Loomkatse

**Loomkatse** (loomsed uuringud, *[[in vivo]]* katsed) on inimeste asemel loomade peal tehtav uuring. Loomkatseid hõlmavaid uurimusi viiakse läbi ülikoolide teadusasutustes, meditsiinikoolides, farmaatsiafirmades, kaitseasutustes ja ka kommertsettevõtetes, mis pakuvad loomkatsete võimalust. Loomkatsed võivad olla nii alusuuringuteks (geneetika, arengubioloogia, käitumisuuringud) kui ka rakendusuuringuteks (biomeditsiinilised uuringud, ravimiuuringud, toksikoloogia, kosmeetika).

Loomi kasutatakse ka hariduses, tõuaretuses ja kaitseuuringutes. Katsetuste regulatsioonide rangus erineb riigiti. Ka katseloomade päritolu on erinev: enamik neist on sündinud ja kasvanud spetisaalsetes kasvandustes, kuid on ka loomi, kes on püütud metsikust loodusest või vahendatud edasimüüjate kaudu varjupaikadest või oksjonitelt.

Loomkatsete tulemusi ei saa alati inimestele üle kanda. Näiteks väidetakse loomkatsete põhjal, et kanep ravib vähki, kuid inimestega tehtud kliinilised uuringud ei ole seda adekvaatselt tõestanud.

## Ajalugu
Vanimad viited loomkatsete kohta on leitud vanadest 2. ja 4. sajandi eKr aegsetest Vana-Kreeka kirjutistest. Aristoteles ja Erasistratos olid ühed esimestest, kes tegid katseid elavate loomade peal. 2. sajandil elanud Vana-Rooma arst Galenos lahkas sigu ja kitsi ning on tuntud ka nn vivisektsiooni isana. Avenzoar, 12. sajandil Hispaanias elanud Araabia päritolu arst, kes samuti praktiseeris lahkamist, soovitas kasutada loomkatseid, et veenduda kirurgiliste protsesside ohutuses inimestele.

1880. aastatel demonstreeris Louis Pasteur veenvalt pisikuteooria tõesust, kui tal õnnestus lammas nakatada Siberi katkuga. 1890. aastatel kirjeldas Ivan Pavlov tingitud refleksi olemust koertega tehtud katsete abil. Insuliin isoleeriti esmakordselt koertest 1922. aastal ja see tõi pöörde diabeedi ravis. 3. novembril 1957 sai Nõukogude Liidu koer Laika esimeseks loomaks paljude seast, kes on Maa ümber tiirelnud. 1970. aastatel töötati vöölaste abil välja leepravastased antibiootikumid ja vaktsiinid, mis võeti kasutusele ka inimmeditsiinis.
Oskus muuta loomade geneetikat astus suure sammu edasi 1974. aastal, kui Rudolf Jaenisch suutis luua esimese transgeense imetaja, integreerides SV40 viiruse DNA hiire genoomi. Geneetika arenes kiiresti ning 1996 sündis esimene täiskasvanud looma rakust kloonitud imetaja, lammas Dolly.

Toksikoloogia katsed said tähtsaks 20. sajandil. Enne seda, 19. sajandil, olid ravimite tootmist reguleerivad seadused palju vabamad. Kuid pärast mitut traagilist ravimikatastroofi võtsid paljud riigid vastu seadused, mis kohustasid uusi ravimeid enne müügile paiskamist loomade peal testima.
## Loomade tingimused ja kasutamine
**Kolm R-i **(ingl *The Three Rs*) on kolm juhtivat põhimõtet katseloomade eetilisemaks kasutamiseks ja kohtlemiseks. Põhimõtted pakkusid välja W.M.S. Russel ja
R. L. Burch 1959. aastal. Kolm R-i tähistavad järgimisi põhimõtteid:

* **asendamine **(ingl *replacement*), mis viitab sellele, et võimalusel asendataks ja eelistataks meetodeid, mis ei nõus loomade kasutamist, kuid võimaldavad saavutada samaväärseid teaduslikke tulemusi;
* **vähendamine **(ingl *reduction*)**, **mis tähendab, et tuleks rakendada meetodeid, mis võimaldavad saada piisava koguse teavet võimalikult vähese arvu loomadega või koguda sama arvu loomadega rohkem informatsiooni;
* **täiustamine **(ingl *refinement*)**, **mis viitab sellele, et loomkatsete puhul peaks püüdma minimeerida nende valu, piinu ja stressi ning parandama loomade üldisi elutingimusi.

Kolm R-i ei toeta ainult alternatiivide kasutamist, vaid rõhutavad vajadust täiustada teaduslikku tööd ja tõsta katseloomade heaolu standardeid.

### Statistika
Täpsete andmete kogumine loomkatsetes kasutatavate loomade koguarvu kohta on ülemaailmselt väga keeruline. Suurbritannia ühingu BUAV (Cruelty Free International) hinnangul kasutatakse loomkatsetes igal aastal ligi 100 miljonit selgroogset looma.

2011. aasta andmetel kasutati Euroopa Liidus (EL) katsetes ja muudel teaduslikel eesmärkidel kokku peaaegu 11,5 miljonit selgroogset looma. Närilised ja küülikud moodustavad 80% kõikidest katseteks kasutatud loomadest. Kõige sagedasem katseloomade liik on hiired, kes moodustavad 61% katseloomade koguarvust, neile järgnevad rotid (14%). Sarnaselt varasematele aastatele oli arvukuselt teine rühm kõigusoojased loomad (peaaegu 12,5%). Alates 1999. aastast ei ole EL-i katsetes kasutatud inimahvlasi. Kolmas
enim kasutatud loomade rühm olid linnud, kes moodustasid üldkasutusest 5,9%.

### Kasutatavate loomade päritolu
Euroopa liidus reguleerib katseloomade päritolu direktiiv 2010/63/EL , mille kohaselt peavad laboriloomad olema spetsiaalselt selleks otstarbeks aretatud. Erandiks on juhud, kui loom on seaduslikult imporditud ning tegu pole metsiku ega hulkuva loomaga (erakorralise leppega on ka siin võimalikud erandeid). Enamus 2011. aastal kasutatud loomaliike pärines ELi loomakasvatuskeskustest. Teatud liigid, näiteks kassid, koerad, tuhkrud ja Vana Maailma ahvid pärinesid nii ELis kui ka väljaspool ELi asuvatest kasvandustest. Katseloomad pärinevad eri kohtadest. Erinevad selgrootute loomaliigid paljundatakse laboris kohapeal. Selgroogsed loomad ostetakse enamasti sisse kasvandustesr, kuid osa loomade puhul kasutatakse ka loodusest püütud või oksjonilt ja varjupaigast ostetud isendeid.

### Selgrootud

Kuigi selgrootuid kasutatakse katsetes palju rohkem kui selgroogseid, on nendega seotud uuringud palju vähem reguleeritud. Enim kasutatud selgrootute liigid on puuviljakärbes (''Drosophilia melanogaster'') ja varbuss *[[Caenorhabditis elegans|(Caenorhabditis elegans]])*. Varbussi puhul on tegemist ümarussiga, kelle keha on üleni läbipaistev ja kelle keharakkude paiknemine on teada. Puuviljakärbse puhul on võimalik kasutada väga suurt valikut geneetilisi tööriistu. Selgrootute eelis selgroogsete ees on lühike elutsükkel ja lihtsus suurt hulka isendeid uurida ja hoiustada. Samas puudub putukatel omandatud immuunsus, mistõttu  ei saa neid kasutada paljudes meditsiinilistes uuringutes, näiteks vaktsiinide väljatöötamisel.

### Selgroogsed

Hiiri kasutatakse katseloomadena enim nende väikese kasvu, madala hinna, kerge käsitlemise ja kiire paljunemise pärast. Hiire geenid on 99% ulatuses inimese omadega sarnased, mistõttu neid peetakse parimateks mudeliteks inimese geneetiliste haiguste uurimisel. Geeniteholoogia abil on võimalik hiiri geneetiliselt muundada, et need oleksid mudeliks laiale valikule inimese haigustest. Rotte kasutatakse samuti palju füsioloogilistes, toksikoloogilistes ja vähiuuringutes, kuid rottide puhul on geneetiline manipulatsioon palju keerulisem, mis limiteerib nende kasutamist.

### Primaadid (v.a inimesed)

Primaate kasutatakse toksikoloogiatestides, AIDSi- ja hepatiidiuuringutes, neuroloogia-, käitumis- ja kognitsiooniuuringutes, reproduktsiooniuuringutes, geneetilistes uuringutes ja ksenotransplantatsiooni uurimisel. Primaate kasvatatakse uuringu otstarbeks või püütakse metsikust loodusest. Kokku kasutatakse Euroopa liidus ja USAs loomkatseteks ligi 70 000 primaati aastas. Enamus katseid tehakse makaakide peal, kuid kasutatakse ka    marmosette ning perekondadesse *Ateles *ja *Saimiri* kuuluvaid ahve. USAs kasutatakse ka šimpanseid ja paaviane. Primaatide abil loodetakse leida ravi Huntingtoni tõve vastu ning luua täpsemaid AIDSi mudeleid.
## Uuringute klassifikatsioon
**[[Alusuuringud|Alusuuringuid]]** tehakse selleks, et avastada, kuidas organismid arenevad, talitlevad ja käituvad. Loomkatsete vastased protesteerivad, et alusuuringutel on vähe praktilist väärtust või puudub see üldse. Kuid teadlaste sõnul pakuvad just alusuuringud vajalikke teadmisi rakendusuuringute teostamiseks ja arenemiseks.

**[[Rakendusuuringud|Rakendusuuringute]]** eesmärgiks on spetsiifilisi ja praktilisi küsimusi ning probleeme lahendada. Rakendusuuringud kasutavad tihti loomade haigus- ja seisundimudeleid, mis on loodud alusuuringute käigus. Rakendusuuringud võivad omakorda olla uue ravimi avastamise algfaas.

**[[Ksenotransplantatsioon]]i** uuringud hõlmavad ühe liigi kudede või elundite transplantatsiooni teisele liigile. Seda tehakse eelkõige selleks, et lahendada doonorelundite puudus.

**[[Toksikoloogia]]** teste viivad enamasti läbi farmaatsiafirmad, kes katsetavad ravimeid ja nende turvalisust. Vastavalt 2011. aasta raportile kasutati Euroopa Liidu liikmesriikides toksikoloogilisteks ja muudeks ohutusuuringuteks 1 004 873 looma, mis on 8,75% kõigist loomkatsetest. Toksikoloogiatestid tehakse ilma anesteesiata, kuna ravimitevahelised interaktsioonid võivad tulemusi mõjutada.

**Kosmeetikatoodete katsetamine** loomade on eriti vastuoluline teema. Sääraseid uuringuid viiakse siiani läbi USAs, kus testitakse ainete toksilisust, ärritavust, fototoksilisust ja mutageensust. Kosmeetilised loomkatsed on keelatud Indias, Euroopa Liidus, Iisraelis ja Norras.

**Ravimikatsetused** – enne 20. sajandit oli ravimeid reguleerivaid seadusi vähe, kuid praegu läbivad kõik uued farmaatsiatooted range kontrolli, kasutades selleks ka loomkatseid. Nende käigus uuritakse mõju metabolismile, ravimite toksilisust, efektiivsust ja muid spetsiifilisi omadusi nagu mõju viljakusele, embrüo arenemisele ja võimalikku kantserogeenset mõju.

Loomkatseid kasutatakse ka hariduslikel ja sõjalistel eesmärkidel, et arendada relvi, vaktsiine, lahingus kasutatavaid kirurgilisi meetodeid ja kaitseriietust.
## Eetika
Loomkatsete tegemisega kaasnevad keerulised eetilised küsimused, mis põhjustavad palju vaidlusi, ning 20. sajandi jooksul on seisukohad loomkatsete suhtes palju muutunud. Siiani ollakse eriarvamusel, millised protseduurid on teatud eesmärkide saavutamiseks kasulikud. Samuti vaieldakse selle üle, millised eetilised printsiibid peaksid kehtima eri loomaliikidele. Domineeriv arusaam tänapäeval on, et teaduslike ja meditsiiniliste eesmärkide saavutamiseks on loomkatsed lubatud juhul, kui minimeeritakse loomade kannatused. Briti valitsus on vastu võtnud täiendava nõude, et omavahel kaalutaks ja võrreldaks loomadele tekitatud kahju ja loomkatsetest saadavat kasu.

### Valu ja kannatused
Loomkatsetega põhjustatava valu ja kannatuste ulatus ning loomade võime seda kogeda ja tajuda on tekitanud laiaulatuslikke arutelusid. Arvamus, et loomad ei taju valu nii nagu inimesed, pärineb 17. sajandist René Descartesilt, kes arutles, et loomad ei koge valu ja kannatusi, sest neil
puudub teadvus. 

## Viited

## Välislingid
* Loomkatseid puudutavad õigusaktid Eestis: 
* Loomade heaolu
* Loomakaitseseadus
* Loomkatsete eetika