open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mart Kuusik

**Hugo-Maksimilian Kuusik** (ka **Mart Kuusik**; 9. detsember 1877 Harjumaa – 24. august 1965 Battle Ground, Washington, USA) oli Eesti päritolu sõudja.

Kuusik võistles 1912. aasta Stockholmi olümpiamängudel Venemaa lipu all ja võitis meeste ühepaadil kolmanda koha. Seni pole üheselt selge, kas kolmanda koha võitnud sportlased said pronksmedali või mitte.

Noorukina siirdus ta paremate töötingimuste otsingutel Peterburi, kus lülitus kohalikku seltsiellu ja oli spordiseltsi Kalev asutajaliige (1900).

1900. aastatel siirdus ta Inglismaale õppima ja sai Oxfordi Ülikoolist inseneridiplomi.

Pärast õpingud naasis Kuusik Venemaale ja jätkas sõudetreeninguid. Ta osales paljudel ülevenemaalistel ja rahvusvahelistel regattidel. Ta tuli kolm korda Venemaa meistriks (1910, 1911 ja 1913).

Sõudjana kogus Kuusik kuulsust juba Oxfordis ülikooli võistlustel. 1908. aastal võitis ta Amsterdamis mitteametlike maailmameistrivõistluste regati ning 1909 ja 1910 Hollandi lahtised meistrivõistlused, mida tol ajal peeti mitteametlikeks Euroopa meistrivõistlusteks. Oma viimase võistlussõidu tegi Kuusik 1914. aastal Aa jõel Lätis.

Stockholmi olümpiamängudel jagas ta kanadalase Everard Butleriga 3.–4. kohta. Sealjuures võitis ta ülekaalukalt eelvõistlused, kuid kaotas poolfinaalis hilisemale hõbemedalistile Polydore Veirmanile Belgiast, sest tema oma paat purunes ja võistelda tuli võõra paadi ja aerudega. Võisteldi paarikaupa, võitja pääses järgmisse ringi.

1913. aastal saavutas Kuusik võidu,  – ta alistas inglased nende oma kodus, mida ei olnud suutnud teha ükski välismaalane 60 aasta jooksul.

Pärast Oktoobrirevolutsiooni arreteeris Tšekaa Kuusiku, kuid Eesti diplomaatide abiga õnnestus ta vanglast vabastada. Ta naasis Eestisse, kus ta mõnda aega oli klubi V.S. Sport poksitreener.

Kuusik lahkus Eestist 1920. aastatel USA-sse Washingtoni osariiki, kus leidis endale alalise elupaiga ning rajas kodu ja perekonna. 

Ta on maetud Washingtoni osariigi Clarki maakonna Park Hilli kalmistule.

## Välislingid
*
Richard Räägo

**Richard Räägo** (kuni 1935 **Richard Rägo**, 24. aprill 1893 Haabsaare küla, Vana-Antsla vald – 2. oktoober 1941 Kirovi vangla, Kirovi oblast) oli Eesti riigikohtunik alates 1939. aastast.

Richard Rägo õppis aastatel 1910–1915 Tartu Ülikoolis õigusteaduskonnas, kuid sooritas riigieksamid Moskva Ülikooli juures. 

Tegutses aastatel 1915–1919 advokaadina Tallinnas, 1919. aastal osales Vabadussõjas. 

Aastatel 1920–1922 oli Richard Rägo Riigikohtu abiprokurör ning 1922. aastast riigiprokurör Tartus ja 1935. aastast riigiprokurör Tallinnas. 

Aastatel 1939–1940 oli Richard Räägo riigikohtunik.

Richard Räägo vahistati NKVD poolt 6. juulil 1941 ja ta suri vanglas Kirovi oblastis Venemaal.

## Ühiskondlik tegevus

Akadeemilise Tenniseklubi esimees.

## Artiklid
* Meie poliitilise juhtkonna probleemist, „Omariikluse süvendamisel”, 1938

## Välislingid
*
Bobi Andonov

**Bobi Andonov** (makedoonia keeles *Боби Андонов*; sündinud 18. augustil 1994 Melbourne'is) on makedoonia päritolu Austraalia laulja ja tantsija. 

Ta esindas lauluga "Prati mi SMS" ("Saada mulle SMS") Makedooniat 2008. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlusel. Tema laul saavutas seal viienda koha.
Jakob Kristelstein

**Jakob Kristelstein** (16. mai 1889 – 31. mai 1968 Tallinn) oli eesti notar. 

Tema vanemad olid Juhan Kristelstein (1846–1909) ja Leeno Tuompä.

Jakob Kristelstein lõpetas 1916. aastal Moskva Ülikooli, oli aastatel 1917–1919 Tartu linnasekretär, notar Tallinnas aastatel 1922–1940 ja 1944–1950 ning Rakveres aastatel 1940–1941.

Tema abikaasa oli Heino Elleri õde Elsa Eller (1897–1981), nende tütar oli Ilme Kristelstein (1928–2016).

Jakob Kristelstein arreteeriti NKVD poolt 4. märtsil 1950; pärast vabastamist 1953. aastal tuli tagasi Eestisse.Ta oli vangistatud ka Saksa okupatsiooni ajal 1941. aasta sügisel.

## Viited
Nigul Reimo

**Nigul Reimo** (ka **Nigol Reimo**, kuni 1937 **Nikolai Karl Eduard Reimann**; 20. detsember 1887 Tartu – 17. detsember 1941 Ussollagi vangilaager, Solikamsk, Permi oblast) oli eesti jurist ja politseijuht

Nikolai Karl Eduard Reimann õppis 1909–1914 ja 1921–1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (lõpetas 1927 *[[cum laude]]*). Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

Osales Esimeses maailmasõjas ja Eesti Vabadussõjas, oli 1919. aastal Tartu linna miilitsaülem, 1920 alguses teenis alamleitnandi auastmes 2. Kindluse raske suurtükiväe divisjonis, ülendati 29. veebruaril 1920 väljateenitud aja eest leitnandiks vanusega 19. aprill 1917. a. 

Aastatel 1921–1924 Siseministeeriumi Politseivalitsuse ülema kohusetäitja  ja 1924–1925 Tartu Linna Politseivalitsuse ülem.

1925–21. september 1927 Siseministeeriumi Politseivalitsuse politseidirektori k.t. ja seejärel 1934. aastani Siseministeeriumi Politseivalitsuse Politseivalitsuse direktor. 1934. aastal siseministri abi, 1934–1940 Tallinna-Harju prefekt. 

Arreteeriti NKVD poolt 24. septembril 1940 Paldiski maantee 1 Tallinnas.

## Tunnustus

* Eesti Vabadussõja mälestusmärk, 1922
* Püha Stanislavi ordeni 3. klass, 
* Püha Anna ordeni 3. klass, 
* Püha Stanislavi ordeni 2. klass, 
* Valgeristi 2. klass, 
* Kotkaristi 3. klass, 1935
* Valgetähe teenetemärgi 3. klass, 1937
* Soome Valge Roosi teenetemärk, 
* Läti kolme tähe orden, 

## Viited

## Kirjandus
*Prefekt Nigul Reimo räägib oma elust. Uus Eesti, 19. detsember 1937, nr. 345, lk. 5.

## Välislingid
*Eesti ohvitseride andmekogu
Hermann Koch

**Hermann Georg Willibald Koch** (2. aprill 1882 Võru – 29. märts 1957 Lüdersfeld) oli Eesti poliitik, advokaat ja tsemenditööstur.

Hermann Koch õppis Tartu ja Pärnu gümnaasiumis ja aastatel 1901–1906 Tartu Ülikoolis õigusteadust.

Hermann Koch oli  1918–1919 Eesti Ajutises Valitsuses Saksa vähemusasjade minister, I Riigikogu, V Riigikogu liige. I Riigikogus  oli Hermann Koch amnestia komisjoni, rahaasjanduse komisjoni, eelarvekomisjoni, haiguskinnitusseaduse erikomisjoni, töökaitse komisjoni, Vabadussõjast osavõtnud kõrgematele sõjaväelastele autasu andmise seaduse läbivaatamise erikomisjoni ja tolliseadustiku läbivaatamise erikomisjoni liige.

Aastatel 1913–1940 tegutses Hermann Koch advokaadina Tallinnas. Lisaks oli ka ettevõtete "Port Kunda" ja "Asserin" juhatuse esimees 1920.–1930. aastatel, 1920. aastal Eestimaa Kindlustuse Aktsiaseltsi asutajaliige ning Põhja paberi- ja puupapivabrikute juhatuse liige.

Tema vend oli Saksa vähemusrahvuse kultuuriomavalitsuse president Harry Koch.

Emigreerus *[[Umsiedlung]]*'i käigus 1941. aastal Saksamaale., naasis 1941. aasta sügisel ja oli Saksa okupatsiooni ajal organisatsioonis "Todt" tsemenditööstuse juht Eestis.

## Viited

## Kirjandus
*Hermann Koch. Võitleja, aprill 1957, nr. 4, lk. 11.

## Välislingid
* 
*Koch, Hermann Georg Willibald (1882–1957), BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital
Hugo Kasse

**Hugo Kasse** (5. november 1869 – 12. september 1941 Berliin) oli eesti kohtunik.

Hugo Kasse lõpetas 1898. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Aastatel 1906–1925 tegutses ta kohtunikuna Vladivostokis.

Aastatel 1925–1938 oli ta Kohtukoja liige ja 1938–1939 riigikohtunik.

Aastal 1941 emigreerus Saksamaale.

## Viited
Karl Jürison

**Karl Jürison** (23. oktoober 1900 – 13. mai 1953 Vorkuta) oli eesti farmatseut, Rohuteadlaste Koja esimees aastatel 1935–1940.

Karl Jürison osales Vabadussõjas. Aastal 1926 lõpetas Tartu Ülikooli farmatseudina *[[cum laude]]*, mag. pharm. 1927 (Peipsi tindikala rasva omadused).

Aastatel 1930–1940 oli ta Gnadeberg-Leydeni apteegi juhataja ja kaasomanik Tallinnas.

Aastatel 1935–1940 Rohuteadlaste Koja esimees, 1939–1940 Eestimaa Rohu- ja Apteegikaubanduse Ühingu "AS Ephag" juhatuse esimees. 

Aastatel 1938–1940 I Riigivolikogu liige, Kodanliku Õhukaitse Nõukogu liige. 

Karl Jürison vahistati 5. oktoobril 1940 ning NKVD tribunali 8. märtsi 1942 otsusega mõisteti ta 8 aastaks vangi, kust vabanes 10. oktoobril 1948, kuid kehtestatud elukohapiirangu alusel viibis seejärel asumisel Vorkutas.

## Isiklikku
Tema poeg Jaak Jürison (1931–2021) oli Fordhami ülikooli professor.

## Viited
Nukk

**Nukk** on inimese mudel, mida kasutatakse mänguasjana. Lapse jaoks, eriti tüdrukule, kes on eelkooliealises eas, on nukk sageli kõige olulisem mänguasi.

Nukke võidakse valmistada paljudest erinevatest materjalidest nagu puit, plast, portselan, nahk, vaha jm. Näiteks tekstiilijääkidest valmistatud nukku nimetatakse kaltsunukuks. Samuti võivad nukud teineteisest suuresti erineda ehitusliku külje pealt.

Niitide või traatide abil juhitavaid liigendnukke nimetatakse marionettideks.

Üks maailma tuntumaid nukke on Barbie, millest on kujunenud kultuuriikoon. Neid nukke on alates 1959. aastast müüdud üle miljardi. Eestis on hästi tuntud nukuks näiteks Eno Raua lasteraamatute tegelane Sipsik.

Teatriliik, kus etendamiseks kasutatakse nukke, on tuntud nukuteatrina. Eestis tegutsevatest nukuteatritest on ainus kutseline ja suurim NUKU teater ja muuseum.

Nukufilm on animatsiooni liik, kus liikumine salvestatakse faasinihkega nuku liigutamisega.

Teatud juhtudel võidakse nukke kasutada seoses usuliste kommetega või nõiakunstiga. Näiteks voodoos tarvitatakse nukke sooviga tekitada seeläbi kannatusi enda vaenlastele. Eestis on aga tuntud, et tuhkapäeval viiakse poisiks või tüdrukuks riietatud tuhane nukk salaja teise pere ukse taha ning sealt jälle edasi, kuni see jääb lõpuks kõige hooletuma pere ukse taha.

## Vaata ka

*Dustin the Turkey
*Matrjoška
Osalaeng

**Osalaeng** on nullist veidi positiivsem või negatiivsem laeng (vastavalt б+ või б-). Iseloomustab elektrontiheduse nihkumist polaarsel sidemel.
Kreenholm

**Kreenholm** (saksa keeles *Krähnholm* – varesesaar, rootsi keeles *Kråkeholm* – Varesesaar) on saar Narva jõel Narva linna piirides Ida-Viru maakonnas. 

Kreenholmi saare pindala on 13 ha (750 meetrit pikk ja 250 meetrit lai) ning ta jagab Narva joa lääne- ja idaharuks. Idaharu keskelt läheb Eesti–Venemaa ajutine kontrolljoon.

Juba 14. sajandil töötas Kreenholmi saarel saeveski. 1538. aastal ehitas Liivimaa ordu saare kohale jõe vasakule kaldale veski (hiljem Tsuikini vesiveski). Alates Joala mõisa moodustamisest 17. sajandil kuulus saar mõisamaade hulka.

1760. aastatel omandas saare Narva I gildi kaupmees Carl Joachim Sutthoff (1735–1788), kes asutas Kreenholmi saarele saeveski ja ehitas sinna ka puistuga ümbritsetud suvemaja. Arvatavasti sel ajal kinnistus saare nimena Kreenholm ehk Roheline saar. 

Jõe paremal kaldal töötas aastast 1823 Narva kaupmehe Paul Momma Narva kalevivabrik. 1845. aastal müüs Momma vabriku parun Alexander von Stieglitzile, vabrik ehitati ümber ning laiendati ning vabrik tegutses Narva linaketramis- ja kudumisvabrikuna.

Alates 18. sajandist kogus saar tuntust puhkepaigana Narva elanike seas. 

19. sajandi teiseks pooleks oli Kreenholmi saar läinud Suthoffide kätte, kellel olid seal suvemaja ja veskid. Aastal 1856  omandas saare Ludwig Knoop, Suthoffide käest ning alustas Narva Kreenholmi Puuvillasaaduste Manufaktuuri vabriku rajamist.

Kreenholmi saarel asuvad Kreenholmi Manufaktuuri tootmishooned (Vana ketrusvabriku hoone (1858), vana kudumisvabrik (1859/1862) ja uus kudumisvabrik (1870)). Vana ketrusvabriku 4-korruselise paekivist vabrikuhoone peafassaad on suunatud põhja poole ja nähtav kaugele piki Narva jõe sängi.

## Vaata ka
*Kreenholmi linnaosa

## Viited
Mikroskoop

**Mikroskoop** (kreeka sõnadest *mikros* 'väike' ja *skopeō* 'vaatan') on optikariist, mis võimaldab näha väikeste, inimsilmale enamasti nähtamatute esemete, elusorganismide või nende objektide struktuuri detailide suurendatud kujutisi.

Teaduse ja tehnika haru, mis tegeleb mikroskoobiga uurimise ja sellega seotuga, nimetatakse mikroskoopiaks, vastavat eriteadlast aga mikroskopistiks.

## Ajalugu
Esimene mikroskoop konstrueeriti 1590. aastal Middelburgis Hollandis. 

Nimetuse "mikroskoop" pakkus esimesena välja 17. sajandi esimesel poolel Giovanni Faber.

Esimeste tuntud mikroskopistide seas olid Antoni van Leeuwenhoek ja Robert Hooke.

## Mikroskoopide tüübid
Laias laastus saab mikroskoobid jagada kolme rühma: 
*valgusmikroskoobid ehk optilised mikroskoobid;
*elektronmikroskoobid, näiteks transmissioonelektronmikroskoop, lühend TEM (inglise keele sõnadest *transmission electron microscopy*), skaneeriv elektronmikroskoop SEM (*scanning electron microscope*);
*skaneerivad mikroskoobid SPM (*scanning probe microscopy*).

## Vaata ka
* Apertuur
* Ernst Abbe
* Fluorestsentsmikroskoop
* Lahutusvõime
* Mikroskoopia
* Nurklahutus
* Skaneeriv optiline lähiväljamikroskoop

## Välislingid
* Valgus-, elektron-, tunnel- ja aatomjõumikroskoobid (valikkursus)
*[[Tartu Ülikool]i õppematerjal]
Pärsama raamatukogu

**Pärsama raamatukogu** on raamatukogu Saare maakonnas Saaremaa vallas Pärsama külas. Saare Maakonna Keskraamatukogu haruraamatukogu.

Raamatukogu asutati 1908. aastal. Kuni 1927. aastani tegutses raamatukogu koolimaja ühes klassiruumis. Aastal 1924 alustas tegevust koolmeister Gustav Vaheri algatatud Pärsama rahvaraamatukogu selts. 

Pärsama rahvaraamatukogu selts oli piirkonnas tolle aja suurim. Raamatute ostmiseks saadi raha muu hulgas pidude korraldamisest. 

Aastal 1927 avati Pärsamal uus rahvamaja, kuhu kolis ka raamatukogu. Aastal 1939 kolis raamatukogu vallamaja ooteruumi. Suvel 1958 sai raamatukogu esimest korda päris oma ruumid Pärsama õigeusu kiriku pastoraadis. 

Raamatukogu uued ruumid on endises kolhoosikontoris.

Raamatukogu töötajate hulgas on olnud Joosep Miilits, Harri Külaots, Helju Nurk, Herbert Seema, Eha Nõukas, Helle Poopuu, Anne Rand, Aino Stankevitš, Mai Magus, Tiina Sild.

## Välislingid
* Saare Maakonna Keskraamatukogu koduleht
Julius von Kennel

**Julius Thomas von Kennel** (10. juuni 1854 Schwegenheim Germersheimi lähedal – 24. jaanuar 1939 München) oli Tartus töötanud saksa zooloog.

Ta õppis Würzburgi ülikoolis, kus teda mõjutas zooloog Karl Semper (1832–1893). Seejärel töötas ta Kieli ülikoolis Karl August Möbiuse (1825–1908). Pärast teaduskraadi kaitsmist naasis ta Würzburgi ülikooli.

1882–1883 osales ta ekspeditsioonil Trinidadile ja Venezuelasse, kus uuris Orinoco jõge. Hiljem oli ta lektor Baieri kuninglikus Metsaakadeemias Aschaffenburgis.

Ta oli 1887–1915 Tartu Ülikooli korraline zooloogiaprofessor. 1898–1899 oli ta Eesti Loodusuurijate Seltsi president. 1922 sai ta Riia zooloogiamuuseumi direktoriks.

1925 sai Kennel Saksa Looduseuurijate Akadeemia Leopoldina liikmeks. Teda peeti suureks pisiliblikate, eriti mähkurlaste asjatundjaks.

## Teoseid
*Kennel, Julius von 1893. *Lehrbuch der Zoologie*. Stuttgart : Ferdinand Enke. [678 lk.; ülikooli zooloogiaõpik.]
*Kennel, Julius von 1921. *Die Palaearktischen Tortriciden, eine monographische Darstellung*. Stuttgart: E. Schweizerbart'sche Verlagsbuchhandlung. [742 lk.; põhjalik ülevaade ühest liblikate rühmast.]
Nikolai Kuznetsov (botaanik)

**Nikolai Ivanovitš Kuznetsov** (vene keeles *Николай Иванович Кузнецов*; 17. detsember 1864 Peterburi – 22. mai 1932 Leningrad) oli Tartus töötanud vene botaanik.

Kuznetsov lõpetas 1882. aastal Peterburis gümnaasiumi. 1888. aastal lõpetas ta Peterburi ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna kandidaadikraadiga, mis enam-vähem vastab tänapäeva bakalaureusekraadile. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Peterburi Botaanikaaias konservaatorina. 1895. aastal kaitses ta Peterburi ülikoolis magistritöö ja sai magistrikraadi.

Kuznetsov oli 1895–1915 Tartu Ülikooli professor botaanika alal ja ühtlasi 1905–1911 Eesti Looduseuurijate Seltsi president. 1915–1921 oli ta Krimmis Tauria ülikooli rektor ja Nikita botaanikaaia direktor. 1921–1932 töötas ta Leningradis NSV Liidu TA Botaanikainstituudis.

Kuznetsov oli alates 1904. aastast Peterburi Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliige. Tartu-ajal uuris ta peamiselt Kaukaasia taimestikku (avaldas "Flora Caucasica Critica"); rajas süstemaatikakoolkonna. Ta muutis Tartu Ülikooli botaanikaaia toimetised (1900–1914) ülevenemaaliselt arvestatavaks väljaandeks.

## Kirjandust
*Юбилейный сборник в честь 25-летия научной деятельности профессора Николая Ивановича Кузнецова // Труды Тифлисского Ботанического Сада. - Вып. 12, кн. 2. - Юрьев, 1913

## Välislingid
*Bibliograafia
*Kolmveerandfiguurportree Nikolai Kuznetsovist
*Nikolai Kuznetsovi Rinnaportree
*Nikolai Kuznetsovi Täisfiguurportree
*Väljavõte andmebaasist: Nimekad teadlased Tartu Ülikoolis
Armin Öpik

**Armin Aleksander Öpik** (24. juuni 1898 Lontova, Virumaa – 15. jaanuaril 1983 Canberra) oli eesti geoloog.

Ta lõpetas 1917. aastal Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi, õppis Moskva Ülikoolis (1917) ja Tartu Ülikoolis (1922–1926). Alates 1930. aastast Tartu Ülikooli professor geoloogia ja paleontoloogia alal.

Ta toimetas ajakirja Eesti Loodus (1938–1939) ja oli Loodusuurijate Seltsi president (1944).

Põgenes 1944 Saksamaale, alates 1948. aastast elas Austraalias.

## Isiklikku
Tema vennad olid astronoom Ernst Öpik, diplomaat Oskar Öpik ja pankur Paul Öpik ning õde oli tõlkija Anna Öpik.

## Välislingid
*''Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944''
*Biograafia Austraalia biograafilises sõnaraamatus
*Biograafia Austraalia Teaduste Akadeemia lehel (arhiiviversioon)
*Armin Öpik Eesti Looduseuurijate Seltsi e-teatmikus
*Armin Aleksander Öpik Eesti rahvusbibliograafia andmebaasis
Markovnikovi reegel

**Markovnikovi reegli** (ehk **Markovnikovi seaduspärasuse**) järgi toimub orgaanilises keemias polaarse või polariseeritava molekuli Eδ+–Zδ– liitumine alkeenidele või alküünidele. 

Markovnikovi reegel väidab, et mittesümmeetriline reagent liitub mittesümmeetrilisele kaksiksidemele nii, et reagendi positiivse laenguga osa liitub kaksiksideme selle süsinikuga, millega on seotud rohkem vesinikke. Teiste sõnadega, elektrofiil (E+ või H+ või R+ jt) liitub selle süsiniku aatomi juurde, millega on seotud rohkem vesiniku aatomeid ja nukleofiilne rühm liitub selle süsiniku aatomiga, millega on seotud kõige vähem vesiniku aatomeid. Näiteks

HCl + CH2=CH–CH3 → H3C–CHCl–CH3

Sellise regioselektiivsuse tagab reaktsiooni esimeses vahestaadiumis kõige enam stabiliseeritud
intermediaadi moodustumine. Elektrofiilse liitumise reaktsioonides on selleks kõige enam delokaliseeritud laenguga karbokatioon. Ülaltoodud reaktsioonis on selleks  H3C–CHC+–CH3,  aga mitte  H2C+–CH2–CH3.

Liitumisele vastupidises protsessis (elimineerimisreaktsioonis) moodustuvad saadused vastavalt Zaitsevi reeglile.

## Vaata ka
*Karbokatioonid
*Elektrofiilne liitumine
Tallinna Konservatooriumi Riiklik Lavakunstikool

**Tallinna Konservatooriumi Riiklik Lavakunstikool** oli 18. augustil 1937 asutatud kool, mis alustas tööd Tallinna Konservatooriumi juures 1938. aasta augustis. Kooli lõpetas 1941. aastal üks lend, mille noored näitlejad jagati Tallinna kolme teatri vahel:
*Tallinna Töölisteatrisse läksid Voldemar Leetjärv, Veera Särgava, Kaarel Toom, Tiiu Viires-Toom ja Heli Viisimaa;
*Eesti Draamateatrisse läksid Leida Aru-Raukas, Lea Holst, Ferdinant Härm, Ellen Liiger, Voldemar Panso, Aino Ripus ja Aarne Ruus;
*Estoniasse läksid Rein Andre, Edmar Kuus, Leida Lepik (siirdus hiljem Vanemuisesse), Maimu Mardi, Lembit Rajala, Ilmar Tammur, Ellen Tauden ja Juta Viire.

Kooli tegevus katkes teise maailmasõja ajal Nõukogude-Saksa sõja puhkemisega. Saksa okupatsiooni alguses püüdis lavakunstikooli katkenud tegevust jätkata Tallinna Teatrikool (tegutses 1942–1946). Pärast seda (1946–1950) jätkas lavakunstikooli suundumisi Eesti NSV Riiklik Teatriinstituut.

## Vaata ka
*Draamastuudio teatrikool
*Tallinna Teatrikool
*Eesti NSV Riiklik Teatriinstituut
*Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikool

## Viited
RU

**RU** võib tähendada järgmist:
*mõõtühiku ***[[rack unit]]*** tähis
***[[Venemaa]]** kahetäheline ISO maakood

**Ru** võib tähendada järgmist:
*ruteeniumi tähis

## Vaata ka
* .ru
Karl Vahi

**Karl Vahi** (3. aprill 1910 Tartu – 10. aprill 1943 Venemaa) oli eesti poksija. 

Vahi alustas võistlemist 1928. aastal, ta võistles Tartu Spordiselts Kalevi eest. Ta pidas kokku 208 kohtumist, millest võitis umbes kolmveerand.

Ta sai Eesti meistrivõistlustel 2. koha kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1929. ja kerge- (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1930. aastal. Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel 1941. aastal Tartu Dünamo eest võisteldes kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 2. koha, kaotades finaalkohtumise Harald Kanepile. 

Ta sai Eesti meistrivõistlustel 3. koha kerge- (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) aastatel 1932, 1933 ja 1935 ning kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) aastatel 1938–1940. 

Ta osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) kaks korda Eesti–Soome maavõistlusel. Ta kaotas oma kohtumise 1930. aastal ning võitis oma kohtumise 1937. aastal.

Vahi töötas pagarina ning on tegutsenud ka poksikohtunikuna. 

## Teises maailmasõjas
Ta langes 10. aprillil 1943 Saksa sõjaväes allohvitserina Idarindel võideldes. Ta maeti algul 15. aprillil 1943 Pihkvasse. Tema surnukeha toimetati siiski spordikaaslaste abiga Tartusse ning maeti 20. aprillil 1943 suure rahvahulga osavõtul Maarja kalmistule. Matusekõne pidas kirikuõpetaja Harri Haamer.

## Mälestuse jäädvustamine
Karl Vahi mälestuseks korraldati Tartus Tamme staadionil 24. juulil 1943 poksivõistlus, millest kutsuti võtma osa ka Tallinna, Pärnu, Harjumaa ja Virumaa poksijaid. Sõjaolude tõttu osalesid seal ainult Tartu poksijad.

## Viited

## Kirjandus
*"Pro Patria. Auraamat Teises maailmasõjas langenud Eesti vabadusvõitlejaile". Koostajad Aleks Kurgvel ja Herbert Lindmäe. Okupatsioonide Repressiivpoliitika Uurimise Riiklik Komisjon. Tartu 1998
*Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 409–410

## Välislingid
*"Tartu poksija Karl Vahi". Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum, ESM F 118:9/A 1549. Foto 1930. aastatest
*Karl Vahi sporditulemused
Valter Palm

**Valter Palm** (10. detsember (vkj)/ 23. detsember 1905 Mahtra, Juuru kihelkond, Harjumaa – 3. november 1994 Lake Worth, Florida) oli eesti poksija. Ta alustas poksimist 1922. aastal Tallinna Spordis, tema treener oli Arkadi Harlampijev.

Palm oli kokku seitsmekordne Eesti meister: kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7&nbsp;kg) aastatel 1923–1924, 1926 ja 1927 ning keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6&nbsp;kg) aastatel 1925, 1928 ja 1929. Ta kuulus 10 korda Eesti koondisse.

Palm osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7&nbsp;kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Héctor Méndezele (Argentina) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Raúl Landinile (Argentina) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Palm osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7&nbsp;kg) 2. Euroopa meistrivõistlustel (Berliin, 1927), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Gustave Rothile (Belgia) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Palm läks 1929. aastal USA-sse. Ta oli 1931. aastal harrastajate Kuldkinda võistluste ühe haruvõistluse võitja. 

## Elukutselisena
Palm poksis maist 1930 kuni jaanuarini 1932 elukutselisena ning pidas kokku 23 kohtumist. Ta võitis neist 19 (neist 9 nokaudiga) ja kaotas 2 (neist 1 nokaudiga) kohtumist ning 2 kohtumist jäi viiki.

## Viited

## Kirjandus
*Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
*Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009

## Välislingid
*
*
*Valter Palm lehel ''BoxRec''
*Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Imre Harangi

**Imre Harangi** (16. oktoober 1913 Nyíradony, Hajdú-Bihari komitaat – 4. veebruar 1979 Budapest) oli Ungari poksija.

Harangi võitis Berliini 1936. aasta olümpiamängudel kergekaalus (kuni 61,2 kg) kuldmedali, alistades finaalis Eesti poksija Nikolai Stepulovi.
Kannuka

**Kannuka** oli küla Vaivara kihelkonnas Virumaal. Tänapäeval jäävad küla maad Ida-Viru maakonna Sillamäe linna territooriumile. Kannuka küla maadel on nüüdisajal 1950. aastatel ehitatud linnasüda ja 1970. aastatel ehitatud Sillamäe linna elamurajoonid. 

Vanasti piirnes küla läänes Sõtke jõega, lõunas Sõtke külaga, idas Perjatsi külaga ja põhjas merega.

Kannuka nimi on tulnud soomekeelse sõna *kanukka* (kontpuu) mugandamisest, kuna kontpuud kasvas rannaaladel palju.

## Ajalugu
1782. aasta IV Venemaa hingeloenduse ajal elas Kannuka külas 4 peret, kokku 29 hinge. 1835. said pärisnime (perekonnanime) külas viis peret.

Küla hakkas suurenema pärast talude päriseksostmise algust. Esimese talu ostis seal Perjatsist tulnud Jaan Orgo, kes oli ka Vaivara vallavanem. Orgo alustas sealmail kartulikasvatust, tuues seemnekartuli Peterburist.

Suvituskohana hakati Kannukat laiemalt kasutama 1883.–1884. aastal. 19. sajandi lõpus oli külas 9 talu ja umbes 50 suvemaja.

1898. aasta teatmikus on küla märgitud nimega *Villenort* – kohana, kus asuvad suvilad. Kohalikud taluperemehed pidasid rannaäärseid suvilaid, mida oli mõnel rohkem kui üks. Suvilaid üüriti välja kohalesõitnud suvitajatele. Üks vendadele Männikutele kuulunud suuremaid suvilaid oli pikaks ajaks välja üüritud Noorte Naiste Kristlikule Ühingule puhkekoduks. 1939. aastal puhkas seal USA naiste delegatsioon. 

Kannukas elasid sealsete randade tuntumad paadimeistrid vennad Jaan ja Anton Männik. Ametioskused olid nad õppinud isalt. Nende meisterdatud aluseid sõitis nii Soome lahel kui kaPeipsil. Tartu Ülikooli usuteaduste professor Meier, kellel oli talu Udrias, tellis samuti vendade käest paadi, mille viis Emajõele lõbusõidupaadiks.

1940. aastal elas Kannuka külas 40 peret.

Sinimägede lahingute ajal põlesid küla ja suvilad maha. 

Männikute puhkekodu endise asukoha lähedal, kunagise Kiiunurga talu maal mereranna lähistel on üle 19,6-meetrise ümbermõõduga Kiiunurga kivi. Kivi on osaliselt lõhutud, kuna selle kõrval lõhati tarbetut laskemoona - kivi kasutati kaitsekilbina kildude kaugele lendamise tõkestamiseks. Teise versiooni järgi üritasid nõukogulased 1950. aastatel seda kivi õhku lasta, kuna kivi peeti eestlaste ohvrikiviks.

Eduard Tubin puhkas 1930. aastatel puhkas Kannukal ning kirjutas seal 1937. aastal oma 2. sümfoonia "Legendaarne".

Kannuka külast on pärit kirjanik Endel Tennov (proosakogud "August Mõigu hobu" 1961, Noormees heast perekonnast" 1964 ja muud), kes on õppinud Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis ka skulptuurieriala.

## Vaata ka
*Kannuka pank

## Viited

## Kirjandus
* Virve Orav "Matkateed Narva lähistel ehk Vaivara radadel", Tallinn Olion, 1991.
* Aino-Moonika Jõesaar "Kuni sõda kõik purustas... Vaivara ja Alutaguse valla omavalitsused 1944. aastani", Ida-Virumaa 2002.
10 vor 11

**"10 vor 11"** on Saksamaal toodetav kultuurisaadete sari, mida näidatakse eratelevisioonikanalis RTL. 

Saadet toodab dctp ülesandel Kairos Film, toimetaja on Alexander Kluge. Aastas tehakse 12...28 saadet. Saadet näidatakse iga nädal ning korratakse sageli. 

See on vanim kultuurisaade Saksamaa eratelevisioonis. Esimene saade läks eetrisse 2. mail 1988. 

Saate pikkus on 25 minutit. Ta sisaldab intervjuusid ja vestlusi kunstide, teaduse ja filosoofia teemadel. 

Kluge kaadritagune hääl kõnetab juurdemonteeritud taustal näidatavat intervjueeritavat. Saade sisaldab ka fiktiivseid intervjuusid näitlejate Peter Berlingi ja Helge Schneideri poolt kehastatavate tegelastega, kelle hulgas on olnud ka Estonia kapten pärast õnnetust.   

Sarnased saated on samade tegijate "Mitternachtsmagazin" (VOX), "News & Stories" (Sat.1) ja "Prime-Time/Spätausgabe" (RTL). Eratelevisioonikanalid näitavad neid saateid riikliku nõude tõttu kultuurisaadete osakaalu kohta saatekavas.

## Välislingid
*"10 vor 11" dctp saidil
Ferdinand Minding

**Ernst Ferdinand Adolph Minding** (11. jaanuar 1806 Kalisch, Preisimaa (tänapäeval Kalisz, Poola) – 1. mai 1885 Tartu) oli saksa päritolu matemaatik, kes on peamiselt tuntud panuse poolest diferentsiaalgeomeetriasse.

Ta oli kohtuametniku poeg. Ta lõpetas 1824 Sileesias Hirschbergi (tänapäeval Jelenia Góra) gümnaasiumi ning õppis Halle ja Berliini ülikoolis. Ta töötas aastast 1828 Elberfeldis gümnaasiumiõpetajana, aastatel 1830–1843 oli Berliini ülikooli matemaatikadotsent ning 1843–1883 Tartu ülikooli puhta ja rakendusmatemaatika professor. Lisaks diferentsiaalgeomeetriale on tal töid algebra, diferentsiaalvõrrandite teooria ja teoreetilise mehaanika alalt. Ta oli Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliige (1864) ja auliige (1879).

Minding jätkas Carl Friedrich Gaussi tööd pindade diferentsiaalgeomeetria, eriti selle olemuslike aspektide kallal. Ta uuris pindade paindumist ja tõestas geodeetilise kõvera invariantsuse. Ta uuris joonpindu, pöördpindu ja tasanduvaid pindu ning määras kindlaks pseudosfääride geodeetika. Mindingi 1840 avaldatud tulemused konstantse kõverusega pinnal asuvate geodeetiliste kolmnurkade geomeetria kohta olid ajas märgatavalt ees Eugenio Beltrami tulemustest mitteeukleidilise geomeetria aluste osas, mis avaldati alles 1858.

## Viited

## Kirjandus
* Ülo Lumiste, "Ferdinand Minding ja diferentsiaalgeomeetria Keiserlikus Tartu Ülikoolis: 200 aastat Ferdinand Mindingi sünnist". - Akadeemia 2006: 4, lk. 782–800

## Välislingid
* Biograafia
* Bibliograafia
* Teoseid
Dctp

**dctp** ehk **Development Company for Television Program mbH** on Düsseldorfis tegutsev meediaettevõte (piiratud vastutusega ühing), mis toodab informatsioonilisi, hariduslikke ja kultuurilisi telesaateid ja -filme põhiliselt Saksamaa eratelevisioonikanalitele. 

Ta teeb koostööd telejaamaga BBC Worldwide ning ajalehtede Der Spiegel, Neue Zürcher Zeitung ja Süddeutsche Zeitung kirjastustega ning ühingu Arbeitsgemeinschaft für Kabel- und Satellitenprogramme kaudu raamatukirjastustega, teatriintendantidega ning ühinguga Arbeitsgemeinschaft Neuer Deutscher Spielfilmproduzenten.

Firma osakutest kuulub 37,5% Alexander Klugele, 37,5% Dentsūle, 12,5% Der Spiegelile ja 12,5% Neue Zürcher Zeitung AG-le. 

Alates 2001. aastast oli dctp-l ja Spiegel TV-l telejaam XXP, mis lõpetas 1. septembril 2006 töö ning asendati telejaamaga DMAX. XXP osakud müüdi jaanuaris 2006 suuremalt jaolt ning augustis 2007 täielikult Discovery Communicationile. 

dctp-le kuulub 20% Šveitsi PresseTV, 0,3% VOX-i ja 10% Ventana Gmbh osakutest. 

Ulrich Wickert on protesteerinud dctp monopoolse asendi vastu.

## Saateid
* "Spiegel TV Magazin"
* "Spiegel TV Reportage"
* "Spiegel TV Special"
* "NZZ Format"
* "Süddeutsche TV"
* "stern TV"
* "BBC Exklusiv"
* "Prime-Time/Spätausgabe"
* "10 vor 11"
* "News and Stories"
* "Mitternachtsmagazin"
* "DCTP Reportage"
* "DCTP Special"
* "DCTP Weekend"

## Viited

## Välislingid
*Koduleht
DCTP

**DCTP** on lühend, mis võib tähendada:
***[[dctp]]**, Saksamaa meediafirma
***[[desoksütsütidiintrifosfaat]]**
Peter Berling

**Peter Berling** (20. märts 1934 Meseritz-Obrawalde (praegu Międzyrzecz, Poola) – 21. november 2017 Rooma, Itaalia) oli saksa näitleja, kirjanik ja filmiprodutsent.
Evald Seepere

**Evald Seepere** (kuni 11. mai 1937 **Evald Seeberg**; 21. aprill (vkj)/ 4. mai 1911 Tammiku küla, Salla vald, Simuna kihelkond, Virumaa – 22. veebruar 1990 Tallinn) oli eesti poksija.

Ta hakkas poksimisega tegelema 1929. aastal Tallinna Poksiklubis, tema treener oli Nigul Maatsoo. Aastatel 1929–1943 pidas ta 267 võistlust ja võitis neist 202. 

Seepere oli Eesti meister kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 1932. aastal ning kahekordne Eesti meister sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1936. ja 1937. aastal. Ta oli ka kolmekordne Balti meister aastatel 1935–1937. Ta kuulus 14 korda rahvusmeeskonda.

Seepere osales sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Seepere osales sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Otto Kästnerile (Saksamaa) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Seepere alustas 1947. aastal treeneritööd Kalevis ja Spartakis. Tema kasvandike hulka kuulusid teiste hulgas ka seitsmekordne Eesti NSV meister Uno Vunk ning neljakordsed Eesti NSV meistrid Toivo Laitamm ja Enno Aruniit. 

## Tunnustus
*1970 spordiühing Kalevi auliige

## Isiklikku
Tema abikaasa Alide vend oli poksija Reginald Jürgens.

## Viited

## Kirjandus
*Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
*Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 398 ja 601

## Välislingid
* 
*
*Evald Seepere sporditulemusi
*Haud Tallinna Metsakalmistul
Rein Pajur

**Rein Pajur** (kuni 22. jaanuar 1940 **Rein Bahgmann**; 6. mai 1939 Tallinn – 7. mai 2025) oli eesti poksija, poksitreener, poksikohtunik ja poksiajaloolane. 

Pajur poksis 1953–1968 Tallinna Tööjõureservides, tema treener oli Martin Linnamägi. Ta võitis 153 kohtumisest 118. 

Pajur oli kärbeskaalu (kuni 51&nbsp;kg) viiekordne Eesti NSV meister (1958–1961 ja 1965). Ta võistles Eesti NSV koondises 44 korda (1958–1968). Ta sai Tööjõureservide üleliidulistel meistrivõistlustel I koha (1963 ja 1965), II koha (1962 ja 1964) ning III koha (1959). Ta võitis 15 rahvusvahelisest kohtumisest (Soome, Poola ja Rootsi poksijate vastu) 12.

## Poksikohtunikuna
Ta sai 1976. aastal üleliidulise kategooria. Ta osales 1980. aastal Moskva olümpiamängude poksivõistlusel ajamõõtekohtunikuna.

## Teosed
*"Eesti poksi raamat 1". Poring. Tallinn 1997
*"Poksimeistrid maailmas ja Eestis 1719-2000". Revelex. Tallinn 2005
*"Poksi lugu". Tallinn 2009
*"Eesti spordi aastaraamat 1918–1940" (üks autoreid). Tallinn 2015
*"Poksi lugu". Tallinn 2018

## Liikmesus
*1993 Eesti Spordiajaloo Selts

## Tunnustus
*1965 NSV Liidu meistersportlane
*1996 EABA aupoksikohtunik
*2019 Eestimaa Spordihing

## Kirjandus
*Toivo Tukk. "Eesti poksi mitu palet". Sporditäht 9/ 2001
*Hardo Pajula. "Minu poksi ajalugu". KesKus 12/ 2011

## Välislingid
*
*Haud Tallinna Metsakalmistul
Tidore

**Tidore** on üks saar Maluku saartest. Tidore asub Ida-Indoneesias, Halmahera saarest läänes. Saarel on suur koonilise kujuga kihtvulkaan, mis asub saare lõunaosas 1730 m kõrgusel üle merepinna. Saare põhjaosas on kaldeera, millel on kaks väiksemat vulkaani. 

16. sajandist kuni 1779. aastani kuulus võim saarel Tidore sultanaadile, mille peamiseks sissetulekuallikaks oli kauplemine vürtsidega. Sultanaadi võimu alla kuulusid mõnda aega ka Halmahera, Buru, Ambon ja Uus-Guinea saare lääneosa. Tidore sultanaadi peamiseks võistlejaks oli Ternate sultanaat. 1779. aastal liideti saar Hollandi kolooniatega. Pärast Teist maailmasõda kuulub Tidore Indoneesia koosseisu.

Nüüdisajal moodustab saar koos teiste lõuna pool asuvate saartega kohaliku omavalitsusüksuse (*kotamadya*), mis asub Põhja-Maluku provintsis. Omavalitsuse suurus on 1550 km2 ja 2003. aasta juuli seisuga elas seal 78 617 inimest.

## Viited

## Välislingid
*''The History of the Spanish Presence in the Moluccas (Indonesia): the Spanish Forts in Tidore Island, Maluku, Indonesia''. Marco Ramerini
Johannes Toom

**Johannes Toom** (5. jaanuar (vkj)/ 18. jaanuar 1907 Suure-Kambja vald, Kambja kihelkond, Tartumaa – 1960. aastad Santa Catarina osariik, Brasiilia; täpne surmaaeg ja -koht on teadmata) oli eesti päritolu Brasiilia poksija. 

Ta poksis novembrist 1929 kuni aprillini 1934 elukutselisena. Ta pidas kokku 27 kohtumist, millest võitis 11 (neist 5 nokaudiga), kaotas 14 (neist 7 nokaudiga) ja viigistas 2 kohtumist. Teade, et ta tuli 1938. aastal kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) Brasiilia meistriks, ei vasta ilmselt tõele. 

Toom oli tegev Brasiilia eestlaste seltsielus. Ta organiseeris Brasiilia eestlaste koori tulekut 9. üldlaulupeole 1938. aastal. Ta pidi reemigreeruma Eestisse 1938. aastal kahel korral ja 1939. aastal ühel korral, kuid arvatavasti loobus ta tagasitulekust Euroopas tekkinud sõjaohu pärast.

## Isiklikku
Tema vend oli näitleja Kaarel Toom.

## Viited

## Kirjandus
*"Eesti poksija edu Brasiilias". Uudisleht nr 188, 17. november 1933. Lk 8
*Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 201

## Välislingid
*Johannes Toom lehel ''BoxRec''. Inglise keeles
*"Toom, Johannes – Välis-Eesti tegelane". 1933. Eesti Rahvusarhiivi kogu
Martin Linnamägi

**Martin Linnamägi** (28. august 1917 Tallinn – 3. jaanuar 1994 Tallinn) oli Eesti ja Nõukogude Liidu poksija ja poksitegelane (treener, teadlane ja ajaloolane). Ta poksis aastal 1936–1953, tema treener oli Nigul Maatsoo.

Linnamägi oli raskekaalus (üle 79,4&nbsp;kg) Eesti meister 1940. aastal. Ta oli kokku kaheksakordne Eesti NSV meister raskekaalus (üle 79,4&nbsp;kg) aastatel 1941 ja 1945–1950 ning raskekaalus (üle 81&nbsp;kg) 1951. aastal.

Linnamägi osales raskekaalus (üle 79,4&nbsp;kg) 6. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1939), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Nemesio Lazzarile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Linnamägi sai NSV Liidu meistrivõistlustel raskekaalus (üle 79,4&nbsp;kg) 2. koha (1945) ja 3. koha (1944, 1946, 1947 ja 1950) ning absoluutkaalus 3. koha (1945). Ta oli kolmekordne spordiühing Dünamo üleliiduline meister ning kuulus aastatel 1947–1951 NSV Liidu koondisse.

Linnamägi lõpetas Jakob Westholmi Gümnaasiumi 1935. aastal, Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna 1951. aastal ja kehakultuuriteaduskonna 1960. aastal. Kirjutas Eesti NSV ajalehtedes ja ajakirjades poksist (1950–1990). Valdas peale eesti keele veel inglise, prantsuse, saksa ja vene keelt.

## Teosed
*"Poksi ABC" [käsiraamat ühiskondlikele instruktoritele ja noortele]. Eesti Raamat. Tallinn 1965
*"Poksi ABC". Tallinna Pedagoogiline Instituut. Tallinn 1971

## Tunnustus
*1941 Nõukogude Liidu meistersportlane
*1974 Eesti NSV teeneline sporditegelane

## Viited

## ''Personalia''
### Kirjanduses
*Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
*Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009
### Kujutavas kunstis
*1944 "Martin Linnamägi". Kujur Garibaldi Pommer. Poolbüst, patineeritud kips. Eesti Spordimuuseumi kunstikogu

## Välislingid
*
*"Poksija Martin Linnamägi". 1936-1939. ESM F 189:11/A 3391. Eesti Spordimuuseumi fotokogu
*"Poksijad B. Salong ja M. Linnamägi". 1944. ESM F 167:1/A 3203. Eesti Spordimuuseumi fotokogu
*"Poksija Martin Linnamägi". 1950-1951. ESM F 136:211/B 857. Eesti Spordimuuseumi fotokogu
Andørja

**Andørja** (saami keeles *Áttir*) on saar Norra meres. 

Saare pindala on 135 ruutkilomeetrit. Saar on mägine, kõrgus kuni 1276 meetrit (Langlitinden). Kuulub Norrale, on kõrgeim saar Norra emamaal. Halduslikult jääb Tromsi maakonna Ibestadi valda. Saarel elab 572 inimest (2008).
Kiudained (toit)

**Kiudained** ehk **ballastained** on mitteseeditavad süsivesikud ja ligniin, mida leidub vaid taimses toidus.

Kiudaineid sisaldavad vaid taimsed toiduained, millest suurimad kiudainete allikad on täisteratooted, kaunviljad, pähklid ja seemned ning ka puu- ja köögiviljad. 

Süsivesikud liigitatakse toiteväärtuse järgi seeditavateks (ehk glükeemilisteks) ja mitteseeditavateks (need on kiudained). Erinevalt glükeemilistest süsivesikutest (suhkrud, tärklis) ei suuda inimese organism kiudaineid täielikult lõhustada, seega ei anna kiudained organismile ka otseselt toiduenergiat. Kiudained liigitatakse vees lahustuvateks (nt pektiin) ning vees mittelahustuvateks (nt tselluloos). Organism vajab neid mõlemat umbes võrdses koguses. Enamikus kiudaineid sisaldavates toiduainetes on erinevas vahekorras nii lahustuvaid kui ka lahustumatuid kiudaineid. Suurem osa lahustuvatest kiudainetest leidub puu- ja köögiviljades, rohkem lahustumatuid on teraviljas.

Kiudained hoiavad sooled mürkainetest puhta, reguleerivad soolestiku talitlust ja veebilanssi. Väheneb oht haigestuda jäme- või pärasoolevähki, hemorroididesse ja ateroskleroosi. Pole karta ka rasvumist. Kiudainete erilisim omadus on võime imada radioaktiivseid aineid, neutraliseerida neid ja kiirendada nende väljumist organismist. Kiudainete tarvitamine aitab ära hoida kõhukinnisust. 

Ülesöömine põhjustab ebamugavat täiskõhutunnet ja gaaside teket. Liigsed kiudained viivad kaltsiumi organismist välja (luude hõrenemine). Kiudainerikast toitu süües tuleks kindlasti midagi kõrvale juua. Kiudainete ületarvitamine viib mineraalained organismist välja.

## Viited

## Välislingid

* Kiudainerikkad taimsed toiduained on menüü olulisim koostisosa
2009. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlus

**2009. aasta laste Eurovisiooni lauluvõistlus** oli seitsmes laste Eurovisiooni lauluvõistlus, mis toimus Ukrainas 21. novembril 2009. Õhtujuhid olid Ani Lorak ja Timur Miroshnichenko. 

Lauluvõistluse võitis Ralf Mackenbach Hollandist lauluga "Click Clack".

## Tulemused

*Reeglite järgi peavad osavõtjad laulma ühes oma riigikeeles.
Lakadiivi meri

**Lakadiivi meri** on osa India ookeanist. Piirneb läänes Malediivide, Lakadiivide ja Amindiividega, kirdes Aasia ja Sri Lankaga, kagus on ühenduses India ookeani ülejäänud osaga.
Käskiv kõneviis

**Käskiv kõneviis** ehk **imperatiiv** on tegusõna kõneviis, mille ülesanne on väljendada käskimist, keelamist või lubamist ja suunata keegi sedasi mingile tegevusele. Kõige tavalisem on 2. pöörde kasutamine: ***mine''', '''minge***. Käskiv kõneviis kujundab käsklause.

=Eesti keel=
Käskiva kõneviisi tunnused on *-*'gu***, -***ku***, -***ge***, -***ke**:'' ''õppi**gu***, ''haka'''ku***, *õppi*'ge***, ''haka'''ke***.

Ainsuse 1. pööre puudub, ainsuse 2. pöördel puudub tunnus: ***õpi***, ***hakka***.

Minevikuaeg puudub.  
### Käskimine ja keelamine
Otsene käsk on suunatud vestluskaaslasele, mistõttu on käskival kõneviisil eesti keeles ainult ainsuse ja mitmuse 2. pööre: ***Jää''' minu juurde! '''Jätke''' mind siia!'' ning kuulajat kaasahaarav (inklusiivne) mitmuse 1. pööre: ***Olgem** rõõmsad!''

Eitavas kõnes käsu andmise puhul kasutatakse sõnu ***ära, ärge, ärgu*': **Ära tee**! **Ärge jookske** üle tee! **Ärgem laskem** pead norgu! **Ärgu** nad **arvaku**, et pääsevad!*
====Kui käskija on rääkija====
* Käsk võib olla täitmisele kuuluv: ***Minge*** *juba kooli! **Hakka** lugema!*
* Käsk võib väljendada soovi: ***Tule** külla! **Istu** siia.*

====Kui käskija pole teada või pole oluline====
Kaudset või vahendatavat käsku väljendab harilikult möönev kõneviis (jussiiv), mille tunnuseks on -***gu*** või -***ku***.
* Kaudne või vahendatud käsk võib olla suunatud kõnelejalt kolmandale isikule: *Ütle neile, et **tulgu** nad homme ise kohale. Ta **tehku** see ära!*
* Kaudne või vahendatud käsk võib lähtuda kolmandalt isikult. Käsu adressaadiks on lauses [[Alus (keeleteadus)|alusega]] vormistatud [[tegevussubjekt]]: *Ema ütles, et mina **katsugu** oma raha paremini hoida. Lapsed nõudsid: **tulgu** sina neile õpetajaks.*
* Möönvat kõneviisi võidakse kasutada veel siis, kui soovitakse, et sellest järelduks käsk kuulajale. Näiteks kui lause [[Alus (keeleteadus)|aluseks]] on kuulaja tegevuse objekt: ***Jäägu** ebaoluline märkimata. **Jäägu** see sinu teha.*
* Käsu (võib väljendada ka soovi) andmiseks võidakse kasutada abisõna *las* ja tegusõna [[kindel kõneviis|kindlas kõneviisis]]: ***Las** ta **vaatab.*** ***Las** nad **laulavad**.*

====Seisundipassiivi vormid====
Käskiva kõneviisi  puhul on välistatud tegumoeline [[passiiv]]. Võimalik on elusolendit märkiva [[tegevussubjekt|subjektiga]] seisundipassiiv (2. isiku ja kaasahaarava mitmuse 1. isiku vormid). Et subjektisik pole aktiivne sooritaja, siis väljendavad seisundipassiivi vormid
* harva käsku: *Kella kümneks **ole/saa pestud**, **kammitud** ja hommikust **söönud**;*
* tavaliselt [[lubatushinnang]]ulist väidet: ***Olge laulatatud** või **laulatamata**, registreeritud te igatahes ei ole;*
* vormeliks saanud lauseis soovi: ***Ole tänatud**! **Ole** sa **õnnistatud! Olge tervitatud!**''

## Viited
M. Erelt, R. Kasik, H. Metslang, H. Rajandi, K. Ross, H. Saari, K. Tael, S. Vare, Eesti keele grammatika II. Süntaks. Lisa: Kiri. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut, 1993. §499-501
Harald Kanepi

**Harald Kanepi** (kuni 10. juulini 1935 **Harald-Friedrich Konopinski**; 20. veebruar 1921 Tallinn – 20. juuni 1975 Uhta, Komi ANSV) oli eesti poksija. 

Kanepi hakkas poksima 1935. aastal Tallinna Poksiklubis, tema treener oli Nigul Maatsoo.

Ta oli kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2&nbsp;kg) 1939. aastal Eesti meister (1939) ja sai 1938. aastal II koha. Ta oli kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7&nbsp;kg) 1940. aastal Eesti meister ning oli kokku kahekordne Eesti NSV meister aastatel 1941 ja 1945.

Ta sai kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2&nbsp;kg) 6. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1939) hõbemedali. Patrick Gernon (Iirimaa) alistus veerandfinaalis punktidega, Staf Jacobs (Belgia) alistus poolfinaalis punktidega ning finaalis kaotas Kanepi punktidega meistriks tulnud Herbert Nürnbergile (Saksamaa).

Ta sai 1945. aastal NSV Liidu meistrivõistlustel kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2&nbsp;kg) II koha ja Tallinna Dünamo koondises meeskondliku III koha.

## Vangistuses ja asumisel
Kanepi arreteeriti NKVD poolt 19. septembril 1945. aastal ning talle mõisteti 17. jaanuaril 1946 tribunalis VNFSV KrK §58-1a järgi (Saksa sõjavägi ja põgenemissoov välismaale) 10 aastat vangilaagrit ja 5 aastat asumist. 

Ta oli vangis Ustvõmlagis ja  Vorkutlagis. Ta vabanes laagrist 4. detsembril 1954 ja jäi Komi ANSV-sse asumisele. Asumiselt vabanes ta 25. augustil 1958, kuid jäi elama Uhtasse.  

Tuli hiljem Vorkuta ja Komi ANSV poksimeistriks ning oli sealse Šahtjori poksitreener.

## Isiklikku
Ta on maetud Šudajagi alevi kalmistule praeguses Uhta linnaringkonnas Komi Vabariigis.

Harald Kanepi üks vend oli poksija Anton Kanepi ja teine vend oli lauatennisist Albert Kanepi, kelle pojatütar on tennisist Kaia Kanepi.

## Viited

## Kirjandus
*Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 371 ja 600
*"Kommunismi kuriteod Eestis. Lisanimestik 1940-1990 raamatute R1–R7 täiendamiseks". Köide 8/1. Koostaja Leo Õispuu. Tallinn 2010. Lk 332

## Välislingid
*
*Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
*Харальд Канепи. Гуру ухтинского бокса. Vene keeles
Pae tänav

**Pae tänav** on tänav mitmes Eesti asulas:

* **[[Pae tänav (Harku)|Pae tänav]]** on tänav Harku alevikus.
* **[[Pae tänav (Jõgeva)|Pae tänav]]** on tänav Jõgeval.
* **[[Pae tänav (Jõhvi)|Pae tänav]]** on tänav Jõhvis.
* **[[Pae tänav (Keila)|Pae tänav]]** on tänav Keilas.
* **[[Pae tänav (Kiviõli)|Pae tänav]]** on tänav Kiviõlis.
* **[[Pae tänav (Kohila)|Pae tänav]]** on tänav Kohila alevis.
* **[[Pae tänav (Kuressaare)|Pae tänav]]** on tänav Kuressaares.
* **[[Pae tänav (Kärdla)|Pae tänav]]** on tänav Kärdlas.
* **[[Pae tänav (Märjamaa)|Pae tänav]]** on tänav Märjamaa alevis.
* **[[Pae tänav (Paide)|Pae tänav]]** on tänav Paides.
* **[[Pae tänav (Pärnu)|Pae tänav]]** on tänav Pärnus.
* **[[Pae tänav (Raasiku)|Pae tänav]]** on tänav Raasiku alevikus.
* **[[Pae tänav (Rakvere)|Pae tänav]]** on tänav Rakveres.
* **[[Pae tänav (Sauga)|Pae tänav]]** on tänav Sauga alevikus.
* **[[Pae tänav (Tallinn)|Pae tänav]]**  on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Sikupilli, Ülemiste ja Pae asumis.
* **[[Pae tänav (Toila)|Pae tänav]]** on tänav Toila alevikus.
* **[[Pae tänav (Vasalemma)|Pae tänav]]** on tänav Vasalemma alevikus.
* **[[Pae tänav (Võru)|Pae tänav]]** on tänav Võrus.

## Vaata ka
*Paemurru tänav
Lemming Rootsmäe

**Lemming Rootsmäe** (aastani 1936 **Lemming Rootsmann**; 25. august 1921 – 29. juuli 1997) oli eesti arst, ornitoloog ja kodu-uurija.

Ta lõpetas aastal 1941 Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1951 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. 

Aastatel 1951–1957 oli ta Mustvee rajooni sanitaar-epidemioloogiajaama peaarst, 1957–1960 EMHI asp, 1960–1977 Tartu linna sanitaar-epidemioloogiajaama sanitaararst, 1977–1987 toitlushügieeniosakonna juhataja.

## Teoseid
*Lemming Rootsmäe, Heinrich Veroman. "Eesti laululinnud". Tallinn: Valgus 1974
*"Nakkushaigused surma põhjustena Eestis 1711-1850". Tallinn: Valgus 1987
*Ilse Rootsmäe, Lemming Rootsmäe. "Võnnu kihelkonna kohanimed ja minevik". Toim. Urmas Kalla. // Eesti Rahvaluule Arhiivi toimetused 34. Tartu–Võru: Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus, Võru Instituut 2016

## Tunnustus
*1995 Eesti Ornitoloogiaühingu auliige
*1995 Eerik Kumari looduskaitsepreemia

## Isiklikku
Tema isa oli Tartu Ülikooli astronoomiaprofessor Taavet Rootsmäe. Ta abikaasa oli Ilse Rootsmäe, nende kasupoeg on laulja ja kitarrist Andrus Rootsmäe.

## Välislingid
*Lemming Rootsmäest Eesti Ornitoloogiaühingu kodulehel
ROU

**ROU** on lühend, mille tähendus võib olla erinev. 
***ROU** on Rumeenia kolmetäheline ISO 3166-1 maakood.
***ROU** on Rumeenia maakood, mida kasutab Rahvusvaheline Olümpiakomitee. Aastatel 1956–1960 ja 1972–2006 oli kasutusel maakood ROM.
***ROU** on Uruguay maakood, mida kasutatakse rahvusvahelistel ovaalsetel kleepsudel mootorsõidukite registreerimisnumbrimärkide juures.
Stalaktiit

**Stalaktiit** on koopa laes rippuv tilkekivi. 

Jääpurikaga sarnanev moodustis tekib karstikoopa laes tilkuvast veest välja sadestunud lubisooladest. Stalaktiit tekib ka kipsi- ja kivisoolakoobastes.

## Välislingid