Kunda tsemenditehas

**Kunda tsemenditehas** (ka **Kunda tsemendivabrik**) on endine tsementi tootnud tehas Lääne-Viru maakonnas Kundas.
## Kunda tsemenditehas
Tsemenditehase rajas Kunda jõe äärde 1870. aastal Kunda mõisnik John Girard de Soucanton. Algul koosnes tehas 17 niinimetatud pudelahjust ja klinkriveskist. 

Tehase direktor oli aastatel 1869–1881 aastatel Viktor Lieven (1841–1910).

1882. aastal valmis kaks uue konstruktsiooniga alaliselt töötavat nn Dietz-tüüpi klinkri põletusahju, millest on säilinud korsten nr 1(Jaama tn 15) ja korsten nr 2(Jaama tn 15). I ja II vabriku klinkripõletamise šahtahjud asusid Kunda jõe kaarjas järsakus. Säilinud kahest Dietz-ahjust asub esimene kaldajärsaku loodenõlval, endiste pudelahjudega samas reas, teine kirdenõlval klinkriveski taga. Samal jõekääruga piirneval maa-alal asusid ka teised I vabriku aegsed tööstusrajatised (lisaks Dietz-ahjude korstendele endine klinkriveski ja sepikoda). Pudelahjudega samas reas asuva Dietz-ahju korsten on üks pilkupüüdvamaid rajatisi Kunda vanalinna siluetis.

I tsemendivabriku peamiseks tehniliseks sõlmeks oli viiekorruseline jahvatusveski/klinkerveski hoone. Veskihoone oli Kunda jõe orgu jõe suurima languse (kärestiku) alla, kus voolava vee energia oli suurim ja seda oli veski käivitamiseks lihtsam kasutusele võtta. Põletatud klinkri jahvatamine toimus veskihoones vertikaalsuunaliselt, kasutades spetsiaalseid veskikive. Algul tarvitati klinkerveskis kogu tööprotsessi ajal veejõudu, töö toimus enam-vähem aasta läbi, kuid hiljem asendati jahvatuskivid kuulveskitega, kuna sel moel sai jahvatada peenemaks ja toota kõrgemat marki tsementi, kuigi kuulveskitega jahvatamine võttis esialgu rohkem aega kui kivipaaridega. Klinkerveski hoone oli jagatud suure kandevõimega puidust vahelagedega tehnoloogilisteks korrusteks, mis olid välja ehitatud vastavalt klinkri jahvatamise tehnoloogiale, kus veskisse sisenes tsemenditoore põletatud klinkri plonnidena ja väljus valmis tsemendina kümnepuudastes (u 160 kg) puittünnides.

1880. aastate II poolel ehitas Kunda vabrik kahele varem rajatud Dietz-ahjule juurde veel 4 Dietz-ahju, tsemenditoodang kasvas 1880.–1890. aastatel rohkem kui kaks korda. 1890. aastaks ulatus Kunda tsemenditehase toodang 113 000 tünnini (19 000 tonni), moodustades 10% Venemaa tolleaegsest tsemenditoodangust. Venemaa keisririigis tegutses sellel ajal 8 suurt tsemenditehast: Riias, 2 tehast Poolas, Port Kunda, Šurovskis, Podolskis, Novorossiiskis, Peterburis.

Aastatel 1885–1886 ehitati juurde tünnivabrik ja saeveski. Tünnivabrik kujutas endast pikka madalat 1-korruselist paekivist hoonet, 19. sajandi lõpuks töötas tünnivabrikus ja saeveskis umbes 70 töölist. 1898. aastal ehitati Kunda tsemendivabriku kontori hoone.

1892. aastal koostati I vabriku rekonstrueerimise projekt, 1893. aastal ehitati tehasest läände juurde teine tehas, millel oli 45 meetri pikkune kuivatuskanal ja neli R-ahju. 1892. aastast juurutatud uuele tehnoloogiaga purustati paekivi killustikuks, siis kuivatati, jahvatati terapeeneks ja segati analoogselt ettevalmistatud saviga. Saadud segu jahvatati veel kord, nii et saadi jahutaoline pulber, millest pressiti kuivplonnid.

1896. aastal rajati Kunda tsemenditehase teenindamiseks Rakvere–Kunda raudteelõik.

II vabriku valmis põhiliselt 1898. aasta lõpuks ja alustas tegevust 1899. aasta algul, 1899. aastal tootis tehas 49 200 tonni ja 1911. aastal 51 300 tonni tsementi. 1903. aastal - 183 000, 1904 - 170 000, 1905 - 145 000, 1906 - 180 000, 1907 - 211 000, 1908 - 201 000, 1909 - 170 000, 1910 - 2480 000, 1911 - umbes 300 000 tünni. Uus tehas oli moodsam nii tehnoloogialt kui ka seadmetelt, senine tooraine asendati lubjamergel lubjakiviga. 1899. aastal asutati Virumaal ka Aseri tsemendivabrik.
## Port Kunda
1912. aastal moodustati aktsiaselts **Port Kunda**, kuhu kaasati ka Aasovi-Doni Kommertspank ning taani suurtööstur Alexander Foss. Samal aastal ehitati juurde kolmas tehas, millel oli kaks moodsat pöördahju (21-24 x 43m). Sellega seoses ei olnud enam teist tehast vaja ja seal hakati järk-järgult tööd lõpetama. Kolmanda tehase kütus oli algul kivisüsi, hiljem aga mindi täielikult üle põlevkivile. 1913. aastal tootis tehas 101 900 tonni tsementi ja 1914. aastal oli tehases 75 töötajat.

Tehase juurde tekkis Kunda tsemenditehase töölisasula.

1922. aastal Thomas Clayhills and Son Kunda osakond likvideeriti, sadam ja tsemenditehas algul renditi, hiljem aga müüdi Taani firmale. 1938. aastal tootis tehas 78 000 tonni tsementi.

1939. aastaks vabrik renoveeriti ja ehitati uus silohoone (säilitamisruumi) ning vakkimisseade. Tsemendi pakkimist teostati täiesti mehhaniseeritud kujul. Silohoone ja pakkimisseade valmimise läbi vabrik moderniseeris oma tegevust tunduvalt. Vabriku silohoone ehitati eranditult betoonist, oli põrandast katusetipuni 23,5 m kõrge ja mahutas umbes 3000 tonni tsementi. Vabriku pakkimisseade oli moodsaim, mida oli võimalik ehitada. Pakkimisseade, mis on täiesti mehaaniline, täitis umbes 1000 50 kg tsemendikotti tunnis. 8 tunni jooksul täidetakse seega 400 tonni, milleks varem oli vaja 48 isiku tööjõudu.

Tsemendivabrik "Port-Kunda" peadirektor oli 1920–1940 ja 1942–1943) taanlane Theodor Hansen.

1940. aastal vabrik natsionaliseeriti ja Kunda käitise komissariks nimetati Bernhard Tinnuri.
## Tsemenditehas Punane Kunda
Eesti NSV ajal kandis tehas nime **Punane Kunda.** 1948. aastal tootis tehas 75 000 tonni tsementi ja 1949. aastal 91 000 tonni.

Uue tehase ehitusel aastail 1957–1960 kasutati koos vaba tööjõuga ka kinnipeetavate oma, mis moodustas 25% (331 inimest) ehitajate üldarvust (1318). Kuna kinnipeetavate töö oli ebaefektiivne ja tehase ehitus kuulutati üleliiduliseks komsomoli löökehituseks, lõpetati Eesti NSV Ministrite Nõukogu ning EKP Keskkomitee Büroo 1. märtsi 1960. aasta ühisotsusega kinnipeetavate tööjõu kasutamine ja likvideeriti Kunda vangilaager. Aastatel 1960–1965 laiendati ja rekonstrueeriti tehast oluliselt. 

1960. aasta märtsis kuulutati uue tsemenditehase ehitamine üleliiduliseks komsomoli löökehituseks. Sajad noored läksid Kundasse ehitajaks pärast sõjaväest demobiliseerimist. 

1. septembril 1960 avati Kundas Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi õhtuse osakonna filiaal eesti- ja venekeelsete rühmadega. Filiaal valmistas ette ehitustehnikuid, tehnik-tehnolooge ja tehnik-mehaanikud. Kõrgharidusega spetsialiste koolitas Tallinna Polütehniline Instituut.

Punase Kunda esimene pöördahi andis esemese klinkritoodangu 25. veebruaril 1961. aastal ning teine pöördahi valmis 30. juunil 1961. 1962. aastal läks tehas ajutiselt masuutküttelt üle põlevkiviküttele, 1963. aastal valmis uus pakkimishoone ja 26. juunil 1963. aastal võttis riiklik komisjon vastu uue tehase esimese etapi viimased ehitised. 1962. aastal avati eterniiditsehh.

1963. aastast hakati ka tootma põlevkivituhk-portlandtsementi, Kundas toodetud põlevkivituhka sisaldavast tsemendist on ehitatud Tallinna teletorn (1980) ja ka Sosnovõi Bori tuumaelektrijaam (1973). 1964. aastal valmis tehnohoone ja 1965. aastal mehaanikaosakonna uus hoone. 

1965. aastal suleti lõplikult kolmas tehas, neljas ehk kõige uuem tehas valmis neljas etapis ja lõplikult 1974. aastal. Ahjuliin pandi kokku nii Ida-Saksa kui ka NSV Liidu seadmetest, mille jooniste süsteemid ja markeeringud olid erinevad. Kunda tehas tootis umbes 1% NSV Liidu tsemendist ehk ligikaudu 1 miljon tonni aastas. 

1967. aastal avati endises Kunda tsemendivabriku kontori hoones Kunda tsemendimuuseum, muuseumihoone (sh kellatorn) restaureeriti 1998. aastal.

1980. aastatel oli vaja vahetada välja tsemendiveskite peamootorid ja reduktorid, kuid probleem tekkis elektrifiltritega, mis vajasid kapitaalremonti. 1980–1982 muutus olukord päris kriitiliseks. Selleks aga ei olnud aega ega võimalusi, mistõttu mattus Kunda 1980. aastate lõpus ja 1990. aastatel paksu tolmukorra alla.

1992. aastal võttis tsemenditehase tootmise üle vana ettevõte väliskapitali osalusega AS Kunda Nordic Tsement. AS Kunda Nordic Tsement tegutseb praeguseni.

## Muuseum

## Vaata ka
*Tsemendivabriku "Port-Kunda" võlatähikud

## Viited

## Välislingid

*Otto Karma. Progress ja tehniline revolutsioon tsemenditehases «Punane Kunda». Eesti NSV Teaduste Akadeemia toimetised. Ühiskonnateaduste seeria. Köide 15, 1966, nr 4, lk 420–432