open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tiepole mõis

**Tiepole mõis** (saksa keeles *Wittkop*, ka *Tepelshof*, läti keeles *Tiepoles muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Trikāta vallas.

## Ajalugu

Mõis kuulus 15. sajandil Wilibald Wittkopile, kelle järgi see ka oma saksakeelse nimekuju sai. Aastal 1516 istutas Wolter von Plettenberg mõisa juurde tamme. 

Aastal 1630 doneeriti see Johann Cordt Themile. Too loovutas mõisa hiljem oma väimehele Heinrich Ritterile, kes selle hiljem oma kasupojale Bertram Tepelile pärandas.  Tepelite suguvõsalt on mõis saanud ka oma lätikeelse nimekuju.

Aastal 1724 olid mõisa omanikuks Anna Magdalena von Nieroth ja tema tütar Agneta. Aastal 1738 kuulus mõis Johann Christoph von Gazertile.  Seejärel päris mõisa tema tütar Auna Catharina, seejärel tolle tütar Catharina Gertrude. Nii jõudis mõis lõpuks abielu teel Gustav Friedrich von Udami valdusse. Aastal 1776 müüs Friedrich von Gerngroß mõisa 28 500 taalri eest Melchior von Wiedaule. 

Aastal 1845 ostis mõisa 30 700 rubla eest Heinrich von Bock. Aastal 1850 pantis ta mõisa 34 000 rubla eest Alexander Ludwig von Frehmannile, kes kaks aastat hiljem pandiõigused 40 000 rubla eest Ludwig von Lilienfeldile loovutas.  Heinrich Bock ostis aga mõisa pandist välja, miska Ludwig von Lilienfeld mõisa 40 000 rubla eest temalt ära ostis. Aastal 1873 päris mõisa temalt Magnus von Torklus.

## Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 8 ja 1/2 adramaad, sellele allus 100 mees- ja 113 naishinge. Ühtlasi allusid sellele Klidse ja Libbirtshofi või Libberti karjamõis. Aastal 1641 oli mõisa suurus 2 ja 7/8 adramaad, aastal 1688 aga 6 ja 3/8 adramaad. Aastal 1734 oli mõisal samuti 6 ja 3/8 adramaad, aastal 1758 aga 8 ja 1/2 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 4 ja 3/14 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 3/10, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 19/80, lisaks allus mõisale 4 ja 38/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

## Viited
Balti Karjakasvatajate Ühing

**Balti Karjakasvatajate Ühing** (saksa keeles *Verband Baltischer Rindviehzüchter*, vene keeles *Балтийское общество для разведения рогaтого скота*) oli 1885−1902 tegutsenud karjakasvatajaid ühendav selts.

Ühing koostas Balti veiste tõuraamatu ja määras ametisse instruktoreid. 1902. aastal jagunes selts Balti Anglerikarja Kasvatajate Ühinguks ja Liivimaa Hollandi-Friisikarja Kasvatajate Ühinguks.

## Viited

## Kirjandus
*
Anne Dorbek

**Anne Dorbek** (sündinud 30. juulil 1942) on eesti koorijuht.

1969. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise erialal Kuno Arengu klassis.

Ta on töötanud RAT Estonia ooperikoori koormeistrina.

Ta on olnud naiskoori Ilo (1965–1967), Tallinna Tehnikaülikooli Akadeemilise Meeskoori (1968–1978), Tallinna Tehnikaülikooli vilistlasnaiskoori (2002. aastast) ja naiskoori Gaudete (kuni 2016. aastani) dirigent.

## Isiklikku
Tema ema oli laulja Hilda Koni.

## Viited

## Välislingid
*Anne Dorbek laulu- ja tantsupeo tänumedalite kätteandmisel Mustpeade Majas 6. oktoobril 2004
Liivimaa Põllumajanduse ja Töönduse Edendamise Selts

**Liivimaa Põllumajanduse ja Töönduse Edendamise Selts** (saksa keeles *Livländischer Verein zur Förderung der Landwirtschaft und des Gewerbefleisses*, vene keeles *Лифляндское общество поощрения сельского хозяйства и промышленности*), 1931−1940 **Liivimaa Põllutöö ja Tööstuse Edendamise Selts** oli aastatel 1844−1940 Liivimaal ja Eestis tegutsenud selts.

LPTESi asutamist taotlesid LÜÖS president, Liivimaa maanõunik parun Karl Christer Bruiningk, maanõunikud krahv Reinhold von Stackelberg (1797–1869) ja Alexander von Oettingen, kreisisaadik Dr. August von Sivers (1796–1868) ja dr Friedrich Robert Faehlmann, asutamise kinnitas Venemaa keiser 8. augustil 1844. aastal.

## Eesmärgid
Seltsi taotluseks oli uurida põllumajanduse ja tööstuse arengut ning statistikat, samuti publitseerida põllumajandusalaseid väljaandeid, levitada leiutisi ja uuendusi, korraldada erialaseid näitusi ning koolitada spetsialiste. Eesmärgiks seati veel mitmesuguste toodete soodushinnaga müük, preemiate väljaandmine ja meteoroloogiliste andmete kogumine.

## Juhatus
Seltsi tegevust juhtis juhatus, kuhu kuulusid president, viitsepresident, sekretär, varahoidja ja neli tegevliiget.. LPTESi esimene president oli Liivimaa maanõunik parun Karl Christer Bruiningk (1781–1848).

## Liikmeskond
Erinevalt Liivimaa sotsieteedi liikmetest ei pidanud seltsi liikmed kuuluma rüütelkonda. Liikmeskonna moodustasid tegev-, au- ja korrespondentliikmed.

## Seltsi tegevus Vene keisririigi perioodil
Selts kogus statistikat põllumajandussaaduste hindade ja kaubanduse kohta Liivimaal ning andis sellest aru Vene põllumajanduse- ja riigivarade ministeeriumile (a-st 1905 maakorralduse ja põllumajanduse peavalitsusele).

Liivimaa Põllumajanduse ja Töönduse Edendamise Selts ning Liivimaa Üldkasulik ja Ökonoomiline Sotsieteet andsid algul välja nädalalehte Baltische Wochenschrift.

Liivimaa Põllumajanduse ja Töönduse Edendamise Seltsil oli ka näituseväljak (e. saksa näituseväljak) Peterburi tee ääres, Peetri kiriku vastas.

## Seltsi tegevus Eesti Vabariigi ajal
Eesti Vabariigi perioodil oli seltsi tegevus tagasihoidlikum ja see piirdus baltisaksa põllumeeste toetamisega. Samas tehti tihedat koostööd Liivimaa sotsieteediga. Tegevusest anti aru siseministeeriumile. 1931. aastast oli seltsi nimeks Liivimaa Põllutöö ja Tööstuse Edendamise Selts.

Pärast nõukogude võimu kehtestamist selts suleti 1940. aastal.

## Viited

## Kirjandus
*
Luukas

**Luukas** (surnud umbes 70) oli üks neljast Uue Testamendi evangelistist. Ta oli arvatavasti Antiookiast pärit pagan, ametilt arst, kes saatis Paulust misjonireisidel. Suri kõrges vanuses Kreekas. Teda peetakse Luuka evangeeliumi ja Apostlite tegude raamatu autoriks. Hilisantiigis sugenes legend, et ta on esimesena maalinud Jeesuslapsega Maarjat, talle omistatakse näiteks Vladimiri Jumalaema ikooni ja Częstochowa Jumalaema ikooni autorsust.

## Austamine
Luukas muutus hiljem arstide ja kunstnike kaitsepühakuks. Kunstis on tema sümbol sõnn. 

Luukas on arstide, klaasipuhujate, klaasijate, lihunike, maalikunstnike, skulptorite ja raamatuköitjate kaitsepühak.

## Ikonograafia
Luuka atribuudid on evangeelium ja tiivuline härg.

## Viited
Oleg Sidorov

**Oleg Gavriljevitš Sidorov**, kirjanduslik pseudonüüm **Oleg Amgin**, (jakuudi keeles Олег Гаврильевич Сидоров; pseudonüüm jakuudi keeles Олег Амгин; sündinud 23. detsembril 1962 Amgas Amga rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi ajakirjanik, publitsist ja ülikooli õppejõud, Sahha (Jakuutia) Vabariigi Vaimsuse Akadeemia liige.

Ta on Ammossovi-nimelise Kirde Föderaalülikooli filoloogiateaduskonna ajakirjanduse kateedri juhataja. Ühtlasi on ta ajaloolis-geograafilise ja kulturoloogilise ajakirja Ilin ("Илин",'Ida') peatoimetaja (ajakirja antakse välja kahes keeles: jakuudi ja vene keeles).

Sidorovi peamised uurimisteemad on jakuudi ajakirjanduse ajalugu ning esimeste jakuudi publitsistide ja toimetajate looming 20. sajandi alguses (Vassili Nikiforov, Semjon Novgorodov ja teised)

## Haridus ja töökäik
Sidorov lõpetas 1985. aastal Jakutski Riikliku Ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonna ajakirjanduse erialal.

1991. aastal asutas ta ajakirja Ilin ja on tänini selle peatoimetaja. Ta on töötanud Sahha (Jakuutia) Vabariigi asepresidendi nõunikuna ja tegutsenud telesaatejuhina. 

Ta on Venemaa Ajakirjanike Liidu liige. Aastatel 1992–2001 oli ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Ajakirjanike Liidu juhatuse esimees. 2015. aastal valiti ta Jakuudi Kirjanike Assotsiatsiooni juhatuse esimeheks.

## Tunnustus
*2000 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi teeneline kultuuritöötaja

## Isiklikku
Oleg Sidorovi abikaasa Lena Sidorova on kulturoloogia kandidaat ja töötab Kirde föderaalülikooli kulturoloogia kateedris dotsendina.

## Publitsistikat
*1999 – "Россия-Якутия: Вчерашнее завтра" 
*2009 – "От Алексея Кулаковского до Николая Лугинова. Штрихи к портрету якутской культуры" 
*2010 – "Дерево Тыгына", (jutustuste kogumik) 
*2012 – "Михаил Николаев. Восхождение. Ступени мужества" 
*2012 – "20 лет спустя. Штрихи к портрету эпохи" 
*2015 – "Платон Ойунский"

## Viited

## Välislingid
*Koduleht. olegsidorov.org
Jaunjērcēni mõis

**Jaunjērcēni mõis** (saksa keeles *Wohlfahrtslinde*, läti keeles *Jaunjērcēnu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Ēvele kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Lätis Valmiera piirkonnas Jērcēni vallas Jērcēni asulas.

Viis Jaunjērcēni mõisa pargis kasvavat pärna, üks tamm, üks lehis ja üks remmelgas on looduskaitse all.

## Ajalugu
Jērcēni mõisa kohale rajati aastal 1560 Ēvele mõisa karjamõis. 1562. aasta 10. juunil läänistas Poola kuningas Zygmunt II August Volmari linnusepealikuks tõusnud Bernhard von Hoewelnile tänutäheks truuduse eest ulatuslikud maavaldused Volmarist Valga poole jäävas Ēvele kihelkonnas. Nende seas olid ka Jērcēni maad, mis toona kandsid nime *Gercenhof*. Hoewelnid asusid elama Jērcēni ja kasvatasid seal lambaid, seega andis rahvasuu tema elamisele nime Jeru māja (*Jääramaja*). Rootsi ajal läks mõis krahv Oxenstiernade valdusse. 

Vahepeal Palmstrauchide valduses olnud mõis oli 19. sajandi alguses Jarmerstedtide valdusse, kes jagasid selle pooleks, rajades sinna Vecjērcēni ja Jaunjērcēni mõisa. Jaunjērcēni mõis läks abielu teel Meckidele, seejärel Torklustele, Engelhardtidele, Loudonidele ja Bergidele. Aastal 1859 ostsid mõisa Krüdenerid, kelle valdusse see jäi kuni võõrandamiseni.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli Jaunjērcēni ja Vecjērcēni mõisa kogupindala 1816. aastal 13 ja 3/8 adramaad, Jaunjērcēni mõisale allus 186 mees- ja 215 naishinge. Aastal 1734 oli mõisate suurus 9 ja 7/8 adramaad. Aastal 1757 kuulus mõisale 7 ja 3/5 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 5 ja 17/20 adramaad. Ka aastal 1832 oli adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid 4 ja 63/80, lisaks allus mõisale 6 ja 31/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.

## Karjamõis
Mõisal oli üks karjamõis, mis paiknes Mezzkalnis.

## Viited

## Kirjandus
*Stryk, Leonhard von. *Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands*. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885.
Ķeiži mõis

**Ķeiži mõis** (saksa keeles *Keysen*, läti keeles *Ķeižu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Ēvele kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Lätis Valmiera piirkonnas Jērcēni vallas Ķeiži külas.

## Ajalugu

Mõis moodustas algselt ühise kompleksi Ēvele mõisa, Jaunjērcēni mõisa ja Vecjērcēni mõisaga. Aastal 1660 läksid mõisad (Ķeiži, Jērcēni ja Ēvele mõis) Margaretha von Höwelni valdusse. Kuna nii tema poeg kui ka vanem tütar pärijateta surid, läks valdus teise tütre Maria Polirena Palmstrauchi omandisse. Edasi päris mõisa tema tütar Maria Charlotte von Meck, kes aga mõisa oma õemehele, Jērcēni pärinud Magdalena Eleonora abikaasale Georg Friedrich von Jarmerstedtile müüs. 

Aastal 1800 pantisid Catharina Charlotte von Jarmerstedti pärijad selle 62 000 taalri eest Carl August von Transehele. Aastal 1817 ostis Annette von Torklus selle 42 800 hõberubla eest välja. 

Aastal 1831 ostis mõisa 30 760 hõberubla eest Nicolaus von Transehe, kes selle aastal 1835 pantis 44 000 hõberubla eest Mathilde Kriegsmannile. See loovutas aastal 1841 pandiõigused sama raha eest Balthasar von Bergile, kes sai hiljem ka mõisa pärisomanikuks. Aastal 1854 müüs ta mõisa 53 000 hõberubla eest Philibert Loudonile, kes selle siis Friedrich von Sängerile pantis. Aastal 1868 ostsid Philiberdi lesk Emma ja tema lapsed mõisa aga välja. Hiljem, aastal 1878, ostis Victor Loudon mõisa 78 568 hõberubla eest teistelt pärijatelt välja.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 12 ja 7/8 adramaad, sellele allus 189 mees- ja 252 naishinge. Aastal 1734 oli mõisa suurus 9 ja 7/8 adramaad, aastal 1757 aga 12 ja 5/8 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 8 ja 7/20 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 39/80, lisaks allus mõisale 9 ja 11/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

## Karjamõisad
Mõisa koosseisu kuulus kolm karjamõisa: Daņķieris (*Dankes*), Jēnis (*Jehne*) ja Liepsalis (*Leepsal*).

## Viited
Ķempēni mõis

**Ķempēni mõis** (saksa keeles *Kempen*, läti keeles *Ķempēnu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Ēvele kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Ēvele vallas Ķempēni külas.

## Ajalugu
Paul I doneeris aastal 1798 selle mõisa õuenõunik Georg von Huenele. Aastal 1801 omandas selle pandivaldusena 12 000 taalri eest Carl Ludwig Wasmundt. Ta läks aga pankrotti ja mõisa omandas 12100 taalri eest titulaarnõunikuproua Annette Catharina Christina von Torklus (sündinud von Jarmerstedt), kes aastal 1810 ka mõisa pärisomanikuks sai. Aastal 1822 pantis too mõisa 17 300 hõberubla eest kapten Friedrich Magnus von Engelhardtile. 

Aastal 1832 sai Friedrich Magnus mõisa pärisomanikuks. Juba samal aastal pantis ta mõisa 17 300 rubla eest Wilhelmine Amalie Ramannile (sündinud Berens), kes pandiõiguse aastal 1837 loovutas 18 100 rubla eest kindralmajoriproua Eleonore Wilhemine Maksimovale (sündinud Jahadina). Too sai samal aastal ka mõisa pärisomanikuks. Aastal 1841 müüs ta mõisa 21 000 rubla eest Otto Orgies von Rutenbergile, kes mõisa aastal 1855 pantis 28 000 rubla eest Vincent von Schablowskyle, aga aastal 1859 müüs ta mõisa viimasele 45 000 rubla eest maha. Aastal 1869 sai mõisa omanikuks Antoni Józef Kobyliński (1823–1880). Tema poeg Carl Oskar Alexander Kobyliński (1856−1926) oli mõisa viimane omanik aastatel 1882−1920.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 2 ja 1/8 adramaad, sellele allus 69 mees- ja 76 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus 1 ja 1/4 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid sama palju, aastal 1757 aga 2 ja 7/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 2 ja 8/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 18/19, aastal 1881 aga 1 ja 18/80, lisaks allus mõisale 1 ja 21/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

## Karjamõis
Mõisa koosseisu kuulus Žagataskrogsi (*Schaggat*) karjamõis.

## Viited
Kuressaare kuursaal

**Kuressaare kuursaal** on hoone (kuursaal) Kuressaare lossipargis aadressil Lossipark 1.

Hoone ehitati 1889 Carl Lorenzeni projekti järgi.

Osa hoonest hävis 1984. aasta tulekahjus, taastati 1988.

2025. aastal ostis hoone Saare Kuur OÜ, mille omanikud on võrdsetes osades Kristjan Rahu, Erich Teigamägi ja Peeter Tiitson, ning hoonet asutakse restaureerima. Varem oli kuursaalihoone Vjatšeslav Leedo ja Arti Arakase ettevõtete omanduses, aga pankrotihaldur müüs selle maha.

## Viited
Vecjērcēni mõis

**Vecjērcēni mõis** (saksa keeles *Neu-Wohlfahrt*, läti keeles *Vecjērcēnu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Ēvele kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Lätis Valmiera piirkonnas Jērcēni vallas.

## Ajalugu
Jērcēni mõisa (*Wolfahrtslinde*) kohale rajati 1560. aastal Ēvele mõisa karjamõis. 1562. aasta 10. juunil läänistas Poola kuningas Zygmunt II August Volmari linnuse ülemaks tõusnud Bernhard von Hoewelnile tänutäheks truuduse eest ulatuslikud maavaldused Volmarist Valga poole jäävas Évele (Wohlfahrt) kihelkonnas. Nende seas olid ka Jērcēni maad, mis toona kandsid nime *Gercenhof*. Hoewelnid asusid elama Jērcēni ja kasvatasid seal lambaid, seega andis rahvasuu tema elamisele nime Jeru māja (*Jääramaja*). Rootsi ajal läks mõis Oxenstiernade valdusse. 

Hiljem taastati Höwelnite õigused mõisatele. 1660. aastal läksid mõisad (Ēvele, Jērcēni ja Ķeiži mõis) Margaretha von Höwelni valdusse. Kuna nii tema poeg kui ka vanem tütar surid pärijateta, läks valdus tema tütardele. Vahepeal Palmstrauchide valduses olnud mõis oli 19. sajandi alguses Jarmerstedtide valduses, kes jagasid selle pooleks, rajades sinna Vecjērcēni ja Jaunjērcēni mõisa. Esimese neist ostsid Torklused. 1834. aastal ostis mõisa 35 000 hõberubla eest Alexandra Dorothea Zachrisson, seejärel läks see Brömsenite valdusse ja 1852. aastal ostis selle arst Hermann Adolph Horvic. Seejärel pärisid mõisa tema lapsed Theodor Adolph ja Julie Marie, esimene ostis mõisa 1868. aastal oma õelt 55 000 hõberubla eest välja.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli Vecjērcēni ja Jaunjērcēni mõisa kogupindala 1816. aastal 13 ja 3/8 adramaad, Vecjērcēni mõisale allus 119 mees- ja 136 naishinge. Aastal 1734 oli mõisate suurus 9 ja 7/8 adramaad. Aastal 1757 kuulus mõisale kuus adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 5 ja 2/5 adramaad. Ka aastal 1832 oli adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 12/80, lisaks allus mõisale 6 ja 3/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.

## Karjamõisad
Mõisa koosseisu kuulus kaks karjamõisa: Neuhof ja Pluķis (*Plukke*).

## Viited
Eugen Kartenbeck

**Eugen Leopold Eduard Kartenbeck** (21. juuni (vkj) 1864 Lizums − 30. jaanuar 1940 Köslin) oli Liivimaa põllumees ja viimane Vorbuse mõisnik.

## Elulugu
Ta sündis Lizumsi Siltaisi veski möldri Paul Adolf Kartenbecki (1830−1865) ja tema abikaasa Emma Dorothea Grünthali pojana. Päris isalt vesiveski, mille ta müüs koos muu kinnisvaraga I maailmasõja ajal. Sõja eest põgenedes siirdus elama Tartusse. Ta sai Vorbuse mõisniku Harry von Pistohlkorsiga kaubale ja ostis temalt 1916. aastal Bonni ja Mosna talud. Varsti läks ostu läbi tema valdusse ka mõis. Pärast selle võõrandamist protsessis ta 1920. aastatel tagajärjetult kaotatud inventari ja talude pärast. Elas koos perekonnaga mõnda aega Riias. Asus Umsiedlungi käigus elama Saksamaale ja suri peagi Pommeris.

## Vorbuse mõis
Vorbuse mõisa ostis ta 1916. aasta sügisel. Kuna see oli võlgadega koormatud, sai ta selle odavalt kätte. Samuti oli see Pistohlkorsi ajal vene sõjaväelaste läbi tugevasti kannatada saanud. Kummatigi ta mõisa pidada kaua ei saanud, sest 1919. aastal see võõrandati. Ajalehes Kaja kirjeldati seda järgnevalt:

Ta püüdis inventari ja ostetud kaht talu tagasi saada, kuid need püüdlused jäid 1920. aastatel tagajärjetuks.

## Vaata ka
*Kartenbeck
*Vorbuse mõis

## Viited

## Kirjandus
**Worbuse talud kaalul*. − Päevaleht. Nr 48. 18. veebruar 1928. Lk 7.
**Wõitlus maa pärast. Pikad protsessid Worbuse mõisa talude tagasisaamiseks*. − Kaja. Nr 31. 7. veebruar 1928. Lk 7.
Kartenbeck

**Kartenbeck** (ka **Kartenbek**) on Volmarist pärit käsitöölise päritolu baltisaksa suguvõsa.

## Ajalugu
Suguvõsa kohta on teateid XIX sajandi algusest, mil Georg Peter Kartenbeck oli Volmari kingseppmeister. Tema poeg Peter Adolf Kartenbeck (1830−1865) oli Lizumsi mõisa mölder. Viimase pojast Eugen Leopold Eduard Kartenbeckist (1864−1940) sai viimane Vorbuse mõisnik.

## Suguvõsa liikmeid
*Eugen Leopold Eduard Kartenbeck (1864−1940), Vorbuse mõisnik
*Bernhard Kartenbeck (1891−1945), kaupmees
*Fred Kartenbeck (1896−?), insener
*Leo Kartenbeck (1904−1945), põllumees

## Vaata ka
*Vorbuse mõis

## Viited
Auguliena mõis

**Auguliena mõis** (saksa keeles *Roseneck*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Alamõisa kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Gulbene piirkonnas Beļava vallas Auguliena külas. Auguliena mõisakompleks on arhitektuurimälestistena kohaliku kaitse all (ait, häärberi varemed).

## Ajalugu

Mõis eraldati Jaungulbene mõisast aastal 1838, mil Carl Otto von Transehe selle 40 000 rubla eest oma pojale pail Wilhelm Georg von Transehele müüs.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 1/4 adramaad, sellele allus 234 mees- ja 282 naishinge.

Aastal 1758 oli mõisa suurus 5 ja 1/4 adramaad. Aastal 1823  oli selle suurus 9 ja 7/8 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal 9 ja 1/3 adramaad maad, aastal 1881 oli adramaid aga 2 ja 51/80, lisaks allus mõisale 10 ja 54/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

1920. läbi viidud agraarreformi eel kuulus mõisale 1654,30 hektarit maad.

## Viited
Dūre mõis

**Dūre mõis** (saksa keeles *Duhrenhof*, varem *Cappendorf*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Alamõisa kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Gulbene piirkonnas Lejasciemsi vallas Dūre külas.

## Ajalugu

Mõis kuulus ordu ajal Dührenite perele ja selle järgi on see ka nime saanud. Poola võimu ajal oli selle omanikuks Christoph Bad, seejärel läänistati mõis Andreas Wirsowskyle ja tema naisele Elisabethile. Need müüsid mõisa 1596. aastal 2500 Poola kuldna eest Thomas Bockile (Bukas). Aastal 1631 kuulus see vendadele Johann ja Jürgen Bockile, aastal 1682 aga George Dietrich Bockile. Aastal 1724 ostis mõisa 2200 rubla ja 80 kopika eest Otto Wilhelm von Bock. Aastal 1742 kuulus mõis Klodtidele. Aastal 1780 oli omanikuks Carl Gustav von Brömsen. Berend Ludwig von Klodt asus tema vastu kohtusse, väites, et temal on mõisale enam õigust, ja kui ta mõisa kätte sai, andis ta selle Elisabeth Lousie von Klodtile. Tolle surma järel päris mõisa tema onu Carl von Meyer (Dūre). 

1858. aastal Carl von Meyer suri ja jättis testamendis mõisa teisele samanimelisele isikule, kes sai mõisa kätte 1871. aastal.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 3/8 adramaad, sellele allus 67 mees- ja 86 naishinge.

Aastal 1627 oli mõisa suurus 18 adramaad, haritavat maad oli kaks adramaad. Aastal 1641 oli adramaid kaks, nii ka aastal 1688 ja 1734. Aastal 1758 oli mõisa suurus 2 ja 3/8 adramaad. Aastal 1823 oli selle suurus 3 ja 7/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal 3 ja 1/10 adramaad maad, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 47/80, lisaks allus mõisale 3 ja 5/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

## Karjamõisad
1816. aastal kuulus mõisale üks karjamõis: *Pudsel*.

## Viited
Alamõisa mõis (Alamõisa kihelkond)

Alamõisa mõis ehk **Lejasciemsi mõis** (saksa keeles *Aahof*) oli riigimõis Liivimaal Valga kreisis Alamõisa kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Gulbene piirkonnas Lejasciemsi vallas.

Leivude keeles kandis mõis Alamõiža mõisa nime. Seal elas aastal 1846 kokku 1050 leivut.

## Ajalugu

Mõis oli algselt osa Kulna piiskopilinnuse linnuseläänist. Kui see Vana-Gulbene ja Jaungulbene mõisaks jagati, moodustus Alamõisa mõis valduse riigile jäänud osast.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 10 ja 3/4 adramaad, sellele allus 807 mees- ja 900 naishinge.

1758. aastal oli mõisa suurus 10 ja 3/4 adramaad. Aastal 1823 oli selle suurus 21 ja 3/5 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal 21 ja 13/14 adramaad maad, aastal 1881 aga adramaad puudusid, lisaks allus mõisale 18 ja 21/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

1920. aastal toimunud agraarreformi eel kuulus mõisale 530 hektarit maad.

## Karjamõisad
1816. aastal kuulus mõisale kaks karjamõisa: *Grabbasch* ja Pirtsmuiža karjamõis (*Neuhof*).

## Viited
Marina (Rocco Granata laul)

"**Marina**" on itaalia päritolu automehaaniku Rocco Granata 1959. aastal komponeeritud ja esitatud lööklaul. 

## Variatsioonid

Lööklaulust "Marina" on ringlemas vähemalt 75 erinevat töötlust, laulu on esitanud Will Brandes, Tony Martinm Gipsy Kings, Toots Thielemans, Marino Marini, Claudio Villa, Peppino Di Capri, Caterina Valente, Willy Alberti, Siro Marcellini, Renato Carosone, Gianni Morandi, Dalida jpt.

## Välislingid
*Billboard-Magazin, 26. oktoober 1959, lk 29
*Gipsy Kings: "Marina" 
*Kukerpillid:  "Marina"
**"Marina"

*Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit [[:de:Marina (Lied)]] seisuga 27.10.2017.*
Juhan Liivi 4

**Juhan Liivi 4** on endise Eesti Ajalooarhiivi hoone Tartus aadressil Juhan Liivi tänav 4. Hoone on arvele võetud kultuurimälestisena.

Hoone ehitati 1901–1904 Reinhold Guleke projekti järgi ja seda hakati kasutama Tartu ülikooli ühiselamuna. 1920. aastatest hakati hoonet kasutama arhiivina.

## Viited

## Välislingid
*
In Case You Didn't Know (Brett Young'i laul)

**"In Case You Didn't Know"** on Ameerika kantrilaulja ja laulukirjutaja Brett Youngi esitatud ja salvestatud kantrilaul. Laulu autorid on Young, Trent Tomlinson, Tyler Reeve ja Kyle Schlienger. Laulu ametlik esitlus toimus 9. jaanuaril 2017. 

"In Case You Didn't Know" on tema debüüt-EP "Brett Young" teine singel.

## Viited

## Välislingid
*YouTube: "In Case You Didn't Know" muusikavideo
*Laulu "In Case You Didn't Know" sõnad
Tallinki büroohoone

**Tallinki büroohoone** on ehitis Tallinnas aadressil Sadama tänav 5/7. Hoone projekteeris AS Meelis Pressi Arhitektuuribüroo eesotsas Meelis Pressiga. Hoone kuulub Tallinkile.

2009 valiti ehitis aasta betoonehitiseks.

## Viited
Konrad von Brasch

**Konrad Siegmund von Brasch** (5. (ukj 16. märts) 1779 Tartu − 20. juuli (ukj 1. august) 1835 Ahja) oli baltisaksa põllumees ja mõisaomanik.

## Elulugu
Ta sündis Rasina mõisniku Gottlob Siegmund von Braschi (1752−1803) ja tema abikaasa Charlotte Amalie Stockenbergi (suri 1802) vanema pojana. 1813. aastal oli ta Liivimaa õuekohtu assessor. Seejärel oli maakohtunik. 1827. aastal valiti ta Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi tegevliikmeks ja aastatel 1829−1835 oli selle president.

## Perekond
1807. aastal abiellus ta krahvinna Alexandrine Dückeriga (1786–1846), kellega tal oli neli poega ja kolm tütart.

Tema ema vend Gustav Emmanuel Stockenberg oli eesti vaimulik.

## Mõisavaldused
Isalt päris ta Tartu lähedased Ropka ja Räni mõisad. 1819. aastal omandas ta Ahja pandimõisa, mis talle 1821. aastal päriseks kirjutati. Sellest moodustati 1878. aastal fideikomiss, mis jäi tema järeltulijate valdusse kuni võõrandamiseni. 1821. aastal pantis Ripuka, mille ta juba samal aastal päriseks sai; pantis mõisa 1826. aastal ära. 1813−1819 kuulus talle pandivaldusena Kärde ja 1823. aastal mõned päevad ka Varbuse.

## Viited

## Kirjandus
*
*Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877

## Välislingid
*Konrad von Braschi genealoogia
Pärnu Linnagalerii

**Pärnu Linnagalerii** on kunstigalerii Pärnu raekojas aadressil Uus tänav 4. Galerii on Pärnu linnavalitsuse allasutus. Galerii korraldab kunstinäitusi ja edendab Pärnu kunstielu.

Galerii asutati 1995. aastal. Aastatel 1995–2002 asus galerii aadressil Rüütli tänav 30, seejärel 2002–2010 Pärnu Kontserdimajas ja 2010. aastast Pärnu raekojas.

Galerii juurde kuulub ka Pärnu Kunstnike Maja (Nikolai tänav 27), kus on muu hulgas kunstigalerii.

## Viited

## Välislingid
*Linnagalerii koduleht
Põlva Kultuuri- ja Huvikeskus

**Põlva Kultuuri- ja Huvikeskus** on Põlva maakonna keskuses, Põlva linna südames asuv Kagu-Eesti suurim, parimate tehniliste tingimustega kontserdi- ja teatrimaja. Keskus asub Põlvas linnas, aadressil Kesk tänav 15. 

**Põlva Kultuuri- ja Huvikeskuses** toimuvad kultuuriüritused ja tegutsevad huviringid. Keskuses on teatri ja kino, näituste ja kontsertide jaoks kaks saali: **suur pöördlavaga teatrisaal** (394 istekohta) ja **väike pikendusega tantsusaal**. Lisaks on majas seminari-, galerii- kohvikuruumid ning pöördlavaalune Underground. Hetkel tegutseb keskuses üheksa huviringi: 3 laulukoori, 5 tantsukollektiivi ja majabänd. Keskuse majas tegutsevad ka Põlva Kunstikool ja Põlva Noortekeskus ning keskuse katusealal asub **Taevapark**. See on avalik multifunktsionaalne vaba aja veetmise ja sündmuste korraldamise paik (mahutab 200 inimest), kust avaneb vaade Põlva linnale ja selle ümbrusele. 

**Põlva Kultuuri- ja Huvikeskuse** kõrval asub 1989. aastal avatud Jakob Hurda kuju, mis seisab Hurda tiigi kaldal, näoga keskuse poole. Põlva kultuurikeskuse hallata on ka Intsikurmu laululava koos metsapargiga.

## '''Ajalugu'''
Põlva Kultuuri- ja huvikeskus avati 28. juunil 1991. aastal. Hoone projekteeris arhitekt Hans Kõll, kasutades Paide kultuurimaja projekti.

Aastal 2008 renoveeriti Põlva kultuurikeskuse teatri- ja tantsusaal ning aastal 2024 valmis keskuse katusele Taevapark. Aastast 2021 tegutseb kultuurikeskuses ka Põlva Jazziklubi, mis kuulub üle-eestilisse jazziklubide võrgustikku.

## '''Viited'''
Võsamaa

**Võsamaa** (sks. *Buschland*) on ajutiseks põllumajanduslikuks kasutamiseks mõeldud maa, millel tehti perioodiliselt alet.

Võsamaal lasti 20 kuni 30 aastat kasvada metsal, misjärel puud maha võeti ja võsamaal alet tehti. Ajalooliselt oli võsamaa eriti Liivimaal laialt levinud.

Võsamaad, mis  olid kuni 50 protsendi ulatuses põõsaste või puude võradega kaetud ja mida kasutati karjatamiseks  või  heina tegemiseks, kuuluks tänapäevase kõlvikulise jaotuse järgi looduslike rohumaade kategooriasse.

## Vaata ka
*Ale
*Alepõld
*Kütis
*liitus

## Viited
Rapla Kultuurikeskus

**Rapla Kultuurikeskus** on kultuurikeskus Raplas aadressil Tallinna maantee 17a.

Kultuurikeskus tegutseb 1933. aastal valminud hoones, mis ehitati Rapla Haridusseltsi eestvõttel.

Keskuses on Rütmani galerii, Rapla Huvikooli stuudiod, Rapla õmblusstuudio, Rapla laulustuudio, Valgre tuba, kinoruum.

## Viited

## Välislingid
*Keskuse koduleht
Konrad von Brasch (1820–1884)

**Konrad August von Brasch** (22. veebruar/5. märts 1820 Tartu – 3/15. aprill 1884 Tartu) oli Liivimaa maanõunik ja Ahja mõisnik.

## Elulugu
Tema vanemad olid Ropka, Räni ja Ahja mõisnik Konrad von Brasch (1779–1835) ja krahvinna Alexandrine Dücker (1786–1846). Õppis aastail 1838–1841 Tartu ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Livonia liige. Tegutses põllumehena, päris 1845. aastal pärimislepingu alusel Ahja mõisa, mille ta muutis 1878 fideikomissiks, oli 1842 Tartu sillakohtu adjunkt, 1845–1846 kihelkonnakohtunik, kirikueestseisja, 1860–1867 Tartu-Võru kreisisaadik ja 1867–1870 Liivimaa maanõunik. 

## Perekond
30. augustil/11. septembril 1842 abiellus ta Sophie von Krüdeneriga (1822–1891), abielu oli lastetu.

## Välislingid
* 
*http://personen.digitale-sammlungen.de/baltlex/Blatt_bsb00000558,00167.html?prozent=
Helios (laev, 1976)

**Helios** on Eesti vedurlaev. 

Laev ehitati 1976 Hollandis laevatehases H.H Bodewes B.V. ja Scheepswerven V/H.

## Viited

## Välislingid
*Laevast e-laevakinnistusraamatus
Kalk (laev)

**Kalk** on Eesti töölaev ja reisilaev.

Laeva omanik on eraisik.

## Ajalugu
Laev on ehitatud 1961.-1962. aastal Soomes Turu laevatehases Oy Laivateollisuus Ab ettevõttele Paraisten Kalkki Oy. Ettevõtte juht Erk Sarlin soovis endale esinduslaeva, kuid ei tahtnud väga makse maksta. Nii otsustati laevaehitajatega koostöös ehitada omapärane sadamapuksiiri omadustega lõbusõidulaev. Laeva pikkus sai natuke alla 15 m, et samuti vähem makse maksta. 2. mail 1962 lasti laev vette. 

Hiljem on laev järjest olnud sama ettevõtte järeltulijate käes (Partek Oy, Partec Cargotec Oy, Cargotec Oy). Pärast Partek Oy lõppu sattus laev merepäästeühingusse Sydväst. Sydväst müüs laeva 2015 maha, kuid isik, kes selle ostis, ei saanud laevaga hakkama ja laev seisis 2 aastat kasutuseta. 

Alates aprillist 2017 on Kalk Eesti firma Naissaare Kohvik OÜ laev, mille kodusadam on Naissaar. Laevaga on võimalik teha päevaseid huviväljasõite ja teha töövedusid. Samuti on laeval puksiirivõime (puksiirkonks tekiehitise taga). Tallinnas seisab laev Lennusadamas.

## Viited

## Välislingid
*Laevast e-laevakinnistusraamatus
Mars (laev)

**Mars** on Eesti vedurlaev. 

Laev ehitati 2000. aastal Ukrainas Mõkolajivis laevatehases Nikolajev Shipyard. 

Laeva omanik on AS Alfons Håkans.

Vt ka aurik **Mars** , mille ostis 1922 Soomest ETK (Eesti Tarvitajate Keskühisus), kuulus pärast natsionaliseerimist Eesti NSV Merelaevandusele. 

## Viited

## Välislingid
*Laeva andmed e-laevakinnistusraamatus
Arctic Monkeys

**Arctic Monkeys** on 2002. aastal loodud Britti *[[indie-rock]]*-bänd.

## Liikmed
#### Praegused liikmed
*Alex Turner – vokaal, kitarr
*Jamie Cook – kitarr, taustavokaal
*Nick O'Malley – basskitarr, taustavokaal
*Matt Helders – trummid, löökpillid, taustavokaal

#### Endised liikmed
*Andy Nicholson – basskitarr, taustavokaal

### Koosseis

## Diskograafia
*"Whatever People Say I Am, That's What I'm Not" (2006)
*"Favourite Worst Nightmare" (2007)
*"Humbug" (2009)
*"Suck It and See" (2011)
*"AM (Arctic Monkeys'e album)" (2013)
*"The Car" (2022)

## Vaata ka
*"Do I Wanna Know?"
*Arctic Monkeyse laulude loend

## Viited
Valdar Viires

**Valdar Viires** (12. juuni 1934 – 1. märts 1990) oli eesti koorijuht, muusikaajakirjanik ja muusikapedagoog.

1958. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise erialal Gustav Ernesaksa klassis. 

Aastatel 1958–1962 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli pedagoogikakateedri vanemõpetajana ja muusikakabineti juhatajana. Aastatel 1962–1975 oli ta ajalehe Sirp ja Vasar muusikaosakonna juhataja. 1975. aastast surmani töötas Tallinna Riikliku Konservatooriumi koolikoori kateedri vanemõpetajana.

Ta oli TRÜ segakoori ja naiskoori llo dirigent. 1973. aastal asutas ta Jaan Tombi nimelise Kultuuripalee tütarlastekoori ja oli selle koori juht elu lõpuni.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

## Viited
Jelski rajoon

**Jelski rajoon** on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Homieli oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1366 km². 2016. aasta seisuga elas seal 15 570 inimest. Rajoon piirneb lõunas Ukraina Žõtomõri oblastiga.

Rajoon moodustati 1924. aastal. Algselt kandis see nime **Karalini rajoon**, ent aastal 1931 nimetati see ümber Jelski rajooniks. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Dabryńi, Kočyščy, Młynoki, Ramiazy, Skarodnaje, Staroje Vysokaje, Zasincy ja Vałaŭski külanõukogu. Lisaks moodustab omaette haldusüksuse veel Jelski linn, mis on ka  rajooni halduskeskus.

YelskRaion-Landscape.JPG|Rajooni maastik
Будкі (Ельскі раён).JPG|Budki


Rajoon asub Polesjes, merepinnast keskmiselt 130-140 meetri kõrgusel. Madalaim punkt (122 m) asub Naroŭla rajooni piiril, suurim kõrgus on 177,8 m. Tähtsaimaks jõeks on Slovetšna. Maavaradest leidub seal liiva, turvast ja madalakvaliteedilist naftat.

2009. aasta seisuga oli elanikest 92,69% valgevenelasi, 3,63% venelasi, 2,86% ukrainlasi ja 0,82% muust rahvusest inimesi. 82,08% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 16,15% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 52,84% elanikke, vene keelt aga 44,48%.

## Viited

## Välislingid

*Rajooni täitevkomitee koduleht (*vene keeles*)
*Rajooni kaart
Hiina Rahvavabariigi lennukite loend

## B
* Berijev Be-6
## C
* Chengdu J-9
* Chengdu J-10
* Chengdu J-20
## S
* Shenyang J-15
* Shenyang J-16
* Shenyang J-31
*
*
Marcela Topor

**Marcela Topor** (sündinud 8. septembril 1976 Vasluis Rumeenias) on rumeenia päritolu Kataloonia ajakirjanik.

Ta on 2016. aastast iga kuu ilmuva ingliskeelse ajakirja Catalonia Today ja Kataloonias Gironas asutatud samanimelise veebiportaali toimetaja. Ta tegutseb ka telesaatejuhi ja intervjueerijana.

Ta on lõpetanud Alexandru Ioan Cuza Iași Ülikooli inglise filoloogia erialal.

## Isiklikku
Marcela Topori abikaasa on Carles Puigdemont. Peres kasvab kaks tütart.

Ta valdab vabalt rumeenia, inglise, hispaania ja katalaani keelt.

## Viited

## Välislingid

*Catalonian Today. Marcela Topori toimetatav uudisteportaal
Lible tänav

**Lible tänav** on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelgulinna asumis.

Lible tänav sai nime 8. aprillil 2015.

## Viited
Oravamäe park

**Oravamäe park** on park Tallinnas Nõmme linnaosas Liiva asumis Rulli tänava ääres. Pargi pindala on 3 ha.

Park rajati 1990. aastate alguses.

Pargis kasvavad peamiselt männid ja ilupõõsad.

## Viited
Pareto printsiip

**Pareto printsiip** ehk **Pareto reegel** ehk **80:20 printsiip** on Vilfredo Pareto poolt 1897. aastal avastatud analüüsi- ja otsustusmudel, mille kohaselt põhjuste ja tagajärgede, sisendite ja väljundite ning töö ja tulemuste vahel valitseb loomupärane tasakaalutus. 

Põhjused, sisendid ja tööpanused jagunevad kahte kategooriasse: enamik, millel on tühine mõju, ja väike vähemik, millel on valitsev mõju.

Pareto printsiipi rakendusvaldkonnad: majandus, ärijuhtimine, kvaliteedijuhtimine, personalijuhtimine, statistika, sotsioloogia, meditsiin jmt.  

80:20 printsiibi kohaselt leiame kaht põhjuste ning tagajärgede andmejada uurides ja analüüsides 
kõige tõenäolisemalt tasakaalu puudumise. See mõõtmistoiming järjestab teise andmejada tähtsuselt alanevaks ja võimaldab võrrelda kahe andmejada protsente. Kokkuleppeliselt mainitakse 20 protsendi põhjustena tipmist 20 protsenti, mitte alumist.

## 80:20 analüüs

80:20 printsiibile on lisandunud 80:20 analüüs,  millega määrata täpne suhe põhjuste/sisendite/töö ja tagajärgede/väljundite/tulemuste vahel. See analüüsimeetod kasutab 80:20-suhte võimalikku olemasolu hüpoteesina ja kogub fakte, mille põhjal avaneb tõeline suhe. Tasakaalutus võib esineda suhtena 65:35, 70:30, 80:20,  või mis tahes muu suhtena. 

80:20-analüüs uurib suhet (%) kahe võrreldava andmehulga vahel. Üks andmehulk on alati inimeste või esemete maailm, harilikult sajani küündiv või suuremgi arv, mida saab avaldada protsentides. Teine andmehulk on seotud mõne huvipakkuva, inimesi või esemeid puudutava tunnussuurusega, mida võib mõõta ja samuti avaldada protsentides. See analüüsimeetod on siiani statistiliste meetodite puhul üldkasutatav.

## Nimetused

Vilfredo Pareto avastust on siiani nimetatud mitmeti - Pareto printsiibiks, Pareto seaduseks, 80:20 reegliks, vähima pingutuse põhimõtteks ja tasakaalutuse põhimõtteks.

## Ajaloolist

80:20 printsiibi aluseks oleva mudeli avastas aastal 1897 Itaalia majandusteadlane Vilfredo Pareto, kes uuris jõukuse ja sissetulekute struktuuri 19. sajandi Inglismaal ja leidis, et tema valimites läks suurem osa sissetulekuid ja vara väga väheste kätte. 

## Vaata ka
*Kuus sigmat
*Pareto diagramm
*Statistiline protsessi kontroll
*Terviklik kvaliteedijuhtimine

## Lisalugemist
*Richard Koch, "80:20 printsiip. Kuidas saavutada vähemaga rohkem", TEA Kirjastus 1999
*Peter Scholtes (Demingu õpilane), "Juhi käsiraamat", Tallinn, TEA Kirjastus, 2001

## Välislingid
*Eesti-Ameerika Ärikolledži ärijuhtimise bakalaureusetöö "Tervikliku kvaliteedi juhtimise (TQM) mudel" (2003).
Ravila park

**Ravila park** (ka **Ravila tänava park**, **Lõuna park**) on park Tallinnas Nõmme linnaosas. Pargi pindala on 0,2 hektarit.

Park rajati 1955. aastal. Algselt oli 1930. aastatel rajatud park oli funktsionalistlikus stiilis eraaed. Mitmetasandiline terrassidega kaunistatud park sai rohealaks 1957. aastal.

## Viited
Reinhold von Liphart

**Reinhold Wilhelm von Liphart** (16. (ukj 27. detsember) 1750 Raadi − 9. (ukj 21. jaanuar) 1829 Raadi) oli baltisaksa päritolu rüütelkonnategelane, suurmaaomanik ja kunstikoguja.

## Elulugu
### Päritolu ja haridustee
Ta sündis Raadi mõisniku rittmeister Carl von Lipharti (1719−1792) ja tema abikaasa Margaretha von Vietinghoffi (1719−1772) vanema pojana. Õppis Braunschweigis *Collegium Carolinum*is. Aastal 1764 astus Strassburgi ülikooli.

### Rüütelkonnategelane
Asehalduskorra ajal oli ta aastatel 1783−1792 Viljandi kreisi aadlimarssal. 1790. aastal sai õuenõuniku teenistusastme. 1805. aasta 11. märtsil (vkj) valiti ta maapäeval Liivimaa maanõunikuks, kellena oli ametis surmani. Samal ajal oli ta ühtlasi Pärnu kreisi ülemkirikueestseisja.

### Tegevus Liivimaa sotsieteedis
Ta oli aastast 1792 Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi tegevliige, olles üks asutajaliikmetest. Aastal 1809 valiti ta presidendiks, kellena oli ametis 1828. aastani. Tema ajal 1813. aastal viidi selts Riiast üle Tartusse.

## Mõisavaldused
Oma isalt, kes pani aluse suguvõsa suurmaaomandile, päris ta laialdased maavaldused: talle kuulus 1776. aastal moodustatud majoraat, mis koosnes Raadi mõisast, tervet kihelkonda hõlmavast Vastseliina mõisast ja 1786. aastal omandatud Maramaa mõisast. Samuti pärandas isa talle Tartumaal Kõnnu, Roela ja Tarakvere mõisad ning Viljandimaal Kabala mõisa. Reinhold laiendas suguvõsa valdusi veelgi. 1792. aastal ostis ta Viljandimaal Ollepa, Tartumaal 1799. aastal Vana-Kuuste, 1821. aastal Kuremaa ja 1824. aastal Võikvere (liitis selle Kuremaaga) ning viimaks 1828. aastal Võrumaal Saarjärve mõisa.

## Varia
Ta pani aluse hiljem tuntust kogunud Raadi mõisa kunstigaleriile.

## Vaata ka
*Maramaa mõis
*Raadi mõis
*Liivimaa Üldkasulik ja Ökonoomiline Sotsieteet

## Viited

## Välislingid
*
Vizikumsi mõis

**Vizikumsi mõis** (saksa keeles *Wisikum*, läti keeles *Vizikuma muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval jääb see Lätis Alūksne piirkonna Jaunalūksne valla Visikumsi külla.

## Ajalugu

Mõis on kujunenud Kolberģi mõisa Vizikumsi karjamõisast.

Aastal 1646 kinkis kuninganna Kristiina Kolberģi  mõisa Mathias Hilgärtnerile. Tolle tütar abiellus George Heinrich Koßkulliga, ja aastal 1671 kinnitas Karl XI tolle õigused mõisale. Aastal 1767 päris mõisa George Johann Koskull, seejärel tema vend Carl Reinhold. Tolle pärijad leppisid aastal 1805 kokku, et Carl Georg von Koskull omandab Kolberģi, Vizikumsi, Beja ja Babecka mõisad, makstes teistele pärijatele 80 000 rubla. Aastal 1843 pärisid mõisa Georg August, Oscar Friedrich, Caroline Luise ja Charlotte Constance Koskull. Aastal 1846 ostis Georg August mõisa  koos Kolberģi mõisaga 37 000 rubla eest teistelt pärijatelt välja.

## Mõisa suurus

Aastal 1627 oli Beja mõisa suurus koos Babecka mõisa, Vizikumsi mõisa ja Kolberģi mõisaga kokku 22 ja 1/2 adramaad, sellest 7 ja 1/2 adramaad oli haritavat maad. Aastal 1641 oli mõisal koos Kolberģi mõisaga adramaid 2. Aastal 1688 kuulus mõisadele adramaid 2 ja 3/4, nagu ka aastal 1734. Aastal 1758 oli mõisa suurus 5/8 adramaad. Aastal 1823 oli selle suurus 3 ja 11/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal 3 ja 13/20 adramaad maad, aastal 1881 oli adramaid 2 ja 55/80, lisaks allus mõisale 5 ja 10/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

1920. aasta maareformi ajal kuulus mõisale 1129 hektarit maad.

## Viited
Vecanna mõis

**Vecanna mõis** (saksa keeles *Knöringen*, varem *Alt-Annenhof*, läti keeles *Vecannas muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Anna vallas Vecanna külas.

Mõisa hoonetekompleks (laut, ait, tall-kõrts, häärberi varemed) on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised.

## Ajalugu
Mõis kujunes Aluliina ordulinnuse linnuselääni maadest, mille Gustav Adolf Gustav Hornile annetas. Mõisade reduktsiooni käigus sai sellest riigimõis, mille  keisrinna Jelizaveta Petrovna aastal 1753 koos teiste ümbruskonna mõisadegaoma kantslerile krahv Mihhail Vorontsovile kinkis. Too sinna aga kunagi elama ei asunud, ja nii müüs ta mõisa juba 1744. aastal Otto Hermann von Vietinghoff-Scheelile. Temalt päris selle tema poeg, salanõunik Burchard Cristoph von Vietinghoff, kes valduse tükikaupa ära müüs, jättes Aluliina kihelkonnast endale vaid linnusemõisa ja Kalniena mõisa. Aastal 1834 ostis Alexander Vietinghoff mõisa koos Jaunanna mõisaga 73 965 rubla eest teistelt pärijatelt välja. Aastal 1872 ostis mõisa 210 000 rubla eest Clemens Wolff. Toona oli sisuliselt tegemist Aluliina mõisa kõrvalmõisaga. 1872. aastal (teistel andmetel 1874) ostis mõisa  (ja ka Ērmaņi ning Jaunanna mõisad) 377 000 rula eest Constantin von Knorring.

Aastal 1823 oli Vecanna ja Jaunanna mõisade suurus 17 ja 1/3 adramaad. Aastal  Aastal 1832 oli mõisadel 17 ja 3/15 adramaad maad, aastal 1881 oli adramaid 5 ja 30/80, lisaks allus mõisadele 20 ja 27/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 713 hektarit maad.

## Viited
Ziemeri mõis

**Ziemeri mõis** (saksa keeles *Semershof*, läti keeles *Ziemera muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Ziemeri vallas Ziemeris.

## Ajalugu
Johann Feldberg müüs Ziemeri mõisa 100 taalri eest aastal 1550 Albrecht Seumerile. Aastal 1555 kinnitas ka ordumeister Heinrich von Galen ta mõisa omanikuks. Temalt päris selle aastal 1585 lapselaps Noetker Arens, kelle lese valdusse läks see aastal 1602. Nende tütar abiellus Christoph Langenbergiga, kes sai mõisa omanikuks aastal 1631. Too suri ilma pärijateta ja nii kinkis Karl XI mõisa aastal 1660 Edmund Griepenhielmile. Aastal 1677 müüs too mõisa 1500 taalri eest Johann Hermann Brandtile. Brandtidele kuulus mõis aastani 1804, mil Otto Reinhold selle 17 000 taalri eest Johann Gottlieb Wollfile loovutas. Too hakkas seda käsitlema koos Uue-Laitsna mõisast eraldatud Māriņkalnsi mõisaga. Aastal 1826 pärisid need mõisad Johann Gottliebi surnud vanima poja Johann Sigismund Adami lapsed. Aastal 1854 ostis Bernhard Wolff mõisa teistelt pärijatelt välja, makstes neile 100 000 rubla.

## Mõisakompleks

Ziemeri mõisakompleks on muinsusmälestisena regionaalse kaitse all. Regionaalse kaitse all on veel häärber, mõisa park, kelder, veetorn, tall, rehi, suur laut, magasiait, kaks lauta, ait, sahver, kolm moonakamaja, kupja maja, mõisavalitseja maja, metsniku ja metsavahi maja.

Mõisasüdame juurde viib põhja poolt ligi kilomeetri pikkune tammeallee.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 3/4 adramaad, sellele allus 241 mees- ja 146 naishinge.

Aastal 1627 oli Ziemeri mõisa suurus kokku 18 adramaad, sellest 2 adramaad oli haritavat maad. Aastal 1641 oli mõisal adramaid 1 ja 3/4. Aastal 1688 kuulus Ziemeri mõisale adramaid 2 ja 1/3, nagu ka aastal 1734. Aastal 1758 oli mõisa suurus 2 ja 3/4 adramaad. Aastal 1823 oli selle suurus 8 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal 8 adramaad maad, aastal 1881 oli adramaid 8 ja 12/80, lisaks allus mõisale 7 ja 19/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

## Karjamõisad
1816. aastal kuulus mõisale kaks karjamõisat: *Prindel* ja *Soltup*.

## Viited

## Kirjandus
*Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 97.
Dore mõis

**Dore mõis** (saksa keeles *Doremoise*, läti keeles *Dores muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Alūksnes aadressil Smilšu iela 16.

## Ajalugu
Mõis sai alguse aastal 1797, mil Friedrich Ludwig von Rühl osa Aluliina mõisa valduseid kingiks sai. Toona oli selle valduse väärtus 2000 taalrit. Aastal 1806 omandas mõisa pärandi jagamisel 5000 taalri eest Otto Paul Friedrich von Rühl, temalt  pärisid mõisa Johann George von Rühl ning pastor Eduard Langewitz. Esimene neist müüs 5000 rubla eest oma õigused aastal 1835 Alexander Vietinghoffile, kes aastal 1875 selle 10 000 rubla eest Hugo Berdtile loovutas.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1/2 adramaad, sellele allus 23 mees- ja 19 naishinge.

Aastal 1758 oli Dore mõisa suurus 1/2 adramaad. Aastal 1823 oli selle suurus 9/10 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal 9/10 adramaad maad, aastal 1881 oli adramaid 28/80, lisaks allus mõisale 1 ja 10/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

## Viited
Beja mõis

**Beja mõis** (saksa keeles *Beyenhof*, varem ka *Kerstenshof*, läti keeles *Bejas muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Jaunalūksne vallas Bajsi külas.

22. veebruaril 1919 toimus mõisa juures lahing Põhja Poegade ja Nõukogude Läti armee 6. laskurpolgu vahel.

## Ajalugu
Mõis sai alguse aastal 1548, mil Hermann von Brüggenei selle Johann Schlickumile läänistas; teine osa sellest valdusest moodustas hiljem Šļukumsi mõisa. Aastal 1591 sai selle valduse omanikuks Hans Bey. Hiljem omandas mõisa Heinrich Tiesenhausen.  Kuna too toetas Poola riiki, liideti mõis Rootsi aja alguses  aastal 1627 Aluliina mõisaga. Aastal 1645 omandas Beja ja Babecka mõisad Joachim Rippe, kes suri pärijateta. Seejärel sai mõisa omanikuks Johann Helmes, kelle lesk Catharina aastal 1674 Rippe tütrega abielus olevale Christian Krusele loovutas. Aastal 1682 päris mõisa Carl Magnus Kruse. Aastal 1763 müüsid vennad Johann Gideon von Kruse ja Friedrich von Kruse Beja ja Babecka mõisad 14 600 taalri eest George von Koskullile.  Aastal 1811 pantis Carl George von Koßkull mõisa 106 000 rubla eest Otto ja George Laywingile. Need loovutasid aastal 1817 pandiõigused Johann von Hagelströmile, kes need aastal 1820 loovutas 51 500 rubla eest oma tütrele Catharine Mengdenile. Aastal 1839 päris mõisa Georg Augustvon Koskull.

## Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 1/4 adramaad, sellele allus 132 mees- ja 127 naishinge.

Aastal 1627 oli Beja mõisa suurus koos Babecka mõisa, Vizikumsi mõisa ja Kolberģi mõisaga kokku 22 ja 1/2 adramaad, sellest 7 ja 1/2 adramaad oli haritavat maad. Aastal 1641 oli mõisal  (nüüd ja edaspidi) koos Babecka mõisaga adramaid 1 ja 1/2. Aastal 1688 kuulus mõisadele adramaid 6 ja 15/8, ent aastal 1734 oli neid 4 ja 3/4. Aastal 1758 oli mõisade suurus 7 ja 3/8 adramaad. Aastal 1823 oli nende suurus 10 ja 1/2 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisadel 10 ja 1/2 adramaad maad, aastal 1881 oli adramaid 5 ja 21/80, lisaks allus mõisadele 12 ja 22/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 2714 hektarit maad.

## Viited