open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Yuriorkis Gamboa

**Yuriorkis Gamboa Toledano** (sündinud 23. detsembril 1981 Guantánamos Guantánamo provintsis Kuubal) on Kuuba poksija. 

Gamboa oli kokku neljakordne Kuuba meister – helveskaalus (kuni 48 kg) 2000. aastal, kärbeskaalus (kuni 51 kg) aastatel 2003 ja 2004 ning sulgkaalus (kuni 57 kg) 2006. aastal.

Gamboa võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 2004. aasta Ateena olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.

Gamboa sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 13. maailmameistrivõistlustel (Mianyang, 2005) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Aleksej Šajdulinile (Bulgaaria).

Gamboa oli 2006. aasta lõpus treeningutel Venezuelas, kui ta aastavahetusel 2006/ 2007 koos oma koondisekaaslaste Yan Bartelemí ja Odlanier Solísega põgenesid Colombia ja Saksamaa kaudu USAsse. Ta müüs enne põgenemist maha oma olümpiakuldmedali, et oma peret toetada. Ta elab ja treenib praegu Miamis.

Gamboa on poksinud alates aprillist 2007 elukutselisena. Ta on osalenud kokku 21 kohtumisel ning on võitnud need kõik (neist 16 nokaudiga).

## Viited

## Välislingid
* 
* 
*Yuriorkis Gamboa koduleht. Inglise keeles
Lepapuravik (perekond)

**Lepapuravik** (*Gyrodon*) on puravikulaadsete seltsi vahelikuliste sugukonda kuuluv seeneperekond.

Lepapuraviku perekonda kuulub 10 seeneliiki. Euroopas kasvab lepapuraviku perekonnast ainult lepapuravik.

Esimest korda kirjeldas perekonda saksa botaanik Wilhelm Opatowski 1836. aastal.

## Liike
**[[Gyrodon exiguus]]*
**Gyrodon lividus* – lepapuravik 
**[[Gyrodon merulioides]]*
**[[Gyrodon monticola]]*

## Viited
Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu

**Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu** oli Narvas 28. novembril 1918 välja kuulutatud Eesti Töörahva Kommuuni valitsusorgan.

## Moodustamine
Eesti Töörahva Kommuun kuulutati välja Narva Aleksandri kirikus. Samas hoones tegutses ka Eestimaa Töörahva Kommuuni (ETK) Nõukogu.

## Likvideerimine
ETK Nõukogu ja juhtstruktuurid tegutsesid pärast ETK ja Punaarmee väljaajamist Eestimaalt veel mõnda aega Venemaal, kuid kuna Punaarmeel ei õnnestunud Eestit hõivata ning ETK muutus takistuseks rahu sõlmimisel Nõukogude valitsuse ja Eesti vabariigi vahel, saatis ta end 5. juunil 1919 Staraja Russas laiali.

## ETK Nõukogu koosseis

*ETK Nõukogu sekretär August Pihlap (1885–1940);
*ETK Siseasjade Valitsuse Eestimaa Erakorralise Komisjoni esimees Eduard Otto;
*ETK Nõukogu Sõjaväevalitsuse nõuandja August Kork, 14. detsember 1918 –;
*ETK Kultuuri- ja Haridusvalitsuse Koolivalitsuse juhataja Johannes Mägi;
*ETK Rahvamajanduse Valitsuse Põllumajanduse osakond, juhataja Gustav Kipper;
*ETK Rahvamajanduse Valitsuse Revolutsioniline Piirikaitse osakond, organiseerija Karl Sammel;
*ETK Kultuuri- ja Haridusvalitsuse Kirjastusosakond, juhataja Juhan Lilienbach;
*ETK Rahvamajanduse Valitsuse Eesti Laiarööpmelise raudtee ülem Mihkel Liiv, poliitosakonna ülem E. Upsi;
*ETK Rahvamajanduse Valitsuse Rahanduskomisjon, Aleksander Riks;
*ETK Rahvamajanduse Valitsuse Arvestusosakond Nikolai Salm,.

## Agitatsioonitegevus
Eesti Töörahva Kommuuni häälekandja oli venekeelne ajaleht Molot; ETK Sõjaväevalitsuse häälekandja oli Eesti Kütiväe Teataja.

## Vaata ka
*Eesti Ajutine Valitsus
*Eesti Vabadussõda
*Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu

## Viited

## Kirjandus
*Eesti punase valitsuse viimsed päevad. Esmaspäev, 27. jaanuar 1930, nr. 4, lk. 5.

## Välislingid
*Foto Eesti Filmiarhiivist Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu, Nõukogu liikmed: istuvad (vasakult) Peeter Pihlap, Hans Pöögelmann, Jaan Anvelt, Otto Rästas, Maks Trakmann ja Karl Mühlmann (Mühlberg), seisavad Johannes Käspert ja Artur Vallner
Tiepolo

***[[Giovanni Battista Tiepolo]]**, Itaalia maalikunstnik (5. märts 1696 Veneetsia&nbsp;– 27. märts 1770 Madrid)
***[[Giovanni Domenico Tiepolo]]**, Itaalia maalikunstnik, Giovanni Battista Tiepolo poeg (30. august 1727 – 3. märts 1804)
***[[Lorenzo Baldissera Tiepolo]]**, Itaalia maalikunstnik, Giovanni Battista Tiepolo poeg (8. august 1736 – august 1776)
Valdur Roots

**Valdur Roots** (17. november 1936 Tallinn – 22. juuli 2011) oli eesti pianist ja klaveripedagoog.

Valdur Roots õppis muusikat Pärnu Lastemuusikakoolis ja Tallinna Muusikakoolis. 1959. aastal lõpetas ta kiitusega Tallinna Riikliku Konservatooriumi. 

Valdur Roots suunati tööle Eesti NSV Riikliku Akadeemilise Meeskoori kontsertmeistriks, kus ta töötas 1982. aastani.

1967. aastast töötas ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis klaverikateedri vanemõpetajana, 1995. aastal sai Eesti Muusikaakadeemias professoriks. 2007. aastal sai ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia emeriitprofessoriks.

## Tunnustus
*1969 Eesti NSV teeneline kunstnik
Helga Kurm

**Helga Kurm** (11. jaanuar 1920 – 7. jaanuar 2011) oli eesti pedagoogikateadlane.

## Raamatuid
*"Sinule, tütarlaps". Valgus 1970 ja 1977
*"Üks tõsine jutt lastevanematega". Valgus 1970

## Tunnustus
*Eesti NSV teeneline õpetaja 1975

## Välislingid

* "In memoriam Helga Kurm", Universitas Tartuensis, 3. veebruar 2011
* Martin Krõlov: "Helga Kurm ei istu, käed rüpes", Õpetajate Leht, 4. november 2005
Poks 1976. aasta suveolümpiamängudel

**[[1976. aasta suveolümpiamängud| 21. suveolümpiamängude]]** võistlused poksis peeti 18.–31. juulini Montréalis Québeci provintsis Kanadas. Osales 266 võistlejat 54 riigist. Vanim osaleja oli Muhammad Sadiq (Pakistan; sündinud 1. septembril 1934) ning noorim osaleja oli Carlos Betancourt (Puerto Rico; sündinud 4. juunil 1959). Võisteldi 11 kaalukategoorias.

## Val Barkeri karikas
Val Barkeri karika parima tehnikaga poksijale sai kergekaalu (kuni 60 kg) kuldmedali- ja olümpiavõitja Howard Davis (USA).

## Medalid

## [[Helveskaal (poks)|Helveskaal]] (kuni 48 kg)

## [[Kärbeskaal (poks)|Kärbeskaal]] (kuni 51 kg)

## [[Kukk-kaal (poks)|Kukk-kaal]] (kuni 54 kg)

## [[Sulgkaal (poks)|Sulgkaal]] (kuni 57 kg)

## [[Kergekaal (poks)|Kergekaal]] (kuni 60 kg)

## [[I kergekeskkaal (poks)|I kergekeskkaal]] (kuni 63,5 kg)

## [[II kergekeskkaal (poks)|II kergekeskkaal]] (kuni 67 kg)

## [[I keskkaal (poks)|I keskkaal]] (kuni 71 kg)

## [[II keskkaal (poks)|II keskkaal]] (kuni 75 kg)

## [[Poolraskekaal (poks)|Poolraskekaal]] (kuni 81 kg)

## [[Raskekaal (poks)|Raskekaal]] (üle 81 kg)
Enno Lehis

**Enno Lehis** (28. veebruar 1912 Loksa – 13. detsember 2011 Tallinn) oli eesti maalikunstnik, akvarellist.

Sündinud Harjumaal Kõnnu vallas Loksa külas lapserikka pere vanima pojana. 17-aastaselt sai koha Kaitseministeeriumi orkestris. Õppis samaaegselt aastail 1930–1934 Tallinna Konservatooriumis trompetit ja õhtukeskkoolis. 1940 viidi orkester Riiga ja sealt edasi rindele. Lehise ülesandeks oli orkestri seinalehe tarbeks karikatuuride ja illustratsioonide joonistamine. 1942 kutsuti terve orkester Jaroslavli Eesti Kunstiansamblitesse, kus Lehis jätkas tegevust seinalehe toimetajana ning sai kunstnike ühisateljees innustust oma hobi, akvarellmaali viljelemiseks. Sõja lõppedes astus ta Eesti Raadio estraadiorkestrisse. Aastail 1944–1951 jätkas õpinguid ERKI-s maalierialal Johannes Greenbergi ja Lepo Mikko käe all. 

1958. aastal esines ta oma esimese näitusega. 1957–1958 aastatel avaldati tema karikatuure ajakirjas Pikker. Kuulus Eesti Kunstnike Liitu 1959. aastast. On osalenud Tallinna kevad- ja sügisnäitustel, Tallinna ja Moskva akvarellinäitustel ning Riia akvarellitriennaalidel. Isikunäitusi on kokku seitse. Alates 1964. aastast töötas vabakutselisena. 

Enno Lehis oli tuntud looduslähedase traditsioonilise maali viljelejana. Tema maastikumotiive ja lillekompositsioone iseloomustavad pehmed üleminekud ühest aastaajast teise. Pastelne koloriit vaheldub kontrastsema ja vitaalsema värvikäsitlusega. Tema loomingu põhiosa moodustasid maastikumaalid, enim kujutas ta merd ja sügisest loodust.  

Enno Lehis on maetud Metsakalmistule.  

## Isiklikku
Enno Lehise abikaasa on nahakunstnik Aino Lehis, tütar akvarellist Pille Lehis ja lapselaps laulja Tui Hirv.

## Viited

## Välislingid
*Anu Purre: "Puunimega karismaatiline kunstnik, kes armastab roheliselt, ja tema hõljuvsametine tehnika", Sirp, 24. mai 2002
*Pekka Erelt: "Trompet ja pintsel", ekspress.ee, 27. juuni 2009
Caterina Sforza

Caterina Sforza

Daam jasmiiniga, Lorenzo di Credi õlimaal lõuendil.
Caterina Sforza arvatav portree.
Forlí krahvinna
Ametis1473–1500

Muud tiitlidImola sinjooraImola ja Forlì regent
SündinudMilano, 1463
SurnudFirenze, 28. mai 1509
ÜlikusuguSforza

IsaGaleazzo Maria Sforza
EmaLucrezia Landriani
AbikaasadGirolamo Riario (1473–1488)Giacomo Feo (1488–1495)Giovanni il Popolano (1496–1498)
Lapsed
Ottaviano Riario
Cesare Riario
Bianca Riario
Giovanni Livio Riario
Galeazzo Maria Riario
Francesco Riario
Bernardino Carlo Feo
Ludovico de' Medici
**Caterina Sforza** (1463 algus – 28. mai 1509) oli Itaalia ülikudaam, Milano hertsogi Galeazzo Maria Sforza ja hertsogi lähedase sõbra, õukondlase, krahv Gian Piero Landriani naise, Lucrezia Landriani, vallaslaps. Toretsevas Milano õukonnas üles kasvanud Caterina oli hiljem abikaasa Girolamo Riario kaudu ka Imola sinjoora ja Forlì krahvinna.

Tuntud kondotjeeride dünastia järeltulijana paistis ka Caterina juba varasest noorusest alates silma julgete ja vaprate ettevõtmisega. Eraelus meeldis talle katsetada alkeemiaga, tantsida, käia jahil. Ema jõulise ja sõjaka iseloomu päris Caterina kaheksast lapsest vaid noorim, kapten Giovanni dalle Bande Nere.

## Märkused
Vanaegiptuse keel

**Vanaegiptuse keel** on egiptuse keele kuju, mis on teada Vana riigi (2707–2216 eKr) aegsetelt raidkirjadelt ja üksikutest hilisematest tekstidest, nagu sargatekstidest Hilis-Egiptuse ajajärgu raidkirjadelt. 

Kui mitte arvestada varasel dünastiate ajastul kasutatud, ainult fragmentaarselt säilinud varaegiptuse keelt, mida koos püramiiditekstide keelega nimetatakse ka arhailiseks vanaegiptuse keeleks, moodustab vanaegiptuse keel egiptuse keele vanima säilinud keelekuju ja ühtlasi vanima säilinud afroaasia keele üldse.
Koma

**Koma** ( , ) on kirjavahemärk, mis sarnaneb kujult ülakoma ja ühekordse ülemise jutumärgiga, kuid asetseb neist erinevalt teksti alumisel joonel. Enamikus kirjaviisides kujutatakse seda kas väikese sirge, kaardus ja/või kaldu joonekesena või täidetud paunaga 9 sarnaselt.

Komal on eri keeltes ja kontekstides eri funktsioone, enamasti märgib see lauses pausi. Komaga eraldatakse loetelu elemente ja osalauseid. Tänapäevast koma kasutas kirjas esimesena itaalia humanist Aldus Manutius.

Koma kasutatakse ka diakriitikuna kombinatsioonis teiste märkidega. Näiteks rumeenia keeles kasutatakse  koma tähtede s ja t all: ⟨Ș, ș⟩, ⟨Ț, ț⟩ vastavalt helitu postalveolaarse frikatiivi /ʃ/ ja helitu alveolaarse afrikaadi /t͡s/ märkimiseks.

Eesti keeles kasutatakse koma ka arvudes täis- ja murdosa eraldajana.

Koma on kasutatud ka logodel, näiteks Eesti Keele Instituudi logol.

## Vaata ka

*ülakoma
*jutumärgid
*semikoolon
*punkt

## Välislingid
*Koma kasutamine *(EKI teatmik)*
Kakkpapagoilased

**Kakkpapagoilased** (*Strigopidae*) ehk Uus-Meremaa papagoid on papagoiliste seltsi kuuluv sugukond, milles on kaks perekonda kolme liigiga. Perekond *[[Nestor (linnuperekond)|Nestor]]* koosneb keast ning kaakast kahe alamliigiga (*Nestor meridionalis meridionalis* ja *Nestor meridionalis septentrionalis*). Perekonda *[[Strigops]]* kuulub aga vaid üks liik – kakkpapagoi (ehk kakapo). Kõik säilinud liigid on endeemsed Uus-Meremaale, ent kaks väljasurnud liiki levisid ka teistel lähedal asuvatel saartel. Praegused nimed kea, kaaka ja kakapo on samad, mis kunagised maoorikeelsed nimed.

Norfolki kaaka ja Chathami kaaka surid välja üsna hiljuti; kakapo, kea, ning kaaka kaks alamliiki on kõik ohustatud liigid.

Sugukond lahknes teistest papagoilistest umbes 82 miljonit aastat tagasi, kui Uus-Meremaa eraldus Gondwanast.
Nestor (linnuperekond)

**Nestor** (*Nestor*) on *[[Strigopidae]]* sugukonda papagoiliste seltsi kuuluv linnuperekond. 

Perekonda kuulub kaks praegu elusolevat liiki: kea ja kaaka. Mõlemad on endeemsed Uus-Meremaale. Nii kea kui ka kaaka on jässaka kehaehitusega. Perekonna iseloomulikuks jooneks on keele ehitus, mille tipus on karvakesed.
Astor

**Astor** on asula Ameerika Ühendriikides Florida osariigis Lake'i maakonnas.

2000. aasta rahvaloenduse järgi elas Astoris 1487 inimest.

## Viited
Jasper Fforde

**Jasper Fforde** (sündinud 11. jaanuaril 1961 Londonis) on inglise kirjanik.

Fforde'i esimene fantaasiaromaan "The Eyre Affair" ilmus 2001 ning see on tema tuntuima, nn Thursday Nexti sarja esimene raamat. Sarja peategelaseks on kirjandusteostes töötav naisdetektiiv Thursday Next.

Fforde'i romaane iseloomustab kirjanduslike viidete küllus ning rohke sõnamängu kasutus, mis teeb need osaliselt tõlkimatuks.

## Teosed
* Thursday Next
** "The Eyre Affair" (2001; eesti keeles "Eyre'i juhtum", tõlkinud Jana Linnart, Tallinn: Ersen, 2014)
** "Lost in a Good Book" (2002; eesti keeles "Kadunud heasse raamatusse", tõlkinud Jana Linnart, Tallinn: Ersen, 2014)
** "The Well of Lost Plots" (2003)
** "Something Rotten" (2004)
** "First Among Sequels" (2007)
** "One of our Thursdays is Missing" (2011)
** "The Woman Who Died a Lot" (2012)

* Nursery Crime Division
** "The Big Over Easy" (2005)
** "The Fourth Bear" (2006)

* "Shades of Grey 1: The Road to High Saffron" (2010)

* The Dragonslayer trilogy
** "The Last Dragonslayer" (2010)
** "The Song of the Quarkbeast" (2011)

## Välislingid
* Ametlik koduleht
Hendrik van der Zee (poksija)

**Hendrik van der Zee** (eesnimi ka **Hein**, **Henk**, **Heintje**; 6. september 1929 Amsterdam – 5. detsember 1991 Oostzaan, Põhja-Hollandi provints) oli Hollandi poksija.

Van der Zee osales Euroopa eest ühe korra kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) maavõistlusel USA Kuldkinda-turniiri võitjate meeskondadega ja võitis 1951. aastal oma kohtumise Washingtonis.

Van der Zee osales kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale pronksmedalivõitjale Anatoli Bulakovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Van der Zee osales kärbeskaalus (kuni 51 kg) 8. Euroopa meistrivõistlustel (Oslo, 1949), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Janusz Kasperczakile (Poola) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning sai kärbeskaalus (kuni 51 kg) 9. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1951) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Aristide Pozzalile (Itaalia). 

Van der Zee poksis oktoobrist 1952 kuni juulini 1959 elukutselisena. Ta osales kokku 42 kohtumisel ning võitis neist 28 (neist 9 nokaudiga), kaotas 11 (neist 6 nokaudiga) ja viigistas 3 kohtumist. 

## Viited

## Välislingid
* 
*
Kakaduulased

**Kakaduulased** (*Cacatuidae*) on papagoiliste seltsi kuuluv sugukond.

Sugukonda kuulub 7 perekonda 21 liigiga. Kakaduude nimi pärineb Malaist – **kaka(k)tua** (*kaka* "papagoi" + *tuwah* või *kakak* "õde" + *tua* "vana").

Kakaduude levila ulatub Filipiinidelt ja Indoneesia ida-saarteni, Wallaceast Uus-Guineani ja sealt Austraaliani. 

Kakaduud tunneb ära nende uhke tuti ja kõvera noka järgi. Nende suled on küll vähem värvilised kui teistel papagoidel, olles tavaliselt kas valged, hallikad või mustad, ent see-eest on nende tutt tihti värviline. Kakaduud on küllaltki suured, sarnanedes suuruselt näiteks ronkadega. Kõige tuntum kakaduude seast on kindlasti kollatutt-kakaduu.

## Perekonnad
**[[Probosciger]]*
**[[Callocephalon]]*
**[[Nymphicus]]*
**[[Calyptorhynchus]]*
**[[Eolophus]]*
**[[Lophochroa]]*
**[[Cacatua]]*
Mängupalavik

*"Mängupalavik" ("Fever Pitch"), 1997. aasta film, režissöör David Evans, peaosas Colin Firth
*"Mängupalavik" (televisioonis on kasutatud ka pealkirja "Mees üheks hooajaks"; inglise keeles "Fever Pitch"), 2005. aasta film, režii Bobby ja Peter Farrelly, peaosas Drew Barrymore
Sevani poolsaar

**Sevani poolsaar** (armeenia keeles Սևանի թերակղզի; endine **Sevani saar**) on poolsaar Sevani järves Armeenias, Gegharkhunikhi maakonnas.

Poolsaare kõrgeim koht on 1950 meetrit merepinnast. Selle geograafilised koordinaadid on 38°20′30″N 43°02′07″E.

Poolsaarel asub 9. sajandist pärinev Sevanavanki katedraal, mis on üks Armeenia tuntumaid vaatamisväärsusi. Põhjakaldal paikneb kloostri seminar, Vaskeniani teoloogiaakadeemia.

Stalini ajal alustati Sevani järve pinna langetamist, et saada juurde uut põllumaad. Kokku langes veetase umbes 20 meetrit ning saarest sai poolsaar. Selle lõunakaldale ehitati Armeenia Kirjanike Liidu külalistemaja. Idakaldal asub Armeenia presidendi suveresidents.


Sevanakmonasterys.jpg|Sevani saar ja klooster 19. sajandil. (Pariis, 1869, T. Deyrolle.)
Sevan lake in Armenia 1974.jpg|Sevani järv 1974. aastal.
Kui tähtis on olla tõsine

**"Kui tähtis on olla tõsine"** (**"The Importance of Being Earnest"**; täieliku pealkirjaga "The Importance of Being Earnest, A Trivial Comedy for Serious People") on Oscar Wilde'i näidend. Näidend esietendus 14. veebruaril 1895 Londoni St. Jamesi teatris.

Teosest on tehtud mitu filmi. Näiteks:

*"Kui tähtis on olla tõsine", film aastast 1932, režissöör Franz Wenzler
*"Kui tähtis on olla tõsine", film aastast 1952, režissöör Anthony Asquith
*"Kui tähtis on olla tõsine", film aastast 2002, režissöör Oliver Parker
*"Kui tähtis on olla tõsine", film aastast 2011, režissöör Brian Bedford
Kea

**Kea** ehk **keapapagoi** (*Nestor notabilis*) on perekonda *[[Nestor (linnuperekond)|nestor]]* kuuluv papagoi.

## Välimus
Kea on 46 cm pikk. Tiiva pikkus on 302–330 mm, saba 146–175. Kaalub 922 g. Isaslinnud on emastest umbes 5% suuremad, isaslinnu nokk on 12–14% pikem.

Sulestik on peamiselt oliivipruun. Tiibade ülapoolel on sinised ja alapoolel oranžid suled. Lühike ja kandilise otsaga saba on veidi rohekas ja saba otsas on tume triip. Nokk on must, jalad tumehallid. Silmad on pruunid. Noored kead on heledamat värvi, silma ümbrus on kollane ja jalad on kollakamad. Sarnaneb kaakaga, kuid kaaka sulestik on soojemat tooni, pealagi on heledam, kukal ja kõht on punased.

## Levik
Kead elavad Uus-Meremaa Lõunasaarel mägedes 600–2000 m kõrgusel merepinnast.

## Toitumine
Kead toituvad lehtedest, pungadest, juurtest, seemnetest, marjadest, õitest ja nektarist, vahel ka putukatest ja raibetest.

## Pesitsemine
Okste, lehtede ja samblikega vooderdatud pesa asub urus või mahalangenud puu õõnsuses. Kead on paigatruud.

Kead pesitsevad juulist jaanuarini. Kurnas on 2–4 muna, mida emaslind haub 21–28 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 13–14 nädala vanuselt.

## Eluiga
Kea võib elada 50-aastaseks.

## Viited

## Välilslingid
Lucrezia Landriani

Lucrezia Landriani

Sündinudu 1440Milano, Lombardia, Itaalia
Surnudteadmata
Rahvusitaalia
TuntudGaleazzo Maria Sforza, Milano hertsogi, kaaslannana
ReligioonRooma katoliiklik
Kaaslasedkrahv Gian Piero Landriani (abikaasa)Galeazzo Maria Sforza, Milano hertsog
LapsedPiero LandrianiBianca LandrianiCarlo SforzaCaterina SforzaChiara SforzaAlessandro Sforza

**Lucrezia Landriani ** (sünd u 1440) oli Milano hertsogi Galeazzo Maria Sforza kaaslanna ja nimeka vallaslapse, Imola sinjoora, Forlì krahvinna, Caterina Sforza, ema. Lucrezial oli hertsogiga veel vähemalt kolm last ning kaks last oma abikaasaga. 

## Elu
Lucrezia oli krahv Gian Piero Landriani abikaasa, kes oli Galeazzo Maria Sforza (24. jaanuar 1444 – 26. detsember 1476; Milano hertsogi Francesco Sforza ja hertsoginna Bianca Maria Visconti poeg) õukondlane ja lähedane sõber. Galeazzo Mariast saanuks pärast isa surma 8. märtsil 1466 Milano hertsog.

Lucrezia sündis Milanos  1440. a paiku; lähemad andmed tema nooruse ja vanemate kohta puuduvad. Domenico Veneziano maalitud kaasaegselt portreelt Lucreziast näeb vaataja blondijuukselist, sinisilmset, kõrgelaubalist ja peente näojoontega kena daami. Oma kaasa, Gian Pieroga, oli tal kaks last, poeg Piero Landriani, kellest hiljem sai Forlimpopoli kindluse kastellaan; ja tütar, Bianca Landriani, kes abiellus Tommaso Feo’ga, Ravaldino kindluse kastellaani ja Caterina Sforza lähedase sugulasega. Lucrezia’st sai Galeazzo Maria südamedaam 1460. a paiku, kui Galeazzo Maria oli kuueteistaastane.

Luzrecial ja Galeazzo Marial oli vähemalt neli ühist last:
* Carlo Sforza, Magenta krahv.
* Caterina Sforza, Imola sinjoora, Forlì krahvinna (1463 – 28. mai 1509), abiellus kolm korda.
* Chiara Sforza (1467–1531).
* Alessandro Sforza, Francavilla valitseja (1465–1523), kes oli abielus Barbara dei Conti Balbiani di Valchiavenna’ga, kellega tal oli tütar, Camilla.

Lucrezia lapsed tunnistati seaduslikeks ning kasvatati üles hertsogi õukonnas, kõrvuti Galeazzo seaduslike lastega. Peamiseks kasvatajaks oli siiski laste isapoolne vanaema, Bianca Maria Visconti. Galeazzo ja Lucrezia kõige andekamaks ja tähelepandavamaks lapseks oli Caterina, kes sai vanaemalt õpetust nii diplomaatia kui sõjapidamise alal. Need oskused olid hädavajalikud 15. sajandi Itaalia poliitilises õhkkonnas, mille märksõnadeks olid linn–riikide ja nende valitsejate pingelisest omavahelisest võistlusest ajendatud intriigid, sõnamurdlikkus, salamõrvad ja lakkamatu võimuvõitlus.

Galeazzo Maria Sforza torgati surnuks 26. detsembril 1476 San Stefano kirikus Milanos. Seejärel sai hertsogiks Galeazzo ainus seaduslik poeg Gian Galeazzo Sforza. 

Lucrezia Landriani surmaaeg on teadmata.
Artsvašen

**Artsvašen** (armeenia Արծվաշեն, aserbaidžaani *Başkənd*) on küla Armeenias Gegharkhunikhi maakonnas, mis asub eksklaavina Aserbaidžaanis. Alates augustist 1992 on küla Aserbaidžaani vägede okupatsiooni all ja kuulub Gədəbəy rajooni.

Küla asutati 1845. aastal. 1873. aastal oli elanike arv 1015, 1926. aastal 2909, 1939. aastal 4280, 1959. aastal 4112, 1970. aastal 3368 ja 1979. aastal 2771. 1992. aastal sunniti armeenlased lahkuma ja küla asustati aserbaidžaanlastega.
Aneto

**Aneto** on Püreneede ja Hispaania Aragoni autonoomse piirkonna kõrgeim mägi. 

3404 meetrit kõrgune mägi on kõrguselt Hispaania kolmas. Asub Hispaania Huesca provintsis (põhjapoolseim Aragoni provintsidest), Maladeta mäemassiivi lõunaosas.  

Aneto ümbruses Maladeta mäemassiivis paikneb Hispaania suurim, kuid kiirelt sulav liustik, mis kattis 1981. aastal 106,7 ha ja 2005. aastal 79,6 ha.
 
Tõusu Aneto mäele alustatakse tavaliselt öösel Renclusa mägihotellist/alpilaagrist 2140 m kõrgusel. Sealt liigutakse suurtel kividel kaljulõhesse, traverseeritakse alpinismivarustuses liustiku pikimat osa, mis ulatub Aneto tipust põhja poole. Tipp asub lühikesel kitsal kaljuribil nn "Mohammedi sillal". Aneto tipus on muljetavaldav rist ja vaade lumisele Maladeta massiivile põhjas ja Alto Aragoni regioonile lõunas. Tippu jõudmiseks kulub 5–6 tundi, laskumiseks veidi vähem.

Esmatõusu Aneto tippu tegi endine Vene ohvitser Platon de Tchihatcheff kolme saatjaga 18. juulil 1842. Nad kasutasid Hospice de France'ist algavat rada, läbisid Benasgue kuru ja ööbisid Renclusa varjupaigas. 

Eestlased on Aneto tipus käinud korduvalt: Ivar ja Inna Lai 1998 ja Ülo Kangur 2011. aasta suvel.

## Välislingid
* Harju Matkaklubi, matk.ee
* Ülo Kanguri veeb, yloka.era.ee
Aivar Kokk

**Aivar Kokk** (sündinud 15. aprillil 1960 Jõgeval) on Eesti ettevõtja ja poliitik, Riigikogu XII, XIII, XIV ja XV koosseisu liige. 2004–2009 oli ta Jõgeva maavanem.

Kokka on süüdistatud seotuses sundparteistamisega.

## Elulugu
Kokk sündis 15. aprillil 1960 Jõgeval. Lapsepõlv ja kooliaeg möödus Luual ja Palamusel. 1983. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusinseneri-tehnoloogina.

### Poliitiline tegevus
1989. aastast on ta kuulunud Jõgeva vallavolikokku: aastatel 1989–2000, 2013–2017 ja taas 2017. aastast vallavolikogu liikmena, aastatel olnud 2002–2004 ja 2009–2011 volikogu esimees. Aastatel 2004–2009 oli ta Jõgeva maavanem.

2011. aastast kuulub erakonda Isamaa.

2011. aastal valiti Riigikogu XII koosseisu. Riigikogus on olnud maaelukomisjoni aseesimees ning kohalike omavalitsuste ja regionaalpoliitika toetusrühma esimees. 2015. aastal valiti Riigikogu XIII koosseisu, olles ühtaegu sotsiaalkomisjoni esimees ning kohalike omavalitsuste ja regionaalpoliitika toetusrühma esimees. 2016. aasta detsembris valiti majanduskomisjoni esimeheks. 2017. aasta veebruarist oli Kokk riigireformi probleemkomisjoni liige, 2017. aasta juunist maaelukomisjoni esimees, 2022. aasta juunist Riigikogu rahanduskomisjoni esimees. 

On kuulunud Eesti-Venemaa, Eesti-Hiina ja Eesti-Soome parlamendirühma. 

Erakondlikus plaanis on ta erakonna Isamaa volikogu ja eestseisuse liige ning on Isamaa Jõgevamaa piirkonna kontaktisik .

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 9 (Jõgeva- ja Tartumaa (v.a Tartu linn)) 3136 häält ning osutus valituks.

### Tegevus ettevõtjana
Kokk tegutseb 1991. aastast ettevõtjana. Kokku on ta asutanud 6 ja juhtinud 11 ettevõtet. 2019. aasta seisuga kuulub ta kolme ettevõtte juhatusse:

* Isamaa erakond MTÜ
* Eesti uisuliit MTÜ (asepresident)
* Jõgevamaa äriklubi MTÜ (asutaja)

## Tunnustus
* 2004 Jõgeva valla aasta tegija
* 2006 Ajalehe Maaleht "Aasta tera" 
* 2006 Poola Vabariigi Kuldne teeneterist
* 2007 Jõgeva linna aumärk 
* 2007 Mustvee linna aukodanik 
* 2007 Päästeteenistuse kuldrist
* 2008 Lõuna Politseiprefektuuri teenetemärk
* 2015 Jõgevamaa kuldrist 
* 2020 Jõgeva valla vapimärk

## Isiklikku
Kokk on abielus ja tal on kolm tütart. Tema hobid on tervisesport, aiandus, fotograafia ja toiduvalmistamine.

## Viited

## Välislingid

*Poliitiku koduleht
*Aivar Kokk Riigikogu kodulehel
*Riigikogulane kinkis kuluhüvitise eest koolidele pihlakaistikuid
*Peeter Ernits. Aivar Kokk: Poodi minnes vaatan punaseid silte Maaleht, 8. oktoober 2010
*Dannar Leitmaa. Pätibande liitus IRL-iga riigikogulase Aivar Koka soovitusel Eesti Päevaleht, 5. juuni 2012
*"Terviseamet algatas koroonat levitanud Aivar Koka suhtes väärteomenetluse" ERR, 3. veebruar 2021
Sinisukk (kirjastus)

**Sinisukk** on kirjastamisega tegelev Eesti ettevõte, mis loodi 1992. aastal. 2024. aastal oli Sinisukk 722 000-eurose käibemahuga raamatukirjastuse sektoris 7. kohal.

Suurima osa kirjastuses väljaantavatest teostest moodustavad lasteraamatud. Samuti antakse välja teabe- ja käsiraamatuid, biograafiaid ja ilukirjandust.

Kirjastus on välja andnud raamatusarja "Klassikalised lood". 

2017. aastal anti välja umbes 120 nimetust raamatuid. 2023. aastal ilmus kirjastuselt 144 teost, millest 60% on lastekirjandus ja ülejäänu jaguneb sarjade ja teiste segmentide vahel.

2015. aastal oli kirjastuse käive umbes 842 000 eurot, 2016. aastal 947 000 eurot ja 2017. aastal 960 000 eurot. Ettevõte lõpetas 2023. aasta ligikaudu 542 000 euro suuruse kahjumiga.

## Viited
Daniel Hellebuyck

**Daniel Hellebuyck** (5. juuli 1933; Petegem(-aan-de-Leie), Deinze vald – 26. mai 2001) oli Belgia endine poksija, rahvuselt flaam.

Hellebuyck osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1956. aasta Melbourne olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Hellebuyck sai kukk-kaalus (kuni 54 kg) 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Zenon Stefaniukile (Poola) j ajäädes edasisest medaliheitluselt välja. 

Hellebuyck poksis juunist 1957 kuni maini 1959 elukutselisena. Ta osales kokku 13 kohtumisel ning võitis neist 9 ja kaotas 4 (neist 1 nokaudiga) kohtumist. 

## Viited

## Välislingid
* 
*
Vital L'Hoste

**Vital L'Hoste** (sündinud 6. juunil 1925 Biez's Grez-Doiceau' vallas Vallooni Brabandi provintsis Valloonia piirkonnas Belgias – surmaaeg ja -koht on teadmata) on Belgia endine poksija, rahvuselt valloon.

L'Hoste osales poolraskekaalus (kuni 80 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise Harry Siljanderile (Soome) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

L'Hoste sai poolraskekaalus (kuni 80 kg) 7. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1947) pronksmedali. 

L'Hoste poksis jaanuarist 1950 kuni maini 1952 elukutselisena. Ta osales kokku 3 kohtumisel, kaotas neist 2 (mõlemad nokaudiga) kohtumist ja viigistas 1 kohtumise. 

## Viited

## Välislingid
* 
*
Sergei Krikaljov

**Sergei Krikaljov** (vene *Сергей Константинович Крикалёв*; sündinud 27. august 1958 Leningradis) on endine Nõukogude Liidu ja Venemaa kosmonaut ning raketiteadlane. 

Ta osales Sojuz TM-7, Sojuz TM-12, Sojuz TM-13, STS-60, STS-88, 1. ekspeditsiooni (Soyuz TM-31, STS-102), 11. ekspeditsiooni (Soyuz TMA-6) lendudel.

Ta oli aastatel 2005–2015 kõige kauem – kokku 803 päeva 9 tundi ja 39 minutit – kosmoses viibinud inimene. Ta on käinud avakosmoses 8 korda, kokku 41 tundi ja 8 minutit.

Sergei Krikaljov on Nõukogude Liidu kangelane, Venemaa kangelane ja Peterburi aukodanik.

## Viited
Kuulutaja

**Kuulutaja** on reedeti ilmuv tasuta nädalaleht, mille tiraaž on 14 000. Kuulutajat trükitakse täisvärvitrükis, mahus 16–28 lehekülge. Lisaks Lääne-Virumaale levib ajaleht ka Ida-Virumaal (Kiviõlis, Kohtla-Järvel, Jõhvis, Ahtmes), Harjumaal, Järvamaal, Jõgeval, Tallinnas ja Maardus Grossi Toidukaupade keti kauplustes.

Ilmumise algusaastatel oli Kuulutaja 4–8-leheküljeline tarbijaleht, kus enamiku lehepinnast moodustas reklaam, lisaks mõned tarbijale suunatud artiklid. Hiljem on Kuulutaja olnud nädalaleht, milles leidub arvamuslugusid, probleemartikleid, uudiseid ning loomulikult ka reklaampakkumisi ja 12 leheküljel rubriigikuulutusi.

Ajalehte annab välja Oleg Grossi firma AveC Kirjastuse AS.

## Välislingid
*Koduleht
Donald Ramotar

**Donald Rabindranauth Ramotar** (sündinud 22. oktoobril 1950) on Guyana poliitik, kes oli 3. detsembrist 2011 kuni 16. maini 2015 Guyana president.

Ta õppis Guyana ülikoolis majandusteadust.

Donald Ramotar on alates 1997. aastast Progressiivse Rahvapartei peasekretär. Alates 1992. aastast on ta parlamendi liige.

## Välislingid
* Presidendi kantselei koduleht
Näärid

**Näärid** on Eestis aastavahetuse aeg, mida tähistatakse vähemalt keskajast. Selle ajaga on seotud omapärased kombed nagu näärisoku jooksmine ehk sokutamine. Nääride nimetus, tähistamine ja kombestik viitab selgelt Skandinaavia päritolule. Nimetus on tulnud arvatavasti rootsi sõnast *nyår* (uus aasta). Võimalik on nimetuse pärinemine sama tähendusega keskalamsaksakeelsetest sõnadest *nē jār*.

Nõukogude ajal, mil jõule nende kristliku tähenduse tõttu avalikult ei peetud, võttis jõulukombestiku suuresti üle näärikombestik (jõuluvana asemel näärivana jms).

Eesti rahvakultuuris on näärikombestikku kõige rohkem järgitud nääriõhtul (ka: vana-aastaõhtu) ja nääriõhtu tavad, uskumused ja toidud on lähedased jõuluõhtu omadega.

## Vaata ka
*nääris
*näärisokk
*näärikroon
*jõulud eesti rahvakalendris

## Viited
Kaitsepataljonid (Eesti Vabadussõda)

**Kaitsepataljonid** olid Eesti Vabadussõja ajal 1918. aastal Kaitseliidu liikmetest moodustatud väeüksused.

Kaitsepataljonid moodustati Eesti sõjavägede ülemjuhataja Johan Laidoneri korraldusel 28. detsembril 1918 ja likvideeriti 27. juulist 1919.

Lähtudes operatiivolukorrast Vabadussõja rinnetel reorganiseeriti osa kaitsepataljone ka rindeväeosadeks.

Kaitsepataljone nimetati algul ka KL Pataljonideks (N: “Kuressaare Kaitse Liidu Bataljon”).

Kaitsepataljonide koosseisu kuulusid Sõjavägede Ülemjuhataja poolt 16. jaanuaril 1919 kinnitatud koosseisude alusel: pataljoni ülem, adjutant, arst, asjaajaja (ka laekahoidja), kortermeister (ka majandusülem), püssimeister. Pataljoni koosseisu kuulus 4 roodu, milles igas 4 rühma ja milles igas 8 jagu.

## Kaitsepataljonide loetelu
*Tallinna 1. kaitsepataljon, formeerimine algas 22. detsembril 1918 *Eesti Kaitse Liidu 1. Tallinna pataljon* nimetuse all –> (mai 1919) liideti 8. Jalaväepolku.
*Tallinna 2. kaitsepataljon, formeeriti 17. jaanuarist 1919, tegeles garnisoniteenistusega ning Tallinna 1. kaitsepataljonile täienduse väljaõpetamisega, saadeti laiali alates 2. juulist 1919.
*Tallinna 3. kaitsepataljon, formeeriti 31. märtsil 1919 Tallinna Kaitseliidu 7. jaoskonna baasil baltisakslastest, tegeles Tallinnas garnisoniteenistusega, saadeti laiali 10. juunil 1919.
*Tartu kaitsepataljon, mitteametlik nimetus *Tartu vabatahtlike pataljon*, formeerimine algas 8. jaanuaril 1919 –> (mai 1919) liideti 8. Jalaväepolku. 
*Järvamaa löögipataljon, formeerimine algas 18. detsembril 1918 –> Järvamaa kaitsepataljon –> (veebruar 1919) 7. Jalaväepolk
*Viljandi kaitsepataljon, mitteametlik nimetus *Viljandi vabatahtlikkude pataljon* –> (4. mai 1919) "Sakala partisanide pataljon", 25. detsember 1919 formeeriti ümber Sakala partisanide polguks. 
*Viljandi 2. kaitsepataljon, formeeriti 28. aprillil 1919, saadeti laiali 14. mail 1919: formeeriti uuesti 11. juunil 1919 ning saadeti laiali 6. juulil 1919.
*Pärnu kaitsepataljon –> (4. mai 1919) 3. Jalaväepolk, formeeriti alates 16. jaanuarist 1919.
*Pärnu 2. kaitsepataljon, formeeriti alates 10. juunil 1919, saadeti laiali 6. juulil 1919.
*Kuressaare kaitsepataljon, formeeriti 24. jaanuaril 1919 Kuressaares –> (märts 1919) Saaremaa kaitsepataljon, saadeti laiali augustis 1919. 
*Narva kaitsepataljon –> (29. september 1919) Viru piirivalvepataljon –> (5. november 1919) 1. piirivalvepataljon
*Kapten Sarapuu kaitsepataljon –> (18. aprill 1919) Võru kaitsepataljon, saadeti augustis 1919 laiali.
Rakvere Linna Algkool

**Rakvere Linna Algkool** oli Rakveres aastatel 1992–2013 tegutsenud lasteaed-algkool. Kool avati Lääne-Viru maavalitsuse 30. aprilli 1992. aasta määrusega nr 85 koolide avamise kohta 1. septembril 1992 aadressil Posti 29.

## Ajalugu

### Algkool
Juba aastaid töötas Rakvere 1. Keskkool väga suure koormusega kolmes vahetuses. Eriti raske oli algklasside õpilaste koolipäev õhtupoolses vahetuses. Puudusid võimalused (ruumid) klassiväliseks tegevuseks. Otsiti võimalusi, kuidas õpilaste õppimistingimusi parandada. Seoses Eesti taasiseseisvumisega 20. augustil 1991 lahkus Rakverest väga palju vene rahvusest kodanikke ja sõjaväelaste perekondi. Vähenes laste hulk lastepäevakodudes. Üks lasteaed otsustati sulgeda ja vabanenud hoones avati **Rakvere Linna Algkool**. Kooli direktoriks sai Ly Kivistik. 

Uue kooli avamisele oli tugev vastuseis (ei soovitud lahkuda mainekast koolist), kuid tänu tugevale, töökale personalile ja läbimõeldud koolielu korraldusele saavutas kool kiiresti tuntuse ja tunnustuse. Kool muutus linnas populaarseks, sellesse taheti oma lapsi õppima tuua.

Lisaks heale õppetöö tasemele hinnati soodsat õpikeskkonda ja võimaluste mitmekesisust õpilaste tunnivälise aja organiseerimisel. Koolis oli 10 klassikomplekti (1.–5. klass, kaks paralleelklassi).

### Lasteaed-Algkool
Alates 2003. aasta sügisest avati senise kahe esimese klassi asemel üks esimene klass. 2003/2004. õppeaastal tegutses 6-aastaste laste rühm, 2004/2005. õppeaastal oli kooli hoones avatud kaks Lasteaia Triin mudilasrühma. Alates 1. septembrist 2005 tegutses asutus lasteaed-algkoolina.

2011. aasta seisuga õppis koolis 127 õpilast (1.–6. klassini) ja avatud oli viis lasteaiarühma. Alates kooli loomisest on peetud kooli kroonikat, millest iga asjahuviline saab üksikasjaliku ülevaate koolis toimunust. On olemas rikkalik fotokogu ja täpsed ülestähendused õpilaste ja õpetajate saavutuste ja koolielus toimunu kohta.

## Kooli sulgemine
2013. aastal otsustati senine õppeasutus sulgeda. Algkooliklassid liideti Rakvere Gümnaasiumiga ja lasteaed alustas 2013. aasta sügisel uue nime all – Rakvere Rohuaia Lasteaed. Uue lasteaia juhatajaks sai senise Rakvere Linna Algkooli direktor Ene Nool.

## Viited
Vladas Mikėnas

**Vladas Mikėnas** (17. aprill 1910 Tallinn – 3. november 1992 Vilnius) oli Eestist pärit leedu maletaja, malekohtunik ja ajakirjanik, rahvusvaheline meister ja ausuurmeister males.

Isa oli Dvigateli tehases raamatupidaja. 

Malet hakkas mängima 14-aastaselt. Esimene turniirivõit tuli 1927. aastal Tallinna Eesti maleseltsi juubeliturniiril. 1928. aastal tuli ta Tallinna meistriks. 1930. aastal võitis Mikėnas Eesti malemeistrivõistlused Tallinnas. 1931 jagas ta 2.–5. kohta esimesel Balti meistrivõistlustel males Klaipėdas, kus esikohale tuli Isakas Vistaneckis. Samal aastal emigreerus Mikenas Eestist Leetu. Leedus osales ta korduvalt meistrivõistlustel, võites need 1936. aastal; 1937 jäi ta madalale kohale, ent võitis Aleksandr Alehhinit. Mikėnas esindas Leedut viiel ametlikul ja ühel mitteametlikul maleolümpial.

Pärast Leedu annekteerimist Nõukogude Liitu 3. augustil 1940 osales Mikėnas septembris-oktoobris Moskvas NSV Liidu meistrivõistlustel, jagades 13.–16. kohta. Ta mängis korduvalt Nõukogude Liidu ja mitme liiduvabariigi meistrivõistlustel, tulles näiteks 1945. aastal Tallinnas 7. kohale ja kaotades Paul Keresele. 

1950. aastal, mil loodi rahvusvahelise meistri tiitel, anti see ka Mikėnasele. 1987 pälvis ta ausuurmeistri tiitli.

1985. aastal oli Mikėnas kohtunik maailmameistrimatšil Anatoli Karpovi ja Garri Kasparovi vahel.

## Viited

## Välislingid
*
Keisririigi ringkonnad

**Keisririigi ringkond** (, mitmuses *Circuli imperii*; , mitmuses *Reichskreise*) oli Saksa-Rooma riigi territooriumide regionaalsete gruppide ühend. Ringkond loodi peamiselt üldiste kaitsestruktuuride ja keiserlike maksude kogumise organiseerimise eesmärgil, kuid ka organiseerimise vahendina Riigipäeval ja keiserlikus riigikohtus.

Igal ringkonnal oli Ringkonnapäev, kuigi mitte iga Ringkonnapäeva liige ei saanud olla Riigipäeva liige.

## Keisririigi ringkondade moodustamine
Algselt moodustas 1500. aasta Augsburgi Riigipäev Keisririigi reformi osana kuus ringkonda:
* Baieri ringkond 
* Švaabi ringkond 
* Ülem-Reini ringkond
* Alam-Reini-Vestfaali ringkond
* Frangimaa ringkond
* Saksi ringkond

Algselt jäid Habsburgi dünastia ja kuurvürstide territooriumid ringkondadest väljapoole. 1512. aastal organiseerisid Trieri ja Kölni Riigipäevad need maad nelja uude ringkonda:
* Austria ringkond, sealhulgas Maximilian I poolt päritud Habsburgide territooriumid
* Burgundia ringkond, sealhulgas Maximiliani viimase naise Marie pärand
* Ülem-Saksi ringkond, sealhulgas Saksimaa ja Brandenburgi kuurvürstkonnad
* Kuur-Reini ringkond, sealhulgas vaimulikud kuurvürstkonnad Mainz, Köln ja Trier ning ilmalik Kuurpfalz.

Silmas pidades Prantsusmaa üleskerkinud nõudmisi Maximiliani Burgundia pärandile, algatas 1512. aasta Riigipäev oma lõppaktis nime *Saksa Rahvuse Püha Rooma Keisririik* () ametliku kasutuse.

Kuigi keisririik kaotas mõned läänepoolsed territooriumid pärast Ühendatud Provintside lahkulöömist aastal 1581 ja seoses 1679. aasta Nijmegeni rahu järgse Prantsuse anneksiooniga, jäid kümme ringkonda suuresti muutumatuks kuni 1790. aastate alguseni, mil Prantsuse revolutsioonisõjad tõid kaasa olulisi muutusi Euroopa poliitilisel kaardil.

## Ringkondadesse mittekuuluvad territooriumid
Mitmed keiserlikud territooriumid jäid väljapoole ringkondi, näiteks:
* Tšehhi krooni maad (s.o Tšehhi kuningriik ja Moraavia mark ning Kladsko krahvkond, Sileesia hertsogkonnad, samuti Ülem- ja Alam-Lausitz)
* Šveitsi Konföderatsiooni territooriumid, mis arvati 1648. aastal keiserlikust föderatsioonist vastavalt Vestfaali rahule välja
* keisririigi territooriumid Põhja-Itaalias: Mantua, Milano, Modena, Montferrat, Parma ja Toskana
* riigirüütlite territooriumid
* väiketerritooriumid, nagu:
** Montbéliard krahvkond
** Schmalkalden
** Jever 
** talupoegade vabariik Dithmarschen (kuni Holsteiniga liitmiseni aastal 1559)
* Vana-Liivimaa

## Välislingid
* Keisririigi ringkonnad 16. sajandil Saksamaa ajaloolised kaardid
Elio Di Rupo

**Elio Di Rupo** (sündinud 18. juulil 1951 Hainaut' provintsis Morlanwelzi vallas Morlanwelz-Mariemontis) on itaalia päritolu prantsuskeelne Belgia poliitik. Ta oli 6. detsembrist 2011 kuni 11. oktoobrini 2014 Belgia peaminister.

Alates 13. septembrist 2019 on ta Belgia suurima haldusüksuse Valloonia peaminister.

Ta oli alates 16. septembrist 1999 kuni peaministriks saamiseni 6. detsembril 2011 ning on alates 22. juulist 2014 prantsuskeelse Sotsialistliku Partei esimees.

Elio Di Rupo on lõpetanud Mons-Hainaut' ülikooli. Tal on doktorikraad keemias.

Aastatel 1987–1989 oli ta parlamendi alamkoja liige, 1989–1991 Euroopa Parlamendi liige, seejärel kuni 1995. aastani senati liige ja pärast seda kuni 2000. aastani uuesti alamkoja liige. Aastatel 1992–1994 oli ta Valloonia haridusminister (1993. aastast ka audiovisuaalsete kunstide minister), seejärel 23. jaanuarist 1994 kuni 23. juunini asepeaminister ning kommunikatsiooni- ja riigiettevõtete minister Jean-Luc Dehaene'i esimeses valitsuses ja 23. juunist 1995 kuni 12. juulini 1999 Belgia asepeaminister ning majandus- ja telekommunikatsiooniminister Jean-Luc Dehaene'i teises valitsuses, 15. juulist 1999 kuni 4. aprillini 2000 ja 6. oktoobrist 2005 kuni 20. juunini 2007 oli ta Valloonia peaminister. Alates 8. oktoobrist 2000. aastast on ta Monsi linnapea.

Ta oli esimene avalikult homoseksuaalne Euroopa Liidu riigi valitsusjuht..

## Lapsepõlv ja õpingud
Elio Di Rupo itaallastest vanemad olid kolinud Belgiasse 1947. aastal Itaalia ja Belgia vahelise lepingu raames. Tema perekond on pärit Abruzzo maakonnast San Valentino in Abruzzo Citeriore vallast. Juulis 1952 hukkus ta isa autoõnnetuses ja ema kasvatas üksi seitset last. Vaese perekonna laps sai varakult aru, et saab oma tuleviku rajada ainult haridusele. Ta sai Monsi Ülikoolist doktorikraadi keemias. Hiljem oli ta selles ülikoolis haldusnõunik. 

Õpingute ajal hakkas noorel Elio Di Rupol kujunema poliitiline teadlikkus. Hiljem astus ta Sotsialistlikku Parteisse, mis tema sõnul vastas tema sotsiaalse õigluse ja indiviidi vabaduse ideaalidele.

## Isiklikku
Di Rupo nimetanud end ateistiks, ratsionalistiks ja vabamüürlaseks. 

Ta räägib vabalt itaalia, prantsuse ja inglise keelt. Pärast peaministriks saamist on tema hollandi keele oskus mõnevõrra paranenud.

1996. aastal süüdistati Elio Di Rupot Dutroux' kohtuasja taustal pedofiilias; süüdistus osutus alusetuks. 1996. aastal küsisid tänaval jälitanud ajakirjanikud De Rupolt, kas ta on gei. Ta vastas: "Jah. Mis siis?" Di Rupo rääkis avalikult oma homoseksuaalsusest. Belgias oli ta üks esimesi kõrgetasemelisi poliitikuid, kes seda tegi..

De Rupo on esimene iseseisva riigi valitsusjuht, kes on avalikult gei, ja Jóhanna Sigurðardóttiri järel teine valitsusjuht, kes on avalikult homoseksuaalne.

## Viited

## Välislingid
* Elio Di Rupo blogi
Rakvere Lille Kool

**Rakvere Lille Kool** on puuetega lastele ja noortele mõeldud kool Lääne-Virumaal Rakveres. Rakvere Lille Kool on MTÜ Kirilille üks osakond.

Rakvere Lille Kooli eesmärk on toimetulekuõppe võimaldamine mõõduka vaimupuudega õpilastele ja hooldusklassi loomine raske ja sügava vaimupuudega lastele.
Kooli tegevuse eesmärgist tulenevalt on koolil ülesandeks tagada õpilastele toimetulekuõppekava ja hoolduskooli programmi täitmiseks vajalikud õppe- ja kasvatustingimused.

Koolis õpitakse eesti keelt, matemaatikat, muusikat, rütmikat, kehalist kasvatust, kunsti, tööõpetust ning elu- ja toimetulekuõpetust. Kõigile õpilasele koostatakse individuaalne õppekava.

## Välislingid
*Kooli koduleht
Tallinna Ülikooli Rakvere Kolledž

**Tallinna Ülikooli Rakvere Kolledž** oli Tallinna Ülikooli kolledž Rakveres Pikk tänav 40.

Kolledž avati 1. septembril 1999. Kooli rajamine Rakveresse oli piirkonna jaoks tähelepanuväärne sündmus, kuna sellega taastati Rakvere Õpetajate Seminarist alguse saanud õpetajakoolitus. Kolledžis hakati koolitama bakalaureuseõppes põhihariduse pedagooge (lasteaiaõpetajaid) ja sotsiaaltöötajaid, magistriõppes sai õppida riigiteaduste erialal. 
 
2002. aasta sügisest toimus õppetöö kolledži oma majas Rakvere vanalinnas. 

Üliõpilaste kasutada olid kaasaegsed auditooriumid, arvutiklass ja raamatukogu iseseisvaks tööks ning kohvik lõõgastumiseks. Kolledžil oli välja kujunenud hea praktikabaaside võrgustik. Ladus koostöö oli ka linna raamatukogu, teatri ja rahvamajaga. Külastada sai kontserte, etendusi ja spordivõistlusi, mida üliõpilane sai sageli "letihinnast" taskukohasemalt.

2019. aasta kevadel lõpetas 20-aastase Tallinna ülikooli Rakvere kolledži viimane lend alushariduse pedagoogi ja sotsiaalpedagoogika eriala üliõpilasi. Ehkki Tallinna Ülikool on otsinud hoonele otstarbekat kasutust, seisab hoone 2021. aasta seisuga tühjalt. 

## Ajalugu
Õppetööd alustati tolles hoones juba 1805. aastal Rakvere Kreiskooli rajamisega, kus õppisid teiste hulgas ka Friedrich Reinhold Kreutzwald ja Friedrich Robert Faehlmann.

## Välislingid
*Kooli koduleht
José Peyre

**José Peyre** (sündinud 26. märtsil 1933 Charlerois) on Belgia endine poksija.

Peyre sai raskekaalus (üle 81 kg) 9. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1951) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Edgar Gorgasile (Lääne-Saksamaa) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. 

Peyre poksis novembrist 1953 kuni jaanuarini 1970 elukutselisena. Ta osales kokku 44 kohtumisel ning võitis neist 18 (neist 1 nokaudiga), kaotas 25 (neist 13 nokaudiga) kohtumist ja viigistas 1 kohtumise. 

## Viited

## Välislingid
*
Lahingus langenu

**Lahingus langenu** on sõjandustermin, millega märgitakse lahingus kaotatud isikut, kes saab lahingus kohapeal surma või sureb haavadesse või muudesse vigastustesse enne arstiabipunkti jõudmist. 

Kui sõjaväelane hukkub mõne muu teenistusülesande täitmisel, mitte lahingus, siis kasutatakse tema kohta mõistet **ülesande täitmisel langenu**.

Eesti sõjandusterminoloogias on üldjoontes samatähenduslikud väljendid – lahingus surmasaanu, surmasaanu, langenu – tunnistatud ebasobivateks, kuigi tavakeeles võidakse neid jätkuvalt selles tähenduses kasutada. Üldisemalt võib rääkida ka sõjategevuses või lahingutegevuses hukkunust.

Tegemist on liigitusega, mida kasutavad tavaliselt sõjaväelased inimohvrite, s.t vaenuliku jõu läbi oma vägedes aset leidnud surmajuhtumite tähistamiseks. Inglise keeleruumis tähistatakse lahingus hukkunut mõistega *killed in action*, mille ametlik lühend on **KIA**. Selle tähendusväli võib olla eestikeelsest sõjandusterminoloogiast kohati erinev. 

Ameerika Ühendriikide Kaitseministeeriumi järgi ei pruugi **KIA**ks kuulutatu olla küll oma relvast tulistanud, on aga langenud vaenlase vaenuliku rünnaku tagajärjel. **KIA**deks ei loeta neid, kes on hukkunud õnnetuse või mõne muu "mitte-vaenuliku" tegevuse või terrorirünnaku tagajärjel. **KIA** on kohaldatav nii rinde lahinguüksustele kui ka mere-, õhu- ja tugiüksustele. Sõjategevuses mingi konkreetse sündmuse ajal langenut tähistatakse † märgiga tema nime kõrval, märkimaks tema langemist selle konkreetse sündmuse käigus.

Lisaks eelöeldule, KIA tähistab kedagi, kes on tapetud sõjategevuses lahinguväljal, samas kui haavadesse surnu (inglise keeles *died of wounds*; lühend: **DOW**) on seotud kellegagi,  kes on jäänud elama kuni arstiabi saamiseni. NATOs on kasutusel ka **DWRIA** (surnud sõjategevuses saadud haavadesse; inglise keeles *died of wounds received in action*). Sõjaväelased ja ajaloolased on kasutanud traditsiooniliselt siiski esimest lühendit, **KIA**d.

## Seotud väljendid
* *Missing in action*, **MIA** &ndash; sõjategevuses teadmata kadunud
* *[[Lahingutegevuses haavatu|Wounded in action]]*, **WIA** &ndash; sõjategevuses haavatasaanud
* *Prisoner of war*, **POW** &ndash; sõjavang

## Vaata ka
* Rahvusvaheline humanitaarõigus
* Tundmatu sõduri haud

## Viited
Léonard Steyaert

**Léonard Steyaert** (28. mai 1907 – surma-aeg ja -koht on teadmata) oli Belgia poksija, rahvuselt flaam.

Steyaert sai keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Piero Toscanile (Itaalia) ning võites 3. koha kohtumises Frederick Mallinit (Suurbritannia).

Steyaert poksis septembrist 1929 kuni detsembrini 1945 elukutselisena. Ta pidas kokku 27 kohtumist, millest võitis 6 (neist 2 nokaudiga) ja kaotas 12 (neist 9 nokaudiga) ning 9 kohtumist jäi viiki.

## Viited

## Välislingid
* 
*