Mihhail Zõgar

**Mihhail Viktorovitš Zõgar** [z'õgar] (vene keeles Михаи́л Викторович Зыгарь; sündinud 31. jaanuaril 1981 Moskvas) on vene kirjanik, poliitikaajakirjanik, režissöör, meediajuht, dokumentaalfilmide tegija, sõjakorrespondent ja õpetaja. Aastatel 2010–2015 oli ta Venemaa opositsioonilise telekanali Dožd peatoimetaja.

## Elulugu
Sündis sõjaväelasest isa ja raamatukoguhoidjast ema perre. Lapsena elas Angolas, kus tema isa teenis. 2003. aastal lõpetas Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi (MGIMO) rahvusvahelise ajakirjanduse teaduskonna. Ta astus ülikooli ilma sisseastumiseksamiteta telesaate "Umniki i Umnitsi" (Nutikad ja Taibukad) võitjana. Tudengipõlves veetis ta aasta vahetusüliõpilasena Kairo ülikoolis, kus õppis araabia keelt.

Ajakirjandusliku karjääri alustas 1999. aastal Gazeta.ru korrespondendina. 2000–2009 töötas kirjastuses "Kommersant": 2000-2005 oli välispoliitika osakonna korrespondent ja rahvusvaheline vaatleja, 2005–2007 oli välispoliitika osakonna toimetaja asetäitja ja aastatel 2007–2008 "Kommersanti" kirjastuse erikorrespondent. "Kommersantis" spetsialiseerus ta kriisikolletest reportaažide tegemisele. Ta kajastas sõdu Iraagis, Liibanonis, Sudaanis, Süürias ja Palestiinas, Ukrainas (Oranž revolutsioon) ja Kõrgõzstanis (Tulbirevolutsioon), rahutusi Eestis pärast pronkssõduri ümberpaigutamist ning rahutusi Serbias ja Kosovos.

2009–2010 töötas ajakirjas Russki Newsweek: algul poliitilise osa toimetajana ja hiljem sama osakonna juhatajana. 2005. aastal andis ta oma panuse Maxim Meyeri kogumikule "Kesk-Aasia: Andijoni stsenaarium?", mis käsitles veriseid sündmusi Usbekistani linnas Andijonis 13. mail 2005. 2007. aastal kirjutas ta raamatu "Sõda ja müüt", mis sisaldas reportaaže kriisikolletest. 2008. aastal avaldas ta koos Valeri Panjuškiniga raamatu "Gazprom. Uus Venemaa relv". 

2003–2009 õpetas MGIMO-s, lugedes "Välismaise ajakirjanduse ajalugu" ja "Analüütilist ajakirjandust".

Oktoobrist 2010 kuni 31. detsembrini 2015 oli opositsioonilise telekanali "Dožd" peatoimetaja. Ta juhtis Putini-vastaste protestimiitingute kajastamist 2011.–2012. aasta talvel. Ta oli saate "Sobtšak Live" stsenarist ja produtsent (Ksenija Sobtšak nimetas Zõgari korduvalt oma "peamiseks ajakirjanduslikuks õpetajaks"). Ta juhtis päevauudiste saadet „Siin ja praegu“, saateid „Vaade ülalt“ (koos Ksenija Sobtšakiga) ja «Hard Day’s Night».

Doždis töötamise ajal lavastas ta dokumentaalfilmid „Matke Stalin“ (2013) ja „Kes on siin võimul? Neli versiooni Valge Maja tulistamisest" (2013) ning 20. seerialise ajaloolise minisarja „Minevik ja Duuma”, kus käsitletakse aastatel 1993-2013 Venemaa Riigiduumas toimunut.

Pärast "Doždist" lahkumist keskendus raamatute kirjutamisele. 2015. aastal ilmus "Kõik Kremli mehed: lühiajalugu tänapäeva Venemaast", mida Nobeli kirjandusauhinna laureaat Svetlana Aleksijevitš nimetas "kõige tõsisemaks uurimuseks kõigest, mis on 20 aasta jooksul juhtunud." Kirjanik Boriss Akunin nimetas seda "informatiivseks, üllatavalt erapooletuks Venemaa riigi tänapäevaseks ajalooks". Poliitilise strateegi ja publitsisti Stanislav Belkovski sõnul on "Kõik Kremli mehed" parem, kui kõik tema raamatud Vladimir Putinist kokku.

2017 ilmus "Impeerium peab surema", mis uurib 1917. aasta Vene revolutsioone. "Ma ei suuda meenutada ühtegi raamatut – olgu siis vene või välismaise autori oma –, mis nii täielikult, täpselt ja võimsalt edasi annaks olulise ajaloolise sündmuse olemuse," kiitis teost tuntud Venemaa ajakirjanik Vladimir Pozner.

14. novembril 2016 käivitas ta projekti "1917. Vaba ajalugu", mille raames said internetikasutajad reaalajas jälgida enam kui 1500 sajanditaguste sündmustega seotud inimese päevikuid, mõtteid ja kogemusi. Projektiga oli seotud 100 ajaloolase ja ajakirjaniku.

3. aprillil 2018 käivitas tema stuudio "Tuleviku ajalugu" mobiiltelefonidele mõeldud dokumentaalsarja "1968.DIGITAL". Sari jutustab 1968. aasta kangelaste ja sündmuste loo nutitelefoni ekraani kaudu, mis peategelasel võinuks olla, kui tol ajal oleks olemas olnud internet, sotsiaalmeedia ja mobiilirakendused.

2021. aastal ilmus raamat „Kõik on vabad: lugu sellest, kuidas 1996. aasta valimised Venemaal lõppesid”, mis on pühendatud Boriss Jeltsini tagasivalimisele Venemaa presidendiks 1996. aastal. Selle kirjutamise ajal viis ta läbi üle 120 intervjuu nende sündmuste osalejate ja pealtnägijatega.

Raamatu „Sõda ja karistus: kuidas Venemaa hävitas Ukraina” esitlus toimus 5. oktoobril 2023 Berliinis. See jutustab loo Venemaa agressioonist Ukraina vastu, milles autor analüüsib, miks Venemaa sõda Ukraina vastu võimalikuks sai.

## Ukraina sõda ja pagulus
Venemaa Ukrainasse sissetungi esimesel päeval 24. veebruaril 2022 algatas ta kirjanike üleskutse Venemaa sissetungi vastu Ukrainasse, postitades pöördumise teksti Facebooki. Varsti lahkus ta Venemaalt Berliini ja sealt New Yorki.

21. oktoobril 2022 lisas Venemaa justiitsministeerium ta "välisagentide" nimekirja. 

2023. aastal alustas New Yorgi linnaülikoolis kursuse "Analüütiline ajakirjandus" lugemist.

2024. aasta aprilli alguses kandis Venemaa siseministeerium ta tagaotsitavate nimekirja. 16. aprillil 2024 andis Moskva Bassmannõi ringkonnakohus tagaselja välja tema vahistamismääruse "Venemaa armee kohta poliitilisest või ideoloogilisest vihkamisest ajendatud "võltsiinfo" levitamise eest."  

23. juulil 2024 mõistis Moskva Basmannõi kohtu kohtunik Jevgenija Kozlova Zõgari tagaselja "võltsuudiste" levitamise eest süüdi – talle määrati 8,5-aastane vangistus üldrežiimiga karistuskoloonias. Kriminaalsüüdistuse algatamise ajendiks oli Zõgari Instagrami postitus Ukraina tsiviilisikute mõrvade kohta Butšas.

2024. aasta 8. oktoobril sai ta Portsmouthi ülikoolist doktorikraadi.

## Viited