open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Urho Castréni valitsus

**Urho Castréni valitsus** (1944) oli Soome Vabariigi 27. valitsus. Selle moodustasid Soome Sotsiaaldemokraatlik Partei, Maaliit, Rahvuslik Progressipartei, Rahvuslik Koonderakond ja Soome Rootsi Rahvapartei. Valitsus tegutses 21. septembrist 1944 17. novembrini 1944. aastal (58 päeva). Kohe pärast valitsuse ametisseastumist saabus Soome Nõukogude kindralpolkovnik Andrei Ždanovi juhitud komisjon, kes jälgis Moskva vaherahu lepingu rakendamise tingimusi.

Valitsuse vahetus oli vajalik, kuna eelmine peaminister Antti Hackzell sai suure ülekoormuse tõttu insuldi ja kaotas kõnevõime seetõttu vahel Moskvas rahuläbirääkimisi. Soome Vabariigi President marssal Mannerheim andis uue valitsuse moodustamise ülesande Soome haldusülemkohtu presidendile Urho Castrénile. ülesanne. Valitsuse koosseisus jäi enam-vähem samaks; Sotsiaalministri portfell usaldati detsembris 1943 lahkunud Karl-August Fagerholmile.

Castréni valitsuse põhiülesanne oli just jõustunud Moskva vaherahu lepingu jõustamise tingimused. Juba 23. septembril 1944 likvideeriti umbes 400 ühingut, kelle tegevust tuli kaaluda Moskva vaherahu artikliga 21. Enamiku neist moodustasid mitmesugused rahvuslik-patriootilise liikumise organisatsioonid ja ühendused; parlamendiliikmed lubati jääda parlamenti, kui loobub oma IKL (Isänmaallinen kansanliike) nimest. Lõpetatud ühenduste seas oli ka paar avalikult (kuid marginaalset) natsionaalsotsialistlikku ühendust, aga ka mõjukas Akadeemiline Karjala Selts.
Start (lennuk)

**Start** oli Saksamaalt ostetud Norra mereväe esimene vesilennuk. Lennuk saabus Hortenisse 25. mail 1912 ja maksis 30 000 Norra krooni.  

Lennuki ostuks vajalik raha koguti annetustest ja initsiatiiv selleks tuli allveelaeva KNM Kobben (A-1) meeskonnalt. Üheks suurimaks annetajaks oli kuningas Haakon VII. 

Esimese lennu tegi Start 1. juunil 1912 ja selle lennu piloodiks oli KNM Kobbeni täitevohvitser Hans Fleischer Dons. Lennuk startis Borre külas asuvast Gannestadist, lendas üle Karljohansverni mereväebaasi ja Mossi ning maandus Fredrikstadi lähedal Øras. Lend kestis 35 minutit ja selle aja jooksul läbis lennuk 48 kilomeetrit. Pärast lendu õnnitlesid Donsi nii valitsus kui ka kuningas.

Start anti 1. augustil 1912 kingituseks mereväele ja tänapäeval asub see Norra kaitseväe lennukimuuseumis Forsvaret flysamling Gardermoenis.

## Viited
Bosnia ejalett

**Bosnia ejalett** (osmanitürgi *ejalet-i Bosna*, bosnia *Bosanski Pašaluk*) või **Bosnia Beylerbeylik** (türgi *Bosna Beylerbeyliği*) oli Osmanite riigi ejalett (ka *beylerbeylik*) aastatel 1580–1867, mis põhines peamiselt tänapäeva Bosnia ja Hertsegoviina territooriumil. Enne Suurt Türgi sõda hõivas see ka enamuse Slavooniast, Likast ja Dalmaatsiast tänapäeva Horvaatias. Selle pindala 19. sajandil oli 52 530&nbsp;km2.

## Ajalugu

### Tekkimine

Pärast kuningas Stjepan Tomaševići hukkamist aastal 1463 muutus Bosnia kuningriigi keskosa Bosnia sandžakiks. Hertsegoviina hertsogkond liideti aastal 1483.

Bosnia ejalett moodustati 1580. aasta paiku.

Osmanite sõjad Euroopas jätkusid läbi kogu perioodi ja provints saavutas oma territoriaalse maksimumi aastal 1683.

### Hääbumine

Suur Türgi sõda, mis lõppes Osmanite kaotusega aastal 1699, viis ejaleti territooriumi märkimisväärse kahanemiseni. Pärast Karlowitzi rahu jagati provints neljaks sandžakiks (kolm neist samuti vähendatud suuruses) ja 12 kapitanaadiks. Enne Passarowitzi rahu moodustati veel 28 sõjalist kapitanaati, rohkem kui pooled neist piki piiri. Seda liiki intensiivne sõjaline haldus vastas Austria sõjaväestatud piirialale teisel pool sama piiri. Aastal 1703 viidi paša residents Sarajevost Travnikisse, kuna Sarajevo oli tule läbi sõjas hävinud; tagasi sai ta alles aastal 1850.

### Bosnia ülestõus

19. sajandi alguses oli Bosnia üks vähem arenenud ja enam autonoomseid provintse riigis. Aastal 1831 hõivas Bosnia *kapudan* Husein Gradaščević Travniki, nõudes autonoomiat ja sõjaväereformide lõppu Bosnias. Lõpuks, kasutades ära rivaalitsemist beide ja kapudanide vahel, õnnestus suurvisiiril eraldada Gradaščevićist Hertsegoviina väed, keda juhtis Ali-paša Rizvanbegović. Ülestõus purustati ja aastal 1833 loodi Bosnia ejaleti lõunaosast uus Hertsegoviina ejalett ja anti Ali-paša Rizvanbegovićile tasuks panuse eest ülestõusu purustamisel. See uus üksus kestis vaid mõned aastad: pärast Rizvanbegovići surma taastati see Bosnia ejaleti koosseisu.

See oli üks esimesi Osmanite provintse, millest sai pärast haldusreformi 1865. aastal vilajett, ja 1867. aastaks reformiti see Bosnia vilajetiks.
Nikolaus von Falkenhorst

**Paul Nikolaus von Falkenhorst** (sünninimi **Nikolaus von Jastrzembski**; 17. jaanuar 1885 – 18. juuni 1968) oli Saksamaa sõjaväelane, kes osales Esimeses ja Teises maailmasõjas. Falkenhorst kavandas 1940. aasta invasiooni Norrasse ja Taani ning juhtis Arktikas asunud Saksamaa vägesid aastatel 1941–1944.

## Sõjaväeline karjäär
1907. aastal astus ta Saksa keiserlikku armeesse. 1911. aastal muutis ta oma perekonnanime Jastrzembskist Falkenhorstiks. I maailmasõja ajal oli ta ohvitser ning pärast sõda jätkas tööd ohvitserina ja töötas ka Saksamaa kaitseministeeriumis.

Falkenhorst ülendati 1. oktoobril 1932 ooberstiks ja aastatel 1933–1935 töötas ta sõjaväeatašeena Saksamaa saatkonnas Tšehhoslovakkias, Jugoslaavias ja Rumeenias. 1. juulil 1935 ülendati ta kindralmajoriks ja 3. armee ülemaks. 1937. aastal ülendati ta kindralleitnandiks ja 1939. aastal pärast invasiooni Poolasse sai temast *General der Infanterie*.  

20. veebruaril 1940 informeeris Hitler Falkenhorsti, et temast saab Norra invasiooni juht, ning käskis tal sama päeva õhtuks esitada invasiooni põhiplaan. Falkenhorstil oli plaani väljamõtlemiseks aega vähe ning seetõttu ostis ta raamatupoest Norra turismiinfo raamatu ja kasutades seal olnud plaane, mõtles ta plaani sama päeva õhtuks välja.

Hoolimata sellest, et Kriegsmarine sai raskeid kaotusi, oli rünnak edukas. Liitlased üritasid sakslaste vastu võidelnud Norra kaitseväge toetada, aga Falkenhorsti väed sundisid Norra kaitseväe alistuma ja liitlasväed lahkusid riigist.

Invasiooni järel juhtis Falkenhorst Norras baseeruvaid vägesid. Kontrastiks tsiviilvalitsusele üritas Falkenhorst norralastega sõbralikult läbi saada ning käskis oma meestel kohalikke austusega kohelda. Ühe legendi järgi kurtis üks norralanna, et Saksa sõdur oli temalt moosi varastanud. Järgmisel hommikul olevat norralanna kutsutud süüdlase mahalaskmist vaatama.

1942. aastal mõtles Falkenhorst välja plaani Rootsi vallutamiseks, kui seda peaks tarvis minema. Plaani kohaselt oleks Rootsi vallutamiseks vaja läinud kümmet diviisi ning Rootsi oleks plaanide kohaselt vallutatud kümne päevaga.

Falkenhorst vallandati okupatsioonivägede ülema kohalt, kui ta läks vastuollu Norra riigikomissari Josef Terboveniga. Kuni sõja lõpuni ei antud talle enam ühtegi üksust juhtida.

## Väidetavad sõjakuriteod
Pärast sõda anti Falkenhorst väidetavate sõjakuritegude eest Suurbritannia ja Norra ühistribunali alla. Nimelt oli Falkenhorst andnud käsu sabotöörid spioonidena maha lasta. Falkenhorst mõisteti selle eest surma, aga hiljem anti talle armu ja surmanuhtlus muudeti 20-aastaseks vangistuseks. 

## Surm
Falkenhorst vabanes vanglast 23. juulil 1953 kehva tervise tõttu ja asus elama Holzmindenisse. 1968. aastal sai ta infarkti ja suri 18. juulil 1968.
CIPW

**CIPW** on kivimite klassifitseerimisel kasutatav kivimite keemilise analüüsi normatiivsele mineraloogilisele koostisele ümberarvestuse meetod.

CIPW töötasid 1902. aastal välja Charles Whitman Cross, Joseph P. Iddings, Louis Valentine Pirsson ja Henry Stephens. Akronüüm CIPW on moodustatud autorite perekonnanimede esitähtedest.  

CIPW võimaldab arvutada keemilise analüüsi abil kivimi normatiivset mineraloogilist koostist. Arvutuslikult saadud "normatiivsete mineraalide" kogus ja sisaldus vastab väga harva kivimi tegelikule mineraloogilisele koostisele ning peegeldab pigem meetodi loojate ettekujutust kristallisatsiooni ideaalsest korrast, see tähendab kui "normist". CIPW meetodi alusel on välja töötatud magmakivimite rahvusvaheline petrokeemiline klassifikatsioon.

## Viited
Kivimi modaalne mineraloogiline koostis

**Kivimi modaalne mineraloogiline koostis** on magmakivimi tegelik (reaalne) mineraloogiline koostis, mida vastandatakse normatiivsele mineraloogilisele koostisele.

Modaalset mineraloogilist koostist väljendatakse kaaluprotsentides.

Kivimite klassifikatsioon peaks põhinema valdavalt modaalsel mineraloogilisel koostisel, kui see ei ole saavutatav, siis keemilisel koostisel. Kui modaalset mineraloogilist koostist on võimalik määrata, siis selliste magmakivimite klassifitseerimiseks kasutatakse QAPF-diagrammi.

## Viited
2009. aasta satelliitide kokkupõrge

**2009. aasta satelliitide kokkupõrge** oli 10. veebruaril 2009 Maa-lähedasel orbiidil toimunud vana Vene sõjaväesatelliidi Kosmos 2251 ja USA aktiivse sidesatelliidi kokkupõrge. Kokkupõrge toimus 789 kilomeetri kõrgusel Taimõri poolsaare kohal maailmaaja järgi kell 16:56.

See oli esimene satelliitide kokkupõrge kosmoses.

## Kokkupõrke osalised

Kosmos 2251 oli 950 kilogrammi kaalunud sõjaväesatelliit, mis saadeti orbiidile 16. juunil 1993 ja lõpetas tegevuse 1995. aastal. Kokkupõrke ajal oli satelliit kosmoseprügi.

Iridium 33 oli 560-kilogrammine sidesatelliit, mis saadeti orbiidile 14. septembril 1997. Satelliit oli üks 66st orbiidile saadetud Iridiumi satelliitide võrgust ja see oli kokkupõrke ajal aktiivses kasutuses.

## Kokkupõrge

Satelliidid põrkasid kokku 10. veebruaril 2009. Kokkupõrge toimus 789 kilomeetri kõrgusel Taimõri poolsaare kohal maailmaaja järgi kell 16:56. Kokkupõrge hävitas mõlemad satelliidid ja tekitas 1000 objekti, mis olid suuremad kui 10 sentimeetrit. Enne kokkupõrget arvati, et satelliidid mööduvad üksteisest 584 meetri kauguselt.

## Pärast kokkupõrget
 
Pärast kokkupõrget kinnitas NASA, et oht kokkupõrganud satelliitidest 430 kilomeetrit kõrgemal asuvale ISSile on madal ja samuti ei kujuta see ohtu 2009. aastal ISSis käinud kosmosesüstik Discoveryle. Siiski tuli 2011. aastal ISSil ennast kokkupõrkest tekkinud kosmoseprügi eest mööda manööverdada ja 2012. aastal tuli veel korra sama manööver teha. 2012. aasta manöövri ajal olid jaamas viibinud meeskonnaliikmed kosmoselaevades valmis jaamast evakueeruma.

Kokkupõrke tagajärjel ja teiste satelliitide mitmete ohtlike möödumiste tõttu on kaasa toonud nõudmised töötada välja vanade satelliitide orbiidilt koristamise eeskirjad. Praegu saadetakse satelliidid tööea lõpul surnuaia orbiidile ja näiteks USAs on kohustuslik saata alates 18. märtsist 2002 kosmosesse viidud satelliidid tööea lõpul surnuaia orbiidile.


Pilt:Collision-1a1.jpg|Kokkupõrke koht.
Pilt:Collision-20a.jpg|Tekkinud kosmoseprügi 20 minutit peale kokkupõrget.
Pilt:Collision-50a.jpg|Tekkinud kosmoseprügi 50 minutit peale kokkupõrget.


## Viited
Pilgrim

**Pilgrim** on Eesti kirjastus, mis on keskendunud esoteerika- ja eneseabiraamatute väljaandmisele.

Ettevõtte ärinimi on Pilgrim Group OÜ.

2017. aastal oli kirjastuse käive ligikaudu 704 000 eurot ja selle juures teeniti 173 000 eurot kasumit.

## Viited

## Välislingid
*Koduleht
Haradzieja

**Haradzieja** (transkribeerituna **Garadzeja**, poola keeles *Horodziej*) on alev Valgevenes Minski oblastis Niasviži rajoonis, Haradzieja külanõukogu halduskeskus. Alevit läbib Moskva–Varssavi raudtee Minski ja Baranavičy vaheline raudteelõik. Haradzieja asub merepinnast 169 meetri kõrgusel.

Alevis on kultuurimaja, kino ja kaks raamatukogu. Haridust annavad kaks keskkooli, internaatkool kuulmisvaegusega lastele ja muusikakool. Haradziejas on kergetööstus (lina töötlemine) ja toiduainetetööstus (suhkruvabrik).

Vaatamisväärsusteks on XX sajandi alguses ehitatud katoliku kirik ja õigeusu kirik aastast 1808. Kalmistul asunud aastal 1869 valminud õigeusu kirik ja aastal 1896 valminud õigeusu kirik on hävinud.

## Ajalugu

Esimesed ülestähendused asulast pärinevad aastast 1530 (*Гародзяй*). Toona kuulus see Navahrudaki vojevoodkonda ja oli Czyżide valduses. Aastal 1551 läks see P. Hanuszowiczi valdusse, kes müüs osa asulast aastal 1555 B. Pratasowiczile, aga ülejäänud osa andi talle rendile. Too ostis aastal 1571 välja ka ülejäänud osad asulast, aga aastal 1575 müüs selle Radziwillidele.

Aastal 1726 tekkis Haradzieja juurde karjamõis, ühtlasi oli toona praeguse asula koha peal kaks küla – *Вялікая Гарадзея* ja *Малая Гарадзея*. Esimese juurde neist rajati kõrts aastal 1791, teise juurde aga aastal 1795. Aastal 1793 läks piirkond seoses Poola jagamisega Venemaa koosseisu.

XIX sajandi alguses liideti külad üheks ja need hakkasid kandma nime Hornaja Haradzieja (*Горная Гарадзея*). See asula läks aastal 1852 polkovnik Brochocki valdusse. Tema valduses toodeti hollandi tüüpi juustu, mida müüdi nii Moskvasse kui ka Peterburi. Küla juurde kerkis väike mõis, kus valmistati vorsti, seal asusid ka võõrastemaja, sepikoda ja veski. Selle asula juurde tekkis seoses raudtee avamisega ka raudteejaam.

Aastal 1786 asusid alevi territooriumil veel teisedki külad. Brochocki valduses olnud küla juures asusid vesiveski ja tuuleveski, lisaks oli seal kolm kõrtsi. Bołtucitele kuulus Dolnaja Haradzieja (*Дольная Гарадзея*), mille juures asusid nii vesiveski kui ka hobuveski. Lisaks asus raudteejaama juures Marcinkiewiczitele kuulunud Haradzieja. Küla nimega Hurna-Haradzej (*Гурна–Гарадзей*) oli kohaliku poe asukohaks, seal asusid ka kõrts ja vallavalitsus. Lisaks kuulus piirkonnas üks Haradzieja karjamõis veel Niesłuchadele, seal asusid vesiveski ja võõrastemaja. Aastal 1915 liideti need üheks asulaks, mis kandis mõnda aega nime Zamirje (*Замір’е*).

Pärast Esimest maailmasõda kuulus asula Poola koosseisu, seal sai Haradziejast alev. Aastal 1939 läks alev Valgevene NSV koosseisu.

## Pilte

Pilt:Haradzieja, Baharodzickaja. Гарадзея, Багародзіцкая (1900).jpg|Aastal 1896 valminud ja tänaseks hävinud õigeusu kirik
Pilt:Belarus-Haradzeya-Church_of_Joseph.jpg|Haradzieja katoliku kirik


## Tuntud elanikke
*Kastuś Maskalik – Valgevene pühak
*Alaksandr Nadsan – Valgevene pühak
*Viera Kasmovič – Valgevene vabadusvõitleja

## Viited

## Välislingid

*Alev portaalis radzima.org
Simone Boccanegra

**Simone Boccanegra** (suri 1363) oli esimene Genova doodž. Lugu temast on populariseerinud Antonio García Gutiérrez oma 1843. aasta näidendis "Simón Bocanegra" ja Giuseppe Verdi oma 1857. aasta ooperis "Simon Boccanegra".
 
## Ametisse saamine
Boccanegra valiti eluaegseks doodžiks 1339. aasta 24. septembril *ghibellini* fraktsiooni kandidaadina. Tema vastu seisis vana kaubanduslikku patritsiaati esindanud aristokraatlik *guelfi* fraktsioon. Boccanegra esimesed teod doodžina tõrjusid *guelfid* ühiskondlikust elust eemale. Kui vana patritsiaat oli võimust kõrvale jäetud, kerkis esile uus kaubanduslike suguvõsade klass: Adorno, Guarco, Fregoso ja Montaldo perekonnad.

## Esimene valitsemisaeg
Boccanegra valitsemisaja jooksul laiendati Genova kontrolli Prantsuse Riviera ja Itaalia Riviera ulatuses (välja arvatud Grimaldide dünastia valdused Monacos ja Ventimiglias) ning Genova galeerid sõitsid appi Kastiilia kuningale Alfonso XI-le tema võitluses saratseenide vastu.

Alates ametisse nimetamisest oli Boccanegra vastu pidevalt suunatud vandenõusid ja püüti ka tema elu kallale kippuda. Esimese konspiraatori pea langes juba 1339. aasta 20. detsembril ja see viis 103 liikmega ratsaihukaitseväe loomiseni. Ihukaitseväelased pärinesid Boccanegra julgeoleku nimel Pisast. Kuigi tegemist oli Genova põlise vaenlasega, oli doodži vend Niccolò sealne "rahvajuht" ning nende ema oli olnud Pisa aristokraat.

Boccanegra oli sunnitud oma ametist lahkuma 1344. aasta 23. detsembril toimunud koosolekul, mille ta oli ise kokku kutsunud.

## Teine valitsemisaeg
Simone Boccanegra järglaseks sai doodž Giovanni I di Murta, kes suri 1350. aasta jaanuari alguses ja kellele järgnes omakorda Giovanni II Valente. Viimane ei saanud ametlikult doodžiks ja peale teda valiti 1356. aastal ametisse tagasi Simone Boccanegra.

Boccanegra mürgitati saatuslikult 1363. aastal.

## Pärand

Renessansiaegne humanistlik poeet Petrarca kirjutas kirju Genova rahvale ja Veneetsia doodžile, paludes neil lõpetada oma vennatapusõjad ja leida ühine eesmärk. Need kirjad olid üks asi, mis inspireerisid Verdit oma ooperit 1881. aastal ümber töötama.

Simone Boccanegra haud San Francesco kirikus Castellettos oli kaunistatud tähelepanuväärse skulptuuriga, mis kujutas teda pärast surma hüvastijätmiseks välja panduna ning seda erakordselt realistlikult. Skulptuur asub tänapäeval Sant'Agostino muuseumis.

## Vaata ka
* Egidio Boccanegra

## Välislingid
* Il primo doge: Simone Boccanegra
* Genova ajaloo allikaid
* Simone Boccanegra hauakuju
Taaniel Tooming

**Taaniel Tooming** (sündinud 2. veebruaril 1992) on eesti orienteeruja.

2012. aastal võitis rattaorienteerumise juunioride maailmameistrivõistlustel Ungaris Veszprémis hõbeda lühirajal ning rattaorienteerumise juunioride Euroopa karikavõistlustel Tšehhis pronksi sprindidistantsil.

2013. aastal tuli ta rattaorienteerumises Eesti meistriks tavarajal, lisaks võitnud rattaorienteerumise Eesti meistrivõistlustel aastatel 2013–2016 kolm hõbedat ja kaks pronksi.

## Viited

## Välislingid
*Aet Süvari. Taaniel Tooming kihutab ratta seljas tippu. Eesti Päevaleht, 01.09.2012
*Taaniel Tooming võitis rattaorienteerumise juunioride MMil hõbeda. Postimees, 22.08.2012
*Medaleid rattaorienteerumise Eesti meistrivõistlustelt. OK Põlva Kobras, 18.08.2014
ETwinning

**eTwinning** on Euroopa koolide töötajatele mõeldud virtuaalne keskkond, kus osalejad saavad omavahel suhelda, koostööd teha ja projekte luua. 

Programm sai alguse 2005. aastal Euroopa Komisjoni eÕppe programmi raames. Eesti koolide töötajad ühinesid programmiga 2015. aastal.

## Viited

## Välislingid
*eTwinningu koduleht (eestikeelne)
*eTwinningu blogileht
Ester Valdvee

**Ester Valdvee** (sündinud 12. detsembril 1954 Viljandis) on eesti looduskaitsetegelane. 

Ta on õppinud Aravete 8-klassilises Koolis ja Tapa Keskkoolis ning lõpetanud Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajanduse inseneri erialal. 

Alates 2009. aastast on ta Eesti Orhideekaitse Klubi president.

## Tunnustus

* 2019 Eesti looduskaitsemärk
Pähkinäsaari rahu

**Pähkinäsaari rahu** (tuntud ka: **Nöteborgi rahu** ja **Orešeki rahu**) oli 1323. aasta 12. augustil, tänapäeva Schlüsselburgis (rootsi: *Nöteborg*, soome: *Pähkinäsaari*) sõlmitud rahuleping, millega määrati esimest korda ära Novgorodi vabariigi ja Rootsi vaheline idapiir.

## Nimi

Rahulepingul ei olnud algul eraldi nime – seda nimetati sõlmimise ajal lihtsalt poolte "alaliseks rahuks". Paljudes keeltes on lepingu nimi Nöteborgi rahu, sest sellist nimekuju kasutati rootsikeelsetes ürikutes. Venelased nimetavad lepingut Orešeki rahuks. Nii Nöteborg kui ka Orešek on Schlüsselburgis asuva kindluse nimi vastavalt rootsi ja vene keeles.

Rahulepingut on nimetatud ka Pähkinäsaari rahuks, sest Pähkinäsaariks kutsusid soomlased saart, mille peale kindlus oli ehitatud.
## Sisu

Lepingu originaaltekst on hävinud. Lepingust on alles osalised koopiad vene, rootsi ja ladina keeles, kuid nende sisu ei ole täpselt sama.

Lepingu sõlmimisel olid abiks Hansa Liidu vahemehed, et lõpetada Rootsi-Novgorodi sõjad. Vürst Juri Danilovitš loovutas Rootsile kolm Karjala kihelkonda ja vastutasuks lubas Rootsi mitte sekkuda Novgorodi ja Narva vahel asetleidvatesse konfliktidesse. Mõlemad osapooled lubasid ka, et ei ehita piiri lähedusse kindlusi.

Lepingu järgi hakkas piir jooksma Viiburi kindlusest ida ja põhja pool, kulgedes mööda Sestra (sm k Rajajoki, Sestarjoki) ja Voltšja (sm k Saijanjoki) jõge, poolitades Karjala maakitsuse ning seejärel läbides Savo maakonna ja lõpuks jõudes Pyhäjoki jõe juures Botnia laheni välja. Lepingu sõlmimisel peeti Viiburi kindluse tõttu tähtsaks lõunapoolse piirilõigu paiknemist. Läbi kõnnumaa kulgevat piirilõiku peeti Karjala piirilõigust vähem tähtsaks. Ajaloolased on arvamusel, et leping oleks nii Rootsile kui ka Novgorodile andnud ühise kontrolli Pohjanmaa ja Lapi maakonna üle.

## Järelm

Läänemeresoome hõimudele, kelleks olid hämelased, karjalased ja soomlased ning kes jäid kummalegi poole piiri elama, rahu sõlmimisel sõnaõigust ei antud. Rahuleping ei kehtinud kuigi kaua, sest Rootsi hakkas Põhjalahe põhjakalda vastu huvi tundma ja kahtlustatakse, et rootslased võisid selle nimel paar aastat hiljem lepingut võltsida, et oma tahtmine saavutada. Lisaks ehitas Rootsi Uleåborgi (sm k Oulu) ja Olofsborgi (sm k Olavinlinna) kindlused, mis asusid lepingu kohaselt Novgorodile kuulunud maa-alal.

Vastaspool keeldus kuni 1595. aastani lepingu Rootsi versiooni tunnustamast, aga Täyssinä rahuga tunnistati Rootsi versioon lepingutekstist õigeks. Siiski olid rootslased ammu enne lepet võtnud üle suured alad Novgorodi poolel ja sealhulgas ka Pohjanmaa ja Lapi maakonna. Tänapäeval asub Soome Vabariik suurel osal Pähkinäsaari rahuga Rootsile määratud territooriumil, millele lisanduvad põhjapoolsed alad.

## Viited
Riviera

**Itaalia Riviera** ehk **Liguuria Riviera** (itaalia keeles *Riviera ligure*) on Liguuria mere ja mereäärsete Alpide ning Apenniinide poolt moodustuva mäeaheliku vahel asuv kitsas rannikuriba. Pikuti ulatub ala Prantsusmaa ja Prantsuse Riviera (ehk Côte d'Azuri) piirist Ventimiglia lähedal (endine tollipunkt) kuni Capo Corvoni (varem tuntud ka kui *Punta Bianca*), mis tähistab La Spezia lahe idapoolset lõppu ja on Toscana piiri lähedal. Seega hõlmab Itaalia Riviera tänapäeval peaaegu kogu Liguuria rannikut, kuid ajalooliselt ulatus see kaugemale läände läbi tänase Prantsusmaa territooriumi kuni Monaconi välja.

## Ülevaade
Riviera keskuseks on Genova linn, mis jagab selle ka kaheks peamiseks osaks: Genovast Prantsusmaa piiri poole ulatuv Riviera di Ponente ('loojuva päikese rannik') ning Genova ja Capo Corvo vaheline Riviera di Levante ('tõusva päikese rannik').

Itaalia Riviera on kuulus oma iseäranis pehme kliima ja lõõgastunud elulaadi poolest, mis koos Riviera vanade kalasadamate ja selle maastiku iluga on teinud Rivierast populaarse reisijate ja turistide sihtkoha alates lord Byroni ja Percy Shelley aegadest 19. sajandi alguses.

Mitmed piirkonna külad ja linnad on tuntud üle maailma: näiteks Portofino, Bordighera, Lerici ja Cinque Terre.

Savona linna ümbruses asuvat Riviera di Ponente osa tuntakse omakorda nimega Riviera delle Palme ('palmide Riviera') ning Sanremo linna ümbrust tuntakse pikaajalise lillekasvatuspiirkonnana Riviera dei Fiori.

## Asulad
Itaalia Rivieras või selle lähiümbruses olevad asulad:

*Alassio
*Albenga
*Albissola
*Ameglia
*Andora
*Arenzano
*Arma di Taggia
*Bajardo
*Balestrino
*Bergeggi
*Bergeggi saar
*Bogliasco
*Bonassola
*Bordighera
*Borghetto Santo Spirito
*Borgio Verezzi
*Bussana
*Bussana Vecchia
*Brugnato
*Colletta di Castelbianco
*Camogli
*Campo Ligure
*Campomorone
*Camporosso
*Capo di Noli
*Capo Mele
*Castelvecchio di Rocca Barbena
*Celle Ligure
*Ceriale
*Ceriana
*Cervo
*Chiavari
*Cicagna
*Cinque Terre
*Cipressa
*Civezza
*Cogoleto
*Corniglia
*Costarainera
*Deiva Marina
*Diano Marina
*Finale Ligure
*Framura
*Gallinara saar
*Genova
*Genoa Nervi
*Genoa Pegli
*Genoa Sant'Ilario
*Imperia
*Laigueglia
*Lavagna
*Lerici
*Levanto
*Loano
*Manarola
*Moneglia
*Monterosso al Mare
*Noli
*Ospedaletti
*Palmaria saar
*Pietra Ligure
*Portofino
*Porto Venere
*Rapallo
*Recco
*Riomaggiore
*Riva Ligure
*San Bartolomeo al Mare
*San Fruttuoso
*San Lorenzo al Mare
*San Pietro di Rovereto
*San Rocco
*Sanremo
*Santo Stefano al Mare
*Santa Margherita Ligure
*Sarzana
*Savona
*Sestri Levante
*Sori
*La Spezia
*Spotorno
*Taggia
*Vado Ligure
*Vallecrosia
*Varazze
*Ventimiglia
*Vernazza
*Voltri
*Zoagli
*Zuccarello

## Vaata ka
* Prantsuse Riviera
* Austria Riviera
* Sloveenia Riviera
* Türgi Riviera
* Genova laht
Tõnis Laugesaar

**Tõnis Laugesaar** (sündinud 3. juulil 1994) on eesti orienteeruja.

2013. aastal lõpetas Kadrina Keskkooli.

Aastatel 2008–2014 võitis orienteerumise Eesti meistrivõistlustel noorte ja juunioride vanuseklassides 32 kuld-, 4 hõbe- ja 3 pronksmedalit.

2011. aastal võitis rogaini Euroopa meistrivõistlustel Raunas juunioride klassis hõbeda koos Asso Kesaväliga.

2013. aastal võitis rattaorienteerumise juunioride maailmameistrivõistlustel Rakveres teatevõistlusel hõbemedali Eesti meeskonnas koos Paul Nestori ja Kristjan Linnusega.

## Tunnustus
*2013 – Jönköpingi Rootsi-Eesti Seltsi stipendium

## Viited

## Välislingid
*World of O. Athlete profile: Tõnis Laugesaar
*Tõnis Laugesaare blogi
Liikumine ja Sport

**Liikumine ja Sport** on liikumisharrastuse ja spordi küsimusi käsitlev Eesti teadusajakiri.

Ajakirjas avaldatakse teaduslik-metoodilisi materjale ja artikleid, mis on suunatud nii liikumisharrastusest huvitatutele kui ka kutselistele sportlastele ja treeneritele.

Ajakirja annab välja Eesti Olümpiakomitee koos ühendusega Sport Kõigile. Ajakirja väljaandmist on toetanud Kultuuriministeerium.

Ajakirja esimene number ilmus 2007. aastal, ilmumissagedus on olnud üks number aastas. Ajakirja ilmunud numbrid on elektrooniliselt kättesaadavad. 

## Viited

## Välislingid
*Ajakiri Liikumine ja Sport numbrid 2007–2010
*Ajakiri Liikumine ja Sport numbrid 2010–2014
*Ajakiri Liikumine ja Sport nr 8, 2014
Dorožne

**Dorožne** (ukraina keeles Дорожне) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Vinnõtsja rajoonis. Elanike arv on 613. Pindala on 0,332 km².
Snoŭ

**Snoŭ** (transkribeerituna **Snov**, poola keeles *Snów*) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Minski oblastis Niasviži rajoonis, Snoŭ külanõukogu halduskeskus. Agrolinnake asub Snoŭka jõe kaldal asub merepinnast 186 meetri kõrgusel.

Alevis on kultuurimaja, keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1760 ehitatud katoliku kirik ja õigeusu kirik aastast 1836 (aastal 1893 ümber ehitatud), samuti Hartingitele kuulunud mõisakompleks koos peahoonega ja Rdułtowskitele kuulunud mõisakompleks koos peahoonega. Lisaks asub agrolinnakese juures veel Esimeses maailmasõjas langenud sõdurite kalmistu.

## Ajalugu

Esimesed ülestähendused asulast pärinevad aastast 1478. Aastal 1529 läks see Snowskite valdusse, hiljem kuulus Radziwillidele. Aastal 1569 sai asulast alev. XVII sajandil hakkas Snoŭ kuuluma J. Pratasowiczile, hiljem aga Rdułtowskitele. Aastal 1650 sai alevist katoliikliku kihelkonna keskus, kirik ehitati sinna siiski alles aastal 1699. Aastal 1785 ööbis seal kuningas Stanisław II

Aastal 1793 läks piirkond seoses Poola jagamisega Venemaa koosseisu. Aastal 1812 toimus seal lahing prantsuse vägede ja kasakate vahel. Aastal 1827 valmis Rdułtowskite loss, ka Hartingite loss valmis XIX sajandil. Aastal 1861 asusid alevis lisaks kirikule veel sünagoog, õigeusu kirik ja telliselööv. Seoses Kastuś Kalinoŭski juhitud ülestõusuga konfiskeerisid tsaarivõimud katoliiklastelt kiriku ja andsid selle Moskva patriarhaadi käsutusse.

XIX sajandil asus alevi kõrval veel Dolny Snoŭ (*Дольны Сноў*), kus asus pruulikoda. Aastal 1891 asutatui pruulikoda ka Snoŭ alevisse, aga aastast 1897 on teada, et Dolny Snoŭ külas oli lisaks pruulikojale ka juustuvabrik. Alevis, mida teati ka nime all Horny Snov (*Горны Снов*) oli toona 91 elanikku, külas, mida teati aastani 1939 ka nime all Siniłava (*Сінілава*), 70 elanikku.

Pärast Esimest maailmasõda oli Snoŭ Poola koosseisus. Aastal 1939 liideti alev Valgevene NSV-ga. Aastal 1940 sai sellest külanõukogu keskus, asula staatus muudeti külaks. Toona asus seal kaks veskit, alevis tegutsesid tärklisevabrik ja õlivabrik, seal asus ka elektrijaam. 1990. aastatel ühendati Snoŭ ja Dolny Snoŭ.

## Pilte

Pilt:Snoŭ._Сноў_(22.03.2009).jpg|Õigeusu kirik
Pilt:Belarus-Snow-Church_of_John_the_Baptist-5.jpg|Katoliku kirik
Pilt:Фото путешествия по Беларуси 032.jpg|Rdułtowskite loss
Pilt:Сноў. 01.jpg|Hartingite loss
Pilt:Сноў. Цэнтральная плошча.jpg|Snoŭ


## Välislingid

*Snoŭ (*valgevene keeles*)
*Agrolinnake portaalis globustut.by
*Snoŭ poola geograafilises sõnastikus (*poola keeles*)
Oosemägi

**Oosemägi** ehk **Oonega mägi** ehk **Vanakivi mägi** ehk **Rebasemägi** on paljand Ahja jõe paremkaldal Saesaare paisjärve ääres.

Oosemägi paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal. Oosemäe paljand on umbes 10 meetrit kõrge ja kuni 120 meetrit pikk Burtnieki lademe Härma kihistiku põimkihiline liivakivipaljand. Paljand on sälkorgudega lõhestatud ja laskub järsu seinana vette.

Oosemäe paljandis on veepiiril ümar koopaava (*oos*, *oone* – võru murdekeeles 'koobas'). Eerik Kumari järgi oli Oosemäe koobas enne Saesaare paisjärve rajamist jõetasemest 4 meetri kõrgusel, suudme läbimõõduga 2,5 meetrit ja 15 meetrit sügav, kuid veetaseme tõus paisjärve rajamisel jättis koopa peaaegu kogu ulatuses vee alla. Arvatakse, et just Oosemäe koobast mainis juba Christian Kelch oma 1702. aasta kroonikas. Kelchi kroonika järgi olevat see koobas kaevatud või laiendatud Ivan Julma valitsusajal 16. sajandil. 

Oosemäe koobas oli tõenäoliselt algselt loodusliku tekkega, kuid erinevatel aegadel inimkäte poolt laiendatud  ja kasutatud sõjaaegadel varjupaigana. Väidetavalt laskis Oosemäe koobast süvendada Kiidjärve mõisnik.  

Koopaga on seotud mitmeid rahvajutte. On räägitud peidetud varandustest, maa-alustest käikudega ühendatud kambritest ja sadade kilomeetrite pikkustest käikudest, mis ulatunud Petserisse, Riiga ja isegi Kiievisse.

Oosemäe ees jões asus aastakümneid tagasi (enne paisjärve rajamist) suur kivi, mis aga lõhuti, sest takistas palgiparvetamist Ahja jõel.

## Viited

## Välislingid
*Geokogude infosüsteem. Oosemägi (ID: 14163)

## Kirjandus
Albert Ivask. Uurimisretk "Oonega mäe" koopasse – Jaan Vahtra, Albert Ivask (toimetajad). Taevaskoja ja Valgemets. Lõuna-Eesti monograafiad nr. 1. Tartu, 1940.
Paolo Lucio Anafesto

**Paoluccio** ehk **Paolo Lucio Anafesto** (ladina keeles *Anafestus Paulucius* või *Paulicius*) oli arvatav esimene Veneetsia doodž. Olles piirkonna tolleaegse tähtsaima linna Eraclea aadlik, valiti ta aastal 697 kogu Veneetsiat ümbritseva laguuni juhiks. Tema ülesandeks oli lõpetada mitmesuguste tribuunide, kes olid kuni selle ajani piirkonna erinevaid osi valitsenud, omavahelised konfliktid ja koordineerida kaitset nende asundustesse tungivate langobardide ja slaavlaste vastu. Ent Anafesto olemasolu ei kinnita üksi 11. sajandist varasem allikas.

Ajaloolase John Julius Norwich järgi oli Paolo Lucio Anafesto tegelikult eksarh Paulus. Lisaks sellele oli Pauluse ühel kõrgemal sõjaväelasel (*magister militum*) sama nimi, mis Paolucciole järgnenud arvataval doodžil – Marcello Tegalliano (ka Marcellus Tegallianus). See omakorda pani ajaloolase ka doodži ehtsuses kahtlema.

## Viited

* Anonüümne autor. *Archivo Storico Italiano, Tomo VIII: Cronaca Altinate*. Firenze, Itaalia, 1845.
Nuorgam

**Nuorgam** (põhjasaami: *Njuorggán*) on küla Lapimaal, Utsjoki vallas. Küla asub Teno jõe ääres, mis on kalameeste seas populaarne, sest jões elab palju lõhet. Küla on Soome ja ka Euroopa Liidu põhjapoolseim punkt. 

Nuorgami pääseb Soome poolt mööda 970. piirkonnateed ja Norras ühendab Nuorgami riigitee E6. Nuorgamist on Rovaniemi 510 kilomeetrit ja Ivalosse, kus on Nuogamile lähim lennujaam, 210 kilomeetrit. Brüssel asub Nuorgamist 2655 kilomeetri kaugusel ja Põhja-Jäämeri 30 kilomeetri kaugusel.

Nuorgamis asub Soome-Norra piiripunkt.

## Külast

Nuorgami külas elab umbes 130 inimest ja seal on ka põhikool ja kabel. 2010. aastal õppis koolis 14 õpilast ja seal töötas 3 õpetajat, kellest üks õpetas saami keeles. Külas räägitakse soome, norra ja saami keelt.

Nuorgami ja Rovaniemi vahel on igapäevane bussiühendus.

Kuna Inaris asuv saatejaam ei suuda katta Nuorgami ja selle ümbrust, on Nuorgamil oma sidemast.

## Viited
Liivi rannal

**"Liivi rannal"** on 1966. aastal valminud Eesti Telefilmi dokumentaalfilm.

## Sisu
Filmis kujutatakse Kuramaa rannakülades elavate liivlaste eluolu.
Haapsalu Võllamägi

**Haapsalu Võllamägi** on Haapsalus Sireli tänaval majadevahelisel platsil asuv u 2 meetri kõrgune ja 16 meetri laiune küngas, kus kesk- ja varauusajal asus hukkamiskoht.

Haapsalu Võllamägi paiknes linna karjamaal, mis oli linlaste, Saare-Lääne piiskopi ja toomkapiitli ühiskasutuses; Haapsalu linnamüürist väljaspool ning toonaste Lihula ja Tallinna maanteede vahel, olles tõenäoliselt hästi kaugele nähtav. Võllamäe rajamise aeg pole teada, kuid arheoloogiliste väljakaevamiste tulemusel võib öelda, et see oli kasutuses hiljemalt 16. sajandi esimesest poolest. 1566. aastal on esimest mainitud Haapsalu endist timukat Hans Steeni, kellele Haapsalu linnusest palka maksti. Võllamäest endast on esimene kirjalik teada aga 1648. aastast, mil Haapsalu kodanikud kaebasid Rootsi kuninganna Kristiinale, kuidas Haapsalu krahvi Jakob De la Gardie ametnik Wilhelm Cornelisen viis võlla 1642 ära oma seniselt asukohalt Ridala maantee äärest ära linnusele lähemal asuvale Lustimäele ehk Freudenbergile, mida varem peeti pühaks ja kus kodanikud suvel lustida ja mängida armastasid. Kaebuse tulemusena viidi see endisesse kohta tagasi. Võllamäe kasutamisest eriti teavet pole, kuid on teada, et 1798. aastal maeti sinna enesetapjast vabakslastud talupoeg Buxhövedeni Rein. 1801. aastal otsustas Haapsalu raad võllase lammutada, sest sel aastal lõpetati Vene keisririigis avalikud hukkamised.

Võllamäge on kujutatud mitmel 18. ja 19. sajandi linnaplaanil ning selle järgi on saanud nime ka selle lähedusse kujunenud linnaosa (saksa *Galgenberg*, eesti Võllaste). Ka võllamäest mööda minev tänav kandis pikka aega Võllaste nime. Rahvapärimuse kohaselt oli mäel veel 20. sajandi alguses märgata võllaste jäänuseid. 1932. aastal toimusid võllamäel esimesed kaevamised, kui kohalikud "kullaotsijad" lootsid sealt leida varandust. Selle asemel avastasid nad ühe luustiku, misjärel võttis kaevamised üle Haapsalu Muuseumi Ühing ning neid asus juhatama kunstnik Roman Haavamägi. Kaevamiste tulemusel avastati ka teine luustik ning luudelt avastati lahkamise jäljed, mida toona tõlgendati ka piinamisjälgedena. Lisaks luustikele leiti ka jälgi võllamäge ümbritsenud ringmüürilaadsest konstruktsioonist ning üksikuid uusaegseid esemeid.

Uued arheoloogilised uuringud toimusid võllamäel 2013. ja 2014. aastal, neid juhatas osteoarheoloog Martin Malve. Nende tulemusena tehti kindlaks, et ringmüür ümbritses kogu võllamäge ning avastati üksikuid luid, kuid mitte uusi luustikke. Lisaks leiti ka mitmeid münte, mille tulemusena sai Võllamäe kasutusaja alguse dateerida 16. sajandi I poolde. Samuti tuvastati, et võllamäel oli esialgu tõenäoliselt puuvõllas, mis hiljem asendati kapitaalsema kivikonstruktsiooniga.

## Kirjandus
*Martin Malve; Liivi Varul; Raido Roog; Madis Maasing; Sebastian K.T. S. Wärmländer; Kalev Jaago: The Haapsalu Gallows Hill. In: Arheoloogilised välitööd Eestis, 2013, lk 193–200.
*Martin Malve; Madis Maasing: Uusi leide Haapsalu võllamäelt. In: Tutulus, 2014, lk 37.

## Välislingid
*
*Galerii: Haapsalu Võllamägi peitis endas keskaegseid esemeid, Postimees, 14. august 2014
*Arheoloogid leidsidki Haapsalu Võllamäe, Lääne Elu, 15. august 2013
Märt Aints

**Märt Aints** (9. august 1944 Leningrad – 27. aprill 2022 Tartu) oli eesti füüsik.

## Elulugu

Ta sündis raamatupidaja peres. Lõpetas 1962 Tartu 5. Keskkooli ja 1970 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna füüsik-elektrooniku erialal.

### Töökohad
* 1970–1972 TRÜ üldfüüsika kateedri vanemlaborant
* 1972–1977 TRÜ aeroelektri laboratooriumi (AEL) vaneminsener
* 1977–1993 TRÜ aeroelektri laboratooriumi gaaslahenduse sektori juhataja
* 1993–2007 Tartu Ülikooli eksperimentaalfüüsika ja tehnoloogia instituudi vanemteadur
* 2008– ... Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna Füüsika instituudi vanemteadur

### Teadustöö
Füüsika-matemaatika-kandidaadi väitekirja "Üheelektroodse kõrgsageduslahenduse formeerumine segapingel", juhendaja Kalju Kudu, kaitses 1988 Tartu Riiklikus Ülikoolis.

Uurimisalad: gaaslahendus, madalatemperatuuriline plasma, kiirguse, plasma ja tahkise vastasmõju optilis-spektroskoopilised uuringud. Avaldanud rohkem kui 50 teaduspublikatsiooni. Tal on üks autoritunnistus.

## Tunnustus

* 2009 Tartu Ülikooli medal

* 2018 Tartu Ülikooli aumärk

## Publikatsioone
* Aints, M.; Haljaste, A.; Kudu, K.; Adamson, V. (1995). The role of negative-ions in high-frequency discharges. Journal of Physics D: Applied Physics, 28(1), 81–89.
* Paris, P.; Aints, M.; Valk, F.; Plank, T.; Haljaste, A. (2005). Intensity ratio of nitrogen bands as a function of field strength. XXVII Int. Conf. on Phenomena in Ionized Gazes, Eindhoven, the Netherlands, 2005. 
* Romanelli, F.; Abel, I.; Afanesyev, V.; Aftanas, M.; Agarici, G.; Aggarwal, K.M.; Aho-Mantila, L.; Ahonen, E.; Aints, M.; Airila, M. JET EFDA Contributors (2013). Overview of the JET results with the ITER-like wall. Nuclear fusion, 53(10), Article Number: 104002
* Paris, P.; Aints, M.; Laan, M.; Valk, F. (2004). Measurement of intensity ratio of nitrogen bands as a function of field strength. Journal of Physics D: Applied Physics, 37(8), 1179–1184.

## Viited

## Välislingid
*
Sinekuur

**Sinekuur** (ladina keeles *sine* 'ilma', *cura* 'hool') on vähe vaeva nõudev tulus amet.

Nimetus tekkis keskajal kiriklike ametite kohta, mille vastutusalasse ei kuulunud koguduse "hingede eest hoolitsemine" ehk tavapärane liturgiline ja muu pastoritöö.
Suur Ignatsi Jaagu medal

**Suur Ignatsi Jaagu medal** on Forseliuse Seltsi poolt välja antav autasu.

Suure Ignatsi Jaagu medaliga autasustatakse Eesti või välismaa teadlasi eesti haridusloo uurimise eest. Pronksist medali on kujundanud 1987. aastal kunstnik Aime Jürjo.

## Suure Ignatsi Jaagu medali kavalerid
*1988 – Lembit Andresen
*1989 – Aleksander Loit
*1990 – Sulev Vahtre
*1991 – Helmut Piirimäe
*1993 – Vello Helk
*1994 – Endel Laul
*1995 – Toomas Paul
*1998 – Arvo Tering
*1999 – Liivi Aarma
*2000 – Olaf Prinits
*2000 – Aivar Põldvee
*2002 – Tõnis Lukas
*2002 – Inge Unt 
*2003 – Väino Sirk
*2008 – Allan Liim
*2012 – Urve Volmer

## Viited

## Välislingid
*B. G. Forseliuse Selts. Suure Ignatsi Jaagu medali laureaadid
Drøbak

**Drøbak** on linn Norras Akershusi maakonnas, Frogni valla keskus. Linn asub Oslo fjordis ja seal elab 13 244 inimest.

## Ajalugu
Drøbak ja Frogn asutati kihelkonnana 8. septembril 1823 kuningliku dekreedi alusel. Enne seda olid nad olnud osa Åsi kihelkonnast.

Traditsiooniliselt oli Drøbak Oslo talvine sadam, sest külmad talved jäätasid fjordi Drøbakist kuni Osloni. Aastatel 1842–1962 oli Drøbak linn. 1. jaanuaril 1962 liideti linn ümbritseva vallaga ja linnaõigused sai Drøbak tagasi 13. veebruaril 2006.

Märkimisväärne sündmus linna ajaloos oli 9. aprillil 1940 toimunud Drøbaki lahing, kus Oslo kaitsel olnud Oscarsborgi kindlus uputas lahingus Saksa raskeristleja Blücher. Blücheri uputamine võimaldas valitsuse, kuningliku perekonna ja Stortingi enne Oslo langemist evakueerida.

Varem käisid Drøbakist üle fjordi parvlaevad, aga need on suures osas asendatud veealuse tunneliga. Mõni selleks kasutatud laev töötab tänapäeval suvisel ajal ujuvrestoranina.

## Turism
Drøbak on turistide hulgas populaarne sihtkoht ning soojad suved, linnas asuvad restoranid ka kunstigaleriid meelitavad ligi palju turiste.

Linnas töötab jõulude ajal jõulupood ja sageli jõuavad Euroopast Jõuluvanale saadetavad kirjad Drøbaki.

## Nimi
Vanapõhja keeles oli koha nimi *Drjúgbakki*. Nime esimene pool *drjúgr* tähendab rasket või pikka ja teine pool *bakki* tähendab (üles)mäge. See viitab väga järskudel mägedel asuvale teele, mis viib Drøbaki kesklinna.

## Kohad
Drøbak on jaotatud seitsmeks piirkonnaks:
* Gyltåsen
* Husvik
* Sentrum
* Skiphelle ja Elleflaten
* Sogsti
* Odalen ja Haveråsen
* Belsjø ja Heer
* Ullerud ja Dyrløkke

## Viited
Videotehnika

**Videotehnika** hõlmab liikuvate kujutiste salvestamise, töötlemise, edastamise ja kuvamise elektroonilisi meetodeid, samuti selleks kasutatavaid videosignaale ja tehnikavahendeid (nt videokaamera, videosalvesti, kuvar).

## Vaata ka
*Videosignaal
*Videokaamera
*Videosalvesti
Videosignaal

**Videosignaal** ehk pildisignaal on elektrisignaal, mis kannab infot liikuvate kujutiste kohta. Videosignaali mõiste tuli esimest korda kasutusele televisioonitehnikas 1930. aastail.

Must-valge analoogtelevisiooni videosignaal on kujutise elementide heledusele vastava elektrisignaali ridade ja kaadrite kaupa laotus, millele on lisatud rea- ja kaadrisünkronisatsiooni impulsid. Värvilisele kujutisele üleminekul lisati videosignaali heleduskomponendile värvusinfot sisaldav värvussignaali komponent.

Analoogvideosignaali esimeseks salvestusviisiks oli magnetsalvestus ja andmekandjaks oli magnetlint, mis 1960. aastate keskel müügile jõudnud videomagnetofonide puhul oli lindiketastel (lindipoolidel), hiljem kassetis. Alates 1976. aastast kasutati väga laialdaselt VHS-kassettvideomagnetofone.

Analoogiliselt helisalvestusele püüti videosignaale salvestada ka videoplaatidele (*videodisc*). Eriti laia levikut need aga ei leidnud, peamiselt just VHS-videomagnetofonide laia leviku tõttu.

Digitaalselt hakati videosignaali salvestama 1990. aastate alguses laserplaadile Videosignaali analoog-digitaaalmuundamisel (diskreetimine ja kvantimine koos andmetihendusega) saavutatakse andmemahu oluline vähenemine, mis võimaldab salvestada, edastada ja kvaliteetselt taasesitada ka suure lahutusvõimeega pildisignaale (HDTV, UHD). 

## Videosignaali edastamine
Videosignaali on teleri ja muude videoseadmete (DVD- ja BD-mängija, videosalvesti, videoprojektori jt) vahel võimalik edastada mitmel viisil sõltuvalt olemasolevatest pistikühendustest. Koos videosignaaliga edastatakse enamasti ka audiosignaal (liikuva pildiga kaasnev heli).

Analoogsignaali on võimali edastada:
* komposiit- ehk liitvideosignaalina CVBS (*Composide Video Baseband Signal*) – ühe varjestatud kaablisoone kaudu antakse edasi kõik videosignaali komponendid (heleduse-, värvi- ja sünkrosignaalid); liitvideosignaali jaoks on kollane RCA-pesa (sageli koos stereosignaali valge ja punase pesaga);
* S-Video- ehk Y/C-signaalina (neljakontaktilise mini-DIN-pesa kaudu), kusjuures heledussignaal Y ja värvisignaal C edastatakse teineteisest eraldi, s.t kummagi jaoks on oma varjestatud kaablisoon; seetõttu ei saa need signaalid teineteist häirida; 
* komponentvideosignaalina YUV või YPbPr, mis koosneb heledussignaali komponendist Y ja värvikomponentidest: värvivahesignaalidest U ja V; kasutatakse kolme signaalisoonega kaablit ja kolme RCA-pesa;
* RGB-signaalina – punase, rohelise ja sinise signaali andmed antakse edasi kaabli kolme kaablisoone kaudu.

Digitaalse videosignaali ülekandmiseks seadmete vahel kasutatakse DVI- ja HDMI-liidest. Viimane edastab digitaalselt ka audiosignaali. Digiühenduse eelised pildikvaliteedi osas avalduvad eelkõige kõrglahutussignaali ülekandmisel. 


Pilt:RCA Connector (photo).jpg|Liitvideosignaali kollane pistik (koos valge ja punase audiopistikuga)
Pilt:Component-cables.jpg|Komponentvideosignaali pistikud
Pilt:S-video-connection.jpg|S-video-signaali pistik
Pilt:DVI Connector.jpg|DVI-pistik
Pilt:Hdmi.png|HDMI-pistik


## Vaata ka
* Digitaalne signaalitöötlus
* Andmete pakkimine
Superlove

**"Superlove"** on Elisa Kolki singel, mille autor on Vahur Valgmaa.

## Eesti laul
Laul osales ka konkursil Eesti laul 2015. Lugu saavutas kolmanda koha Elina Borni ja Stig Rästa ning Daniel Levi laulude järel.
Genova doodžide palee

**Genova doodžide palee** (itaalia keeles *Palazzo Ducale*) on Itaalia põhjaosas Genova linnas asuv ajalooline hoone. Kuni 16. sajandini tunti paleed nimega Palazzo Pubblico.

Kunagine Genova doodžide elukoht on tänapäeval muuseum ja kultuurikeskus. See asub linna südames ning sel on kaks erinevat sissepääsu ja fassaadi: neist peamine Piazza Matteotti väljaku ääres ja teine Piazza De Ferrari ääres.

## Ajalugu
Palee esimesed osad ehitati Genova vabariigi õitsenguperioodil aastatel 1251–1275. Palee küljes oleva torni Torre Grimaldina (ka Torre del Popolo ehk Rahva torn) ehitus lõpetati aastal 1539.

Palee uuemad osad pärinevad ajast, mil Genova vabariik omandas 1291. aastal perekond Doria majad San Matteo ja San Lorenzo kiriku vahele jäävas piirkonnas. Pärast seda algas lisahoone ehitus ning 1294. aastal lisati ka Fieschi perekonna torn.

Paleed restaureeriti 1590. aastatel Andrea Ceresola poolt ja aasta 1655 paiku tegid doodžide kabelisse freskomaale Giovanni Battista Carlone ja Domenico Fiasella. 1777. aastal oli palees tulekahju ning seejärel ehitati palee šveitslasest arhitekti Simone Cantoni juhatusel üles uusklassitsistlikus stiilis.

Palee põhikorrusel (nn Piano Nobile) asuvad freskodega kaetud saalid *Maggior Consiglio* ja *Minor Consiglio*, kus korraldatakse mitmesuguseid avalikke üritusi.

## Palee tänapäeval
Doodžide palee restaureeriti 1992. aastal, mil tähistati 500 aasta möödumist ajast, mil Genova vabariigi aladel sündinud Christoph Kolumbus jõudis Ameerikasse.

2001. aasta juulis toimus palees tööstusriikide ühenduse G8 liidrite 27. kohtumine, millest võtsid osa Kanada, Prantsusmaa, Saksamaa, Itaalia, Jaapani, Venemaa, Suurbritannia ja Ameerika Ühendriikide liidrid.

## Vaata ka
* Veneetsia doodžide palee

## Viited

## Välislingid

* Genova doodžide palee koduleht
Michael Fallon

**Michael Cathel Fallon** (sündinud 14. mail 1952 Perthis) on Suurbritannia konservatiivne poliitik, parlamendiliige Sevenoaksi valimisringkonnast.

Michael Fallon oli aastatel 1997–2019 parlamendiliige ning 2014–2017 Suurbritannia kaitseminister (*Secretary of State for Defence*) ja Riikliku Julgeolekunõukogu (*National Security Council*) liige.

Aastatel 2010–2012 oli ta Suurbritannia Konservatiivse Partei aseesimees.

Fallon on alates 1986. aastast abielus Wendy Elisabeth Payne'iga ning neil on kaks poega.

## Publikatsioonid
**The Quango Explosion: Public Bodies and Ministerial Patronage* by Philip Holland and Michael Fallon, 1978, Conservative Political Centre ISBN 0-85070-621-1
**Sovereign Members* by Michael Fallon, 1982
**The Rise of the Euroquango* by Michael Fallon, 1982, Adam Smith Institute ISBN 0-906517-22-2
**Brighter Schools: Attracting Private Investment into State Schools* by Michael Fallon, 1993, Social Market Foundation ISBN 1-874097-15-1

## Välislingid
*Michael Falloni veebisait
*TheyWorkForYou.com - Michael Fallon MP
Ignatsi Jaagu medal

**Ignatsi Jaagu medal** ehk **Väike Ignatsi Jaagu medal** on Forseliuse Seltsi poolt välja antav autasu.

Ignatsi Jaagu medaliga autasustatakse: 
*Forseliuse Seltsi liikmeskoolide õpetajaid ja üksikliikmeid 
**väljapaistvate saavutuste eest algklasside õppe- ja kasvatustöös
**individuaalse uuriva õppetöö edendamise ja uurimusliku tegevuse eest
**teenete eest haridus- ja koolielu edendamisel
*Forseliuse Seltsi liikmeskoole väljapaistvate saavutuste eest õppe- ja kasvatustöös.

Vasest medali kujunduse on teinud 1987. aastal kunstnik Endla Tuutma.

## Viited

## Välislingid
*B. G. Forseliuse Selts. Ignatsi Jaagu medali laureaadid
Suur Kuldtukat

**Suur Kuldtukat** ehk **medal "Suur kuldtukat"** on Forseliuse Seltsi poolt välja antav autasu.

Medalil on kaks klassi (järku): esimene klass (kuningavariant) ja teine klass (lihtmedal). Esimese klassi medaliga autasustatakse isikuid, koole ja institutsioone teenete eest Eesti hariduselu edendamisel, teadushariduse juurutamisel ja viljelemisel või seltsi missiooni ja põhikirjaliste eesmärkide elluviimisel. Teise klassi medaliga autasustatakse õpilasi väljapaistvate saavutuste eest teadushariduses.

Medali asutas Kambja Ignatsi Jaagu Põhikool 1988. aastal. Pärast Forseliuse Seltsi asutamist 1989. aastal andis kool medali väljaandmise õiguse Forseliuse Seltsile. 

Medali on kujundanud graafik ja kalligraaf Tõnu Soo.

## Viited

## Välislingid
*B. G. Forseliuse Selts. Medali Suur Kuldtukat laureaadid
Raido Mitt

**Raido Mitt** (sündinud 11. märtsil 1991) on eesti orienteeruja ja kergejõustiklane.

Aastatel 2006–2009 võitis orienteerumisjooksu Euroopa noorte meistrivõistlustel kulla, hõbeda ja 2 pronksi teatevõistlusel Eesti meeskonna koosseisus.

2011. aastal orienteerumisjooksu juunioride maailmameistrivõistlustel teates 8. koht. 2016. aasta orienteerumise Euroopa meistrivõistlustel sai ta segateatesprindis koos Annika Rihma, Kenny Kivika ja Evely Kaasikuga 8. koha.

Eesti meistrivõistlustel orienteerumises võitis ta 2015. ja 2016. aastal OK Põlva Kobras võistkonnas kulla segateatesprindis.

Eesti meistrivõistlustel ekidenis võitis ta 2014. aastal pronksi ja 2015. aastal hõbeda Sparta spordiseltsi võistkonnas. 2019. aastal tuli ta Eesti meistriks maratonijooksus, 2020. aastal võitis samal distantsil hõbeda.

Ta oli Guinnessi rekordina kinnitatud 2018. aasta suvel programmi "Eesti Vabariik 100" ürituste raames korraldatud 100 x 10 km teatejooksu võistkonna liige.

Aastatel 2019–2025 töötas ta Eesti Olümpiakomitee alaliitude koordinaatorina. 12. maist 2025 on ta Kultuuriministeeriumi spordi asekantsler.

## Tunnustus
*2007, 2008, 2009 Põlvamaa parim noorsportlane
*2010, 2020 Põlvamaa parim meessportlane

## Viited

## Välislingid
*Spordielamused. Raido Mitt
*World of O. Athlete profile: Raido Mitt