  Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften - Teil Estland Band III, 
## Välislingid
*Pröbsting/Pröbsting /Probsting, www.adelsvapen.com
Raß

**Raß** (ka *Rass*) oli aadlisuguvõsa. 

## Ajalugu
Suguvõsa esindaja Peter Rasse tuli 16. sajandi lõpul Riiga, kus sai Suurgildi oldermanniks ja aastast 1601 Riia raehärraks. Peteri pojapoeg Rootsi leitnant Adolph Stephan sai 1691 Rootsilt aadlitiitli. Adolphi pojad Karl Gustav ja Ernst Johann kanti 1746 Eestimaa ja hiljem kanti suguvõsa ka Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

## Suguvõsa liikmeid
*Adolp Friedrich von Rass (suri pärast 1769), brigadir
*Georg Gustav von Rass (1719−1775), kindralmajor, Tartu komandant

## Raßi suguvõsa mõisavaldused
*Eestimaa:
**Laekvere (*Ladigfer*) (XVIII sajandil, immissioon), Pivarootsi (*Piwarotz*) (XVII sajandi lõpp−1737), Saulepi (*Saulep*) (1877−1893)
*Liivimaa eesti distrikt:
**Kõnnu (*Könno*) (XVIII sajandil, rendivaldus), Suigu (*Suik*) (XVIII sajandil, rendivaldus), Tahkuranna (*Tackerort*) (1750−1763, rendivaldus)
*Liivimaa läti distrikt:
**Beja (*Beyenhof*) (XVIII sajandil), Pastamuiža (*Klauenstein*) (1780ndad), Rembate (*Ringmundshof*) (kuni 1595), Rucka (*Würzenberg*) (1723−1772)
*Novgorodi kubermang:
**Šomgutse

## Viited

## Kirjandus
*EAA, f. 1674, n. 1, s. 158 (Rassi suguvõsa).
*EAA, f. 1850, n. 1, s. 174 (Rassi suguvõsa).
**Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel)*. 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 394.
**Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften*. Teil: Estland. Bd II. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930. Lk 251-252 https://personen.digitale-sammlungen.de/baltlex/Blatt_bsb00000600,01021.html?prozent=.
**Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften*. Neue Folge. Bd II. Hamburg: 2012. Lk 245-269.

## Välislingid
*Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Yogasūtra

**"Yogasūtra"** ehk **"Joogasuutra"** (sanskriti योगसूत्र *Yoga-sūtra* 'jooga juhend') on üks India ning maailma kirjanduse tuntumaid jooga filosoofia alustekste. Jooga on hinduismis üks kuuest *[[darshana]]st* ehk filosoofilisest süsteemist. 

Joogasuutra pärineb 5.–2. sajandist eKr ja traditsiooniliselt seostatakse seda Patandžali nimega, ehkki tegemist on ilmselt kompilatsiooniga varasematest tekstidest, millele hiljem on lisatud veel täiendusi.

Joogasuutra sisaldab jooga filosoofiat ja baastõdesid, mis on aluseks vaimsele arengule. Selle tekst koosneb 196 lühikesest värsireast ehk suutrast, mis jagunevad nelja ossa:

# *Samādhi pāda* ehk süüvimise rada, looduse ja süüvimise ehk meditatsiooni eesmärkide lahtiseletamine, 51 suutrat;
# *Sādhanā pāda* ehk edenemise rada, süüvimise tee ja jooga lõppeesmärkide kirjeldamine, 55 suutrat;
# *Vibhūti pāda* ehk vägevuse rada, meditatsiooni ja jooga praktika abil saavutatavate imevõimete esitlemine, 56 suutrat;
# *Kaivalya pāda* ehk iseolemise rada, vabanemisele jõudmise õpetus, 34 suutrat.

Joogasuutra teises osas on kokkuvõtvalt esindatud kaks süsteemi: *[[kriya yoga]]* ehk tegude jooga ning *[[ashtanga yoga]]* ehk kaheksaosaline jooga. 

*[[Ashtanga yoga]]* ehk kaheksaosalise jooga "ihuliikmed" või "jäsemed" on joogasuutras esindatud järgmiselt:

# *[[Yama]]* ehk talitsemine või ohjeldamine, hoidumine ebakõlblatest tegudest (2. osa suutrad 30 – 31 ja 35 – 36);
# *[[Niyama]]* ehk vaoshoitus või kontroll, tähelepanu ihu ja meele üle (2. osa suutrad 32 – 34 ja 40 – 45);
# *[[Āsana]]* ehk kehahoid või istumise asend (2. osa suutrad 46 – 48);
# *[[Prānāyāma]]* ehk hingamine, selle jälgimine ja kontrollimine (2. osa suutrad 49 – 53);
# *[[Pratyāhāra]]* ehk endassetõmbumine, eemaldumine välisest (2. osa suutrad 54 – 55);
# *[[Dhāraṇā]]* ehk keskendumine, püsimine ühel objektil (2. osa suutra 53 ja 3. osa suutra 1);
# *[[Dhyāna]]* ehk mõtlus või meditatsioon (3. osa suutra 2);
# *[[Samādhi]]* ehk süüvimine või sulandumine (3. osa suutra 3).

*[[Kriya yoga]]* ehk tegude jooga on joogasuutras esindatud *[[niyama]]*  kolmes alajaotuses:

# *[[Tapas]]* ehk askees;
# *[[Svādhyaya]]* ehk õppimine;
# *[[Iśvara praṇidhana]]* ehk pühendumine (2. osa suutra 1).

## Viited

## Kirjandus

* Patañjali, "Yogasūtra", tõlkinud Martti Kalda, kommenteerinud Inga Põldma ja Martti Kalda. Tallinn, Tallinna Ülikooli Kirjastus, 2015. ISBN 9789985587959

* Patandžali joogasuutrad. Lilleoru Keskuse väljaanne, 2014, tõlkinud Kaidi Tamm ja Kristian Tamm. ISBN 9789949906062
Berens von Rautenfeld

**Berens von Rautenfeld** oli aadlisuguvõsa. 

Suguvõsa esindaja Heinrich Berens (1699–1778) oli Riia kodanik ja 1752. aastal sai ta Saksa-Rooma keisrilt aadlitiitli nimega **Berens von Rautenfeld**. 

Ludwig Berens von Rautenfeld  (1748–1797) kanti 1780. aastal ka Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Carl Gotthard  Berens von Rautenfeld  (1747–1809), Heinrich Berens von Rautenfeld (1740–1815), Eberhard Berens von Rautenfeld (1738–1810) ja Ludwig Berens von Rautenfeld  (1748–1797) kanti 1797 Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 243, 244, 245, 247 all.

Johann Georg Berens von Rautenfeld  (1741–1805) kanti 1800 nii Eestimaa, kui ka Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse, nr 302 all.

## Suguvõsa liikmeid
*Heinrich Berens (1699–1778) aadeldatult Berens von Rautenfeld, Riia kodanik, Kastrāne, Jaunrauna mõisa, Rauna linnusekoha omanik 
*Eberhard Berens von Rautenfeld (1738–1810), Riia raehärra, Liivimaa Nõo kihelkonna Aru mõisa ja Jaunrauna mõisaomanik. Rembate mõisa (Ringmundshof) suguvõsaliin
*Heinrich Berens von Rautenfeld (1740–1815), Koivaliina mõisnik ja Atsele linnusekoha omanik 
*Johann *Georg* Berens von Rautenfeld (1741–1805) (Раутенфельд, Иван Андреевич), Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralleitnant), Birži mõisa pandimõisnik
**Ludwig* Wilhelm Berens von Rautenfeld  (1748–1797), Kastrāne mõisnik
*Carl Gotthard Berens von Rautenfeld (1747–1809), maakohtu assessor, kreisihauptmann, Rauna linnusekoha omanik 
*Heinrich Friedrich Berens von Rautenfeld (1783–1867), Kastrāne, Harjumaa Kose kihelkonna Pikavere mõisnik
*Heinrich Eberhard Berens von Rautenfeld (1822–1895), Riia kreisideputaat, Rembate, Vecsaule, Apriķi mõisnik
*Heinrich Berens von Rautenfeld (1850–1896), Budase suvemõisa omanik
**Eberhard* Eduard Berens von Rautenfeld (1854–1918), dr. med, arst Riias
*Carl August Berens von Rautenfeld (sünd. 1854), Liivimaa rüütelkonna aktuaar
*Klaus von Rautenfeld (Klaus Berens von Rautenfeld) (1909–1982), Saksa filmioperaator

## Viited

## Välislingid

*Transéhe-Roseneck, Astaf von,  Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften - Teil Livland Band II, Teil 1, 2: Livland, Görlitz, 1935,
Euthydemos (sofist)

**Euthydemos** (5. sajand eKr) oli vanakreeka sofist, kes oli pärit Chiose saarelt Egeuse meres. 

Ta asus ümber koos venna Dionysodorosega Suur-Kreekasse Thurioi kolooniasse. Sealt pagendatuna rändas koos vennaga teistesse Vana-Kreeka linnriikidesse, muuhulgas Ateenasse. Euthydemos ja Dionysodoros on Platoni sofistlikku väärargumentatsiooni käsitleva dialoogi "Euthydemose" keskseteks tegelasteks.

Euthydemose ja Dionysodorose tegelikus olemasolus on kaheldud ning neid on peetud Platoni väljamõeldud tegelasteks, keda viimane on kasutanud oma kaasaegsete (nt Antisthenese) kritiseerimiseks. Siiski uuemates käsitlustes on neid peetud tegelikult eksisteerinud sofistideks. Samas on kaalutud võimalust, et tegemist on Megara koolkonna filosoofidega.

Platoni dialoogis "Euthydemos" on Euthydemost ja Dionysodorost kirjeldatud mitmel sofistidele omasel viisil:
#Neid on nimetatud otsesõnu sofistideks,
#Nad on rändavad õpetlased,
#Nad küsivad kõnelemise ja õpetamise eest tasu,
#Nad on meistrid paljudes valdkondades (vanakreeka keeles πάσσοφοι), käsivõitlusest kohtulahinguteni.

Euthydemose nimelist isikut on mainitud ka dialoogis Riigimees.

Lisaks Platonile on Euthydemose-nimelist isikut kui Kritiase armastatut maininud ka Xenophon.

## Viited
Skarvan

**Skarvan** on neugrundbretšast hiidrahn, mis paikneb Läänemaal Lääne-Nigula vallas Osmussaare küla läänerannikul paari meetri sügavuses vees. Rahn asub Osmussaare maastikukaitsealal. Rahn pärineb Osmussaare lähistel asuvast Neugrundi meteoriidikraatrist. Skarvan on kantud Eesti ürglooduse raamatusse.

Rannarootslastest osmussaarlased nimetasid rahnu "Kormorani kiviks" ning kasutasid seda meremärgina, et paadiga ohutult sadamasse navigeerida.

Skarvani geograafilised koordinaadid on . Rahnust 500 meetrit itta jääb Osmussaare I rahnuderühm ja 900 meetrit loodesse jäävad Osmussaare Kaksikud.

Skarvan on suurim neugrundbretšast rahn.
## Viited

## Kirjandus
* K. Suuroja. "Eesti 100 rändrahnu", Tallinn: Tallinna Raamatutrükikoda, 2006
Kasahstani muusika

**Kasahstani muusika** on Kasahstanist pärinev või kasahhide loodud või esitatud muusika.

Kasahstanis tegutsevad riiklik rahvapilliorkester, riiklik sümfooniaorkester, rahvusooper ja riiklik kammerorkester.

Rahvapilliorkester on nimetatud Kurmanğazı Sağırbayulı järgi, kes oli 19. sajandi helilooja ja dombramängija.

Kasahhi rahvamuusikast rääkides tuleb eristada autentset elavat rahvamuusikat ja "folklorismi" ehk esitusi akadeemilise haridusega muusikutelt, kes püüavad säilitada vana pärimust tulevatele põlvedele.

Rahvamuusikatraditsiooni, mis on säilinud vene mõju eelsest ajast, võib jagada kahte põhirühma: instrumentaalmuusika (enamjaolt programmilised soolopalad) ja vokaalmuusika (peamiselt sündmustega seotud laulud, näiteks pulmade juurde kuuluvad, aga ka eepilised laulud, armastuslaulud, õpetlikud laulud).

Nõukogude võim tõi Kasahstani euroopalikud kontserdisaalid ja muusikaõppeasutused, kus õpetati ja esitati Euroopa muusikat. Nendesse institutsioonidesse püüti integreerida ka kasahhide enda muusikat. Enne 20. sajandit kogusid ja uurisid rahvamuusikaainest etnograafilised uurimisrühmad, kuhu kuulusid heliloojad, muusikakriitikud ja musikoloogid. Kasahhid ise ei kirjutanud oma muusikat üles kuni 1930. aastateni. Kasahstani muusikakultuur sai tugevaid mõjutusi vene ja Euroopa kultuurist. Kasahhi rahvakultuuri toetati valikulises vormis, et vältida poliitilist ja sotsiaalset ebastabiilsust. Tulemuseks oli ilmetu moonutatud variant tõelisest kasahhi folkloorist.

## Vaata ka
*"Mening Kazakstanõm", riigihümn
Jānis Liepiņš

**Jānis Liepiņš**  on mitme inimese nimi:

* **[[Jānis Liepiņš (kunstnik)|Jānis Liepiņš]]**, läti kunstnik, Läti NSV rahvakunstnik (1894–1964)
* **[[Jānis Liepiņš (kindral)|Jānis Liepiņš]]**, Läti sõjaväelane, kindral (1894–1942)
***[[Jānis Liepiņš (vaimulik)|Jānis Liepiņš]]**, Läti luteriusu vaimulik
Monika Kuszyńska

**Monika Kuszyńska** (sündinud 19. jaanuaril 1980 Łódźis) on poola laulja ja laulutekstide autor. Ta esindas 2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Poolat lauluga "In the Name of Love", mis sai finaalis 10 punktiga 23. koha. Ta oli bändi Varius Manx liige.

2006. aastal sattus ta autoõnnetusse, mille tagajärjel jäi alakehast halvatuks.

## Viited

## Välislingid
* Ametlik koduleht (*poola keeles*)
Andrejs Krustiņš

**Andrejs Krustiņš** (2. juuli 1884 Vesetnieki Dünaburgi maakond – 16. oktoober 1941 Kommunarka) oli Vene (alampolkovnik), Läti (kindral) ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralmajor).

Ta sündis Vesetniekis Dünaburgi maakonnas (praeguse haldusjaotuse järgi Aiviekste vallas Pļaviņase piirkonnas). Ta õppis Ungurmuiža vallakoolis ja Jēkabpilsi linnakoolis. Aastatel 1905–1908 õppis ta Tšugujivis Tšugujivi sõjakoolis.

Pärast sõjakooli lõpetamist teenis ta aastatel 1908–1916 178. Cēsise jalaväepolgus (mis dislotseerus aastani 1910 Liepājas ja seejärel Penzas). Aastast 1916 teenis ta 6. Tukumsi läti kütipataljonis, mis pea reorganiseeriti 6. Tukumsi läti kütipolguks ja mille komandöriks ta 13. aprillil 1917 sai; selle väeosa koosseisus võttis ta osa Esimesest maailmasõjast. Ta võttis osa Jelgava operatsioonist ja Riia lahe kaitsest. Novembris 1917 pidi ta konflikti tõttu bolševikega polgust lahkuma.

Aprillis-augustis 1918 vallutati Läti Saksa vägede poolt. Ta astus Läti Sotsialistliku Nõukogude Vabariigi 3. Läti kütibrigaadi, kus sai staabiülemaks. Pärast kaotusi mais 1919 ta arreteeriti ja ta viidi Velikije Lukis tribunali alla, kuid tal õnnestus põgeneda. 14. septembril 1919 ületas ta rindejoone ja ta astus Läti armeesse. Oktoobris 1919 võttis ta üle 8. Daugavpilsi polgu juhtimise. Ta võttis osa lahingutest Bermondt-Avalovi vägedega. 21. novembril 1919 ülendati ta polkovnikuks. 1920. aasta alguses sõdis polk tema juhtimisel edukalt Viļaka, Kuprava ja Katleši suundades.

1. aprillil 1922 määrati ta 3. Latgale diviisi asejuhatajaks, jaanuaris 1925 aga 1. Kurzeme diviisi juhatajaks. 22. juunil 1925 ülendati ta kindraliks. 25. oktoobril 1933 määrati ta 3. Latgale diviisi juhatajaks.

Pärast Balti riikide okupeerimist formeeriti ümber 24. Läti Territoriaalseks Laskurkorpuseks. Krustiņš määrati teenima 183. laskurdiviisi, kuid 9. juunil 1941 ta arreteeriti.