open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Heinrich von Kleist

**Bernd Heinrich Wilhelm von Kleist** (18. oktoober 1777 Frankfurt Oderi ääres – 21. november 1811 Wannsee Berliini lähedal) oli saksa romaani- ja näitekirjanik ning publitsist.

Kleist kirjutas nii näidendeid, jutustusi kui ka esseesid, milles käsitles sageli üksikisiku konflikti ühiskonna ja moraalsete normidega. Tema tuntumad teosed on tragöödiad "Printsess von Homburg" ja "Penthesilea", novellid "Michael Kohlhaas" ja "Maavärin Tšiilis" ("Das Erdbeben in Chili") ning komöödia "Lõhutud kruus" ("Der zerbrochene Krug").

Lisaks kirjanduslikule tegevusele tegutses Kleist ka ajakirjanikuna ning andis koos sõpradega välja ajakirja Phöbus ning asutas 1810. aastal Berliinis lühiealise, kuus kuud ilmunud päevalehe Berliner Abendblätter, kus ta avaldas uudiseid, esseid, kirjanduskriitikat kui ka enda loomingut.

Kleist suri vaid 34-aastaselt. Tema elu lõppes traagiliselt 1811. aastal, kui ta sooritas enesetapu koos oma sõbranna Henriette Vogeliga Wannsee järve kaldal Berliini lähedal.

## Heinrich von Kleisti teoseid eesti keeles
* "Lõhutud kruus". Saksa keelest tõlkinud Paul Viiding. 
* "Heilbronni Katake". Saksa keelest tõlkinud Paul Viiding ja Mati Sirkel.
* "Michael Kohlhaas. Markiis di O..." (novellid). Klassikalised lood. Saksa keelest tõlkinud Mati Sirkel. Tallinn: Eesti Raamat, 1986.
* "Jutustused". Saksa keelest tõlkinud Mati Sirkel. Eesti Keele Sihtasutus, 2008.
* "Berliini õhtulehed. Lühilood, esseed, artiklid". Saksa keelest tõlkinud Mati Sirkel. Loomingu Raamatukogu 2015, 10–11. ISBN 9789949514939
* "Penthesileia. Homburgi prints Friedrich". Saksa keelest tõlkinud Mati Sirkel, toimetaja Liina Lukas, Ivo Volt. Tartu Ülikooli kirjastus, 2018.

## Viited
Nikita

**Nikita** on eesnimi. See on venepärane mehenimi ja Indias naisenimi (Nikitā). Lääne-Euroopas ja USA-s on seda 20. sajandi lõpupoole hakatud kasutama ka naisenimena (eeskujuks Elton Johni populaarne laul "Nikita", mille videos Nikita oli naine, ja võib-olla ka Luc Bessoni film "Nikita", kus Nikita on naispeategelane).

## Levik Eestis
1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Nikita 2808 mehel ja 5 naisel. Nikita on Eestis populaarsuselt 49. mehenimi.

Nikita oli keskmiselt 16 aasta vanune (mediaanvanus oli 14).

Kõige populaarsem oli eesnimi Nikita vanuserühmas 15–19, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 80,71 ning Ida-Viru maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 52,69.

2018. aastal pandi Eestis eesnimi Nikita 64 vastsündinule ning see oli populaarsuselt 9. poeglaste nimi.

## Nikita-nimelisi isikuid
*Nikita Hruštšov
*Nikita Mihhalkov
*Nikita Andrejev
*Nikita Krjukov
*Nikita Koger
*Nikita Baranov
*Nikita Martõnov
*Nikita Koljajev
*Nikita Panin
*Nikita (Dobronravoff)

## Viited
Billy Graham

**William Franklin Graham** (7. november 1918 Charlotte, Põhja-Carolina – 21. veebruar 2018 Montreat, Põhja-Carolina) oli Ameerika Ühendriikide vaimulik, kõige tuntum kristlik evangelist USA-s, paljude raamatute autor. Ta tegutses Lõuna Baptistide Konventsioonis ja oli mitme USA presidendi vaimulik nõuandja. 

Ta sündis neljalapselise pere vanima lapsena, tal oli vend ja kaks õde. Ta lõpetas aastal 1936 keskkooli (Sharon High School), misjärel asus õppima Bob Jonesi Ülikoolis, mis toona asus Clevelandis Tennessees. 

Tal on omanimeline täht Hollywoodi kuulsuste alleel.
 


## Isiklikku
### Perekond
Ta abiellus 13. augustil 1943 Ruth Belliga (10. juuni 1920 – 14. juuni 2007), kelle vanemad olid presbüterlastest misjonärid Hiinas. Neil sündis viis last: Virginia Leftwich Graham (1945), Anne Graham Lotz (1948), Ruth Graham (1950), Franklin Graham (1952), kes võttis hiljem üle isa töö, ja Nelson Edman Graham (1958).

### Terviseprobleemid
Ta põdes aastast 1992 Parkinsoni tõbe. Tal on olnud eesnäärmevähk.

## Seosed Eestiga
Ta külastas 1984. aasta sügisel Nõukogude Liitu ja viibis Eestis kolm päeva. Ta jutlustas Tallinnas Oleviste kirikus, kus kuulajaskond ulatus arvatavalt 4500 inimeseni. 25 aastat hiljem, mais 2009 oli Tallinnas ta poeg Franklin Graham, kes oli peakõneleja Saku Suurhallis toimunud üritusel "Lootuse festival". Eesti keeles on ilmunud mitu Billy Grahami raamatut, tuntuim neist on "Rahu Jumalaga", mis ilmus juba Nõukogude okupatsiooni ajal põrandaaluse tõlkena.

## Tunnustus
*1982 – Templetoni auhind

## Billy Grahami teosed eesti keeles

"Maailm leekides", "Inglid", "Rahu Jumalaga", "Harmagedoni poole", "Püha Vaim", "Surmaga silmitsi ja elu pärast surma".

## Viited
Vladimir Fainberg

**Vladimir Fainberg** (19. mai 1894 Polotsk – 2. jaanuar 1971 Tartu) oli Eesti arstiteadlane, meditsiinidoktor (1945), Tartu Ülikooli professor (1963). 

1959–70 oli Fainberg Tartu Ülikooli sünnitusabi ja günekoloogia kateedri juhataja. Ta uuris loote arengut, emakavälist rasedust ja emakavähki ning võttis kasutusele uusi meetodeid loote südamelöökide kuulamiseks, vaagna mahu määramiseks jm.

## Välislingid
* Vladimir Fainbergi (1894-1971) haud, Tartu kultuuriväärtusega asjade ja -mälestiste register
Udo Tarve

**Udo Tarve** (kuni 19.08.1936 Pintsel; 30. aprill 1934 – 16. märts 1979) oli eesti biokeemik ja maletaja, Tartu Ülikooli professor.

Tarve lõpetas 1953. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1959. aastal Tartu Ülikooli, oli aastast 1963 kuni surmani sealsamas õppejõud, kaitses 1976. aastal meditsiinidoktori kraadi. Stažeeris 1965–66 Bratislava ja 1969–70 Arhusi ülikoolis. Ta uuris ammoniaagi toimet aju energiavahetusele.

Maletama hakkas Udo Tarve koolipõlves, 1952 tuli ta Eesti koolinoorte meistriks. Hiljem võitis ta Eesti meistrivõistlustel 1956 hõbeda ning 1969, 1971 ja 1972 pronksi. 1950. aastate lõpust kuulus ta nii üleliidulistel turniiridel kui ka Eesti-Soome maavõistlustel Eesti koondisse. Tarve võttis osa rahvusvahelisest turniirist "Tallinn 1969" (12.–13. koht). 1968. aastast meistersportlane.

## Viited

## Välislingid
*"Udo Tarve (1934–1979) haud", Tartu kultuuriväärtusega asjade ja -mälestiste register
*Udo Tarve ESBLis
*Udo Tarve foto Tartu 1. keskkooli malemeistrina (märts 1952), Rahvusarhiiv
Endel Laasik

**Endel Laasik** (19. veebruar 1921 Tähtvere vald – 3. oktoober 1985 Tartu) oli eesti õigusteadlane, Tartu Ülikooli professor.

Ta lõpetas 1950. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.

## Tunnustus
* 1982 Eesti NSV teeneline jurist

## Välislingid
* http://entsyklopeedia.ee/artikkel/laasik_endel
Enn Altosaar

**Enn Altosaar** (4. august 1929 – 3. jaanuar 1986) oli eesti tehnikateadlane, Eesti NSV teeneline insener.

Ta lõpetas aastal 1948 Tartu 6. Keskkooli, aastal 1953 Eesti Põllumajanduse Akadeemia majandusteaduskonna ja aastal 1965 Leningradi Põllumajandusinstituudi aspirantuuri, ta oli aastast 1965 tehnikakandidaat.

## Tunnustus
*1983 Eesti NSV teeneline insener

## Välislingid
* Enn Altosaare lühielulugu
Silikoos

**Silikoos** on üks pneumokonioosi ehk kroonilise kopsukahjustuse raskemaid vorme. Silikoosi põhjustab ränidioksiiditolm (SiO2), mis sissehingamise teel kopsudesse jõuab ning sinna kogunema hakkab. Enamasti on see kutsehaigus, mis esineb tihti inimestel, kes töötavad ebatervislikus keskkonnas (näiteks kaevurid), kuid elades ränioksiiditolmuga saastunud õhuga piirkonnas on ka võimalus haigestumiseks.

Tolmukübemeid satub kopsudesse ka tiheda asustusega linnade ja tööstuspiirkondade välisõhus viibides ning samuti elamutes ja maanteedel, kuid pneumokonioosi tekkeks on nende hulk siiski ebapiisav ning kõik tolmuliigid ei ole samamoodi ohtlikud.

Peamiselt oleneb tõve saamine neljast asjaolust:
# tolmu liigist;
# tolmu hulgast õhus;
# tolmuses keskkonnas viibimise ajast;
# organismi tundlikkusest tolmu suhtes

## Haiguse avaldumine
Kopsudes toimub sidekoestumine. See põhjustab pikaajalist köha ja hingeldust.

Sümptomid:
* hingamine hakkab muutuma puudulikuks;
* tekivad südamekahjustused;
* valu rindkeres;
* organismi hapnikuvaegus

## Ravi
Juba tekkinud silikoos on ravimatu, mistõttu on tolmuga kokkupuute vältimine väga oluline. Tõvega kaasnenud tüsistusi saab ravida antibiootikumide ja bronhilõõgastikega ning muid sümptomeid leevendavad rögalahtistid. Kui tekkinud tüsistused on liiga suured, võib haigus olla invaliidistav ja eluiga lühendav. Tüsistusteks võivad olla kopsupõletik, bronhiit, emfüseem ja sidekoestumine. Raskemate vormide korral on suurem vähkkasvaja tekkimise oht.

## Ennetamine
Silikoosi nähud kujunevad välja pika aja jooksul, seega on tõve ennetamiseks oluline tööhügieeninõuete täitmine.

Tööhügieeninõuded: 
* kaitsevahendite (mask, respiraator) kasutamine tolmuste tööde juures;
* tolmude sissehingamist tuleb vältida;
* regulaarne tervisekontroll

## Viited
Johann Spurzheim

**Johann Gaspar Spurzheim** (31. detsember 1776 Longuich Trieri lähedal – 10. november 1832 Boston) oli saksa arst, kes pooldast tugevalt frenoloogiat, mille töötas välja 19. sajandi alguses Franz Joseph Gall (1758–1828).

## Elulugu
Spurzheim sündis 31. detsembril 1776 Trieri lähedal Saksamaal ning ta õppis meditsiini Viini Ülikoolis. Ta tutvus 1800. aastal Galliga, kes palkas ta peatselt endale assistendiks. Gall soovis, et Spurzheim jätkaks tema tööd ning märkis ta kaasautoriks oma raamatutele ja teadustöödele. Kuid 1812. aastal läksid nad tülli ning Spurzheim alustas omaenda karjääri, pidades loenguid kirjutades palju töid "Dr Galli ja dr Spurzheimi füsiognoomilise süsteemi" teemal. Ta populariseeris edukalt frenoloogiat ja reisis mööda Euroopat, kus ta sai kõige edukamaks Inglismaal ja Prantsusmaal.

Spurzheim suri 1832. aastal Bostonis oma Ameerika ringreisi ajal kõhutüüfusse. Pärast Spurzheimi avalikku lahkamist eemaldati ta aju, kolp ja süda ning need säilitati alkoholiga täidetud purkides reliikviatena, mida näidati avalikult. Kaastundlikud bostonlased korraldasid Spurzheimile suurejoonelise matuse ning püstitasid tema auks Mount Auburni surnuaeda Cambridge’is monumendi.

## Kokkupuude frenoloogiaga
Peale selle, et ta populariseeris frenoloogiat Euroopas, eksportis ta Galli mõttekaaslasena  frenoloogia ka Ameerikasse.

Spurzheim tegi Galli frenoloogilises süsteemis palju muudatusi, mille hulka kuulub "organite" arvu suurendamine ning nende jagamine hierarhilisse süsteemi. Lisaks kasutas Spurzheim pilte ja büste, et illustreerida frenoloogia kraniograafilist lähenemist.

Kuigi frenoloogial puudus tõenduspõhine alus kuulus see pigem "ajumütoloogia" valdkonda. Kuid samas oli alusidee ratsionaalne. Kui senini arvati, et mõistuse asukohaks on aju, siis on kaalumisel võimalus, et mingi väiksem osa või piirkond ajust võib täita mingit ühte funktsiooni. Seega on frenoloogia üks üldiselt ebaõnnestunud samm psüühiliste funktsioonide lokalisatsiooni ajaloos.

Jean Pierre Flourens avaldas 1843. aastal frenoloogia tõsiseima kriitika: ajukoore paksus ei lange kokku kolju paksusega. Samuti kõneles ta suure rõõmuga juhtumist, kui Spurzheim külastas Magendied, kes säilitas lugupidamisega markii Pierre Simon de Laplace (1749–1827) aju, kuid näitas külalisele imbetsilli aju, mida viimane suure hardusega vaatas.

Kui Spurzheim kuulis, et Descartesi aju oli tavalisest palju väiksem, siis tegi järelduse, et "võimalik, et ta ei olnud nii suur mõtleja, kui seda tavaliselt arvatakse".

## Viited

## Kirjandus
* Allik, J. (2016). Psühholoogia ajalugu. Aine "Psühholoogia ajalugu" materjalid. Tartu Ülikool
Margaret Clarke

**Margaret Clarke** (neiupõlvenimega **Margaret Crilley**; 29. juuli 1888 Newry, Põhja-Iirimaa – 31. oktoober 1961 Dublin, Iirimaa) oli iiri portretist, Hibernia Kuningliku Akadeemia liige.

## Elulugu
Margaret Crilley oli üks Patrick Crilley kuuest lapsest. Tema sünnipäevana mainitakse tavaliselt 29. juulit 1888, ehkki kohalikud andmed seda ei kinnita. Algul õppis ta Newry tehnikakoolis koos õde Maryga ning kavatses saada õpetajaks, kuid 1905. aastal võitis Margaret stipendiumi Dublin Metropolitan School of Arti. Seal õppis ta William Orpeni juures, kes pidas Margaretti paljutõotavaks õppuriks. Ta lõpetas õpingud 1911. aastal kunstiõpetaja kutsetunnistusega ning hakkas tööle Orpeni assistendina.

1914. aastal abiellus Margaret kaasõpilase Harry Clarke'iga, üllatades nii sugulasi kui ka tuttavaid. Noorpaar kolis korterisse aadressil North Frederick Street 33. Neil oli kolm last: Michael, David ja Ann. Harry vend Walter abiellus 1915. aastal Margareti õe Maryga. Abikaasa surma järel 1931. aastal sai Margaret Clarke'ist Harry Clarke'i Vitraažistuudio direktor. 

Clarke suri Dublinis 31. oktoobril 1961 ning on maetud Redfordi surnuaiale Greystonesis Wicklow' krahvkonnas. Tema sünnikohta Newrys tähistab sinine mälestustahvel.

## Kunstilooming

Esimese väljapanekuga esines Margaret Clarke Iiri Kuningliku Akadeemia näitusel 1913. aastal. Järgnenud 40 aasta jooksul kuni 1953. aastani esitas ta näitustele üle 60 teose, millest enamik olid portreed. Teiste seas tellisid Clarke'ilt oma portree Dermod O'Brien, president Éamon de Valera, peapiiskop McQuaid ja Lennox Robinson. Clarke veetis palju aega Arani saartel koos kunstnikust abikaasa Seán Keatinguga, millest sündis arvukalt maastikumaale ja väiksemaid visandeid.

1939. aastal kirjutas üks kriitik, et Clarke'i "silmapaistvates joonistustes on isikupära tabatud mõne kiire säästliku joonega". Clarke võitis mitmeid auhindu, sealhulgas Tailteanni kuld-, hõbe- ja pronksmedali 1924. aastal ning Tailteanni pronksmedali 1928. ja 1932. aastal. 1926. aastal valiti ta Iiri Kuningliku Akadeemia assotsieerunud liikmeks ning 1927. aastal täisliikmeks. Kui 1943. aastal rajati Iiri Kaasaegse Kunsti Näitus (Irish Exhibition of Living Art), määrati Clarke selle täitevkomitee liikmeks. Tema teoseid leidub paljudes muuseumides ja galeriides, näiteks Iiri Rahvusgaleriis (National Gallery of Ireland), The Hugh Lane'is, Crawfordi Kunstigaleriis, Ulsteri Muuseumis, Limericki Linna Kunstigaleriis (Limerick City Gallery of Art), Limericki Ülikooli riiklikus autoportreekollektsioonis (National Self Portrait Collection) ning Iiri Kolleegiumis Roomas.

## Viited

## Välislingid
* Kolm Margaret Clarke'i maali BBC saidil
Krüptoanarhism

**Krüptoanarhism** on anarhistlik ideoloogia, mis sõnavabaduse säilitamiseks ja riigi sekkumise tõrjeks Internetis toetub krüptograafiale kui vahendile, mis tagab küberruumis privaatsuse, anonüümsuse, jälitamatuse ja manipuleerimiskindluse ning jurisdiktsiooni määramatuse.

## Viited
Aasta õde

**Aasta õde** on Eesti Õdede Liidu antav aunimetus.

Esimene aasta õe nimetus anti 2015. aastal. Selle pälvis Tartu Ülikooli Kliinikumi diabeediõde Agnes Anton.

## Aasta õe laureaadid
*2015 – Agnes Anton
*2016 – Tatjana Kušnarenko
*2017 – Annely Grossthal
*2018 – Irina Tohus
*2019 – Merle Somelar
*2020–2021 – Angelika Lall ja Marje Rebane 
*2022 – Laura Oisalu
*2023 – Eda Mudalomp

Sealhulgas esimene aasta hooldustöötaja nimetus anti 2021. aastal. Selle pälvis Tartu Ülikooli Kliinikumi hooldaja Margit Hünnonen.
## Aasta hooldustöötaja laureaadid
*2021 – Margit Hünnonen
*2022 – Lea Malk
*2023 – Merily Kook

## Vaata ka
*Aasta arst

## Viited
Piret Lotman

**Piret Lotman** (sündinud 24. juunil 1950) on eesti ajaloolane.

Piret Lotman lõpetas 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal, oli 1992–1997 magistriõppes Tallinna Pedagoogikaülikoolis raamatukogunduse alal ning sai 2010. aastal doktorikraadi Tartu Ülikooli usuteaduskonnas tööga "Heinrich Stahli looming oma ajastu ideoloogilises kontekstis".

Ta on 1988. aastast Eesti Rahvusraamatukogu vanemteadur.

Tema monograafia "Heinrich Stahli elu ja looming" tunnistati parimaks 2014. aastal ilmunud ajalooteoseks.

## Tunnustus
*2006 – Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk

## Isiklikku
Ta on abielus Mihhail Lotmaniga, neil on viis last, nende hulgas Rebekka Lotman ja Maria-Kristiina Lotman.

## Viited

## Välislingid
*
Harilik läikkala

**Harilik läikkala**  (*Lampris guttatus*) on läikkalalaste sugukonda läikkala perekonda kuuluv kalaliik.

Läikkala on levinud Atlandi, India ja Vaikse ookeani vetes, kus ta elab 50–500 m sügavuses.

Ta võib kasvada 2 m pikkuseks ja kuni 270 kg raskuseks.

Ta on teadaolevalt ainuke kala, kes on püsisoojane ja suudab seega oma kehatemperatuuri reguleerida. 

## Viited
Käsmu Dellingshauseni matusekabel

**Käsmu Dellingshauseni matusekabel** (ka *Dellingshauseni kabel*) on 1846. aastal valminud maakividest kabel Lääne-Viru maakonnas Käsmu külas Käsmu kiriku lähedal.

Kabel on arvele võetud kultuurimälestisena. 

Kindrali kabeliks kutsutud hoone rajati Aaspere mõisniku Eduard Johann von Dellingshauseni matmispaigaks. 1876. aastal maeti kindral kabelist ümber perekonna hauaplatsile Haljala kirikuaias.

1980. aastatel oli kabel armetus seisukorras kuni see 1990. aastate lõpul restaureeriti.

## Viited

## Välislingid
*
Besaanmast

**Besaanmast** on vähemalt kahemastilise laeva vöörist ahtri suunas loetuna tagumine ja ühtlasi vööripoolsema(te)st madalam laevamast. 

Laev võib kanda merel besaanmasti kahvlis riigilippu. 

Purjelaeval on besaanmastis sageli kas kahvelpuri (koos topsliga) või bermuudapuri, harvem ka raapurjed. Besaanmasti pikendust ehk jätku nimetatakse besaantengiks.
Travee

**Travee** on kirikuarhitektuuris löövidega kiriku võlvistiku põiksuunaline osa, mis ulatub ühest pikiseinast teiseni. Näiteks kolmelöövilisel ruumil koosneb travee kolmest võlvikust. Traveest räägitakse eelkõige basiilika võlvistiku juures. Ühelöövilise kiriku puhul on travee sama mis **[[võlvik]]**.

## Viited
Võlvik

**Võlvik** on igasuguse võlvitud hoone, näiteks kiriku löövi (võlvlae) konstruktsioonilt terviklik osa, mida toetab neli tuge.

## Vaata ka
*võlv
*võlvistik
Tabernaakel

**Tabernaakel** (ka *annisäiliti*) on kirikus olev anum või kapike, kus hoitakse armulaualeiba ja karikat. 

Annisäiliteid esineb õigeusu, roomakatoliku ja anglikaani kirikus. 

Tabernaakliga sarnaneb tsiboorium.

## Vaata ka
* sakramendinišš
Leekestiil

**Leekestiil** (ka ***flamboyant''-stiil''', ***flamboyant**') on Prantsusmaa, Belgia ja Flandria hilisgootika (prantsuse keeles *flamboyant* 'leegitsev'). Perioodile on andnud nime rohke leegi- või kalapõiemotiivi (kalapõismuster) kasutamine arhitektuuris ja dekooris varasemate ringist tuletatud kolmik-, nelik- ja hulksiirumotiivide asemel, eriti akende raamistikus. 

Eestis asuvatest objektidest on leekestiilis raidkivist vapitahvel Tallinnas Suurel Rannaväraval.

Leekestiili motiive kasutas palju Inglismaalt lähtunud uusgootika.

## Vaata ka
* Perpendikulaarstiil
* Manuelism

## Viited
Kahhel

**Kahhel** (ka *kahhelkivi, kahhelplaat*) on värviline või reljeefne plaat või kivi, mille üks pool on glaseeritud. 

Kahlit kasutatakse näiteks ahjude (kahhelahi) ning põrandate, seinte või muude pindade katmiseks. Kahlit tuntakse vähemalt alates keskajast.

## Viited
Kumanovo

**Kumanovo** (makedoonia keeles *Куманово*) on linn Põhja-Makedoonias Kirdepiirkonnas, Kumanovo omavalitsuse keskus. 

## Rahvastik
Kumanovo on Põhja-Makedoonia suuruselt kolmas linn.

2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kumanovo elanikest makedoonlasi 60,4%, albaanlasi 25,9%, mustlasi 4,0%, serblasi 8,6% ja teistest rahvustest inimesi 1,1%.

## Välislingid
*Makedoonias ründas soomukitega relvastatud rühm politseinikke, 9. mai 2015, ERR uudised
*Kumanovos hukkus 8 Makedoonia politseinikku, kümned said haavata, 10. mai 2015, ERR uudised
Edirne provints

**Edirne provints** on 1. järgu haldusüksus (provints) Põhja-Türgis, Türgi Euroopa osas. Provints piirneb läänes (piki Maritsa jõge) Kreeka ja põhjas Bulgaariaga, lõunas aga Egeuse merega. Provintsi keskus on Edirne.

## Haldusjaotus
* Edirne ringkond
* Enezi ringkond
* Havsa ringkond
* İpsala ringkond
* Keşani ringkond
* Lalapaşa ringkond
* Meriçi ringkond
* Süloğlu ringkond
* Uzunköprü ringkond

## Viited

## Välislingid
* Edirne provintsi koduleht (türgi keeles)
Cambridge'i printsess Charlotte

**Walesi printsess Charlotte** (*Charlotte Elizabeth Diana*; sündinud 2. mail 2015 Saint Mary haiglas Londonis) on Williami, Walesi printsi ja Catherine'i, Walesi printsessi teine laps. Tema vend on Walesi prints George.

Briti troonipärimisjärjekorras on printsess kolmas oma vanaisa Charles III, isa prints Williami ja vanema venna prints George'i järel. Tema ametlik kõnetusviis ja tiitel on Tema Kuninglik Kõrgus Walesi printsess Charlotte.
Ter

**Ter** või **Tern** (*[[armeenia keel|arm.]]: տեր*) on armeenia perekonnanime prefiks ehk eesliide, mis tähendab/tähendas kuuluvust vaimulikkonda. 

Vanaarmeenia originaalis **tearn** *(arm: տեարն)* tähendas isandat, härrat, omanikku. Näiteks: Ter-Petrosjan *(arm: Տեր-Պետրոսյան)*.
Nagu ka mõnel muul rahvusel, lisatakse perekonnanimele liide, mis viitab kuulumisele ladvikusse, aristokraatide hulka.
Bulgaaria muusika

**Bulgaaria muusika** on Bulgaaria ja bulgaarlaste muusika, sealhulgas rahvamuusika, süvamuusika ja levimuusika.

Tähtsamad bulgaaria klassikalise muusika heliloojad on Emanuil Manolov, Pančo Vladigerov ja Georgi Atanasov ning tähtsamad ooperilauljad on Gena Dimitrova, Mariana Paunova, Boris Hristov, Rajna Kabaivanska ja Nikolaj Gjaurov. Tuntumad popmuusikud on Lili Ivanova, Emil Dimitrov ja Vasil Naydenov. Tuntuim rahvamuusika esitaja on riigitelevisiooni naiskoor, mis sai 1990. aastal Grammy auhinna. Kuulsamad bulgaaria päritolu muusikud välismaal on Sylvie Vartan, Filipp Kirkorov, Lucy Diakovska, Mira Aroyo, Mikhael Paskalev, Nora Nova, Vasko Vasilev ja Ivo Papazov.

Tavalisemad rahvamuusikaansamblites kasutatavad pillid on gaida (kitsenahast torupill), kavall (otsast puhutav flööt), gõdulka (poogenkeelpill, arvatavasti kujunenud rebekist), tõpan (suur üle õla kantav trumm, mida mängitakse nuiadega), tambura (pika kaelaga lautosarnane metallkeelte ja krihvidega keelpill nii rütmiliseks saateks kui ka meloodilisteks soolodeks), tarabulka (liivakellakujuline sõrmedega mängitav trumm). Tänapäeva muusikud on traditsioonilisi pille ja nende mängutehnikat edasi arendanud. 19. sajandil hakkasid Bulgaariasse saabuma ka vabrikus valmistatud pillid, näiteks akordion. Bulgaaria akordionimuusika väljaarendajaks oli Boris Karlov.

1965. aastal alustas kultuuriministeerium Koprivšticas muusikafestivali korraldamist, mis nüüd toimub iga viie aasta järel.

Bulgaaria rahvamuusika keskendub tähtpäevadele, nt jõulud, aastavahetus, püha Laatsaruse päev jne. Traditsiooniliselt on laule laulnud nii mehed kui ka naised. Naiste repertuaaris on lai valik töölaule, samuti matuse- ja sõduriitkud.

Bulgaaria muusika on tuntud oma asümmeetriliste taktimõõtude poolest, mis on üles ehitatud kahe- ja kolmelöögiliste rütmide kombinatsioonidele, mis vastavad tantsijate lühikestele ja pikkadele sammudele. Näiteks võib taktis olla 5, 7, 9, 11, 13 või 15 lööki. Näiteks tants lesnoto kasutab 7-osalist taktimõõtu ja rõhk on esimesel, neljandal ja kuuendal löögil, seega saab takti jagada "aeglaseks" kolmelöögiliseks osaks ja kaheks "kiireks" kahe löögiga osaks. Muidugi kasutatakse ka mujal Euroopas levinud taktimõõte 2/4, 4/4 ja 3/4.

## Vaata ka
*"Mila rodino", Bulgaaria hümn
*Bulgaaria Eurovisiooni lauluvõistlusel
Joni Eareckson Tada

**Joni Eareckson Tada** (sündinud 15. oktoobril 1949 Baltimore'is Marylandis USAs) on kristlik autor, raadiotegelane ja organisatsiooni "Joni ja sõbrad" (*Joni and friends*) asutaja.

## Elulugu
Oli noorim neljast tütrest. Teismelisena tegeles ratsutamise, tennise ja ujumisega. 30. juulil 1967 sai järve hüpates suured vigastused, mille tagajärjel on õlgadest allapoole halvatud. Kaheaastase taastusravi jooksul koges viha, depressiooni, enesetapumõtteid ja usulisi kahtlusi. Joni õppis maalima, hoides pintslit hammaste vahel ja hakkas müüma oma töid. Praeguseks on kirjutanud üle 40 raamatu, salvestanud mitmeid muusikaalbumeid, oli oma eluloo põhjal tehtud filmi peaosas. Film tehti raamatu "Joni, unustamatu lugu" (1976) põhjal. 2010 diagnoositi rinnavähk, millest paranes.

1982 abiellus Ken Tada'ga, elavad Calabasas, Californias. 

## Kirjandus

### Eesti keeles
* "Joni, unustamatu lugu" Logos, 2000
* "Tervenemispaik" Allika kirjastus, 2013
Öö teemandid

**"Öö teemandid"** on 1964. aastal valminud Tšehhoslovakkia mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Arnošt Lustigi jutustusel "Pimedusel ei ole varju".

## Sisu
Dramaatilise ja kujundliku filmi peategelasteks on kaks juudi noorukit, kel õnnestub maha hüpata koonduslaagrisse sõitvalt rongilt. Filmis kujutatakse nende põgenemisteekonda. Eksperimentaalne film põhineb reaalsuse, mälestuste ja fantaasiate segul, kajastades inimese emotsionaalset seisundit kriitilises olukorras.

## Osatäitjad
*Ladislav Janský – esimene noormees
*Antonín Kumbera – teine noormees
*Ilse Bischofová
*Jan Říha
*Ivan Aič
Kırklareli provints

**Kırklareli provints** on 1. järgu haldusüksus (provints) Kirde-Türgis, Türgi Euroopa osas. Provints piirneb läänes Edirne provintsi, põhjas Bulgaaria, lõunas Tekirdaği provintsi ja idas Musta merega. Provintsi keskus on Kırklareli.

## Haldusjaotus
* Babaeski ringkond
* Demirköy ringkond
* Kırklareli ringkond
* Kofçazi ringkond
* Lüleburgazi ringkond
* Pehlivanköy ringkond
* Pınarhisari ringkond
* Vize ringkond

## Viited

## Välislingid
* Kırklareli provintsi koduleht (türgi keeles)
Maria Listra

**Maria Listra** (sündinud 1. märtsil 1989) on eesti laulja.

Muusikaõpinguid alustas viieaastaselt klaveri erialal Nõmme Muusikakoolis, kus hiljem lisandusid flöödiõpingud. Laulmist on õppinud oma ema Liivi Listra laulustuudios. Ta on võitnud Eesti Televisiooni laste lauluvõistluse "Laulukarussell" aastatel 1996 ja 1998. 

2008. aasta juulis lõpetas ta Londoni Chigwelli Kooli, mis on spetsialiseerunud muusika, draama ja kunstide õpetusele. Seejärel õppis University of Londonis. Aastal 2000 ilmus 11-aastase Maria Listra sooloplaat "Anno Domini 2000", mille müügituluga abistas ta Tallinna Lastehaigla Toetusfondi. Tema sooloesinemised on toimunud paljudes Eesti linnades ning ka Soomes ja Inglismaal. 2007. aastal nimetati Maria Listra Chigwelli Kooli aasta muusikuks. Võiduga pälvis Listra võimaluse esitada Londoni Brentwoodi katedraalis kammerorkestri saatel W. A. Mozarti motetti "Exsultate, Jubilate". Augustis 2008 osales Listra Inglismaal Abingdonis kõrgetasemelisel vokalistide meistrikursusel. Maria Listral on Londoni ülikooli bakalaureusekraad. 

Pärast seitset aastat Londonis kolis ta 2013. aastal Eestisse tagasi.

Ta mängib 2014. aasta oktoobrist muusikalis "Ooperifantoom" Christine'i.

## Viited
Karikakrad

**"Karikakrad"** on 1966. aastal valminud Tšehhoslovakkia mängufilm.

## Sisu
Eksperimentaalse filmi peategelasteks on kaks noort neidu, kelle mõlema nimi on Marie. Film koosneb absurdse sisuga dialoogidest ja stseenidest. Peategelased leiavad, et kuna maailm on nagunii hukka läinud, siis pole millelgi tähtsust ja nad võivad teha kõike, mida iganes  soovivad.

## Osatäitjad
*Jitka Cerhová – Marie I
*Ivana Karbanová – Marie II
*Marie Češková
*Jiřina Myšková
*Marcela Březinová
*Julius Albert
*Jan Klusák
*Josef Koníček
*Jaromír Vomáčka
*Václav Chochola
*Oldřich Hora
*František Uldrich
*Robert Kühnel
*Oldřich Bašus
Koikküla mõis

**Koikküla mõis** (saksa keeles *Adsel-Koiküll*) oli rüütlimõis Hargla kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Valga maakonda Valga valda.

Mõisat on esimest korda mainitud 16. sajandil. 

Pärast Põhjasõda on mõis kuulunud von Delwigitele, von der Brüggenitele, von Wulfidele, von Mensenkampffidele, von Fölkersahmidele. 1907–1919 omas mõisat ''Gottlieb'' Alexander ''von Fersen'' (1846–1929 Berliin).

## Viited

## Välislingid
*
Liiva tänav (Tartu)

**Liiva tänav** on tänav Tartus Ülejõe ja Raadi-Kruusamäe linnaosas.

Tänav ulatub Emajõe äärest kuni Raadi kalmistu peaväravani olles seejuures umbes 650 meetrit pikk.

Liiva tänav ristub Ujula tänava, Staadioni tänava, Puiestee tänava, Peetri tänava ja Kalmistu tänavaga.  

Liiva tänava sihti pidi läheb Raadi kalmistu keskne jalgtee läbi kalmistu kuni Kruusamäe tänavani, millest üle jätkub samas sihis Liivamäe tänav.
Hermes Trismegistos

**Hermes Trismegistos**, ka **Hermes Trismegistus** (kr Ἑρμῆς Τρισμέγιστος; e.k *kolm korda suur Hermes*; ld *Mercurius ter Maximus*) oli hermeetilise kirjanduse võimalik autor ja hermeetiliseks nimetatud rühmituse rajaja Egiptuses. Teda on peetud hellenistiks. Võis olla kristlik gnostik (või mõjutatud kristlikust gnostitsismist), kes võitles rahvaliku ristiusu vastu.

Hermeetilised tekstide osad on Nag Hammadi kirjade hulgas VI,6-VI,8. Neist keskajal tuntuim oli *Asklepios*e kahekõne.

## Vaata ka
* Smaragdtahvel

## Viited
Martin Sildos

**Martin Sildos** (sündinud 20. märtsil 1985) on eesti dirigent.

Gustav Ernesaksa Fondi õppestipendium 2009.

2013. aastast on ta Tallinna Ülikooli sümfooniaorkestri dirigent ja 2014. aastast ühtlasi Vanemuise teatri dirigent.

## Tunnustus
*2020 Tallinna Ülikooli teenetemärk

## Viited

## Välislingid
*Elulugu Vanemuise veebis
Laanemetsa mõis

**Laanemetsa mõis** (saksa keeles *Lannemetz*) oli rüütlimõis Hargla kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Valga maakonda Valga valda.

Mõis asutati 1540ndatel aastatel. 

18.-19. sajandil kuulus mõis von Wassermannidele. 

## Viited

## Välislingid
*
Hurmi mõis

**Hurmi mõis** (saksa keeles *Hurmi*) oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Kanepi valda.

Mõis moodustati 1798. aastal Põlgaste mõisast eraldatud osast.

## Viited

## Välislingid
*
Piigandi mõis

**Piigandi mõis** (ka **Vana-Piigandi mõis**; saksa keeles *Alt-Pigant*) oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Kanepi valda.

Mõis asutati 16. sajandi algul. Mõis on nime saanud Wiegant Rumpfi järgi, kellele mõis kuulus 16. sajandi keskel.

1813–1919 kuulus mõis Ungern-Sternbergidele ja viimane omanik oli Gerhard von Ungern-Sternberg (1882–1946).

## Viited

## Välislingid
*
Ilmar Ojalo

**Ilmar Ojalo** (1937. aastani **Ilmar Odenberg**; 14. november (vkj)/ 27. november 1910 Simititsa, Jamburgi maakond – 30. november 1989 Tallinn) oli eesti maalikunstnik ja restauraator.

Ta sündis Simititsas Jamburgi maakonnas eesti väljarändajate perekonnas. 1913. aastal kolis Odenbergide pere Tallinna. 

1929. aastal lõpetas ta Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi ja teenis seejärel aega Eesti mereväes. 1931. aastal astus ta Tallinna Tehnikumi, 1932. aastal läks üle Praha Tehnikaülikooli, kus õppis kuni 1936. aastani. 1936–1939 õppis ta Helsingis Soome Kunstiühingu kunstikoolis.

1939. aastal esines ta esimest korda kunstinäitusel Soomes ja 1940. aasta märtsis Eestis. 1945–1950 töötas ta Tartu Kunstimuuseumis restauraatorina.

1951. aastal arreteeriti ta Saksa okupatsiooni ajal ajalehtedes ilmunud karikatuuride eest. Teda peeti algul Vasalemma vangilaagris, hiljem Molotovi oblastis.

Pärast vabanemist 1955. aastal sai ta kunstnik-restauraatori koha Teadusliku Restaureerimise Töökojas Tallinnas. Aastatel 1961–1963 töötas ta arhitekt-sisekujundajana Eesti Tööstusprojektis, hiljem tegutses lektorina ja harrastuskunstnike juhendajana.

Ilmar Ojalo oli laialdaste kultuurihuvidega isiksus. Ta tegeles kunstiajaloo uurimisega, osales Tallinna Linnamuuseumi kodu-uurijate ringi tegevuses, kuulus parapsühholoogiahuvilisena Nõukogude Liidu Psühholoogiaseltsi Eesti osakonda, avaldas 1982. aastal brošüüri "Mis on värvusmuusika?" ja esines loengutega.

Kesksel kohal Ilmar Ojalo maaliloomingus olid linnavaated. Tema maalid paistsid silma värske motiivivaliku ja lakoonilise kompositsiooniga.

## Isiklikku
Tema isa oli rahvaluulekoguja Madis Odenberg.

## Viited

## Välislingid
*Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
*Haud Tallinna Metsakalmistul
Pikajärve mõis

**Pikajärve mõis** (saksa keeles *Langensee, Johannishof*) oli Võrumaal Kanepi kihelkonnas asunud rüütlimõis. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Kanepi valda.

Mõis asutati 1749. aastal ida pool asuvast Valgjärve mõisast eraldatud osast. Asutamise ajal kandis ta nime Johannishof, ent aastal 1869 nimetati ümber Langenseeks.

Mõisa omanikud on olnud Schreiterfeldid, Budbergid, Glasenappid, Rothid, Bergid ja Oettingenid. 1873–1919 omasid mõisat Muellerid. Pärast seda jäi Muelleritele kuni Teise maailmasõjani veel väike jäänukmõis koos mõisasüdamega.

Mõisa praegune hoonestus pärineb von Muellerite ajast, põhiliselt 20. sajandi algusest. Mõisa peahoone on juugendstiilis ja valmis 1908. Säilinud on hulk kõrvalhooneid, mis kõik on valminud maakivist: tallisaal, väike tall, ait-kuivati, jääkelder ja viinaköök.

Mõisakompleks on tänapäeval restaureeritud ja eraomanduses. Peahoonet nimetatakse Cantervilla lossiks ning see on ühtlasi ürituste korraldamise paik ja majutusasutus. Mõisahoonet ümbritseb mõisapark.

Mõisa sinises saalis asub kunstigalerii, mis asutamise ajal oli lähikonnas ja kogu Põlvamaal ainus. Osa galerii teoseid on müügis. 2016. aasta juuli seisuga on võimalik osta 28 autori teoseid, mis kuuluvad peamiselt eesti ja vene kunsti hulka. Galerii vähemväärtuslik osa paikneb tallis.

Mõisapargis on Valdo Pandi mälestussammas. Valdo Pant sündis ja elas mõisast mõne kilomeetri kaugusel.

## Viited

## Välislingid

*
Põlgaste mõis

**Põlgaste mõis** (saksa keeles *Pölks*) oli rüütlimõis Võrumaal Kanepi kihelkonnas. Mõisasüda asub nüüdisajal Põlvamaal Lahe küla territooriumil.

Mõis eraldati 17. sajandi lõpul Krootuse mõisast.

Mõisa esimene omanik oli Georg Rothausen. Põhjasõja järel vahetus mõisa omanik sageli. Pikemat aega oli see 19. sajandil von Rothide käes. Viimane mõisa omanik (1919. aastani) oli Erich von Oettingen.

## Viited

## Välislingid

*
Burbiškise mõis

**Burbiškise mõis** (leedu keeles *Burbiškio dvaras*) on endine mõis Leedus Radviliškise rajoonis Burbiškise külas.

Burbiškise mõisat on esmamainitud XVII sajandil. Toona kuulus see Burbade suguvõsale, nende järgi sai mõis ka nime. Aastatel 1817–1940 kuulus mõis Bażeńskitele.

Kuigi peahoone pärineb juba Burbade ajast, ehitas kompleksi uhkemalt välja ikkagi Michał Bażeński. XX sajandi alguses muutus mõis avaliku elu tegelaste ja kultuuriinimeste kokkusaamispaigaks, kuis käisid sageli Petras Vileišis, Jonas Basanavičius ja Kornel Makuszyński. Viimane õigusjärgne omanik Adam von Baysen-Bażeński loovutas mõisa 1991. aastal Leedu riigile, samal aastal rajas koduloouurija E. Prascevičiaus mõisakompleksi muuseumi. 2000. aastast toimuvad mõisa juures kevaditi tulbifestivalid, seal kasvab ligi 180 000 tulpi enam kui 400 sordist.

Mõisakompleksi juurde kuulusid lisaks peahoonele kontor, külalistemaja, lastemaja, jääkelder, köök, tall, ait, laut, aedniku maja, kasvuhoone, lastehoidja maja, mitmed tornid, sepikoda, saun, pruulikoda ja jahimajake. Säilinud on aedniku maja, lastemajake, tall, ait, laut, jääkelder, kasvuhoone; jahimajake on varemetes. Peahoones asub lisaks muuseumile võõrastemaja (6 tuba).

Peahoone ümber paikneb 28 hektari suurune park, kus asuvad tiigid (kogupindala kolm hektarit) koos 15 saare ja arvukate sildadega. Parki liigendavad arukaskedest ja kuuskedest alleed. Parki oli istutatud 28 liiki puittaimi, nende seas ka sabiina kadakas, euroopa lehis ja harilik ebatsuuga. Pargis elutseb 40 liiki linde.

1911. aastal paigaldati mõisa juurde kolm skulptuuri (Vytautas, Adam Mickiewicz ja Maarja). Skulptuurid tellis Michał Bażeński, aga valmisid need Krakówis Kazimierz Ulański käe all.

## Viited

## Välislingid
*Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (*leedu keeles*)
*Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; asendiplaan (*leedu keeles*)
*Muuseumi koduleht (*leedu keeles*)
*Mõisa koduleht (*leedu keeles*)
Melodie und Rhythmus

**Melodie und Rhythmus** ('Meloodia ja Rütm') oli Saksa muusikaajakiri.

Ajakiri alustas ilmumist 1957. aastal Saksa DVs. Melodie und Rhythmus oli Saksa DV-s üks populaarsemaid ajakirju. Ajakirja väljaandmine lõpetati 1991. aastal, kuid selle väljaandmine taastati 2004. aastal. Alates 2010. aastast ilmub ajakiri kuus korda aastas.

Alates 2014. aasta maist oli ajakirja peatoimetaja Susann Witt-Stahl.

2022. aasta augustis lõpeti ajakirja väljaandmine teist korda.

## Välislingid
*Ajakirja koduleht
Franklin Graham

**William Franklin Graham III** (sündinud 14. juulil 1952) on Ameerika evangelist ja evangeelse liikumise misjonär. Ta osaleb sageli kristlikel ärkamisreisidel ja teeb poliitilisi kommentaare. Ta on Billy Grahami evangeelse ühingu (BGEA) ja rahvusvahelise kristliku abiorganisatsiooni Samaritan's Purse president ja tegevjuht.

Franklin Graham on Billy Grahami poeg.

Grahamist sai pühendunud kristlane 1974. aastal ja ta pühitseti ametisse 1982. aastal ning sellest ajast alates on temast saanud avalik esineja ja autor. 2009. aasta mais käis ta ka Eestis, kus oli peakõneleja "Lootuse festivalil". 

Graham abiellus 1974. aastal Põhja-Carolinast Smithfieldist pärit Jane Austin Cunninghamiga. Neil on neli last: William Franklin Graham IV (sündinud 1975), Roy Austin Graham (1977), Edward Bell Graham (1979) ja Jane Austin Graham Lynch (1986).  

Ta elab koos abikaasaga Põhja-Carolina osariigis Boone'i mägedes. 

Grahamile tehti 2021. aasta novembris südameoperatsioon. 

## Teoseid
* *A Wing and a Prayer* (2005)
* *All for Jesus* (2003), with Ross Rhoads
* *Kids Praying for Kids* (2003)
* *The Name* (2002)
* *Living Beyond the Limits: A Life in Sync with God* (1998)
* *Rebel With A Cause: Finally Comfortable Being Graham* (1995), autobiograafia
* *Miracle in a Shoe Box* (1995)
Für Dich

**Für Dich** ('sinule') oli naisteajakiri, mis ilmus Saksa DV-s.

Ajakirja eelkäijaks oli naisteajakiri Die Frau von heute ('tänapäeva naine').

18. augustil 1946 oli Nõukogude okupatsioonitsoonis hakanud ilmuma kaheksaleheküljeline illustreeritud naisteajakiri Für Dich. Selle viimane number ilmus 26. märtsil 1950, misjärel see liideti ajakirjaga Die Frau von heute.

Ajakirja Für Dich proovinumber ilmus 1962. aasta detsembris. Regulaarselt hakkas ajakiri ilmuma 1963. aastal, ilmumissagedus oli üks kord nädalas.

Ajakirja viimane number ilmus juunis 1991.
Filmspiegel

**Filmspiegel** ('Filmipeegel') oli filmiajakiri, mis ilmus Saksa DVs.

Ajakiri ilmus 1954. aasta jaanuarist kuni 1990. aasta märtsini. Ajakirja ilmumissagedus oli kaks korda kuus.
Tähekompass

**Tähekompass** ehk **astronoomiline kompass** ehk **astrokompass** on navigatsiooniriist, mille abil määrati ilmakaari ja laev tõelist kurssi taevakehade asendi ja kellaaja järgi.

Tähekompassi osad olid viseerimisseadis, kellamehhanism ja koordinaatskaalad, hiljem peilingaatorist, kursinäiturist ja arvutist.

## Viited
Gabriel Noradunkyan

**Gabriel (Kapriel) Efendi Noradunkyan** (eestikeelses ajakirjanduses ka **Gabriel Noradoungian**; 6. november 1852 İstanbul – 1936 Pariis) oli armeenlasest Osmanite impeeriumi poliitik, aastatel 1912–1913 välisminister.

Ta lõpetas İstanbulis Saint-Josephi Prantsuse lütseumi.
Kliiverpoom

**Kliiverpoom** on purjelaeva vööris paralleelselt pukspriidiga ettepoole ulatuv ülepikendus-tala või -latt kliiverpurjede kandmiseks. 

Kliiverpoom kinnitub reeglina pukspriidi kohale või peale. Kliiverpoomi ja pukspriiti alpoolt pingutavaid taake kandvat lühemat rist-tokki nimetatakse tamstokiks.
Tamme mõis (Nõo)

**Tamme mõis** () oli Tähtvere mõisa karjamõis Nõo kihelkonnas Tartumaal.

Tänapäeval paikneb kunagine mõisasüda Tartu linnas Tammelinna asumis, millele mõis on ka nime andnud. Mõisa tagasihoidlik peahoone ning seda ümbritsevad abihooned annavad veel märku kunagisest mõisa keskusest. Peahoone asub aadressil Suur kaar 54. Silmatorkavamalt on säilinud mõisa kõrts (Valge Hobuse kõrts) Riia maantee ja Ravila tänava nurgal, samuti on alles ka üks mõisa tiikidest. 1923. aastal liideti Tartu linnaga 144 hektarit Tamme mõisa maad uue Tammelinna linnaosa tarbeks.

## Viited
Tamme mõis (Kanepi)

**Tamme mõis** (saksa keeles *Tammen*) oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Kanepi valda.

Mõis moodustati 1786. aastal Valgjärve mõisast eraldatud osast.

## Viited

## Välislingid
*
Annikvere mõis

**Annikvere mõis** (saksa keeles *Annigfer*) oli rüütlimõis Haljala kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Haljala valda.

Esimesed teated mõisast on teada aastast 1445, 1465. aastal andis Viru meeskohtu ja Virumaa foogti ees Wolmer Virkes, Annikvere mõis vendadele Otto ja Helmold Risbiteritele. 1542. aastal läks mõis Johann Rissebyteri käest, kohtulikult üle Reynolt /Reinhold/ Wrangellile. Seejärel oli mõisaomanik tema poeg Heinrich von Wrangell  ja Wrangellid. 1671. aastal vahetas
haagikohtunik Reinhold Wrangellb oma Annikvere pärusmõisa, leitnant Gotthardt Strieckiga tema Salla mõisa vastu Simuna kihelkonnas. Gotthardt Strieck müüs Annikvere mõisa oma väimehele, leitnant Albrecht Lantingshausenile, kelle perekonna kätte ka mõis paljudeks põlvedeks, kuid kes pantisid mõisa Brevernitele. 

1862. aastal omandas mõisa, kindraliproua Sophie von Essen (sünd von Cosenz)  (1810–1884), kellelt päris mõisa 1863. aastal kaardiväe eruleitnant Nikolai von Essen  (1839–1900). 1902. aastal müüsid Nikolai von Esseni pärijad Annikvere ja Karula mõisad Bertold von Nottbeckile.

Mõisa viimased (enne 1919. aastat) omanikud olid Nottbeckid, kellest viimane omanik oli Berthold von Nottbeck.

## Viited

## Välislingid
*
*Annikvere mõis (Haljala  khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Bitola

**Bitola** (makedoonia keeles *Битола*) on linn Põhja-Makedoonias Pelagonija piirkonnas, Bitola omavalitsuse keskus. Bitola on suuruselt teine linn Põhja-Makedoonias.

Linn asub Baba mäe jalamil ja sellest voolab läbi Dragori jõgi.

Linna ääres asuvad antiiklinna Herakleia Linkestise varemed.

2002. aasta Makedoonia rahvaloenduse andmetel oli Bitola elanikest makedoonlasi 88,5%, albaanlasi 3,1%, türklasi 2,0%, mustlasi 3,4%, aromuune 1,3%, serblasi 8,6%, bosnialasi 0,02% ja teistest rahvustest inimesi 1,1%.

## Välislingid
Fliigerpuri

**Fliiger** (norra keeles *jager*, saksa keeles *Jager*, rootsi keeles *jagare*) on purjelaeva kliiverpoomi või pukspriidi ja vööripoolse laevamasti vahelise taagi kesk- või ülaosale ehk kliiverpurjedest kõrgemale kinnituv välimine kolmnurkne puri. Nimetatakse üldistavalt eespurjeks. 

Kliiverpoomini ulatuvatest kliivritest (ja ka taakslist) märgatavalt kõrgemale ja eraldatuna heisatava fliigeriga püütakse nende kohale kõrgemale jäävat tuult.

Tavaliselt ei ole traditsioonilisel purjelaeval rohkem kui üks fiigerpuri, kuid võidakse piirduda ka vaid kliiverpurjedega.

## Vaata ka
*Kliiver
*Taaksel
*Kliiverpoom
*Fokkmast
*Taglas
Veltsi mõis

**Veltsi mõis** (saksa keeles *Weltz*) oli rüütlimõis Haljala kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Rakvere valda.

Veltsi mõis asutati 1709. aastal Neeruti mõisast eraldatud osast. 

20. sajandi algul olid mõisa omanikud Dehnid.

Mõisast moodustati 1920. aastatel Veltsi asundus, hiljem asund, mis 1977. aastal sai Veltsi külaks, samas kui senine Veltsi küla mõisast põhjas liideti Lihulõpega.


Veltsi mõisa kuivati.jpg|Kuivati
15769VeltsiMõisaKelder.jpg|Kelder
15771VeltsiMõisaMoonakatemaja2.jpg|Moonakatemaja
15775VeltsiMõisaPiirdemüürid.jpg|Mõisa piirdemüürid

## Viited

## Välislingid

*
Edise mõis

**Edise mõis** (saksa keeles *Schloss Etz*) oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Ida-Viru maakonda Jõhvi valda. Mõisa kõrvalmõis oli Konju mõis.

Keskajal oli mõis ehitatud vasallilinnuseks (Edise vasallilinnus). Liivi sõjas, 1558. aasta mais vallutasid linnuse Vene väed ja purustatud linnust tõenäoliselt hiljem ei taastatud.

Mõisat on esimest korda mainitud 1477 ja siis kuulus see Tuvedele (hilisemad Taubed). 17. sajandil said mõisa omanikuks Maydellid, hiljem on omanikud olnud Rosenid. Mõisa viimased (enne 1919. aasta võõrandamist) omanikud olid Sofie von Jermalov ja Katharine von Baer. Pärast võõrandamist sai mõisasüdame omanikuks sõjaväelane ja poliitik Aleksander Tõnisson.

Mõisas asunud ait-kuivati on tänapäeval muudetud söögikohaks Valge Hobu Trahter.

## Vaata ka
*Edise mõisa kalmistu

## Viited

## Välislingid
*
*
*Edise mõis (Jõhvi khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Baskakk

**Baskakk** (*basqaq*) olid mongolite riigis khaani ametnik.

Baskakid pidasid järelevalvet vürstide tegevuse ja nende maavalduste üle. Nad tegelesid maksude kogumisega ja kontrollisid 1257. aastal alustatud rahvaloendusi. Hiljem läksid kõik baskaki ülesanded üle suurvürstile.
## Viited
Jānis Jaunsudrabiņš

**Jānis Jaunsudrabiņš** (25. august 1877 Nereta kihelkond, Jaunjelgava kreis – 28. august 1962 Körbecke, Saksamaa) oli läti kirjanik ja kunstnik.

Jānis Jaunsudrabiņš sündis Nereta kihelkonnas Jaunjelgava kreisis (tänapäevase haldusjaotuse järgi Nereta piirkonnas) taluteenijate perekonnas, isa suri, kui poeg oli kolmeaastane. 1886–1892 õppis ta Nereta kihelkonnakoolis, 1892–1893 Panemunise koolis Leedus, kus õppetöö toimus vene keeles. 1893–1895 töötas ta Nereta kihelkonnakoolis abiõpetajana. 1895–1897 õppis Jānis Jaunsudrabiņš Vecsāte põllumajanduskoolis. Ajakirjanduses ilmus tema esimene luuletus 1896. aastal.

1898. aastal töötas ta põllumajanduslikul erialal. 1899–1904 õppis Jānis Jaunsudrabiņš Riias kunstikoolis. 1905. aastal täiendas ta end Münchenis kolm kuud joonistamise alal. 1908–1909 elas ta koos perega Berliinis. Seejärel pöördus ta Riiga tagasi, kus tegeles maalikunstiga, tõlketöödega ja kirjandusliku loominguga.

Esimese maailmasõja ajal evakueerus 1915. aastal Kaukaasiasse, kus elas kuni 1918. aastani. Lätisse tagasi pöördununa oli ta üks Sõltumatute Kunstnike Ühenduse rajajatest 1919. aastal.

1920. aastatel oli Jānis Jaunsudrabiņš üks loetavamaid ja populaarsemaid läti kirjanikke. 1911–1925 avaldas ta jutustustriloogia "Aija". Autobiograafiline lapsepõlve kujutav teos "Baltā grāmata" ("Valge raamat") ilmus 1914–1921 (eesti keeles valik 1929, tervikuna 1975). 1933. aastal avaldas ta romaani "Jaunsaimnieks un velns" ("Asunik ja kurat", eestikeelne tõlge 1992).

1944. aastal põgenes Jānis Jaunsudrabiņš Nõukogude okupatsiooni eest Saksamaale. 1950. avaldas ta seal autobiograafilise teose "Zaļā grāmata" ("Roheline raamat"), mis ilmus Lätis 1959. aastal. 1957. aastal ilmus Rootsis Jaunsudrabiņši mälestusteraamat "Mana dzīve" ("Minu elu").

Jānis Jaunsudrabiņš suri aastal 1962 Körbeckes (praeguse haldusjaotuse järgi Möhnesee vallas Soesti kreisis Nordrhein-Westfaleni liidumaal).

## Viited
Taaksel

**Taaksel** (ühtlasi ka **foka**, **taakfokk**) on purjelaeva eesmise laevamasti ja laevateki vööritipu vahelisele taagile ning rohkem kui ühemastilisel purjelaeval ka kahe masti vahelisele diagonaalsele taagile kinnituv kolmnurkne puri. 

## Eesmine taaksel ehk foka
Fokk-taaksel on tavaliselt ette- ja väljapoole jäävatest kliiverpurjedest märgatavalt suurem, kinnitudes tugeva alumise mastitaagi külge. Mastitaak ise kliiverpoomi või pukspriidi vöörist ettepoole väljaulatuvale osale ei kinnitu. 

Ühe- või kahemastilistel purjejahtidel või kiiljahtidel (millel tavaliselt puudub pukspriit) nimetatakse vastavat eespurje alati kas fokaks või taakfokiks. 

Jahi mastist tahapoole või mööda ulatuvat eespurje nimetatakse genuaks. See on pinna poolest grootpurjest sageli suurem. Spetsiaalset suurt genuat võidakse nimetada ka drifteriks.

## Mastide vahelised taakslid
Kahe- või enama mastilistel laevadel on lisaks eespurjedele tavaliselt taakslid ka vähemalt osade mastide vahel. Neid taaksleid nimetatakse vastavalt masti või tengi nimetusele, kuhu taagi ülemine ots kinnitub. Näiteks grootmasti ja fokkmasti vahel võivad olla (altpoolt alates) näiteks groot-taaksel, groot-tengtaaksel, groot-praamtaaksel; grootmasti ja besaanmasti vahel aga besaan-taaksel, besaantengtaaksel, besaan-praamtaaksel. Kui kahe masti vahel ongi vaid üks taakselpuri, mida kinnituskõrgusest sõltumata nimetatakse lihtsalt vastava masti nimega.

## Vaata ka
*Kliiverpuri
*Fliigerpuri
*Taakselkuunar
*Soot
Kurtna mõis

**Kurtna mõis** (saksa keeles *Kurtna*) oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Ida-Viru maakonda Alutaguse valda.
## Ajalugu
1426. aastal vahetas Kärkna tsistertslaste mungaklooster Kurtna mõisa Saksa Ordule. 1523. a kuulus Kurtna Saksa Ordu Vasknarva foogtkonnale. 

1626. aastal doneeris Rootsi kuningas Gustav II Adolf tühja Kurtna mõisa päruseks Ingerimaa tolliametnik Daniel Falckile. 1679. aastal müüs Daniel, Danieli p Falck/Falckenklau Kurtna mõisa ooberst Otto Vellingkile.


Kurtna mõisa kelder (1).jpg|Mõisa kelder
Kurtna mõisa park.JPG|Mõisa park
Kurtna mõisa valitsejamaja küljelt.jpg|Valitsejamaja
Kurtna mõisa tuuleveski.JPG|Tuuleveski

## Viited

## Välislingid

*
*Kurtna mõis (Jõhvi khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Konju mõis

**Konju mõis** (saksa keeles *Raustfer*) oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Ida-Viru maakonda Jõhvi valda.

Konju kuulus 15. sajandil Liivimaa ordu Narva foogtkonnale ja kuulus Narva linna juurde ("nach dem Hause Narva gehörig"). Rootsi kuningas Karl IX läänistas 1611. aastal  Konju alt 4 adramaad Hans Fockile. Umbes sellel ajal tekkis ka mõis.

Konju mõis sai iseseisvaks majandusüksuseks 17. sajandil. Enne 1919. aastat oli see Edise mõisa kõrvalmõis.

## Viited

## Välislingid
*
*Konju  mõis (Jõhvi  khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis