Kim Dae-jung

**Kim Dae-jung** (김대중; 3. detsember 1925 Mokpo – 18. august 2009) oli Lõuna-Korea poliitik, Nobeli rahuauhinna laureaat aastast 2000, ainus Koreast pärit nobelist. Ta oli Lõuna-Korea president 25. veebruarist 1998 kuni 25. veebruarini 2003.

Kim sündis ajal, mil Korea oli Jaapani poolt okupeeritud, keskmiku pojana Mokpos, mis sellel kuulus Jeolla ja praegu Lõuna-Jeolla provintsi. Ta lõpetas 1943 Mokpo ärikeskkooli kiitusega ja asus tööle jaapanlastele kuuluvas laevandusettevõttes ametnikuna. Pärast jaapanlaste okupatsiooni lõppu sai temast ettevõtte omanik ja ta sai väga rikkaks.

Kim Dae-jung osales poliitikas alates 1954. Aastal 1961 valiti ta esimest korda riigi parlamenti, kuid samal aastal toimus sõjaväeline riigipööre, mida juhtis Park Chung-hee, ja valimised tühistati. Kim pääses parlamenti järgmistel valimistel 1963, valiti tagasi 1967 ja sai opositsiooniliidriks. Seetõttu sai ta 1971. aasta presidendivalimistel opositsioonikandidaadiks Parki vastu ja peaaegu võitis valimised, kuigi valitsev režiim oli tema kandidatuurile teinud takistusi.

Kim oli väga andekas oraator ja suutis oma pooldajates tekitada kõikumatu lojaalsuse. Jeolla piirkonnas on ta valimistel kogunud 95% häältest: ükski teine Lõuna-Korea poliitik pole midagi niisugust suutnud.

Kim peaaegu tapeti 8. augustil 1973, kui Korea julgeolekuteenistuse agendid ta Tokios hotellist röövisid, sest ta oli kritiseerinud presidendi uut programmi, millega too iseendale hiiglasliku võimu andis. Ta viidi paadiga merele ja Kimi jalgade külge seoti raskus, et teda merre visata ja uputada, kuid paati hakkas jälitama Jaapani rannavalvelaev, mis sundis paadi Lõuna-Koreas randuma. Kim naasis 13. augustil oma koju Sŏuli elusana, kuid tal keelustati poliitikas osalemine. 1976 ta vahistati valitsusvastase manifesti väljakuulutamises osalemise eest ja teda karistati viieaastase vangistusega, mis hiljem asendati koduarestiga. Ta vabastati 1979, kui Park mõrvati.

Pärast järgmist, Chun Doo-Hwani riigipööret ja Kimi toetuspiirkonnas Gwangjus toimunud ülestõusu verist mahasurumist vahistati Kim 1980 uuesti ning mõisteti surma. Teda süüdistati konspiratsioonis ja mässule õhutamises. USA valitsuse vahelesegamise tõttu asendati tema karistus 20 aasta pikkuse vangistusega ja hiljem võimaldati tal lahkuda USA-sse. Ta elas Bostonis ja töötas Harvardi ülikoolis õppejõuna, kuni otsustas 1985 kodumaale naasta. USA-s avaldas ta läänemaailma juhtivates ajalehtedes hulgaliselt artikleid, mis olid Lõuna-Korea valitsuse suhtes teravalt kriitilised.

Kim pandi taas koduaresti, kuid ta säilitas oma rolli opositsiooni ühe juhina. Chun oli sunnitud lähenevatele olümpiamängudele mõeldes korraldama demokraatlikud presidendivalimised ja kuna tema populaarsus oli väga madal, polnud tal endal mõtet kandideerida. Kandideerisid opositsioonijuhid Kim Dae-jung ja Kim Young-sam ning Chuni soosik, endine kindral Roh Tae-woo. Opositsiooni hääled läksid kahe kandidaadi vahel pooleks (vastavalt 27% ja 28%) ning Roh võitis valimised 36,5%-ga kindlalt.

1992 kandideeris Kim Dae-jung jälle presidendiks, seekord valitseva partei kandidaadi Kim Young-sami vastu ja kaotas needki valimised. Seejärel lahkus Kim Dae-jung Lõuna-Koreast ja võttis Cambridge'i ülikoolis vastu külalisõppejõu koha.

Ehkki paljud arvasid, et sellega on tema poliitikukarjäär läbi, teatas ta 1995, et naaseb poliitikasse ja kandideerib 1997. aastal presidendivalimistel. Teda aitas paar kuud enne valimisi puhkenud Aasia finantskriis, mistõttu riigi majandus peaaegu kokku varises. Ta võitis 18. detsembril 1997 toimunud valimistel Lee Hoi-changi, keda Kim Young-sam oli oma järglasena näha tahtnud (40,3% 38,7% vastu), ja vannutati 25. veebruaril 1998 Lõuna-Korea presidendiks. See oli Korea ajaloos esimene kord, kui valitsev erakond pärast demokraatlikke valimisi oma võimu rahumeelselt opositsioonile üle andis.