open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Richard Tomberg

**Richard Tomberg** (6. september 1897 Salla vald, Simuna kihelkond Virumaa – 25. mai 1982 Tallinn) oli Eesti ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralmajor, 1940), Õhukaitse ülem. Richard Tomberg oli ainus Eesti kindralitest, kes Nõukogude vangilaagrites ellu jäi.

## Elulugu
Richard Tomberg sündis 1897. aastal Salla valla Mõisamaa külas ning õppis Simuna Noorsoo Kasvatuse Seltsi koolis. Ta kandideeris Salla valda Mõisamaa küla külakooliõpetajaks, kuid kuna tema vend oli juba kooliõpetaja, siis valla volikogu teda ei valinud.

## Eesti Vabariigi aastail
R. Tomberg osales 1918. aastal alanud Vabadussõjas 8. jalaväepolgu rooduülemana Lõuna- ja Viru rindel. Pärast Vabadussõda õppis Tomberg Kindralstaabi Kursustel (tulevane Kõrgem Sõjakool) ja Prantsuse kõrgemas sõjakoolis ning sai 1928. aastal formeeritava Õhukaitse staabi ülemaks; 1. juulil 1930 määrati ta Õhukaitse ülemaks, selles ametis oli ta kuni 1940. aastani. 

Viimasel Eesti ohvitseride ülendamisel 24. veebruaril 1940 ülendati kindralmajoriks.

## Saatus pärast juunipööret
1940. aastal pärast juunipööret, Eesti okupeerimist ja annekteerimist arvati ta Punaarmee koosseisu. 1940. aasta 3. septembrist sai Tombergist 180. Eesti Laskurdiviisi ülem. Formeeritav diviis paiknes Põhja-Eestis ja diviisi juhatus Tallinnas. 

1941. aasta juuni alguses vabastati ta ametikohalt ja komandeeriti Moskvasse "kursustele". Tomberg hakkas Frunze-nimelises Sõjaväeakadeemias tööle üldtaktika lektorina. 

Ta arreteeriti 1944. aasta veebruari viimasel päeval, süüdistatuna "Eesti ettevalmistamises inglastele kallaletungiks Venemaale". Pärast 8 aastat kestnud eeluurimisvangistust üksikkongis mõisteti talle karistuseks 25 + 5 (25 aastat vabadusekaotust ja 5 aastat asumist), ta vabanes laagrist amnestia alusel pärast 12-aastast kinnipidamist 1956. aastal kui “alusetult süüdimõistetu”.

## Elu pärast vangist vabanemist
1956. aastal Tomberg vabanes ja tal lubati tulla Tallinna, kus töötas Eesti NSV Kolhoosidevahelise Ehitusorganisatsioonide valitsuses, kaadrite, töö ja palgaarvestuse osakonna juhataja asetäitjana. Tombergi sunniti oma avalikes esinemistes halvustama Eesti iseseisvusaega ja Eesti sõjaväge.

Kindral Tomberg suri 25. mail 1982 Tallinnas 84-aastaselt ja maeti Metsakalmistule.

## Isiklikku
Richard Tombergi isa oli käsitööline Juhan Tomberg ja ema Mari. 

Richard Tomberg abiellus 1918. aastal Olga Seletnikovaga. Abielust sündisid lapsed Claudia ja Ilo. Ilo poeg Hanno Tomberg on tema lapselaps.

## Viited

## Välislingid
* Ohvitseride andmekogu
* Rakke valla kindral – Richard Tomberg
* Meenutusi Eesti Vabariigi õhukaitse ülemast kindralmajor Richard Tomberg'ist.Teos digiteerituna digitaalarhiivis DIGAR
Otto Sternbeck

**Otto Sternbeck** VR I/2 (12. detsember (vkj)/ 24. detsember 1884 Albu vald, Järva-Madise kihelkond, Järvamaa – 23. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor) ja poliitik.

Sotsialistliku revolutsionäärina oli ta tsaariajal korduvalt vanglas ja Siberisse saadetud. 

I maailmasõja alguses 1914. aastal astus vabatahtlikuna sõjaväkke, kus määrati 266. Porutšenski jalaväepolku. Lahinguis ülesnäidatud vapruse eest ülendati ta detsembris 1914 alamlipnikuks, 1916. aastal lipnikuks, 23. veebruaril 1917 alamporutšikuks ja 29. septembril 1917 porutšikuks. Teenis tsaariarmees välja Püha Stanislavi III järgu ning Püha Anna III ja II järgu ordeni.

Eesti rahvusväeosade asutamisel tuli ta 7. novembril 1917 kodumaale, kus ta valiti Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee liikmeks ja pandi ametisse 1. Eesti jalaväediviisi staabi komandandiks.

Vabadussõja alates määrati ta Tallinna 1. kaitsepataljoni ülemaks, mis formeeriti 1. maist 1919 8. jalaväepolguks. 6. maist 1919 ülendati ta alamkapteniks ja 23. oktoobrist kapteniks. 

Alanud rahuajal ülendati 19. juunil 1920 alampolkovnikuks. Alates 1. jaanuarist 1921 (nimetatud 28. jaanuaril 1921)) teenis ta laskeinspektorina. 24. veebruaril 1927 ülendati O. Sternbeck koloneliks. 1. juunist 1929 määrati kolonel Sternbeck jalaväe inspektoriks. 21.oktoobril 1933 kutsuti ta teedeministriks Konstantin Pätsi valitsusse; selles ametis olles sai 24. veebruaril 1937 oma viimase ametikõrgenduse – kindralmajoriks. Käskkirjaga 23. septembrist 1936 vabastas riigivanem Otto Sternbecki jalaväe inspektori ametikohalt arvates 1. septembrist 1936. 26. augustist 1937 vabanes Sternbeck teedeministri kohustest. Sama aasta 29. septembril vabastati ta tegelikust sõjaväeteenistusest arvates 26. augustist 1937.

1940. aastal oli ta riigi usaldusmees aktsiaseltsis "Volta Tehased". Otto Sternbeck arreteeriti esimese Nõukogude okupatsiooni ajal 24. jaanuaril 1941 NKVD poolt ja lasti 23. juunil 1941 maha.

## Sternbeck ja laskesport
Kõigi nende tööde kõrvalt tegi ta oma elutöö Eesti laskespordi organisaatorina ning pani laskespordi laialdasele alusele sõjaväes ja Kaitseliidus. 1934. aastast oli ta Eesti Laskurliidu esimees ning tema juhatusel võtsid Eesti laskurid edukalt osa maailmameistrivõistlustest: aastal 1935 Roomas, aastal 1937 Helsingis ja aastal 1939 Luzernis. Kahel viimasel korral tuli Eesti meeskond vabapüssis esikohale.

Ta on mitme laskeasjandust käsitleva raamatu autor.

## Viited

## Välislingid
*
*Mälestustahvli avamine kindralmajor Otto Sternbeckile
*Kaido Jaanson. Sõbrad. Vähemlane Otto Sternbeck ja enamlane Aleksander Kesküla 1905. Tuna, 2007 nr 2
*Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Gustav Kunnos

**Gustav Kunnos** (29. juuni 1878 Kapera küla, Vastseliina vald, Liivimaa kubermang – 17. august 1926 Tallinn) oli Venemaa keisririigi ja Eesti sõjaväelane (kindralmajor).

Gustav Kunnos õppis Pihkva Reaalkoolis, lõpetas Moskva sõjakooli (1901), I järgu tulemustega ja Peterburi Aleksandri sõjaväelise juriidilise akadeemia (1910) (vene keeles *Александровская военно-юридическая академия*). Kunnos oli ainuke sellise sõjaväelise juriidilise kõrgharidusega ohvitser Eesti sõjaväes. 

G. Kunnos teenis 86. Villmanstrandi polgus, osales Vene-Jaapani sõjas, milles ülesnäidatud vapruse eest autasustati Püha Stanislavi ordeni III järguga mõõkade ja lindiga ning Püha Anna ordeni III järguga mõõkade ja lindiga, ülendati ka porutšikuks.

Pärast sõjategevuse lõppu suunati 1. märtsil 1906 teenistust jätkama oma polku. 1908. aastal ülendati staabikapteniks, 23. mail 1910 ülendati kapteniks.

Teenis Peterburi sõjaväeringkonna prokuratuuris. 3. veebruarist 1912 teenis Omski sõjaväeringkonna prokuröri abina, kellena teenis kogu Esimese maailmasõja ajal. Ülendati 6. detsembril 1912 alampolkovnikuks.

Gustav Kunnos ülendati Venemaa Ajutise Valitsuse juhi Kerenski valitsemise ajal 6. augustil 1917 polkovnikuks ja Venemaa kodusõja ajal osaledes Vene valgekaartlaste vägedes Nõukogude Venemaa vastases sõjategevuses ülendati ta 16. märtsil 1919 Venemaa ülemvalitseja Aleksandr Koltšaki poolt kindralmajoriks. 

Pärast Eesti Vabadussõda ja Venemaa kodusõja lõppu opteerus ta Eestisse ja oli 1922. aasta märtsist koloneli auastmes sõjaringkonnakohtu liige ja 1922. aasta 1. septembrist oli ta Eesti Vabariigi Sõjaringkonnakohtu esimees. 

Aastatel 1922–1926 oli ta ka lektor Kõrgemas Sõjakoolis ja Kindralstaabi kursustel.

Kunnos ülendati kindralmajoriks 24. veebruaril 1926.

Gustav Kunnos suri 48-aastaselt vähki, jättes leinama abikaasa 4 lapsega. Maeti 20. augustil 1926 Tallinnas Kopli kalmistule.
## Kirjandus
*Harri Jõgi, “Eesti soost kindralid. Teatmik”, Kirjastus Sisekaitseakadeemia, 1999, lk 22
## Välislingid
*Eesti ajakirjanduse analüütiline bibliograafia
*E-Kataloog ESTER
*Куннос Густав Фридрихович
*Ohvitseride andmekogu
Dimitri Lebedev

**Dimitri Kapitonovitš Lebedev** (vene keeles Дмитрий Капитонович Лебедев; 28. juuli 1872 Enge vald, Pärnumaa – 8. jaanuar 1935 Tallinn) oli Venemaa keisririigi ja hiljem Eesti sõjaväelane, kindralmajor.

## Elulugu
Dimitri Luik(Lebedev) sündis Pärnumaal Enge vallas õigeusu vaimuliku perekonnas. Õppis Pärnu gümnaasiumis ja Riia Vaimulikus Seminaris. Lõpetas 1895. aastal Vilno junkrukooli ja 1904. aastal Nikolai Kindralstaabi Akadeemia.

Osales Vene-Jaapani sõjas Amuuri sõjaväeringkonna 18. jalaväediviisi staabi vanemadjutandina 1908. aastani, käsundusvanemohvitserina Varssavi sõjaväeringkonnas ja 1911. aastast oli Nikolai Kindralstaabi Akadeemia õppejõud.

Esimeses maailmasõjas teenis Aleksandr Samsonovi II. armee staabis luureülemana, 59. diviisi staabiülemana ning oli ka 26. Mogiljovi jalaväepolgu komandör, 26. Mogiljovi polgu komandörina Dmitri Lebedevi autasustati, Narotši järve läbimurde eest Georgi mõõgaga.

1917. aastal määrati taas Nikolai Kindralstaabi Akadeemia õppejõuks, 2. aprillil 1917. aastal ülendati Dimitri Lebedev kindralmajoriks. Dimitri Lebedev astus 1918. aastal Punaarmeesse ja teenis Vene kodusõja ajal Sõjaajaloo uurimiskomisjonis ning sõjaväelistes õppeasutustes õppejõuna.

1921. aastal opteerus ta Eestisse. Töötas Eestis lektorina Kõrgemas Sõjakoolis ja Kindralstaabi kursustel, 1927. aastal läks ta erru.

Tegeles relvamüügiga firma "Bing&Co" esindajana. 1934 oli ta sõjalaevade Lennuk ja Vambola müügiprotsessis süüdistatav, aga mõisteti õigeks. Sellest hoolimata keelati tal edaspidi Eesti sõjaväemundri kandmine.

Dimitri Lebedev oli Kaitseliidu Tallinna maleva Põhja malevkonna erikompanii pealik, milliselt kohalt ta vabastati 18. jaanuaril 1934.

Lebedev ei õppinud kunagi ära eesti keelt ega lävinud eesti rahvusest ohvitseridega.

Suri südamerabandusse ja on maetud Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.

## Isiklikku
Teda on mõnikord ekslikult peetud eestlaseks, kelle eelnev perekonnanimi olevat olnud Luik. Mingit tõestust sellele ei ole. Ise pidas ta ennast venelaseks.

Tema isa Kapiton Petrovitš Lebedev (1848–1911) oli Kergu Püha Suurkannataja Sinaiida koguduse preester (pärines Tambovi aadlisuguvõsast), õe Zinaida abikaasa Aleksander Leets (1870–1961) oli Rakvere Jumalaema Sündimise koguduse ülempreester, õepoeg Georg Leets oli eesti ajaloolane ja sõjaväelane (kolonel).

## Tunnustus
*Püha Stanislavi orden 3. järk (1905)
*Püha Anna orden 3. järk (6. detsember 1909)
*Püha Stanislavi orden 2. järk (6. detsember 1913)
*Georgi mõõk (1916)

## Vaata ka
*kindralleitnant Aleksei Baiov, Eesti Kõrgema Sõjakooli õppejõud

## Viited

## Kirjandus
* Kindral Lebedev tagandati Kaitseliidu kompanii juhtimiselt. Kaja, 23. jaanuar 1934, nr 19, lk 1.
* "Eesti valitsuse lugupeetud aukandja" – Lebedev. Võitleja, jaanuar 1962, nr 1, lk 4.
*Harri Jõgi, “Eesti soost kindralid. Teatmik”, Kirjastus Sisekaitseakadeemia, 1999, lk 22
Hugo Kauler

**Hugo Eduard Kauler** VR I/2 (2. oktoober 1893 Väinjärve vald, Koeru kihelkond – 22. september 1942 Norillagi vangilaager, Norilsk, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor).

Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1913. aastal.

Eesti Vabadussõjas 1. suurtükiväepolgu (1918), suurtükiväe kindralinspektor (1928–1938), Kaitseliidu likvideerimiskomisjoni esimees, 1940.–1941. aastal 182. Eesti Laskurdiviisi suurtükiväe ülem. 

28. juuni 1941 vahistati ta NKVD agentide poolt, lasti maha Norilskis Norilski parandusliku töö laagris.

## Tunnustus
*Vabadusristi I/2 (13. oktoober 1920)
*Kotkaristi III klassi teenetemärk (22. veebruar 1934)
*Kotkaristi II klassi teenetemärk (24. veebruar 1938)
*Soome Valge Roosi II klassi (I klassi komandöri) aumärk – antud Soome presidendi poolt 22. veebruaril 1939, lubatud kanda Vabariigi Presidendi käskkirjaga 20. veebruarist 1940.
*Rootsi Mõõgaordu 2. klassi orden (1936)

## Välislingid
*Ohvitseride andmekogu
*Hugo Kauleri foto ja biograafilised andmed saidil generals.dk
*Endine vang Ivan Sidorov jutustab elust Lama erilaagris
Aleksander Silberg

**Aleksander Heinrich Johann Silberg** (30. aprill 1869 Narva – 24. jaanuar 1926 Tallinn) oli Venemaa ja hiljem Eesti sõjaväelane, kindralmajor. 

## Perekond ja haridus
Aleksander Silberg sündis 1869. aastal Narvas päriliku aukodaniku kooliõpetaja Alexander Gustav Silbergi pojana.

Ta lõpetas Peterburi kommertskooli kaubandusteaduse kandidaadina.

## Sõjaväeline karjäär
Kommertskooli järel astus A. Silberg vabatahtlikuna sõjaväeteenistusse Semjonovi kaardiväepolku. Sooritas Paažikorpuse juures ohvitseri eksami ning ülendati alamleitnandiks. 

1892. aastast teenis Semjonovi kaardiväepolgus ohvitserina. 1910. aastal viidi kaardiväe kapten Silberg üle 1. Soome kütipolku ning ülendati alampolkovnikuks. Võttis osa Esimesest maailmasõjast Soome kütivägede koosseisus olles muuhulgas 1., 2. ja 4. Soome kütipolgu komandöriks. Vapruse eest pälvis ta Püha Georgi IV järgu risti (1915) ja Püha Georgi kuldmõõga (1916). 1917. aasta aprillis nimetati polkovnik Silberg 1. Soome kütidiviisi brigaadi ülemaks ning 1917. aasta oktoobris Soome kütidiviisi ajutiseks ülemaks. 1917. aasta suvel ülendati ta kindralmajoriks. Diviisi demobiliseerumise järel töötas Silberg kontoriametnikuna Peterburis. 

1919. aasta kevadel asus ta Jamburgi kreisi Gattšina külla, kus pärast Jamburgi langemist valgete vägede kontrolli alla liitus Silberg Narvas kindral Nikolai Judenitši Loodearmeega, kus teenis armee etapi- ja majandusülemana. Veebruaris 1920 tuli Loodearmeest Eestisse, võeti kindralmajorina teenistusse. 

Aleksander Silberg oli Tehniliste Kursuste (juulist 1920–1923 Sõjaväe Tehnikakooli) ülem ja seejärel nimetati Silberg Arsenali ülemaks, kus teenis kuni 15. juunini 1925, kui lahkus tervislikel põhjustel tegevteenistusest.

## Isiklikku
Ta oli abielus paruness Valentina Stackelbergiga.

Aleksander Silberg maeti 28. jaanuaril 1926 Kopli kalmistule.

## Tunnustus
*Püha Georgi ordeni IV järk ja mõõk
## Kirjandus
*Harri Jõgi, “Eesti soost kindralid. Teatmik”, Kirjastus Sisekaitseakadeemia, 1999, lk 21

## Viited

## Välislingid
* 
* Eestlastest Georgi ordeni kavaleride elulood
Temira Pachmuss

**Temira Pachmuss** (24. detsember 1927 Vasknarva – 1. mai 2007 Urbana, Illinois, USA) oli Eestist pärit kirjandusteadlane, slaavi filoloog.

Temira Pachmuss sündis Vasknarvas endise tsaariarmee baltisakslasest ohvitseri perekonnas.  

1939. aastal põgenes perekond Saksamaale ja Temira lõpetas gümnaasiumi Maini-äärses Frankfurdis.  

Aastatel 1945–1949 töötas ta kohtutõlgina USA sõjaväekohtutes Saksamaal. Seejärel siirdus ta Austraaliasse, kus ta 1954. aastal lõpetas Melbourne'i Ülikooli vene ja saksa keele ning kirjanduse erialal. 

Temira Pachmuss töötas aastatel 1961–1999 Illinoisi ülikooli slaavi keelte ja kirjanduste professorina.

## Tunnustus
*Valgetähe medaliklassi teenetemärk, 2001

## Välislingid
*Uno Schultz, In memoriam professor emerita Temira Pachmuss, *Eesti Elu*, 1. juuni 2007
Aristophanes

**Aristophanes** [aristof'anes] (u 445 eKr – 385 eKr) oli kuulsaim vanakreeka (Atika) komöödiakirjanik, tragöödiaautorite Sophoklese ja Euripidese noorem kaasaegne, ainus vana-atika komöödia esindaja, kelle teoseid on tervikuna säilinud.

## Elu
Aristophanese elu kohta ei ole palju teada. Platon kujutab teda oma teoses "Pidusöök" seltskondliku ja lõbusa meelega vestlejana. Ta elas Peloponnesose sõja ajal ning oli sõja äge vastane. Oma komöödiais pilkas ta demagoogiat ja populismi ning kritiseeris poliitikuid, kes ei tahtnud rahu sõlmida. Tema meelisteemasid on ka tragöödiakirjanike (eriti Euripidese) pilkamine.

## Looming
Esimest korda võttis Aristophanes dionüüsiaist osa 427 eKr komöödiaga "Pidusööjad" ("Daitalēs"), millega saavutas teise koha. Tema rohkem kui 40 teosest on täielikult säilinud 11 (kadunud teostest on meieni jõudnud ligi 1000 katkendit).

Säilinud komöödiad:

* "Ahharnlased" ("Acharneis", 425 eKr) — tugevalt sõjavastase sisuga, saavutas lenaiadel esimese koha
* "Ratsanikud" ("Hippeis", 424 eKr) — ründab ägedalt demagoogiat ja kritiseerib sõda
* "Pilved" ("Nephelai", 423 eKr) — keskseks teemaks on sofistide moodsa "kasvatussüsteemi" pilamine; esisofistina kujutatakse seejuures Sokratest
* "Herilased" ("Sphēkes", 422 eKr) — pilab Ateena kodanike kirglikku kohtuskäimist
* "Rahu" ("Eirēnē", 421 eKr) — käsitleb rahu ja leppimise temaatikat, kanti ette umbes seitse kuud pärast seda kui nii spartalaste kui ateenlaste väejuhid olid Peloponnesose sõjas langenud ning sõlmimisel oli ajutine rahuleping (nn Nikiase rahu)
* "Lysistrate" (411 eKr) — põhilised teemad on sõjavastasus ning naiste ja meeste vaheline võimusuhe; see komöödia on tuntud Kreeka abielunaiste seksistreigi poolest, mida nad kasutasid rahu saavutamiseks
* "Linnud" ("Ornithes", 411 eKr) — enamasti peetakse seda lihtsalt fantaasiakomöödiaks, ehkki selles on nähtud ka poliitilist satiiri
* "Naised tesmofooridel" ("Thesmophoriazousai", 411 eKr) — pilab tragöödiaautoreid, eriti Euripidest, aga ka Agathoni
* "Konnad" ("Batrachoi", 405 eKr) — tegeleb kirjandusliku teemaga ning parodeerib nii Euripidest kui Aischylost. Jumal Dionysos tuleb siin allilma, et tuua tagasi äsja surnud Euripides, ent leiab tragöödiaautorite võistluse käigus, et Aischylos on siiski parem kirjanik, ning võtab kaasa hoopis tema
* "Naised rahvakoosolekul" ("Ekklēsiazousai", arvatavasti 392 eKr) — Ateena naised riietuvad meesteks ja võtavad rahvakoosolekul vastu "kommunistliku" riigikorra, milles nii vara kui armusuhted on kõikide jaoks ühised
* "Plutos" ("Ploutos", 388 eKr) — moraliseeriva põhitooniga

## Vaata ka
**[[Lopadotemakhoselakhogaleokranioleipsanodrimypotrimmatosilfiokarabomelitokatakekhymenokikhlepikossyfofattoperisteralektryonoptokefalliokinklopeleiolagōiosiraiobafetraganopterygōn|Lopado&shy;temacho&shy;selacho&shy;galeo&shy;kranio&shy;leipsano&shy;drim&shy;hypo&shy;trimmato&shy;silphio&shy;parao&shy;melito&shy;katakechy&shy;meno&shy;kichl&shy;epi&shy;kossypho&shy;phatto&shy;perister&shy;alektryon&shy;opte&shy;kephallio&shy;kinklo&shy;peleio&shy;lagoio&shy;siraio&shy;baphe&shy;tragano&shy;ptery&shy;gon]]*

## Viited
Ella Jaakson

**Ella Jaakson** (1895 Tartumaal Vara vallas – 1984 Tartus) oli Mati Undi romaani "Hüvasti, kollane kass" tegelase Ida Viiksoni prototüüp, Mati Undi vanemate tuttav, kelle juures korteris Tartus Teguri 27 kirjanik keskkoolipäevil elas.

Ta oli õppinud Tartus Puškini-nimelises tütarlastegümnaasiumis, mille lõpetas eksternina, ning töötas kuni 1940. aastani Eesti Panga Tartu osakonnas raamatupidajana.

Mati Undi vanematega tutvuski ta tänu pangaametniku tööle. Aastatel 1942–43 oli ta Linnamäel Undi vanemate talus sõjapaos.

1945. aasta veebruaris ta arreteeriti süüdistusega Kaitseliiduga seotuses, kuid vabastati mais 1946.

1960. aastate algul Tartusse õppima tulnud Mati Undiga tekkis rangel vanapreilil mitmeid konflikte ning esialgu ei kiitnud ta heaks ka romaani, mille üks tegelaskuju oli otseselt temast inspireeritud, kuid hiljem jälgis ta Undi loomingulist teekonda huvi ja kaasaelamisega.

## Viited
Tiit Vähi valitsus

**[[Tiit Vähi]]** on olnud eesti peaminister kolmes valitsuses:

***[[Tiit Vähi esimene valitsus]]** (30. jaanuar – 21. oktoober 1992)
***[[Tiit Vähi teine valitsus]]** (17. aprill 1995 – 6. november 1995)
***[[Tiit Vähi kolmas valitsus]]** (6. november 1995 – 17. märts 1997)
Liberaalne konservatism

**Liberaalne konservatism** on konservatismi alaliik, mille puhul "konservatismi" elemendid on kombineeritud "liberalismi" elementidega. Et need kaks väljendit on eri aegadel ja riikides olnud erineva tähendusega, võidakse liberaalse konservatismi all mõelda ka erinevaid asju.

Varem on politoloogias liberaalseks konservatismiks nimetatud vaba turumajandust pooldava majandusliku liberalismi kombineerimist konservatiividele omase austusega väljakujunenud traditsioonide, autoriteetide ja religiooni vastu. Selles tähenduses esindavad liberaalset konservatismi näiteks Jaapani Liberaaldemokraatlik Partei ja Austraalia Liberaalne Partei.

Nendes riikides, kus majanduslikku liberalismi peetakse traditsiooniliselt osaks konservatiivide vaadetest, nagu näiteks Ameerika Ühendriikides, on aga hakatud liberaalseks konservatismiks nimetama hoopis seda, kui konservatiiv näitab üles liberaalset suhtumist küsimustes, mis puudutavad moraali.

Eestis on liberaalse konservatismile lähedal Reformierakond ning Isamaa ja Res Publica Liidu nn Res Publica tiib. Liberaalse konservatiivina on ennast määratlenud näiteks Kersti Kaljulaid.

## Vaata ka
* Konservatiivne liberalism

## Viited
Merevesi

**Merevesi** on merede ja ookeanide vesi, mille keskmine soolsus on ~3,5% ehk 35 promilli. See tähendab, et iga kilogramm merevett sisaldab 35 grammi lahustunud sooli (valdavalt naatriumkloriidi ioone: Na+, Cl-).

Merevee soolsus sõltub mitmest tegurist. Kui näiteks on tegu suletud merega (sisemeri), siis selle soolsus erineb tunduvalt keskmisest. Samuti sõltub merevee soolsus aurumisest (aurumine suureneb poolusest ekvaatori suunas), sademete hulgast (seotud rõhuvöötmetega: rohkem sajab ekvaatori lähedal ja parasvöötmes, vähem sajab troopikas ja polaaraladel) ja jõgede sissevoolust merre (suurte jõgede suudmete juures on merevee soolsus märgatavalt väiksem – estuaaripiirkonnad). Ka merejää sulamise tõttu väheneb merevee soolsus.

Kõige suurem merevee soolsus on Punases meres (42 promilli), kõige väiksem Läänemere Soome lahes (1–2 promilli lahe idaosas).

Pinnal oleva merevee keskmine tihedus on 1,025 g/ml, seega on merevee tihedus suurem kui magevee oma, mille maksimaalne tihedus on 1,000 g/ml 4&nbsp;°C juures, see vahe tuleneb eeskätt merevee soolade massist. Merevee jäätumispunkt on seda madalam, mida suurem on vaadeldav soolsus; 35-promilline vesi jäätub temperatuuril –2&nbsp;°C.

Merevee pH jääb vahemikku 7,5–8,4. Helikiirus merevees on 1500&nbsp;m/s ning see sõltub vee temperatuurist ja rõhust.

Merevett kasutatakse muu hulgas raviprotseduurideks (talassoteraapia).

## Vaata ka
*soolane vesi
*riimvesi
*magevesi

## Viited
Hüvasti, kollane kass

"**Hüvasti, kollane kass**" on Mati Undi esimene romaan, mille autor kirjutas veel keskkooliõpilasena aastal 1963. Lühiromaan kannab autori enese žanrimääratlust "naiivne romaan".

Unt ei vahenda romaanis niivõrd tegevust kui meeleolusid, impressioone, mida peegeldavad ka peatükkide pealkirjad ("Vihmane päev", "Rütmiline päev", "Segane päev", "Kahtluste päev"). Tegelastes on ebakindlus, otsimine, romaani üldine toon on närviline. Lause on lühike, palju on dialooge. 

1992. aastal kirjutas Unt oma noorusaja teost liignaiivseks pidades täiendustega "õiendusromaani" "Tere, kollane kass!"

## Sisu
Teos kujutab maalt pärit abiturient Aarne Veenpere viimast keskkooliaastat Tartus, suhteid korteriperenaise tädi Idaga (prototüüp Ella Jaakson), tüdrukutega, sõpradega ja õpetajaga ning maailmas oma koha leidmise otsinguid. Kollases majas elav tädi Ida on "eestiaegne naine", kes on nõuks võtnud kasvatada Aarnest tõeline mees vastavalt oma aja ettekujutusele. See tähendab head õppimist, korralikke elukombeid, sõnakuulelikkust ja rahvuslikku kasvatust. Aarnet ei rahulda väikekodanlik idüll ja ta satub tädiga korduvalt konfliktidesse. Tädi ärritab Aarne uue aja mõttelaad, suhted tüdrukutega ja õppimisprobleemid; võimalik, et temas on ka veidi naiselikku või emalikku armukadedust. Ta süüdistab Aarnet koolist matkapäeviku varastamises, elektrikontrolli kohale kutsumises ja oma entsüklopeedia kadumises ning tülide tulemusena jääb Aarne ilma elektri ja söögita, mis tema õppimisväljavaateid veelgi kahandab.

Teine liin on tärkav ja hääbuv armastus jõukamast väikekodanlikust perekonnast tüdruku Maiaga, kes on püüdlik, kuid sisemise sügavuseta. Aarne püüab temas tekitada huvi kunsti vastu, kuid peab nentima, et ta ei armasta Maiat, vaid enda ettekujutust sellest, kes Maia võiks olla. Suhe tüdrukuga viib Aarne mõtted õppimiselt kõrvale, mille tagajärjel langevad hinded ning tekib kokkupõrge õpetaja Korneliga (prototüüp Vello Saage).

Konfliktid tädiga ja suutmatus jätkata sumbunud õhkkonnas päädivad Aarne lahkumisega kollasest majast ning kolimisega sõbra juurde. Kool on peagi lõppemas. Aarne arutusi elust, armastusest, ühiskonnast ja inimese kohustusest antakse edasi vestluste kaudu sõpradega – küünikust Ando ja idealist Indrekuga.
Liberaaldemokraatlik Partei (Jaapan)

**Liberaaldemokraatlik Partei** (jaapani keeles 自由民主党 (*Jiyū-Minshutō*)) on liberaal-konservatiivne Jaapani erakond.

Liberaaldemokraatliku Partei esimees on alates 4. oktoobrist 2025 Sanae Takaichi, enne teda oli selles ametis alates 27. septembrist 2024 Shigeru Ishiba ja 2021. aastast Fumio Kishida. 

Varem on esimeesteks olnud teiste hulgas Sadakazu Tanigaki (28. september 2009–26. september 2012) ja Tarō Asō (22. september 2008–26. september 2009), kes astus tagasi pärast erakonna kaotust parlamendivalimistel.

## Ajaloost

Liberaaldemokraatlik Partei asutati 1955. aasta 15. novembril kahe opositsiooni kuulunud paremkonservatiivse erakonna ühinemisel, et luua tugev vastukaal tollal populaarsele Jaapani Sotsialistlikule Parteile. Erakond võitis järgnenud valimised ja on valitsenud riiki peaaegu kogu järgnenud aja (välja arvatud lühike periood 1990. aastate algupoolel).

## Poliitilised vaated

Erakonnal ei ole selgelt piiritletud ideoloogiat ning see koosneb erinevate vaadetega parempoolsetest parteifraktsioonidest. Üldiselt on see toetanud tugeva, ekspordile suunatud majanduse arendamist ning välis- ja kaitsepoliitika alal tihedat koostööd Ameerika Ühendriikidega.

## Välislingid
*Liberaaldemokraatlik Partei (Jaapan)
Iškošim

**Iškošim** on kišlakk Tadžikistanis Mägi-Badahšanis, Iškošimi rajooni keskus. Asub Pandži jõe kaldal Afganistani piiri ääres. Jõe vastaskaldal Afganistanis asub Ishkashimi asula.

## Viited
Furnituur

**Furnituur** ehk **manused** on mitmesuguste toodete valmistamisel ja koostamisel kasutatavad kinnitusvahendid, kaunistused ja muud abivahendid. Furnituuri mõistet kasutatakse muuhulgas mööbli- ja õmblustööstuses. Furnituuri hulka kuuluvad näiteks erinevad kruvid, hinged, tõmmitsad, sulgurid, käepidemed, lukud, nööbid, pandlad, tõmblukud, nupud ja klambrid.


Pilt: Fittings947.jpg
Pilt:Topfscharnier.jpg
Pilt:Screws.jpg
Pilt: Semence tapissier 2.jpg
Pilt:U Shape Insulated Staple 01.JPG
Pilt:Zippers.jpg
Pilt:Buttons.jpg
Erwin Klausner

**Erwin Johannes Klausner** (eesnimi ka *Ervin*; Brasiilias **Erwin Juan K. Tomason**, 7. aprill 1907 Tallinn – 17. detsember 1979 Rio de Janeiro) oli eesti ja Brasiilia poksija. 

Ta alustas poksimist 1921. aastal Tallinna Kalevis.

Ta osales ühe korra Eesti ja Läti maavõistlusel poksis. Et 1924. aasta maavõistlus toimus turniirisüsteemis ja mõlemal riigil oli eri kaalukategooriates mitu esindajat, sattusid võistluse absoluutkaalu kohtumises vastamisi Klausner ja Ernst Tamberg. Klausner kaotas selle kohtumise nokaudiga.

Ta sai 3. Eesti meistrivõistlustel poksis (Tallinnas, 13-14. veebruaril 1925) poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 3. koha. 

Ta võttis osa aprillis 1925 Helsingis toimunud võistlusest (lisaks Soome poksijatele olid seal ka Eesti ja Norra poksijad) ning võitis seal poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) esikoha.

## Minek Lõuna-Ameerikasse
Klausner kolis oktoobris 1925 Brasiiliasse. Ta elas aastatel 1925–1931 ja 1934–1979 Brasiilias, aastatel 1931–1933 Argentinas ja aastatel 1933–1934 Tšiilis). 

Klausner lõpetas 1951. aastal Brasiilias Niteróis kõrgkooli arstina.

## Elukutselisena
Ta poksis märtsist 1926 kuni augustini 1938 elukutselisena. Ta pidas kokku 33 kohtumist, võitis neist 20 (neist 13 nokaudiga) ja kaotas 8 (neist 5 nokaudiga) kohtumist ning 5 kohtumist jäi viiki.

## Kirjandus
*Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
*Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009

## Välislingid
* Erwin Klausner lehel ''BoxRec''. Inglise keeles
*Biograafia ESBL-is
Füsiosemiootika

**Füsiosemiootika** on John Deely käsituses semiootika valdkond, mis tegeleks semioosi kirjeldamisega eluga mitteseotud (elueelseis) süsteemides. Vastavalt nimetataks eluta vallas olevat semioosi füsiosemioosiks.  

Deely selline vaade on seotud tema arusaamaga, et relatsioon (lokaalne suhe, *relation*) ei eelda elusust; relatsioon teeb aga semioosi võimalikuks. Märgid on seega elutus maailmas potentsiaalsed. Seda lähenemist toetab ka Winfried Nöth, ning see tuleneb Charles Peirce'i semiootika tõlgendamise ühest võimalusest.

Biosemiootika, nii nagu seda on käsitlenud Thomas Sebeok (ja valdavalt ka Kopenhaageni ja Tartu semiootikud), ei pea füsiosemioosi võimalikuks, sest semiootilist läve peetakse seotuks elu eristumisega elutust.

## Kirjandust
*Kull, Kalevi Elutu looduse semiootikast: Piir on elu eeldus. *Sirp* 42, 2003
Jänesekäpp

**Jänesekäpp** (*Leontopodium*) on mitmeaastaste rohttaimede perekond korvõieliste sugukonnast. 

Looduslikult levib Euraasia mäestikes, Eestis kasvatatakse iluaedades (eriti kiviktaimlates) püsilillena. 

Tuntuim liik on alpi jänesekäpp (*Leontopodium alpinum*) ehk eedelveiss,  (saksa k. *Edelweiss*), mis on paljudes Euroopa ja Aasia riikides looduskaitse all. Nimetatakse ka alpitäheks (soome k. alppitähti). 

Aedades kasvatatakse ka kollakat jänesekäppa (*Leontopodium ochroleucum*).

## Liike
**Leontopodium alpinum* – alpi jänesekäpp 
**Leontopodium coreanum* – korea jänesekäpp
**Leontopodium hayachinense * – Takeda jänesekäpp
**Leontopodium himalayanum * – himaalaja jänesekäpp 
**Leontopodium japonicum * – jaapani jänesekäpp 
**Leontopodium kurilense* – kuriili jänesekäpp 
**Leontopodium leontopodioi * – dessiberi jänesekäpp 
**Leontopodium longifolium * – pikalehine jänesekäpp
**Leontopodium ×lindavicum * – lindau jänesekäpp
**Leontopodium ochroleucum * – kollakas jänesekäpp
**Leontopodium souliei* – võsund-jänesekäpp
**Leontopodium stracheyi * – Strachey jänesekäpp
Grand Island

**Grand Island** on saar Niagara jões, joast ülesvoolu. Pindala 74 ruutkilomeetrit. Kuulub Ameerika Ühendriikidele. Saar moodustab haldusüksuse (*[[town]]*) New Yorgi osariigi Erie maakonnas. Elanike arv oli 18 621 (2000. aasta rahvaloendus). 

## Välislingid

*Grand Islandi koduleht
Tuloma jõgi

**Tuloma** (vene *Тулома*; koltasaami *Tuållâmjokk*, põhjasaami *Doallánjohka*; soome *Tuulomajoki*) on jõgi Euroopas Lapimaal. Algab Notozerost. Voolab valdavalt kirdesse. Suubub Barentsi mere Koola lahte. Pikkus 65 km.

Jõel asub Ülem-Tuloma veehoidla.
Alpi jänesekäpp

**Alpi jänesekäpp** ehk **eedelveiss** (*Leontopodium alpinum*) on korvõieliste sugukonna jänesekäpa perekonda kuuluv mitmeaastaste rohttaimede liik.

## Välimus
Alpi jänesekäpp on aias keskmiselt 10–15 cm kõrgune puhmik, looduslikes tingimustes, vaevu huumusega kaetud kaljudel, võivad nad olla vaid 5 cm kõrgused. Varre tipus asuvaid pruunikate soomustega korvõisikuid ümbritsevad tähtjalt valgeviltjad kõrglehed. 

## Levila
Alpi jänesekäpp kasvab pärismaisena lubjarikastel mäginiitudel Pürenee, Alpi ja Balkani mäestikes.

## Kasvukoht
Eelistab vett hästi läbilaskvat lahjat ja mõningase lubjasisaldusega mulda. 

## Kasutamine
Eestis kasvatatakse teda aedades ilutaimena.  Alpi jänesekäpa sortidest on üsna levinud 'Mignon', 'Everest', 'Stella Bavaria', 'Matterhorn'.

## Kultuuris
Paljudes Euroopa riikides kasutatakse alpi jänesekäppa rahvusliku sümbolina, kaubamärkide osana, ka rahatähtedel (näiteks Rumeenia 50-leisel), müntidel (näiteks Austria 2-eurosendisel) jm. Salzburgi linna kandideerimisel 2014. aasta taliolümpiaks kujutati eedelveissi ka olümpialogol.

## Välislingid

*
Tallinna Kristiine Gümnaasium

**Tallinna Kristiine Gümnaasium** on gümnaasium Tallinna Kristiine linnaosas.

## Ajalugu
Kool alustas tegevust 13. veebruaril 1919 Tallinna Linna II Tütarlaste Gümnaasiumina. 

Aastatel 1919–1954 õppisid koolis ainult tüdrukud. Koolil oma koolihoonet ei olnud ja nii töötas II Tütarlaste Keskkool õhtupoolikuti I Tütarlaste Keskkooli ruumides (Narva mnt 1). Kahel tütarlastekoolil oli ka ühine juhataja Anna Tõrvand-Tellmann kuni 1919. aastani. 1919. aasta septembris asus kooli juhatama Aleksandrine Pedusaar, senine juhataja abi. 1920. aasta sügisel kolis kool Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi ruumidesse (Pärnu mnt 13), kus õppetöö toimus endiselt pärast lõunat. 1923. aastal jätkas II Tütarlaste Keskkool tööd kolme haruga, kahe humanitaar- (keele- ja kunstiharu) ja ühe majapidamisharuga. 1927. aastal sulges Haridusministeerium humanitaarkunsti haru ja selle asemele loodi teine majapidamisharu klass. 1931/1932. õppeaastal suleti ka humanitaarharu ning alles jäi ainult majapidamisharu. 1934. aastal avati kooli asemel kolmeklassilise A. Pedusaare Tütarlaste Erakeskkool, 1935. aastal avati ka I ja II klass ning endine kolmeklassiline keskkool muutus seega viieklassiliseks.

1937. aastast kandis kool nime Tallinna IV Gümnaasium ja avalike keskkoolide võrku võeti ka Tallinna VII Reaalkool. Tallinna IV Gümnaasiumi direktor oli Aleksandrine Pedusaar. 1940. aastal muudeti gümnaasium Tallinna IV Keskkooliks, 1941. aastal taastati nimi Tallinna 4. Gümnaasium ja 1944. muudeti taas Tallinna 4. Keskkooliks.

1954. aastal ühendati poisid ja tüdrukud, Tallinna 4. Keskkool ja Tallinna 22. Keskkool. 1958. aastal kolis Tallinna 4. Keskkool koolihoonest Kevade tänav 4 uude koolimajja Koidu tänaval, kus praegu paikneb Tallinna Humanitaargümnaasium. 1963. aastal kolis kool Nõmme tänavale vastvalminud tüüpkoolimajja.

Õppeaastatel 1964/65 ja 1965/66 oli kool kaheksaklassiline. 1966/1967. õppeaastal sai kool jälle keskkooliks. Alustas tööd kaks üheksandat klassi.

1995. aastast kandis kool nime Tallinna Üldgümnaasium, 2006. aastast Tallinna Kristiine Gümnaasium.

## Lennud
1939. aastal lendu ei lõpetanud.

1965–1968 lende ei olnud.

Järgmine lend ja arvult 44. oli 1969. aasta kevadel – klassijuhataja Helgi Post.

2015. aastal lõpetas kooli 90. lend.

## Tuntud vilistlasi

* Ita Ever
* Siim Idnurm
* Sten Indrikson
* Villem Indrikson
* Kalju Komissarov
* Kalev Kotkas
* Ira Lember
* Matti Maasikas
* Karl Madis
* Ellen Niit
* Külli Palmsaar
* Leida Rammo
* Ly Ranne
* Salme Reek
* Tiina Tauraite
* Robert Treufeldt
* Aarne Valmis

## Vaata ka
* Eesti koolide loend

## Viited

## Kirjandus
* Sirje Tohver. Kristiine gümnaasium peab sünnipäeva". Õpetajate Leht nr 6, 13. veebruar 2009. Lk 18
* "Tallinna Kristiine Gümnaasiumi ajaraamat". Koostajad Helmi Kelle, Piret Vahtra, Marika Ritso. Tallinna Kristiine Gümnaasium. Tallinn 2018. 136 lk

## Välislingid
* Tallinna Kristiine Gümnaasiumi koduleht
Süütalastepäev

**Süütalastepäev** on Eesti rahvakalendri tähtpäev 28. detsembril, osa jõuludest. Kirikupüha tausta tõttu kuulus õnnetute päevade hulka, tööd üldiselt ei tehtud. Kirikukalendris on see päev, kui kuningas Herodes laskis tappa Petlemmas ja selle piirkonnas kõik kaheaastased ja nooremad poeglapsed (Mt 2:16–18). Esmakordselt ilmus see püha kirikukalendrisse 505. aastal Põhja-Aafrikas Kartaagos, kust peagi levis kogu kirikusse. Katoliku, anglikaani ja luteri kirikus tähistatakse süütalastepäeva 28. detsembril. Mõnes Süüria konfessioonis on nende mälestuspäev 27. detsembril. Õigeusu kirikus on süütalastepäev 29. detsembril.

## Viited
Tallinna Üldgümnaasium

*Tallinna Üldgümnaasium (1995–2006; varem Tallinna 4. Keskkool; tänapäeval Tallinna Kristiine Gümnaasium)
*Tallinna Õismäe Üldgümnaasium (1998–2002; varem Tallinna 40. Keskkool; tänapäeval Tallinna Õismäe Vene Lütseum)
*Tallinna Lasnamäe Üldgümnaasium (1996–2014; varem Tallinna 62. Keskkool; hiljem Tallinna Merekalda Kool, liideti sügisel 2017 Tallinna Kuristiku Gümnaasiumiga)
Puugaas

**Puugaas** tekib biomassi (eeskätt puidu) kuumutamisel (üle 700&nbsp;°C) ilma õhu juurdepääsuta pürolüüsi meetodil. Puugaas koosneb süsinikoksiidist ehk vingugaasist, metaanist ja süsihappegaasist. Energiatihedus on ligikaudu 1,25&nbsp;kWh/nm³.

1&nbsp;kg puidust saab 2,5&nbsp;nm³ puugaasi.

Puugaasikatlaid kasutatakse soojusenergia tootmiseks.

Puugaasi saab kasutada autokütusena. Teise maailmasõja ajal ja järel olid puugaasikütusel sõitvad autod mitmes Euroopa riigis tavalised. 1&nbsp;kg puitu asendab autokütusena tavalistes sõidutingimustes eri andmetel 0,2–0,35 liitrit bensiini.

Esimese puidugaasistamisseadme valmistas teadaolevalt Gustav Bischof 1839. aastal. Esimese puugaasil sõitva auto ehitas Thomas Hugh Parker 1901. aastal.

## Puugaasil sõitva auto näide
Soome endisel peaministril Juha Sipiläl on puugaasil sõitev Chevrolet El Camino, millele ta pani nimeks El Kamina. Tal tekkis huvi puugaasi vastu pärast seda, kui oli ostnud 1998. aastal suvilakrundi Kesk-Soomes, mille elektrivõrku ühendamise hind olnuks üüratu. Enne puugaasini jõudmist katsetas ta tuuleenergia ja diiselgeneraatoritega. Hiljem rajas ta ettevõtte Volter Oy, mis toodab puugaasil töötavaid koostootmisjaamu.

## Vaata ka
*Puugaasigeneraator

## Viited

## Välislingid
*http://www.woodgas.com
*http://www.fao.org/DOCREP/T0512E/T0512e00.htm
*http://www.gasnet.uk.net
*http://www.gengas.nu/byggbes/index.shtml
* Viio Aitsam. Ülo Kask: Igas külas saaks oma puidust toota elektrit Maaleht, 1. aprill 2012
Johannes Paulus II suhted Eestiga

**[[Johannes Paulus II]]** oli esimene paavst, kes külastas Eestit. 

Püha Tool tunnustas taasiseseisvunud Eesti Vabariiki 28. augustil 1991 ja diplomaatilised suhted taastati 3. oktoobril 1991. 15. septembril 1994 kohtus paavstiga president Lennart Meri. 28. augustil 1993 andis oma volikirja paavstile suursaadik Tiit Matsulevitš, 18. mail 2001 Indrek Tarand ja 12. detsembril 2003 Priit Kolbre.

20. mail 1989 kohtus paavst vanamuusikaansambli Hortus Musicus liikmetega ja 3. novembril 1993 vabadusvõitleja Lagle Parekiga. 2. oktoobril 1994 avaldas ta kaastunnet parvlaeval Estonia hukkunute omastele. 26. novembril 1994 nimetas ta kardinaliks Valgas sündinud Kazimierz Świąteki. 

2004. aastal saatis ta Tartu katoliku kiriku hooldajale Maria Gaidukile tunnustuskirja. 23. märtsil 2005 määras ta piiskopiks Philippe Jourdani. Novembris 2022 omandas Tallinna Peeter-Pauli katedraali kogudus paavsti vere reliikviana, mille tõi preester Tomasz Materna kardinal Stanisław Dziwiszi käest. 

## Visiit Eestisse

Johannes Paulus II visiit Eestisse toimus 10. septembril 1993. Ta saabus Tallinna lennukiga Riiast kella 9.55 paiku ja viibis Eestis kokku kümme tundi. Visiidi käigus kohtus paavst Eesti presidendi Lennart Meriga, peaminister Mart Laariga, valitsuse liikmetega (v.a justiitsminister Kaido Kama) ja diplomaatidega.

Paavst pidas Tallinna Peeter-Pauli katedraalis missa ja osales Niguliste kirikus oikumeenilisel jumalateenistusel, millele järgnes kohtumine president Meriga Kadriorus. Enne Raekoja platsil peetud missat viibis paavst Tallinna Õpetajate Majas. Paavsti visiit tipnes Raekoja platsil peetud missaga, mille järel ta lahkus Eestist.

## Eestlaste palverännak Rooma 2000. aastal
2000. aasta oli katoliku kirikus juubeliaasta ja 29. märtsil 2000 kohtusid Vatikanis paavstiga Eesti palverändurid, mille puhul paavst tegi avalduse:

## Viited

## Kirjandus
*Lagle Parek. *Mina ei tea, kust ma rõõmu võtan*. (Lagle Pareki mälestused.) Tallinn, Kunst, 2010. 

## Välislingid
*Artikkel paavsti visiidist Eestisse
*Paavsti kõne 2000. aastal kohtumisel palveränduritega.
Ksülofon

**Ksülofon** on löökpill. 

Tavaliselt on ta trapetsikujuline. See koosneb erisuurustest ristkülikukujulistest puitklotsidest. Puitklotse on 36–42. Need on kindlas järjestuses harilikult neljas reas kinnitatud õlgpalmikule. Heli tekitatakse lusikataoliste puitkepikestega vastu klotsi lüües. Ksülofonile on iseloomulik lühike kustuv heli, pikemad helid saavutatakse tremologa. Heli ulatus on c1-c4. Pill on pärit Aasiast, Euroopas sai tuntuks 16. sajandil. Nüüdisajal valmistatakse ka klaviatuurikujulisi ksülofone.
Tamtamm

**Tamtamm** on kindla helikõrgusega löökpill: raamil rippuv suur metallketas. Heli tekitatakse nuiaga ketta pihta lüües. Nüüdisajal kasutatakse tamtammi ka sümfooniaorkestrites.

## Vaata ka

*Gong
Juhan Vilms

**Juhan Vilms** (22. september 1893 Kabala vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – 22. veebruar 1952 Buenos Aires) oli eesti arst ja eugeenik.

## Elulugu
Juhan Vilms lõpetas Tartu Reaalkooli. Ta õppis aastatel 1914–1917 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, kuid lõpetas 1919. aastal Tomski Ülikooli (Tomskisse oli ta evakueerunud Esimese maailmasõja eest). Ta kaitses 1923. aastal Tartu Ülikoolis eksternina väitekirja "Kõhreglükogeeni püsivusest mõnesuguste glükogeeni vähendavate tegurite puhul" ja sai meditsiinidoktori kraadi. Juhan Vilms oli Üliõpilaste Selts Raimla liige (1922/II).

Vilms liitus Siberis Tšehhoslovakkia korpusega ja naasis hiljem kodumaale Vladivostoki kaudu. Aastatel 1920–1924 oli ta Tartu Ülikooli patoloogia instituudi assistent. Ta valmistus ülikooli kehalise kasvatuse teooria professuuriks, kuid sellest kohast ta siiski loobus ning asus 1926. aastal praktiseeriva naha- ja suguhaiguste arstina Tallinna. Aastatel 1940–1943 töötas ta Tallinna Tehnikaülikoolis tööstuse tervishoiu lektorina.

Vilms oli Riigikogu IV koosseisu liige. Ta kuulus Tööerakonda, kuid astus sealt 1930. aastal välja põhjendusega, et erakonna juht Otto Strandman ei viinud riigivanemana ellu Tööerakonna põhimõtteid. Ta oli 1930. aastal üks ühingu Radikaal asutajaid. 1931. aastal asutas Vilms koos oma toetajatega erakonna Rahvuslik Töökoondus.

Aastatel 1930­–1932 oli ta Tallinna linnavolikogu liige.

Alates 1922. aastast oli Vilms karskusliidu liige ja aastatel 1925­–1926 selle juhatuse esimees. 

Ta põgenes 1943. aastal Soome, sealt 1944. aastal Rootsi ja elas hiljem Argentinas, kus ta 1952. aastal suri.

## Kirjutisi
*"Noor-Eesti ja teadus". // Kümme aastat. Noor-Eesti 1905–1915. Tartu 1918
*Korporatiivne parlament ja meie uus põhiseadus. Vaba Maa nr 274, 22. november 1933. Lk 4
*Uue vaimu teostamisest. Kaja nr 217, 14. september 1934. Lk 2
*Kodadest – Asutava Koguni. Vaba Maa nr 40, 15. veebruar 1935. Lk 2
*Eesti kodade süsteem on omapärane Euroopas. Uus Eesti nr 8, 9. jaanuar 1936. Lk 9
*Kutsekojad ja meie. Vaba Maa nr 32, 9. veebruar 1937. Lk 2
*Kutsekodade õigused ja parlamentarism välismaal. Vaba Maa nr 56, 10. märts 1937. Lk 2

## Isiklikku
Tema vanem vend oli Jüri Vilms. 

## Viited

## Kirjandus
*Ken Kalling. "Näitlik juhtum Eesti meditsiiniloost: Dr. Juhan Vilms ja eugeenika". Eesti Arst, 3 (2002). Lk 182–185
*Pekka Erelt. "Korralikul eesti mehel võiks mitu naist olla". Eesti Ekspress, 16. september 2012
*Ken Kalling. "Kultuurrahvaste mentaliteet peab saama enam kollektivistlikumaks. (Dr Juhan Vilmsi sõnad ja teod)". Tartu Ülikooli Ajaloo Küsimusi XLIII (2015). Lk 85–112
Taldrikud

**Taldrikud** on ebamäärase helikõrgusega löökpillid. 

Muistses Iisraelis löödi taldrikuid kokku seaduselaeka õnnistamisel. Alates 8. sajandist eKr kasutati Egiptuses 15 cm läbimõõduga taldrikuid. Kreekas kasutati algul jumalanna Kybele kultusega seotud rituaalides ja hiljem antiikteatris. Kreekakeelne nimetus *kymbala* levis ka Etruuriasse ja Rooma keisririiki. Taldrikuid on nimetatud ka simbleiks.

Orkestrimuusikasse jõudsid taldrikud Glucki, Haydni ja Beethoveni loomingus. Löökpillide põhirühma instrumendiks said taldrikud 19. sajandil romantilises muusikas.

Tänapäeva taldrikud on valmistatud vase ja tina sulamist.

Taldrikud liigitatakse väliskuju ja kõla järgi
*hiina taldrikud (*piatti cinesi*) – kasutatakse peamiselt puhkpilliorkestrites
*türgi taldrikud – eelistatakse sümfoonia- ja kerge muusika orkestrites

Sümfooniaorkestri instrumentaariumi kuuluvad suured, keskmised ja väikesed taldrikud

## Notatsioon
Taldrikud kirjutatakse noodikirjas ilma võtmemärkideta. Kui üks mängija lööb suurt trummi ja taldrikuid, siis kirjutatakse mõlema pilli partiid samale joonele: suure trummi noodivarred alla- ja taldriku omad ülespoole.

## Mänguviisid
*Lüüakse üksteise vastu;
*mängitakse suure trummi või timpanipulkadega;
*mängitakse metall-luuakesega.

Mänguviise tähistatakse järgmiselt: *[[cymbale suspendue]]*, *[[colla bacchetta]]*, *[[colla bacchetti di Tamburo]]*, *[[avec la baguette de fer]]*

## Vaata ka
*Robert Paiste
Hans Madissoon

**Hans Madissoon** (kuni 1936 **Hans Madisson**, 12. detsember 1887 Kuigatsi vald – 23. mai 1956 Tartu) oli eesti arst ja eugeenik.

Madissoon arreteeriti NKVD poolt 1945 ja saadeti vangilaagrisse Tjumeni oblastis. Süüdistuseks oli osavõtt Tartu vanglas 1941 toimunud mõrvade uurimisest. Ta vabanes 1954.

## Kirjandus
*Lastekaitse Balti Komitee esimeheks dr. med. H. Madisson. Uus Eesti, 6. detsember 1936, nr. 331, lk. 1.
*Ev. J. V. Uus õppetool Tartu ülikoolis. Rahvaleht, 8. veebruar 1939, nr. 33, lk. 12.
*Hakatakse uurima sigimatuse põhjusi. Päevaleht, 9. august 1939, nr. 213, lk. 2.
Lauka Põhikool

**Lauka Põhikool** on põhikool Hiiumaa vallas Lauka külas.

Esimese koolihoone ehitas 1900. aastal Lauka mõisahärra Evald Ungern-Sternberg. Selles alustas 19. oktoobril 1900 tegevust 2-klassiline Lauka vallakool. Selles hoones asuvad praegu kooli muuseum, käsitöö- ja kunstiklass ning töökoda. Varem (alates 1862. aastast) olid Lauka lapsed saanud haridust Metsiku (samas majas asus ka esimene vallamaja) ja Pandja vallakoolis. Järgmine koolihoone valmis 1939. aastal, sellele liideti 1971 valminud juurdeehitis, mida hiljem, Eesti Vabariigi ajal on oluliselt renoveeritud ja laiendatud. Kooli juures on park koos tiigi, peo- ja jaanituleplatsi ning staadioniga.

## Direktorid
*1900–1919 – Woldemar Quarnström (ka Voldemar Kvarnström)
*1913–1914 – Lepman
*1919–1922 – A. Aljas
*1922–1928 – Hilda Vähejaus
*1928–1929 – Evald Kuslapuu
*1929–1930 – Eduard Rokk
*1930–1948 – Matvei Kindel
*1948–1949 – Elmar Pisa
*1949–1950 – Aksel Koppel
*1950–1951 – Leo Tikerpuu
*1951–1960 – Eimar Kaasik
*1960–1961 – Eeri Kessel
*1961–1964 – Ago Remmelkoor
*1964–1966 – Aser Kessel
*1966–1974 – Tiit Petersoo
*1974–1980 – Valter Parve
*1980–1983 – Rita Siimpoeg
*1983–1984 – Helgi Juursalu
*1984–1986 – Tõnu Nurk
*1986–1987 – Maire Dvornikova
*1987–1998 – Signe Rattiste
*1998–2022 – Märt Rannast
*2022  – Margarita Korol

## Viited

## Välislingid
*Lauka Põhikooli veebisait
Pikalehine huulhein

**Pikalehine huulhein** (*Drosera anglica*) on huulheinaliste sugukonda huulheina perekonda kuuluv putuktoiduline õistaim. 

Esimesena kirjeldas Linnaeus huulheinaliiki *D. longifolia*. 1778 avastas William Hudson, et selle nime alla on ühendatud kaks liiki, mis tuleks eraldada (teine liik oli vahelmine huulhein). Linnaeuse antud nime kasutati siiski veel tükk aega edasi, kuni segaduste vältimiseks see 1999. aastal lõpuks keelati.

Arvatakse, et taim on *D. rotundifolia* ja *D. linearis*'e hübriid. See tähendab, et nende kahe liigi vaheline tavaliselt viljatu hübriid kahekordistas oma kromosoomistiku, muutus sigimisvõimeliseks ja stabiliseerus uue liigi, pikalehise huulheinana. Kummalgi lähteliigil on 20 kromosoomi, pikalehisel huulheinal 40. Pikalehine huulhein annab omakorda hübriide teiste huulheintega, aga need kõik on viljatud.

Nagu teisedki selle perekonna liigid, kasvab pikalehine huulhein põhjaparasvöötmes, kuid teda leidub ka Jaapanis, Hawaii saartel jne. Taim eelistab kasvada soostunud pinnases, näiteks madalsoos. Mägedes kasvab ta kuni 2 km kõrguseni.

Huulheinte juurestik ulatub kõigest mõne sentimeetri sügavusele. Juuri kasutatakse vaid kinnitumiseks ja vee hankimiseks. Lämmastikku on huulheinte tüüpilistes kasvukohtades vähe ja sellepärast pakub loomade söömine taimele täiendava võimaluse lämmastikku hankida.

Nagu kõigil huulheinadel, katavad pikalehiselgi huulheinal lehelaba varre otsas olevat kleepuvad näärmed, mida taim kasutab väikeste lülijalgsete, peamiselt putukate ligimeelitamiseks, kinnipüüdmiseks ja seedimiseks. Selleks eritavad näärmed magusat lõhna ja lima, mille külge saak kinni jääb. Enamiku saagist moodustavad väikesed putukad, näiteks kärbsed, ent ka väikesed liblikad, taolistiivalised ja isegi kiilid võivad huulheina saagiks langeda.

Taime kokkupuutele saagiga järgneb tigmotroopiline ehk puutetundlik reaktsioon, millega näärmekarvad suunduvad saagi poole. Ühtlasi suureneb näärmete limaeritus. See reaktsioon toimub mõne minuti jooksul ja on tugevam siis, kui saak end liigutab. Pikalehine huulhein on võimeline enamakski, nimelt suudab ta lehe keerata ümber saagi, et suurendada oma kokkupuutepinda saagiga, aga see kestab tunde või eriti suure saagi korral isegi päevi. Saakloom sureb kas kurnatusse või lämbub sellepärast, et lima ummistab tema trahheed. Lõpuks, kui saakloom on ära seeditud, keerdub leht lahti ja järele jääb üksnes saaklooma välisskelett.

Pikalehisel huulheinal on talvel puhkeperiood. Ta talvitub pungadena, mis koosnevad tihedalt kokku keerdunud ja isegi sõlmunud lehtedest. Kevadel kerivad lehed end pungast jälle lahti.

## Välislingid
*