open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kergejõustiku Euroopa rekordid

**Euroopa kergejõustikurekordid** on ratifitseerinud Euroopa Kergejõustikuliit. Arvestust peetakse kõigi olümpiamängudel ja mõnel muul võistlusel toimunud võistluste kohta. Mõnede muude võistluste mitteametlikku arvestust peavad kergejõustikustatistid. Arvestust peetakse kergejõustiku, maanteejooksu ja käimisvõistluste kohta.

100 kilomeetrit on pikim tunnustatud jooksuvõistlusdistants, samas kui üks miil on nüüdisajal ainus mittemeetermõõdustikus distants, mille World Athletics on heaks kiitnud. Tunnustamata võistluste ja võistlusalade tulemusi peetakse "Euroopa tipptulemusteks", kuid neid ei kinnitata ametlike Euroopa rekorditena.

1. jaanuaril 2024 võttis World Athletics mõiste "siseruumides" asemel kasutusele uue ingliskeelse termini *short track*, kirjeldamaks võistlusi, mille käigus joostakse 200 m rajal, traditsiooniliselt ruumis.

Euroopa rekordid kinnitatakse eraldi välioludes ja siseruumides toimunud võistlustel, meeste ja naiste arvestuses, U23 ja U20 vanuseklassis.

## Mehed

 
 

## Naised




## Siserekordid

### Mehed

 
 

## Välislingid
* Euroopa rekordid worldathletics.org veebilehel
Flammulaster muricatus

***Flammulaster muricatus*** on šampinjonilaadsete seltsi vöödikuliste sugukonda kuuluv seente liik.

Seen kasvab kõdunevate lehtpuude lamatüvedel.

## Välislingid
*
Pikalehine päikselill

**Pikalehine päikselill** ehk **kahvatu päikselill** (*Heliophila coronopifolia*) on taimeliik ristõieliste sugukonnas.

## Välislingid
*
Franking

**Franking** on vald (*Gemeinde*) Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.

Franking asub Ülem-Austria lääneosas, Saksamaa ja Salzburgi piiri lähedal. Vald asub merepinnast 457 m kõrgemal.

### Külad

(Sulgudes elanike arv 2020. aasta 1. jaanuari seisuga)

* Buch (30) 
* Dorfibm (52) 
* Eggenham (101) 
* Eisengöring (84) 
* Franking (250)  
* Holzöster (218) 
* Holzleithen (92) 
* Neuhausen (77) 
* Oberfranking (108)

## Ajalugu

Nimi Franking tuleb vanaülemsaksa nimest "Franko" või "Francho". Nime on esmamainitud 1150. aastal ürikus nime *Ulricus von franchingenit* all. 1779. aastani oli Franking Baieri osa, pärast Tescheni rahu sõlmimist läks see Austriale.

## Viited
Feldkirchen bei Mattighofen

**Feldkirchen bei Mattighofen** on vald (*Gemeinde*) Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas. Seal asub Berglandmilchi meierei, mis on Austria suurim juustutööstus. U. 23 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 70 % on põllumaa.

## Asulad

* Aich 
* Altheim 
* Aschau 
* Außerpirach 
* Bamberg 
* Burgkirchen 
* Edt 
* Emerding 
* Feldkirchen bei Mattighofen 
* Gerberling 
* Gietzing 
* Gstaig 
* Hafenberg 
* Haiderthal 
* Hansried 
* Haselpfaffing 
* Hennergraben 
* Holz 
* Höslrein 
* Innerpirach
* Jetzing 
* Kampern 
* Kendling 
* Klöpfing 
* Oichten 
* Öppelhausen 
* Ottenhausen
* Otterfing 
* Primsing 
* Quick 
* Renzlhausen 
* Revier Renzlhausen 
* Sattlern 
* Sperledt  
* Vormoos  
* Wenigaschau  
* Wexling  
* Wiesing  
* Willersdorf  

## Märkimisväärseid inimesi

* Franz Wasner (1905−1992), Trappi perekonna lauljate lavastaja ja dirigent.

## Viited
Kerge elu

**"Kerge elu"** on Eestis toodetud teleseriaal, mis põhineb Soome formaadil "Helppo elämä". Seda näidati 2013–2014 TV3-s.

Sarja režissöörid on Raoul Suvi ja Raivo Maripuu ning stsenarist Mikko Pölla.

## Osatäitjad

* Margus Prangel – Toomas Karik
* Helena Merzin-Tamm – Stella Karik
* Mirjam Aimla – Girtel Karik
* Siim Sups – Rene Karik
* Jüri Lumiste – Voldemar Brenner
* Raivo Rüütel – Endel Vilbre
* Allan Noormets – Martin 
* Külli Reinumägi – Eerika
* Maria Klenskaja – Aune
* Margo Teder – Pillang
* Tanel Saar – Jaanus
* Garmen Tabor – Mirjam Vahtra
* Tõnu Oja – Ants Vahtra
* Rauno Polman – Andreas Grünberg
* Carmen Seljamaa – Marina
* Marika Barabanštšikova – Helle Krüger 
* Kait Kall – Kaarel
* Raivo E. Tamm – Valter Lemming
* Eliise Paula Roosa – Anna
* Sten Zupping – Ants Tiigel
* Inga Salurand – Kristi Koskla 
* Juss Haasma – Kevin
* Janek Joost – Psühholoog
* Karl Bussov – Joonas 
* Triinu Meriste – Ilona Pillang
* Mari Torga – Monica Grünberg
* Sven Soiver – Robert Grünberg
* Ingrid Isotamm – Sigrid Ingerson
* Liis Lass – Siret
* Karin Rask – Meelike
* Katrin Pärn – Astra
* Piret Krumm – Jaana
* Terje Pennie – Amanda
* Markus Luik – Joonas
* Tanja Mihhailova – Ursula
* Eleonora Šljanda – Leena
* Hanna-Maria Jaeski – Marilin
* Andres Tabun – Hillar Tiganik
* Jekaterina Novosjolova – Ragne
* Piret Simson – Õpetaja Peetri
* Andres Oja – Valdek
* Argo Aadli – Tõnn
* Robert Vaab – Sergei
* Mariita Mattisen – Miia
* Mart Müürisepp – Max
* Tanel Ingi – Tammik
* Tormi Kevvai – Juss
* Krista Lensin – Eve Maasik
* Hardi Kalder – Sven

## Viited
Jaanika Põllumajanduslik Kollektiiv

**Jaanika Põllumajanduslik Kollektiiv** oli Eesti NSV üks esimesi kolhoose, mis tegutses 1941. aastal Nissi vallas Harjumaal.

Kollektiivi 9 asutajaliiget (neist 8 Jaanika talu sulased ja teenijad), kes kõik elasid varem Emilie Tiefile kuulunud Jaanika talus, ühinesid põllumajanduslikuks kollektiiviks, et organiseeritud ühistegelise tööga tõsta oma liikmete elujärge ja kõrvaldada sotsialismi põhimõtte alusel ühe isiku ekspluateerimise võimalus teise poolt. Talu suurus oli 196 ha, sellest põldu 30 ha ja kultiveeritud heinamaad 20 ha. Asutajatel enestel hooneid, maad ega inventari polnud. Maa lootsid nad saada riigilt, hooned Emilie Tiefilt ja elus- ning eluta inventari (5 hobust, 2 sälgu, 21 lüpsilehma, naftamootor, rehepeksumasin ja vähem inventar) Otto Tiefilt kollektiivi omanduseks tasuta.

Hilisematel suulistel andmetel oli kollektiivi esimees algul Oskar Aas, seejärel Alfred Pillet. Kollektiivi raamatupidaja oli Emilie Tief. 3. mail 1941 valiti EK(b)P Harjumaa Komitee I sekretäri juuresolekul kollektiivi esimeheks August Kiin. Harju Maakonna TSN Täitevkomitee otsusega 5. maist otsustas kinnitada Jaanika majapidamise kollektiivselt kasutatavaks majapidamiseks, ühtlasi kolhoosi liikme Emilie Tiefi ühes oma perekonnaga kolhoosi liikmeskonnast välja heita ja Jaanikalt lahkuma sundida 2 nädala jooksul. ("Emilie Tief on endise ministri Otto Tiefi abikaasa, Jaanika talund kuulus varem Tiefidele. Et võimaldada endale mugavat äraelamist, poeb reaktsiooniline Tiefide perekond ja sugukond kollektiivi õilsa nime varju. Et ära hoida kolhoosi laostumist, tuleks Tiefide sugukonnal sealt lahkuda.")  

Eesti NSV ajaloolased on kollektiivi maininud möödaminnes, pidades seda Tiefide algatatud fiktsiooniks, mille eesmärk oli säilitada kontroll oma talu üle ja vältida selle jagamist uusmaasaajatele. (Evald Laasi: "On selge, et taolistel motiividel ja taolise inimese initsiatiivil loodud "kolhoos" ei saa pretendeerida aule olla üks esimesi kolhoose Eesti NSV-s.")

Pärast Eesti taasiseseisvumist ja maa eraomandi taastamist on Eesti NSV esimese kolhoosi asutamise au küsimus oma tähtsuse kaotanud.

## Välislingid
*Otto Tiefile kuulunud Jaaniku (?) talu talundileht 1939. aasta põllumajandusloenduse andmeil
Nupp-punaliudik

**Nupp-punaliudik** (*Melastiza cornubiensis*) on liudikulaadsete liik.

Seen eelistab kasvada kevadest sügiseni inimese poolt häiritud pinnasel, näiteks metsa väljaveo roobastes.

## Välislingid
*
Gnocchi alla sorrentina

**Sorrento** gnocchid on tüüpiline roog Campania maakonna, Sorrento piirkonna, köögis. Rooga kutsutakse ka *Strangulaprievete alla Sorrentina*.

Gnocchi alla Sorrentina on tüüpiline roog õhtusöögiks. Enamasti valmistatakse seda värskest kohalikust toorainest. 

## Ettevalmistus ja koostisosad

Gnocchid valmistatakse kartulist, jahust, veest ja soolast. Neid keedetakse ja seejärel maitsestatakse tomatikastme, fiordilatte (mozzarella), parmesani ja basiilikuga . Seejärel küpsetatakse gnocchisid väikesel savipannil (itaalia keeles *pignatiello*) ja serveeritakse sama panniga tulikuumalt.

Campanias kutsuti ajalooliselt gnocchi’sid *strangulaprievete’ks*   .

## Vaata ka
* Itaalia köök

## Viited
Floristiline riikkond

**Floristiline riikkond** on üks seitsmest maailma piirkonnast, mida taimegeograafid eristavad neis leiduva eripärase taimestiku poolest. Neid riikkondi, mis langevad tihedalt kokku loomageograafide kaardistatud fauna riikkondadega, peetakse sageli biogeograafilisteks piirkondadeks. 

Need riikkonnad on holarktiline, neotroopiline, Tšiili-Patagoonia, Sahhaara-Araabia, Aafrika, Indo-Malai, Austraalia ja Uus-Meremaa riikkond.

Traditsioonilistes jaotustes klassifitseeritakse floristilised riikkonnad hierarhiliselt vastavalt endeemsetele perekondade või liikide olemasolule, näiteks eri floora vööndid ja piirkonnad, mõnikord ka veel suuremad domeenid. Mõned autorid eelistavad alasid mitte hierarhiliselt järjestada, viidates neile lihtsalt piirkondadena.

Taimestiku klassifitseerimiseks kasutatakse kahte eri metoodikat: füsiognoomilistel-keskkonnaparameetritel põhinev metoodika ning floristilistel seostel põhinev metoodika (st ühine perekond, liik). Floristilised riikkonnad on määratletud ennekõike neis leiduva taimede taksonoomilise koostise poolt.

## Liu ''et al.'' (2023, 2024) regionaliseerimine
Liu *et al.* kõrvutasid floristilised levikuandmed fülogeneetiliste suhetega, et nende põhjal veel täpsemalt määrata floristilised riikkonnad ja nende levikumustrid. See viis kaheksa riikkonna klassifitseerimiseni, mis on jagatud kaheks n-ö superriikkonnaks ja millest igaüks koosneb mitmest alamriikkonnast.

Nendeks kaheks superriikonnaks on Gondwana ja Lauraasia superriikkond. Gondwana levikumustriga sugukonnad on näiteks männilised, jugapuulised, kalmuselised, rabakalised, luigelillelised, upsuõielised, liilialised, plaatanilised, pojengilised, sõstralised, siniladvalised, pöögilised, kaselised ja hõbepuulised. Lauraasia levikuga on näiteks tüvijalalised, raagraikalised, palmlehikulised, käbikalised, velvitšialised, vastaklehikulised, araukaarialised, kivijugapuulised, amborellalised, pipralised, kruvipuulised ja paljud teised sugukonnad.

## Vaata ka
*Riikkond

## Viited
Glenveagh' rahvuspark

**Glenveagh rahvuspark** (/ɡlɛnˈveɪ/; iiri keeles *Gleann Bheatha* 'kaskede org') on Iirimaa suuruselt teine rahvuspark. See asub Donegali krahvkonnas ja hõlmab Glenveagh lossi valdusi, Lough Veagh järve ja suurt osa Derryveagh mägedest. Iirimaa rahvuspargid vastavad IUCNi standarditele.

## Geograafia
Rahvuspark võtab enda alla 170 ruutkilomeetrit ja hõlmab suurt osa Derryveagh mägedest, Lough Veagh järve ja Glenveagh lossi selle kaldal. Lossi aedades leidub palju eksootilisi ja kauneid taimi.

## Ajalugu
Anglo-iiri ärimees kapten John George Adair (1823–1885) ehitas Glenveaghi lossi. Adair läks oma Iiri katoliiklastest üürnikega tülli küttimis- ja kalapüügiõiguste ning lammaste karjatamismaade üle. 1861. aasta näljahäda ajal tõstis Adair oma valdustel asuvatest kodudest välja 44 perekonda (kokku 224 inimest), teenides endale hüüdnime "Black Jack Adair".

Mõis pärandus tema abikaasale Cornelia Adairile. Seejärel ostis selle 1929. aastal ära Arthur Kingsley Porter, kellelt ostis selle omakorda Henry Plumer McIlhenny 1937. aastal. McIlhenny pärandas Glenveagh 1970. aastatel Iiri riigile, kuid jätkas lossi kasutamist osalise elukohana kuni 1982. aastani.

Rahvuspark on koduks Iirimaa suurimale punahirvede populatsioonile ja 2000. aastal taasasustati parki lokaalselt välja surnud kaljukotka populatsioon. 2018. aasta talvel ja 2019. aasta kevadel puhastati pargist palju põlis- ja võõrpuid ning taimi ning uuendati veesüsteeme.

## Viited
Petras Leonas

**Petras Leonas** (16. november 1864 Leskava Suwałki kubermang – 12. mai 1938 Kaunas) oli Leedu poliitik ja jurist. Ta oli  II Riigiduuma liige Suwałki kubermangust. Ta oli aastatel 1918–1919 Leedu justiitsminister ja aastal 1919 Leedu siseminister.

Ta sündis aastal 1864 Leskavas Suwałki kubermangus (praeguse haldusjaotuse järele Veiveriai vallas Prienai rajoonis 11-lapselises perekonnas. Ta lõpetas Marijampolės gümnaasiumi ja aastal 1886 Moskva Ülikooli õigusteaduskonna.

Aastatel 1890–1893 töötas ta Suwalki ringkonnakohtus, 1893–1905 oli ta abikohtunik, magistraat, uurija Taškendis, Fergana piirkonnaprokuröri kolleeg vanades kohtutes ja Uus-Margelani ringkonnakohtu liige. Hea teenistuse eest autasustati teda kahe riikliku ordeniga.

Aastal 1905 vallandati ta Konstitutsioonilis-Demokraatliku Partei ridadesse kuulumise tõttu teenistusest. Aastatel 1906–1914 oli ta Kaunases vandeadvokaat, ta oli Konstitutsioonilis-Demokraatliku Partei kohaliku rühmituse liige.

6. veebruaril 1907 valiti ta Konstitutsioonilis-Demokraatliku Partei nimekirjas Suwałki kubermangust II Riigiduuma liikmeks. Tast sai Riigiduumas Konstitutsioonilis-Demokraatliku Partei fraktsiooni ja Leedu grupi liige. a kuulus duuma kirjavahetuse analüüsi komisjoni ja oli südametunnistuse vabaduse komisjoni sekretär.
Burreni rahvuspark

**Burreni rahvuspark** (iiri keeles *Pàirc Nàisiùnta Bhoirne*) on üks kaheksast Iirimaa rahvuspargist. See hõlmab väikest osa Burreni karstimaastikust Clare'i krahvkonnaskonnas Iirimaa läänerannikul.

Burreni rahvuspark asutati 1991. aastal. See hõlmab 1500 hektarit mägesid, rabasid, nõmmesid, rohumaid ja metsi. Park on Iirimaa rahvusparkidest väikseim.

## Viited
Eestiitel

**Eestiitel** on raamatus eeslehele järgnev ja tiitellehele eelnev lehekülg, millel on raamatu pealkiri, mõnikord ka autor, ilmumisandmed või kirjastuse signeet. Eestiitel on enamasti vähema tekstisuuruse ja -kujundusega kui tiitelleht.

Eestiitel kujunes välja 15.–16. sajandil, kui raamatute väljaandjad lasid trükkida raamatu raamatuploki tühja esimese lehega. Selle tühja lehe ülesandeks oli kaitsta raamatu tiitellehte ja frontispissi määrdumise ja kulumise eest köitmisprotsessis, samuti aja jooksul, mil arvukad raamatuplokid seisid laos köitmise ootel.

17. sajandil, mil raamatuid toodeti massiliselt, kuid köitmine polnud ikka veel kirjastamisprotsessi osa, olid raamatupoodides ja -ladudes müügis sajad ühesugused tühja välislehega raamatuplokid ning raamatumüüjate abistamiseks hakati sellele välimisele tühjale lehele trükkima tavakirjas teose pealkirja. Peagi sai see levinud standardiks.

Enne 19. sajandit hoiti raamatuid riiulites mitte seljaga, vaid eeslõikega vaataja poole. Tavaks sai kas kirjutada raamatu pealkiri eeslõikele (eeslõiketiitel) või lõigata pealkiri eestiitlilt välja ja kleepida see kaane külge, nii et jäi eeslõike ette murtuna vaatajale nähtavale. 18. sajandi lõpul, mil hakati raamatuid riiulitesse panema selg väljapoole, kleebiti eestiitlilt lõigatud pealkiri raamatu seljale.

19. sajandil hakkasid kirjastused kujundama ka raamatuselgi. Sellest ajast on arvamusi erinevaid, kas eestiitel paks raamatusse jääma või mitte. See jäi siiski levinud praktikaks ja alles 20. sajandi lõpul on kirjastused hakanud eestiitlit kulude kokkuhoiu pärast ära jätma.

## Viited
Iirimaa rahvusparkide loend

Siin on loetletud Iirimaa rahvuspargid.

Allolevas tabelis on loetletud Iirimaa rahvuspargid. Esimene Iiri rahvuspark, Killarney rahvuspark, asutati 1932. aastal Kerry krahvkonnas. Hiljem on loodud veel seitse rahvusparki. Iirimaa uusim rahvuspark on Kerry Seasi rahvuspark, mis asutati 2024. aastal ning on riigi suurim ja esimene merel asuv rahvuspark.

## Viited

## Välislingid
* Iirimaa rahvusparkide koduleht
Oivaline korallpõõsas

**Oivaline korallpõõsas** (*Medinilla magnifica*) on epifüütsete õistaimede sugukonda roodlehelised kuuluv liik, mis on looduslikult levinud Filipiinidel. Selle liigi ja tema perekonna mitmesugused kultivarid ja hübriidid on hästi tuntud ja muutunud populaarseks taimekollektsionääride seas.

## Morfoloogia
Taim kasvab kuni 3 meetri kõrguseks, talle on iseloomulikuks vastaku leheseisuga tugevad ovaalse kujuga nahkjad lehed, mis kasvavad 20–30 cm pikkuseks. Taimel on väga efektsed roosad, punased või violetsed õisikiud.

Filipiinidel kasvab *M. magnifica* suurte puude võrastikus. Viljastatud seemnena satub taim alguses suurema puul või taimel paikneva sambla või leheprahiga kaetud alale, kust võrsub uus kasve ning hakkab seal end juurutama ja ankurdama, ammutades toitaineid enda ümber leiduvast lagunenud ainest.

Sugukonnale väga iseloomulik tunnus on lehe servaga paralleelselt paiknevad külgrood (meenutavad n-ö veene).

## Taksonoomia
Taime taksonoomiline kuuluvus:

Angiospermae>Eudicolydoneae>Superrosidae>Rosidae>Malvidae>Myrtales>Melastomataceae>Medinilla>Medinilla magnifica

## Viited
Kummipuu

***Ficus elastica*** ehk **kummipuu** on õistaime mooruspuuliste sugukonnas, mis on levinud Lõuna- ja Kagu-Aasia idaosas. Taim on sisse toodud ka Sri Lankal, Lääne-Indias ja USA Florida osariigis.  Vaatamata üldnimetustele ei kasutata seda kautšuki tootmisel.

## Morfoloogia
Kummipuu on suur puu viigimarjade rühmas, mis kasvab 30–40 meetri, harva kuni 60 meetri pikkuseks, tüve läbimõõt võib olla kuni 2 meetrit. Tüvel kasvavad õhu- ja tugijuured, mis kinnituvad pinnasesse ja aitavad toetada taime raskeid oksi.

Kummipuul on laiad läikivad ovaalse kujuga lehed, mis on 10–35 cm pikad ja 5–15 cm laiad; lehtede suurus on suurim noortel taimedel, vanadel puudel palju väiksem (tavaliselt 10 cm). Lehed arenevad apikaalses meristeemis paikneva tupe sees, mis uue lehe arenedes kasvab suuremaks. Kui leht on n-ö küps, rullub see lahti ja tupp kukub taimelt maha. Uue lehe sisse on arenenud järgmine arenemist ootav ebaküps leht.

## Taksonoomia
Kummipuu taksonoomia:

Angiospermae>Eudicolydoneae>Superrosidae>Rosidae>Fabidae>Rosales>Moraceae>Ficus>Ficus elastica

## Levik
*F. elastica* looduslik levila ulatub Nepalist põhjas Indoneesia, Bhutani, Kirde-India, Myanmari, Yunnani ja Malaisiani. Taime on laialdaselt kasutusele võetud maailma troopilistes piirkondades, sealhulgas ka Hawaiil ja Lääne-Indias. Euroopas võib taime leida pehme kliimaga Vahemere piirkonnas.

## Pildigalerii

Fail:Ficus_elastica_-_Köhler–s_Medizinal-Pflanzen-206.jpg|alt=Illustration from Köhler's Medicinal Plants (1887)|Illustratsiooni raamatust *[[Köhler's Medizinal-Pflanzen|Köhleri ravimtaimed]]* (1887)
Fail:Living_bridge_formed_of_the_aërial_roots_(33071614871).jpg|alt=An 1854 illustration of Ficus elastica trained as a living bridge|1854. aasta illustratsioon elavakssillaks kasvatatud *Ficus elastik*
Fail:Ficus_elastica_Ficus_lutea.JPG|alt=Ficus elastica leaf on the left compared to Ficus lutea on the right| *Ficus elastica* leht vasakul võrreldes*Ficus luteaga lehega* paremal
Fail:Ficus_elastica_figs.jpg|alt=The figs of F. elastica| *F. elastica* viigimarjad
Fail:Ficus_elastica.jpg|alt=Ficus elastica near the roadside in Savusavu, Fiji, showing the effects of constant pruning on the growth form.| *Ficus elastica* tee ääres Fidžil, mis näitab pideva pügamise mõju kasvuvormile
Fail:Ficus_elastica.Ghana.jpg|alt=A huge Ficus elastica tree in Ghana showing the aerial roots.|Hiiglaslik *Ficus elastica* puu Ghanas, millel on õhujuured.
Fail:Rubber_Plant_(Ficus_elastica_'Robusta').jpg|alt=Many cultivars, such as this Ficus elastica 'Robusta', are common in the houseplant trade|Paljud kultivarid, näiteks *Ficus elastica* 'Robusta', on toalilled kaubanduses populaarsed
Fail:Starr_080117-1722_Ficus_elastica.jpg|alt=A variegated cultivar| Kirev kultivar
Fail:Ficus_elastica_(rubber_plant).jpg|alt=Ficus elastica, commonly called the rubber plant.| *Ficus elastica*, mida tavaliselt kutsutakse kummipuuks.
Fail:Ficus10.jpg|alt=Ficus black|Must Ficus


## Viited
Pasta al forno

***Pasta al forno*** või ***timballo di pasta*** on tüüpiline itaalia köögi roog. Otsetõlkes tähendab see ahjupastat. Ahjupasta tegemiseks kasutatakse enamasti lühikest pastat, mis on kaetakse béchamel-kastme, tomatikastme ja juustuga, seejärel küpsetatakse pastat ahjus. 

## Ajalugu
Küpsetatud pasta võib jagada kahte suurde kategooriasse. Béchamel-kastmega versioon sündis Kesk- ja Põhja-Itaalias renessansi õukondades. Niinimetatud **' on hoopis üks Sitsiilia tüüpilisemaid roogasid (eriti [[Messina provints|Messina provintsis]], [[Mistretta]] provintsis ja [[Catania provints|Catania provintsis]]) ning pärineb väga iidsetest traditsioonidest. 

== Valmistamine ==


Roa valmistamiseks kasutatakse erinevat tüüpi lühikese ja keskmise pikkusega pastat. Näiteks tehakse ahjupastat ''[[rigatoni]]''ʾdest, [[penne]]dest, **''dest.

Pasta keedetakse väga *al dente*'lt, seejärel pasta nõrutatakse ja segatakse kastmega hästi läbi. Pasta laotakse seejärel kihtidena kergelt määritud küpsetusnõusse või -vormi vaheldumisi teiste koostisosadega. 

Kvaliteetse tulemuse saamiseks on vaja valmistada hea kaste kvaliteetsest koostisosadest. Ka kastet valmistatakse vastavalt kohalikele traditsioonidele, kuid üldiselt valmistatakse see veise- ja/või seahakklihast. Enne hautatakse hakkliha koos peeneks hakitud sibulaga, maitsestatakse aromaatsete ürtide, soola ja pipraga ning lisatakse punane vein. Kastmesse lisatakse ka tomatikaste, seejärel hautatakse pool tundi, et kastmele anda parem maitse.

Kihtide koostisesse kuuluvad klassikalised juustud (*,* **'), keedetud sink ([[salaami]], Calabria **' või **),viiludeks lõigatud kõvaks keedetud munad ja  lihapallid. 

Kui viimane pastakiht on laotud, kaetakse kogu tervik ohtra riivitud parmesani juustuga.

Sitsiilia versioon  sisaldab ka baklažaani, mis on tavaliselt õhukesteks viiludeks lõigatud ja praetud või kuubikuteks lõigatud. 

Pastat saab aga valmistada mitmel erineval viisil ning on palju versioone, mis põhinevad valgel kastmel.

## Vaata ka
* Makaronid hakklihaga
* Makaronivorm
* Carbonara
* Itaalia köök

## Viited
Wild Nephini rahvuspark

**Wild Nephin** (iiri keeles: *Nèifinn Fhiàin*) on rahvuspark Iirimaal Mayo krahvkonna loodeosas. See hõlmab suurt osa Nephin Begi mägedest ja üht Euroopa suurimat turbaala, mis koosneb 150 ruutkilomeetri suurusest rabaalast. See on ainulaadse ning mitmekesise taimestiku ja loomastikuga elupaik. Rahvuspark asutati 1998. aastal **Ballycroy rahvuspargina,** mis laiendati ja nimetati ümber 2018. aastal, plaanidega taastada kadunud looduslik keskkond Nephini metsa aladel. Wild Nephin hõlmab Iirimaa mandriosa kõige kaugemat maismaapunkti. See on ka linnuala ja osa Natura 2000 võrgustikust.

## Ajalugu
Euroopa Liidu elupaikade direktiiv (92/43/EEC), mis võeti Iirimaa õigussüsteemi üle 1997. aastal, loetleb teatud elupaigad ja liigid, mille kaitse tagamiseks peab Iiri valitsus määrama erikaitsealadeks. Nende elupaikade hulka kuuluvad rabad. Ballycroy raba olulises seisneb faktis, et see on üks suurimaid rabaelupaiku, mis on säilinud Lääne-Euroopas. Ballycroy asutati rahvuspargina 1. novembril 1998. aastal. Seda hallatakse 1954. aasta riigivaraseaduse alusel.

2017. aastal lisati Ballycroy rahvuspargi 11 000 hektarile 4000 hektarit külgnevat okasmetsa ja mägiala. Piirkond oli algselt tööstusmets, mis koosnes männi- ja kuuseistandustest.

## Omapärast

Pargis leidub erinevaid elupaigatüüpe: rabasid, kaljusid ja jõgesid. Rahvuspargi rabaalad on ühed suurimaid Euroopasse jäänud turbarabasid . Rabaelupaikade kaitse on seega rahvusvahelise tähtsusega, kuna see pakub nišše erinevatele liikidele, näiteks haruldastele taimeliikidele nagu *Hamatocaulis vernicosus* . Owendaffi jõgi on ka oluline kaitseobjekt, sest see on ainus jõgi Lääne-Euroopas, mis veel suhteliselt puutumata ja ulatuslikku rabasüsteemist välja voolab. See on ka oluline lõhe- ja meriforellijõgi . 

Owenduffi piirkond on oluline puhke-, toitumis- ja pesitsuspaik mitmetele Euroopa Liidu linnudirektiiviga kaitstud rändlinnuliikidele, nagu näiteks suur-laukhani. Teiste haruldaste pargis leiduvate liikide hulka kuuluvad sarnaselt laululuik ja rabapistrik.

Wild Nephini rahvuspark on ka Mayo Dark Sky Park, mis on Iirimaa esimene omalaadne.

Rahvuspargi külastuskeskus avati 2009. aastal. 700 ruutmeetri suurusest hoonest avaneb vaade Atlandi ookeanile. See on avatud iga päev märtsi keskpaigast kuni novembri alguseni. 

## Viited
2024. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused

**2024. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused** on **37.** Euroopa meistrivõistlused ujumises, mis toimuvad 10.–23. juunini Serbias Belgradis. See on esimene kord, kui Euroopa meistrivõistlused toimuvad Serbias.

Võistlused toimusid ujumises (pikk rada), avaveeujumises, vettehüpetes ja kujundujumises. Ujumisvõistlused toimusid Milan Gale Muškatirovići spordikeskuses, vettehüpped Serbia spordi- ja spordimeditsiini instituudis ja avaveeujumine Ada Ciganlija saarel.

## Tulemused

### Ujumine mehed

### Ujumine naised

### Teateujumine segavõistkondadele

### Avaveeujumine mehed

### Avaveeujumine naised

### Avaveeujumine segavõistkond

### Vettehüpped mehed

### Vettehüpped naised

### Vettehüpped segavõistkondadele

### Kujundujumine

### Medalid

 Korraldajariik
2022. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused

**2022. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused** olid **36.** Euroopa meistrivõistlused ujumises, mis toimusid 11.–21. augustini Itaalias Roomas. See oli neljas kord, kui Euroopa meistrivõistlused toimusid Itaalias, ja teine kord, kui need toimusid Roomas.

Võistlused toimusid ujumises (pikk rada), avaveeujumises, vettehüpetes ja kujundujumises. Ujumine, kujundujumine ja vettehüpped toimusid Foro Italicos ning avaveeujumine Ostias.

## Tulemused

### Ujumine mehed

### Ujumine naised

### Teateujumine segavõistkondadele

### Avaveeujumine mehed

### Avaveeujumine naised

### Avaveeujumine segavõistkond

### Vettehüpped mehed

### Vettehüpped naised

### Vettehüpped segavõistkondadele

### Kujundujumine

### Medalid

 Korraldajariik
Geretsberg

**Geretsberg** on vald (*Gemeinde*) Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.

Geretsberg asub *[[Innviertel]]i* piirkonnas. U. 69 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 27 % on põllumaa.

## Viited
Haigermoos

**Haigermoos** on vald (*Gemeinde*) Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas. Kurikuulsast Weyeri koonduslaagrist romadele, mis rajati sinna enne 1945. aastat, pole tänapäeval midagi alles.

Haigermoos asub *[[Innviertel]]i* piirkonnas, poolel teel Salzburgi ja Braunau am Inni vahel.

## Viited
Handenberg

**Handenberg** on vald (*Gemeinde*) Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.

Fillmannsbach voolab läbi valla lõunast põhja suunas.

## Viited
Harilik täpplehik

**Harilik täpplehik** (*Hypoestes phyllostachya*) on õistaim *Acanthaceae* sugukonnast, mis on looduslikult levinud Lõuna-Aafrikas, Madagaskaril. Taimele iseloomulikud laigud ühinevad sageli suuremateks värvialadeks.

Perekonnanimi *Hypoestes* pärineb kreeka sõnast *hypo*, mis tähendab "all", ja *estia*, mis tähendab "maja", viidates taime tupplehtedele, mis on kaetud kandelehtedega.

Taksonoomia: Angiospermae>Eudicolydoneae>Superasteridae>Asteridae>Lamiidae>Lamiales>Acanthaceae>Hypoestes>Hypoestes phyllostachya 

## Morfoloogia
Harilik täpplehik kasvab kuni 30 cm pikkuseks ja laiuseks. Tegemist on igihalja puhmaga, mille lehed on tavaliselt roosad või valged, värvus jaotunud visuaalselt nii, nagu oleks värviga pihustatud. Iseloomulik värvus tuleneb **tsüstoliitide** (või tsüstoliidimahutite) esinemisest. See roosakaslillade täppidega määrdunud rohelise lehestikuga väike puhmas moodustab kompaktseid puhmastikke. Lehed on vastaku leheseisuga, ovaalsed ja teravatipulised. Neid kannavad 2–4 cm pikkused leherootsud. Kõige tavalisemal hariliku täpplehiku vormil on rohelised lehed roosade laikudega, kuigi laikude värvus võib varieeruda valgest punaseni. Laigud lehtede alumisel küljel on palju heledamat värvi, sageli valged.

Taim võib kasvatada lehesõlmedes üksikuid väikseid roosasid/lillasid õisi, mis meenutavad kuslapuu omi. Väikesed õied moodustuvad tõlvikule varte otsas ja on roosad/lillad. Vili on kupar.

## Kasvatamine
*Hypoestes phyllostachya*'t kasvatatakse dekoratiivtaimena ja ta on levinud toataim, kuid harilikku täpplehikut saab kasvatada ka õues. Jahedas kliimas saab taime pidada üheaastase taimena, kuid subtroopikas ja troopikas saab taime kasvatada mitmeaastasena.

Harilik täpplehik kasvab kõige paremini osalise päikesevalguse käes. Taime ei talu hästi põuda. Taim levib pistikute ja seemikute kaudu.

### Kultivarid
*Hypoestes phylostachyal* on palju sorte, mille lehed võivad olla rohelised, valged või punased (varieerudes roosast karmiinini), täpilised, plekilised või rohelise-, valge- või punasetriibulised. Nende hulgast võib välja tuua:

* *H. phyllostachya* 'Camina' tumeroheliste lehtede ja karmiinpunase värvusega
* *H. phyllostachya* 'Confetti Blush', oliivroheline valgete soontega
* *H. phylostachya* 'Pink Splash', roheline ja kahvaturoosa
* *H. phylostachya* 'Red Splash', roheline ja punane
* *H. phyllostachya* 'White Splash', roheline ja valge

## Pildigalerii

Fail:Hypoestes_phyllostachya_Madagascar_01.jpg|alt=In Madagascar|Harilik täpplehik Madagaskaril
Fail:Hypoestes_Phyllostachya.jpg|alt=Glossy pink and dark green blobs|Läikivad roosad ja tumerohelised plekid
Fail:Hypoestes_phyllostachya_03.jpg|alt=With white dots|Valgete täppidega
Fail:Starr_070906-8667_Hypoestes_phyllostachya.jpg|alt=Large white dots|Suured valged täpid
Fail:Starr_070906-8669_Hypoestes_phyllostachya.jpg|alt=Leaves with pink marks|Lehed roosade täppidega
Fail:Hypoestes_phyllostachya_Madagascar_03.jpg|alt=Purple flower|Lilla õis
Fail:Hypoestes_phyllostachya_flower02.jpg|alt=Closeup flower|Lähivõte õiest


## Viited
Ariège'i linnukoer

**Ariège linnukoer** on prantsuse linnukoera tüüpi jahikoera tõug . See pärineb Edela-Prantsusmaalt Occitanie Ariège'i departemangust . Tõu nime võib inglise keeles esitada ka kui **Ariège Pointing Dog** või prantsuse keeles **Braque de l'Ariège** .

## Ajalugu ja kasutamine
Väidetavalt pärines antud koeratüüp Perdiguero de Burgose ja Bracco Italiano ristamisel saadud koertest. 

Koeratõu populatsioon vähenes I ja II maailmasõja ajal  ning 1990. aastal otsustas aretajate meeskond eesotsas Alain Deteix'ga pühenduda Braque de l'Ariège'i ellujäämisele. Ta juhtis aretajate meeskonda ja pühendus tõu taaselustamisele. 

Ariège'i linnukoer sobib hästi metsjäneste ja nurmkanade küttimiseks. 

## Välimus

Braque de l'Ariège on keskmist kasvu koer, kelle kõrvad on lontis. Saba on traditsiooniliselt kupeeritud. Karvkate on lühike, läikiv, sile ja liibuv, värvuselt hele, täpiline, suuremate värvilaikudega, mis on oranžikad vői kastanpruunid. Turjakõrgus on umbes 60–67 sentimeetrit. Tõukoerad peaksid olema võimsad, kuid ilma liigse raskuseta, robustsed ja tugevad. Ariége´i linnukoer on iseseisev, sotsiaalne, sőbralik ja intelligentne. Ta on töökas ja kergesti koolitatav, oma perekonda kiindunud. Ka laste ja teiste koerte suhtes on ta sőbralik.

## Vaata ka

* Koer.ee
* Koeratõugude nimekiri

## Viited
Shikoku koer

Shikoku Inu  või **Kōchi-ken** (高知犬)  on Shikoku saarelt pärit Jaapani koeratõug. Alates 1937. aastast on Shikoku Jaapanis kultuuriliselt tähtis rahvuslik aare.

## Võrdlus teiste Jaapani tõugudega
Shikoku on üks kuuest Jaapanist pärit tõust, nad on keskmise suurusega ning paiknevad akita inu ja väikese shiba inu vahel; kõik kuuluvad spitside perekonda.

1930. aastatel Jaapani künoloogi  Haruo Isogai poolt läbi viidud uuringus jagati Jaapanist pärit koeratõud kolme kategooriasse: suured, keskmised ja väikesed. Shikoku kuulub Shika-inude ehk keskmise suurusega koerte hulka. Sinna kuuluvad ka Kai, Hokkaido ja Kishū . Nad on väga sarnased, neil on kattuvad värvid, erinevused on minimaalsed (suuruses ja morfoloogias).

See tõug on ka Tosa üks esivanematest, teda ristati erinevate Euroopa tõugudega, nagu näiteks dogi, vanainglise buldog, inglise mastif, bernhardiin (koer) ja teised.

## Omadused ja temperament

Shikoku turjakõrgus on 46–55cm ja neid iseloomustab seesamvärvusega (punane musta otsaga), must ja punakaspruun või punane karvkate. Lisaks võib leiduda ka kreemika karvkattega koeri, mida näeb siiski harva, kuna see ei ole tõul aktsepteeritud värv. Kõikide värvikombinatsioonide puhul leidub tavaliselt keha alumisel küljel, silmade, koonu ja jalgade ümbruses valge segust karvkatet, mida nimetatakse urajiroks. Shikoku kipub karva ajama üks kuni kaks korda aastas. Koeral on üsna paks karvkate, teravad kõrvad ja rõngas või sirbikujuline saba. 

Shikoku kehakaal on vahemikus 14–23 kg (isased umbes 51 cm ja emased umbes 47 cm pikk). Koera peetakse keskmise suurusega koeraks.

## Sordid
Tõu taasaretamise käigus saadi kolm erinevat Shikoku sorti: Awa, Hongawa ja Hata, mis kõik said nime Kochist pärit piirkonna järgi. Erinevused kolme sordi vahel on hägustunud, kuna kaugemad piirkonnad, kust koerad on pärit, muutusid lihtsamini ligipääsetavaks ning  Viimasel ajal on erinevus nende sortide vahel hägustunud, kuna kaugemad piirkonnad, kust koerad olid pärit, muutusid hõlpsamini ligipääsetavaks ja sordid ristatusid. Arvatakse, et tänapäevane Shikoku põlvneb peamiselt Hongawa ja Hata sortidest, kuna Awa sort kadus sisuliselt Teise maailmasõja käigus põhjustatud raskuste ja kvaliteetsete isendite puudumise tõttu, mis oli tingitud ristaretusest teiste koertega.

## Vaata ka

* Koer.ee
* Koeratõugude nimekiri

## Viited
Kalingur

**Kalingur** on labase sidusega, pleegitatud või värvitud, reeglina ka tugevasti apreteeritud puuvillane, harvem linane kangas. Kalinguri kasutatakse vaheriidena ja raamatute köitmiseks (19. sajandil oli see sage kirjastusköidete materjal).

Kanga nimetus on tuletatud Calicuti linna nimest Lõuna-Indias.

## Nimetused teistes keeltes
Eesti keelde on kalinguri nimetus jõudnud ida poolt, slaavi keeltes on vastavad sõnad *коленкор*, *каленкор*. Saksa keeles on sama etümoloogiaga nimetus *Kaliko*, mis aga on tähistanud hoopis teist tekstiili, 18. sajandil moodi läinud, kalingurist märksa peenemat trükimustrilist puuvillkangast (sits, *[[Chintz|chintz]]*), samuti tähistab seda ingliskeelne *[[calico]]*. Inglise keeles kasutatakse köitekalinguri ja vaheriidekanga kohta sõna *buckram*, mis tähistab väga jäika labases siduses kootud materjali, mis ei pea tingimata olema puuvillane ja mis on mõnikord kootud isegi hobusejõhvilisandiga.

Kolmevärvilise kassi värvust tähistav väljend "kalingurmustriline" on tuletatud mitte köitmisel kasutava kalinguri, vaid trükitud sitsriide (*calico*) nimetusest.

## Viited
Stefano Malinverni

**Stefano Malinverni** (14. mai 1959 Cinisello Balsamo – 19. juuni 2024 Milano) oli itaalia jooksja, sprinter.

1980. aasta suveolümpiamängudel Moskvas võitis ta 4 × 400 m teatejooksus pronksmedali.

1979. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Viinis võitis ta 400 m jooksus hõbemedali ja 1981. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Grenoble'is 400 m jooksus pronksmedali.

Stefano Malinverni isiklik rekord 400 m jooksus oli 46,09 (1981)

## Välislingid
Marli

**Marli** on labases siduses lõdvalt kootud õhuke hõre puuvillane riie, tavaliselt valge. Kasutatakse kasutatakse erinevatel eesmärkidel, peamiselt laste mähkmeteks, abimaterjalideks käsitöös, söökide-jookide kurnamiseks ja nõrutamiseks. Marlist tehakse ka steriilseid haavasidemeid.

Eestikeelne sõna on tulnud prantsuse keelest, kus see 18. sajandil tähistas eelkõige siidist kootud gaaskangataolist õhukest tekstiili.


Cheeseincheesecloth-sink.jpg|Juustu nõrutamine marlis
Cheesecloth covering used in growing shade grown tobacco; the stalks lying on the ground are left after the tobacco is cut; Suffield, Conn. LCCN2017877379.jpg|Tubaka kasvatamine marlikanga varjus; Suffield, Connecticut. Jack Delano foto, 1940.
Goldfish varieties and tropical aquarium fishes; a complete guide to aquaria and related subjects (1917) (14597965537).jpg|Marlist ruumijagaja akvaariumile. Raamatust "Goldfish varieties and tropical aquarium fishes [...]" (1917)
Removal of Additional Ink with Cheese Cloth - DPLA - 6295fe1789dc9d68d61a37960db9f551.jpg|Liigse värvi eemaldamine trükiplaadilt marlilapiga


## Viited
Apreteerimine

**Apreteerimine** on kanga järeltöötluse protsess, milles kangast immutatakse liimaineid, pehmendajaid ja antiseptikuid sisaldava lahusega (apretuuriga). Selle protsessi tagajärjel paranevad kanga kandmisomadused: riie muutub täidlasemaks, vetruvamaks ja karedamaks, samuti omandab kerge läike.

Apretuur võib olla, kuid pole alati ja igal juhul pesukindel.  Apreteeritud kangad on näiteks läikiv mööblisits (*[[chintz]]*), *[[toile de Jouy]]*, aida ja kalingur. Ka tärgeldamine on apreteerimine.

## Viited
Irina Hussainova

**Irina Hussainova** (sündinud 19. aprillil 1961 Ivanovos Venemaal) on Eesti tehnikateadlane.

## Haridus
Lõpetas Leningradi Polütehnilise Instituudi 1985 füüsikainsenerina ning omandas Tallinna Tehnikaülikoolis 1992 loodusteaduste magistri ja 1999 tehnikateaduste doktori kraadi.

## Töökäik
Oli Eesti Teaduste Akadeemia Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudis insener 1985–1992 ning teadur 1992–1994. Aastast 1994 töötab Tallinna Tehnikaülikoolis: mehhatroonikainstituudi teadur 1994–2000; materjalitehnika instituudi vanemteadur 2000–2010, juhtivteadur 2010–2015, professor ja materjaliteaduse õppetooli juhataja 2015–2016; mehaanika ja tööstustehnika instituudi professor alates 2017 (aastast 2019 täisprofessor tenuuris). Oli külalisprofessor Gdański Tehnikaülikoolis 2007, Peterburis ITMO Ülikoolis 2014–2015 ja Illinoisi Ülikoolis 2016–2017.

## Teadustöö
Põhilised uurimisvaldkonnad: protsessitehnoloogia ja materjaliteadus (komposiitmaterjalid, kermetid, triboloogia, tööstuslike materjalide väljatöötamise mikro- ja nanotehnoloogilised uurimismeetodid).

## Tunnustus
* 2005 Eesti Vabariigi teaduspreemia (töörühma liikmena)
* 2015 TTÜ aasta teadusartikkel tehnika ja tehnoloogia valdkonnas
* 2018 TTÜ aasta teadlane 2017
* 2019 Eesti Vabariigi teaduspreemia

## Viited

## Välislingid
* Irina Hussainova Eesti Teaduse Infosüsteemis
* Irina Hussainova publikatsioonid
Tonya Finosu

**Tonya Finosu** on valge spits, kes on pärit Türgist Trabzonist, täpsemalt Tonya linnast.  Tonya Finosu on hinnatud nii võõraste mitte usaldamise, kui ka oma peresse kiindumise pärast.  

## Ajalugu
Antud tõu kohta on ajaloost vähe teada. Populaarseima teooria kohaselt saadi Tonya Finosu karusnahaga kauplevatelt meremeestelt, kes liikusid varakeskajal Euroopas Lääne- ja Musta mere sadamates  ning jõudsid ka erinevatesse Aasia osadesse. 

Tonya Finosu ei ole ühegi suurema kennelklubi poolt tunnustatud. Siiski nähakse vaeva, et Türgi patendi- ja kaubamärgiamet registreeriks tõu Trabzoni piirkonna geograafilise kaubamärgina.

## Omadused
Tonya Finosul on väikesed püstised kõrvad ning kumer poolkuukujuline saba. Puhast tõugu koerad võivad olla ainult valge karvkattega. Neil on paks kahekordne karvkate, mis talub Musta mere äärseid külmasid ja vihmaseid tingimusi.

Tonya Finosut võib kirjeldada kui mänguhimulist ja elavat koera, kes on sõbralik oma pere ja teiste peres olevate loomadega. Neil on palju energiat ja nad on sportlikud koerad. Kodu kaitsevad nad häälekalt võõraste peale haukudes.

## Viited
Bumasee

**Bumasee** on toimses siduses (harva labases), ühelt küljelt, enamasti pahemalt poolt karustatud kangas, enamasti segakangas (lõim ja kude eri kiududest). Riie on flanellist karmima tekstuuriga.

## Kirjeldus
Traditsioonilise bumasee lõim on siidist ja koelõng kammlõngast. Odavama hinnaklassi bumasee lõim kootakse viskoosist ja kude kammlõngast või puuvillast. Väga tavaline on musta värvi bumasee.

## Nimetus
Ingliskeelne *bombazine* ja prantsuskeelne *bombasin* on mõlemad tuletatud siidi tähistavast sõnast: vanakreeka βόμβυξ (*bómbyx*), ladina *bombyx* ('siidiuss'). Hiljem tähendus hakkas hõlmama ka puuvilla (itaalia *bambagia*). Eestikeelne sõna bumasee on tulnud vene sõnast бумазе́я.

## Ajaloost
Bumaseed kooti Vana-Hiinas ja Jaapanis, samuti 16.–17. sajandi Inglismaal; 18. ja 19. sajandil toodeti seda ka Itaalias, Prantsusmaal ja Hispaanias. Algselt kooti seda laias värvivalikus, kuid 19. ja 20. sajandiks sai selle standardvärviks must, kuna see sai leinarüüde ja religioossete ordude rõivaste eelistatud materjaliks. Hispaanias ja Ladina-Ameerikas õmmeldi talvemantillad enamasti mustast bumaseest.

## Viited
Volpino Italiano

**Volpino Italiano** ehk **Volpino** on itaalias aretatud spits. Nad on lähisuguluses kääbusspitsi ja saksa spitsiga.

## Ajalugu

Väikesed ja tänapäevast Volpinot meenutavad koerad on tuvastatud mitmel maalil, millest varaseim võib olla Vittore Carpaccio *Püha Augustinus oma tööruumis,* mis on maalitud 1502. aastal Scuola di San Giorgio degli Schiavonis Veneetsias. Väidetavalt oli Firenze skulptoril Michelangelol selline koer. 

18. ja 19. sajandil olid seda tüüpi koerad levinud Toscanas, kus neid tunti **Cane di Firenze** nime all ning kaarikujuhid ja karjased kasutasid neid valvekoertena. Lazios kutsuti tõugu **Cane del Quirinale**. 

1888. aastal külastas Ühendkuningriigi kuninganna Victoria Firenzet ja ostis seal olles neli kääbusspitsi või spitsi tüüpi koera.&#x200A;

1913. aastal koostas Kennelklubi Italiano esimese Volpino Italiano tõustandardi ja korraldati mõningase eduga koertenäitused. 1956. aastal aktsepteeris Fédération Cynologique Internationale tõugu täielikult. 1960. aastateks oli tõug praktiliselt kadunud ja väljasuremise äärel. 1968. aastal leiti mõned isendid ja koerte registreerimist alustati uuesti 1972. aastal. 

Vahemikus 2011–2019 registreeriti Itaalias umbes 160 uut koera iga aasta.

## Omadused
Volpinod on tuntud oma väikse kehaehituse poolest, nende turjakõrgus ei ületa . Neil on ruutjas kehaehitus, keha pikkus on enam-vähem võrdne turjakõrgusega. Karvkate on pikk ja hoiab kehast eemale. Nad võivad olla nii valge, sügavpunase kui ka musta värvusega; uuendatud tõustandardis on aga aktsepteeritud ka mis tahes teine värv.

See tõug on üks paljudest, keda mõjutab pärilik haigus *Ectopia lentis* – silmaläätse dislokatsioon või paigast nihkumine, mis võib põhjustada valu või pimedaksjäämist.

## Viited
Nõmme (perekonnanimi)

**Nõmme** on eesti perekonnanimi.

2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Nõmme 392 inimesel: 191 mehel ja 202 naisel. Perekonnanimede levikult oli Nõmme meeste puhul 318. kohal ja naiste puhul 336. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Nõmme vanuserühmas 0–4, kus neid oli 10&nbsp;000 elaniku kohta 5,13. Perekonnanimi Nõmme on levinuim Lääne-Viru maakonnas, kus neid oli maakonna 10&nbsp;000 elaniku kohta 10,45.

## Nime kandjaid
*Aare Nõmme, eesti poksija (1949–)
*Martti Nõmme, eesti suusahüppaja (1993–)
*...

## Viited

## Välislingid
* 

## Vaata ka
* Nõmm (perekonnanimi)
* Nõmmik (perekonnanimi)
Hollandi Smoushond

**Hollandi Smoushond** ( *Hollandse Smoushond*, *Hollandi Ratter* ) on väike koeratõug, mis on suguluses pinšerite ja šnautseri tõuga, kes on Saksamaal ja Hollandis rottide ja hiirte hävitamiseks lautadesse pandud. Koerad on väga haruldased ja väljaspool Hollandit, päritoluriiki, neid eriti ei teata.

## Välimus
*Hollandi Smoushond* on väikese kehaehitusega, kaalub keskelt läbi 10 kg ja turjakõrgus on 35-42 cm. Neil on veekindel, pikk ja kare karvkate, mis on kollase tooniga. Iseloomulik peakuju on lai ja lühike, kõrgel asetsevate kõrvadega.

## Ajalugu
Hollandse Smoushond Club (Smoushondenclub) asutati 1905. aastal, et dokumenteerida ja registreerida need väiksed laudakoerad tõupuhta tõuna, kuna nad olid väljasuremisohus. Tõug võib olla tulenenud mõnest šnautseri esivanemast, selle kollaka värvuse tõttu. Nimi viitab koerte karvasele karvkattele ja näole, kuna juudi meestel (1800. aastatel kutsuti *Smouzeniks*, Moosese nimest  tulenev rämps) oli pikk habe ja juuksed. Neid nimetati "hollandlasteks", et vältida segadust sarnaste Brüsseli grifoonidega . Teise maailmasõja ajal tõug peaaegu kadus. 1973. aastal hakkasid mitmed kasvatajad tõugu taasaretama väheste allesjäänud koertega,  kellest enamik oli ristatud teiste tõugudega. Suur osa taastamisest viidi lõpule piiriterjerite ristamise abil.  1996. aastal Hollandi kunstniku Rien Poortvlieti poolt ilmunud raamatus "Koerad" on illustreeritud viide tõule.

## Tunnustamine

Kuigi tõug on Hollandis populaarne, pole see mujal maailmas kuigi tuntud. 2001. aastal tunnustas Fédération Cynologique Internationale antud tõugu ja see paigutati 2. grupi 1. jaotisesse: Pinšerid ja šnautserid, jaotis 1.3 Smoushond.  Suurematest ingliskeelse maailma kennelklubidest tunnustab seda ainult Ameerika Ühendriikide United Kennel Club (klassifitseeritud oma terjerite rühma ). Samuti võib Smoushonde leida paljudest interneti-põhistest väiksematest registritest ja koerte registriettevõtetest haruldase tõuna.

## Vaata ka

* Koer.ee
* Koeratõugude nimekiri
* šnautser

## Viited
99A

99A oli Tallinna kommertsbussiliin, mis ühendas Reisisadam ja Merivälja.

Bussiliiin 99A alustas tööd 1995. aastal. Liini teenindas MRP Linna Liinid marsruudil Reisisadam – Balti jaam – Kaubamaja – Pirita – Merivälja.

Liin suleti 1996. aastal.

## Viited
Julius Möller

**Julius Möller** (Juli Meller, Julius Gottlieb Brechneff, Юлий Александрович Брежнев; 3. august 1861 – 1955)oli Paidest pärit jalgrattatööstur, Venemaa mootorratta-, auto- ja lennukitööstuse rajaja.

## Elukäik
Sündis Eestimaa kubermangus, kasvas Paides, asus hiljem elama Moskvasse. 1892. aastal abiellus ta jõuka kaupmehe tütre Aleksandra Brežnevaga, saades ühtlasi märkimisväärse kaasavara. 1910. aastal oli ta üks Moskva Aeronautika Seltsi asutajatest. 1915. aastal võttis ta ühiskonnas saksavastaste meeleolude tõttu oma naise perekonnanime, saades Julia Aleksandrovitš Brežneviks. Ta juhtis ettevõtet Dux kuni 1917. aastani, seejärel andis ta kontrolli üle oma vennale Ivanile ja emigreerus koos perega Prantsusmaale. Kuni elu lõpuni (1955) elas Julius Aleksandrovitš Antibes'is oma valdustes nime all Brežnev, mille ta kirjutas prantsuse keeles: Brechneff.

## Tehas

Möller rajas 1890. aastal Venemaa Keisririigi ühe suurema jalgrattatööstuse Dux (ladina keeles 'juht'), mis hiljem hakkas tootma mootorrattaid, autosid ja lennukeid, õmblusmasinaid jne.

Autode tootmine algas 1902. aastal. Tootmine lõppes 1906. või 1907. aastal. Kokku ehitati umbes 200 autot. Mootorrataste tootmist alustati 1908. aastal. Esimese maailmasõja puhkemise ajaks oli ehitatud umbes 400 mootorratast. 

Katsed lennukitega algasid 1910. või 1911. aastal. Duxist kujunes hiljem üks juhtivaid lennukitootjaid. Tehases ehitati esimene Vene sõjaväe õhulaev Jastreb. Pärast tootmispindade laiendamist hakati alates 1913. aastast valmistama Prantsuse Nieuporti ja Farmani tüüpi lennukeid. Esimese maailmasõja puhkemine tõi kaasa märkimisväärse toodangu kasvu ning lisandusid Morane-Saulnieri ja Voisini tüübid. Kui aastane toodang oli 1914. aastal 180 lennukit, siis 1917. aastaks kasvas see 492 lennukini. Prantsuse mudelite ehitamist jätkati ka pärast Oktoobrirevolutsiooni. 

1918. aastal sai Duxi tehastest Riiklik Lennukitehas nr 1 (Государственный авиационный завод), lühendatult GAS-1. Alates 1920. aastatest toodeti Nikolai Polikarpovi disainitud mudeleid nagu U-2 ja R-5. Ka selle arendused ehitati 1930. aastatel (I-15, I-16 ja I-153). Teise maailmasõja ajal tootis GAS-1 eranditult sõjalennukeid, näiteks IL-2. Pärast sõja lõppu keskenduti Sergei Iljušini tsiviilmudelitele nagu IL-12, IL-14 ja IL-18. Alates 1962. aastast on toodetud ainult Mikojan-Gurevitš (MiG) tüüpe (MiG-21, MiG-23 ja MiG-29). 1995. aastal sai MiG osaks Moskva Lennundustööstusettevõttest (Московское авиационное производственное обединение).

## Viited
Jüri Lavrentjev

**Jüri Lavrentjev** (sündinud 12. oktoobril 1959 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.

## Haridus
Lõpetas Tallinna 2. Keskkooli 1978 ning Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna autode ja autonduse erialal 1983 *(cum laude)*. Õppis 1987–1990 kaugõppeaspirantuuris Moskva Autode ja Autoteede Instituudis ning 1991–1998 doktorantuuris Stockholmi Kuninglikus Tehnikainstituudis, kus omandas tehnilise akustika alal tehnikalitsentsiaadi (1993) ja tehnikateaduste doktori (1998) kraadi.

## Töökäik
Töötab kõrgkooli lõpetamisest peale Tallinna Polütehnilises Instituudis/Tallinna Tehnikaülikoolis: autokateedri insener 1983–1984, vaneminsener 1984–1986, assistent 1986–1987, vanemõpetaja 1987–1992; masinaehituse instituudi lektor 1992–1994, dotsent 1994–1998, professor 1999–2016; mehaanika ja tööstustehnika instituudi professor aastast 2017 (alates 2022 praktik-professor).

## Teadustöö
Uurimistöö põhisuunad: tehniline akustika, transpordiohutus.

## Viited

## Välislingid
* Jüri Lavrentjev Eesti Teaduse Infosüsteemis
* Jüri Lavrentjevi publikatsioonid
Toimne sidus

**Toimne sidus** on üks kolmest põhisidusest: kanga rakendus, mille puhul ühe lõimelõnga pealt või alt liigub kaks või enam koelõnga. Sama skeem kordub igal kudumisreal, kuid igal järgneval real toimub nihkumine ühe lõnga võrra, nii et tekstiili pinnale jäävad iseloomulikud kitsad diagonaalsed toimejooned. Sõltuvalt lõngade arvust ja tihedusest võivad toimsed kangad olla pehmed ja kohevad või väga paksud ja tugevad. Ka kalasabamustriline kangas on toimses siduses, kuid sellele on iseloomulik toimejoonte suuna pidev muutus.

Toimses siduses kangaist on tuntuim teksariie, teised toimses siduses kangad on bumasee, gabardiin, inlett, sarž ja tvill, mitmevärvilistest tartan, pepitaruuduline, koverkot ja tviid. Toimsest sidusest tuletatud sidustega on *[[whipcord]]*, murdtoimne, nurktoimne, murdnurktoimne ja risttoimne kangas.

## Vaata ka
* Labane sidus
* Atlass-sidus
* Kreppsidus

## Viited