Ameerika kammloom

**Ameerika kammloom** (*Mnemiopsis leidyi*) on Euroopas invasiivne kammloomaliik, kes esineb ka Läänemeres. 1982. aastal avastati liik Mustast merest ja samal ajal ka Kaspia merest. Läänemerest leiti liik esimest korda 2006. aastal.

## Kirjeldus
Ameerika kammloomal on umbes 10 cm pikkune keha, mis on külgedelt kokku surutud kujuga. Keha värvus on läbipaistev kuni piimjas. Suupiirkonna ümber on neli väljaulatuvat sagarat, mille vahele jäävad neli silmatorkavat vagu, mis on iseloomulik tunnus kogu perekonnale. Kehal on neli topeltrida tihedalt paiknevaid väikeseid kammplaate, mis sillerdavad päevavalguses ja fluorestseeruvad öösel rohekalt.

Kammloom on röövloom, kes toitub suuremast zooplanktonist, pelaagilisest kalamarjast ja kalamaimudest. Ameerika kammlooma Musta mere suure leviku põhjuste ja selle mõju uurimise käigus on temast saanud üks kõige põhjalikumalt uuritud kammloomaliike.

## Levik
Ameerika kammlooma põliskodu asub Põhja-Ameerika ja Lõuna-Ameerika idarannikul. Liik on levinud Aasovi, Musta, Kaspia ja Marmara merre ning Vahemere idarannikule. Mõnes piirkonnas on liik paljunenud suureks populatsiooniks ja hakanud mõju avaldama nende veekogude ökosüsteemile.

Läänemeres avastati see liik esimest korda Taani väinades 2005. aasta augustis ja novembris, Kieli lahes 2006. aasta oktoobris, Bornholmi ja Gotlandi basseinis 2007. aasta talvel ja kevadel ning Ahvenamaa meres ja Botnia lahes 2007. aasta augustis ja septembris. Alul arvati, et kammlooma levik jõuab ainult Põhjamere lõunaossa ja Rootsi läänerannikule, kuid madalate temperatuuride taluvuse tõttu suudab liik asustada terve Läänemere. 2006. aasta sügise ja 2007. aasta kevade vahel kammloomade arvukus Läänemeres hüppeliselt kasvas. Suurim tihedus esines 2007. aasta augustis Botnia lahes.

Iseloomulikud suusagarad esinevad ainult täiskasvanud loomadel, mistõttu ei eristu noorjärgud Läänemere kohalikest kammloomadest. 2009. aastal selgus, et lisaks Ameerika kammloomale elab Läänemeres arktilise levikuga kammloom *[[Mertensia ovum]]*. Aastatel 2007–2010 kogutud DNA andmete põhjal tuvastati, et Läänemere põhjaosas oli Ameerika kammloom selle liigiga võrreldes suures vähemuses.

## Massesinemine
Ameerika kammloom on hermafrodiit. Ta on võimeline ise viljastuma, mis võimaldab sobivates keskkonnatingimustes kiirelt paljuneda, põhjustades hilissuvel ja sügisel massilist liigi esinemist. Looma kehasuurus ja munade produktsioon sõltuvad temperatuurist. Kudemine toimub varasuvel kõrge zooplanktoni kontsentratsiooni ja kõrge temperatuuriga (enam kui 21 °C) piirkondades. Intensiivne paljunemine algab veetemperatuuri tõustes 23,5–24 °C-ni. Optimaalne temperatuur on 24,5–25,5 °C.

Järglaskonna pealekasv on seda arvukam, mida soojem on keskkond.
Kammloomade kiire paljunemine, toitumine ja kasv isendile soodsates tingimustes hõlbustab populatsiooni suurendamist.

Ameerika kammlooma massesinemine mõjutab mere ökosüsteemi mitmel viisil. Kammloom toitub kalamarjast ja vastsetest, mis pärsib kalade populatsiooni taastumist. Lisaks toitub ta zooplanktonist, mis teeb liigist planktonitoiduliste kalade toidukonkurendi, vähendades nende kalade toidubaasi. Mustas meres täheldati juba 1980. aastatel, et kammlooma massilise levikuga kadusid ökosüsteemist pelaagilised kalad ja mõned zooplanktoni liigid. Kaspia meres oli kammlooma mõju ökosüsteemile veelgi kiirem ja teravam ning 2001. aastaks oli vähenenud kaladest toituvate Kaspia hüljeste arvukus. Kammlooma invasiooni tõttu on kardetud kalavarude kahjustumist ka Läänemeres, kuid sellist olukorda pole realiseerunud.

## Viited

## Välislingid
* Mnemiopsis leidyi. - Global invasive species database
* Mnemiopsis leidyi. Agassiz, 1865 Warty comb jelly. - SeaLifeBase