open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jõululühter

**Jõululühter** (saksa keeles *Julleuchter*) on muinasaega tagasiulatuva tavaga seotud põhjamaine kultusese, mis seostub eelkõige talvise pööripäevaga.

## Ajalugu
Jõululühtri eeskuju pärineb muistsetest aegadest. Jõululühtrit on esmamainitud 1888. aastal rootsi ajakirjas Runa. Seal on kirjeldatud ühte originaali, mis pärines arvatavasti 16. sajandist Edela-Rootsist Veddinge Hallandist. Tegu oli pisikese tornikujulise küünlaalusega, mis on tänapäeval kohalikus muuseumis eksponeeritud. Samuti võib leida selliseid tornikujulisi "küünlajalgu" paljudest Norra muuseumidest.

Saksa professor Herman Wirth oli teadlane, kes seda esimesena oma teoses "Die Ura Linda Chronik" tutvustas.

### Jõululühter jõulutavades

*"Jõuluõhtule (21.12.(!)) järgnevad "kaheteistkümned" oma kaheteistkümne püha ööga. Vanasti ei tehtud sel ajal tööd. Need päevad olid esivanematele pühad. Vanaaastaõhtul saavad need pidustused oma kõrghetke. Lapsed on endale muretsenud paugutajad ja tähistavad seda nii.

*Keskööl aga, kui jõulupuu on kustunud, siis asetatakse jõululühter lauale. See on kustumatu päiksevalguse sümbol. Tõsiseks ja järelmõtlikuks muutub igaüks aasta viimasel ööl, kui ratasaknakese taga on kustumas küünal ja kui sellest süüdatuna asetatakse uus tuluke lühtri peale."''

## Sümboolika
Lühtrisümboolika kohta on mitmeid allikaid. Paljudel jõululühtritel esinev süda esindab pulseerivat elu, Hagalli ruun kujutab jääd ja rahet, sügavamas tähenduses aga mineviku jõudu kaasaja kujunemisel. Minevikus tekkinud kaasajas mõjuvaid energiaid. Lühtri nelja nurka on seostatud ka ilmakaartega. .

## Jõululühter tänapäeval
Jõululühtri tava on tänapäevani säilinud paljudes peredes. Lühter on populaarne paljude noorte rahvusmeelsete inimeste seas ning on rahvalikes ringkondades läbinud taassünni. See on saanud kultuseks ja osaks jõulupidustuste kujundamisel.

Teatav sarnasus jõululühtriga on ka tänapäevastel elektriküünaldega valguspüramiididel.

## Vaata ka
*Põhjala rahvaste jõulud

## Viited

## Välislingid
*www.allachporcelain.com
Hageri kihelkond

**Hageri kihelkond** (lühend **Hag**, saksa keeles *Kirchspiel Haggers*) on ajalooline kihelkond Lääne-Harju praostkonnas Harjumaal.

Hageri kihelkonnast põhja poole jäi Keila kihelkond, läände Nissi kihelkond, kirdesse Jüri kihelkond, itta Kose kihelkond, kagusse Juuru kihelkond ja lõunasse Rapla kihelkond.

## Piirkonna ajalugu
Oletatavasti oli kihelkond Lohu muinaslinnuse ümber olemas juba muinasajal, kuid kihelkonna toonane nimi ei ole teada.

Hageri kihelkonda on kirjalikes allikates esmamainitud 1241. aastal. 1240. aastal eraldus Hageri kihelkonnast Juuru kihelkond.

## Hageri kihelkonna mõisad
Kihelkonnas paiknes 22 mõisat, neist 1 kirikumõis, 15 rüütlimõisast peamõisat ning nende 6 kõrvalmõisat. Lisaks veel 1 karjamõis.
*Hageri kirikumõis (*Pastorat Haggers*)
*Adila (*Addila*) rüütlimõis
*Angerja (*Angern*), Pahkla kõrvalmõis
*Haiba (*Haiba*) rüütlimõis
*Kelba (*Kelp*) rüütlimõis
*Kirdalu (*Kirdal*), Kurtna kõrvalmõis
*Kernu (*Kirna*) rüütlimõis
*Kohatu (*Kohhat*), Kernu kõrvalmõis
*Kohila (*Koil*) rüütlimõis
*Kurtna (*Kurtna*) rüütlimõis
*Lohu (*Loal*) rüütlimõis
*Lümandu (*Limmat*), Sutlema kõrvalmõis
*Maidla (*Wredehagen*) rüütlimõis
*Mäeküla (*Mähküll*), Sutlema kõrvalmõis
*Ohulepa (*Erlenfeld*) rüütlimõis
*Pahkla (*Pachel*) rüütlimõis
*Parkhofi mõis
*Rabivere (*Rabbifer*) rüütlimõis
*Ruila (*Ruil*) rüütlimõis
*Salutaguse (*Sallentack*) rüütlimõis
*Sutlema (*Sutlem*) rüütlimõis
*Tohisoo (*Tois*) rüütlimõis
*Uuemõisa (*Neuhof*), Adila kõrvalmõis

## Hageri kihelkonna vallad
*Adila vald (1866–1891)
*Angerja vald (1866–1891)
*Hageri-Mäeküla vald (1866–1867)
*Haiba vald (1866–1891)
*Kelba-Ohulepa vald (1866–1891)
*Kirna-Kohatu vald (1866–)
*Kohila vald (1866–)
*Kurtna-Kirdalu vald (1866–1891)
*Lohu vald (1866–1891)
*Maidla vald (1866–1891)
*Mäeküla vald (1867–1889)
*Pahkla vald (1866–1891)
*Rabivere vald (1866–1891)
*Ruila vald (1866–1891)
*Salutaguse vald (1866–1891)
*Sutlema-Lümandu vald (1866–1891)
*Tohisoo vald (1866–1891)

## Kihelkonna alad tänapäeval
Kihelkonna piiridesse jääb tänapäevane Kohila vald ühes Kohila aleviga. Samuti jäävad kihelkonna piiridesse Kiisa ja Kurtna küla.

## Vaata ka
*Hageri Lambertuse kogudus
*Hageri kirik
*Hageri Eesti Kodanike Komitee

## Viited

## Välislingid
*Eesti kihelkondade kaart EKI lehekülgedel
*Hageri kihelkond portaalis Eesti mõisad
*
*
Vilepill

**Vilepill** on torujas huuliku ja sõrmeaukudega puidust, metallist, savist või plastist valmistatud muusikariist.

## Valmistamine
Tuntumaid vilepille on pajupill, mis on peamiselt lastepillina tänini kasutatav. Vilepille tehti ka muude puude koorest (toomingas, lepp, pihlakas, männikasvust jt.). Pill tehti kevadel mähiajal siledast sõrmejämedusest umbes 15&nbsp;cm pikkusest oksast. Puhumisotsast 2–3&nbsp;cm kaugusele lõigati sisse hammas(sälk), oksa koor klopiti lahti ning keerati pealt ära. Puhumisotsa lõigati poolviltuselt. Väljakeeratud puust pandi sellesse otsa huulikuks puupulgast "keel", millel pealmine kumerus oli ära lõigatud, nii et tekkis väike pilu.  Pilusse puhudes tekkis heli. Teise otsa pandi punn, mis oli mõnikord liikuv ja sellega sai muuta heli kõrgust.

## Muud vilepillid
Lisaks kuulub vilepillide hulka heinputkest valmistatud mitme sõrmeavaga *putkepill*, Lõuna-Eestis nimetatakse seda *pütsikpilliks*. Sõrmeavadega vilepille tehti ka puust (millesse põletati sisekanal) või plekist. Leitud on sarnaseid keskaegseid loomaluust vilepille. Eraldi variant oli Kirde-Eestis kasutatud *venevile* (ka *piibar*), see oli kaks korda pikem pajupillist, tema keskel oli puhumisava ning otsad olid suletud punnidega. Puhumisavast kahel pool asusid sõrmeavad.

## Vaata ka
*karjapasun
*pajupill
*roopill
*sikusarv

## Viited

## Kirjandus
* Eesti rahvapillid ja rahvatantsud, Herbert Tampere. Tallinn, Eesti Raamat, 1975.
* Pajupill puhkma..., Igor Tõnurist. Maakodu 1998,5.

## Välislingid
*Pajupill Eesti Rahva Muuseum
*Vilepill, Eesti Põllumajandusmuuseum
*Õpeta lapsed pajupilli tegema
*Pärimuspillid:Viled
Varss

**Varss** on kasvueas hobuslane või kaamel. Hobust loetakse **varsaks**, kui ta on vähem kui aastane. 

Veidi vanem kuid mitte veel suguküps noorhobune on sälg (mitmus: sälud).

## Vaata ka

* sälg
* täkk
* mära
Jõelähtme kihelkond

**Jõelähtme kihelkond** (lühend **Jõe**, saksa keeles *Kirchspiele Jegelecht*) oli ajalooline kihelkond Harjumaal Tallinnast idas ja Eestimaa kubermangus Harju kreisis.

Muinasaegne Revala muinasmaakond jagunes 13. sajandil kolmeks muinaskihelkonnaks. Repel hõlmast Tallinnast ida poole jäävaid alasid (Jõelähtme ja Kuusalu ümbruse). Ocrielae muinaskihelkond paiknes Tallinnast lõunas ning tema tuumik oli hilisema Jüri kihelkonna maadel. Tallinnast lääne poole jäävat ala hõlmas Vomentagana muinaskihelkond, peamiselt hilisema Keila kihelkonna alad.

## Jõelähtme kihelkonna mõisad
19. sajandi esimesel poolel kuulusid kihelkonda mõisad:
*Jõelähtme kirikumõis
*Jõelähtme mõis,
*Jägala mõis,
*Kostivere mõis,
*Lubja mõis,
*Maardu mõis,
*Mõigu mõis,
*Nehatu mõis, Tallinna linnamõis,
*Saha mõis,
*Tondi mõis ehk Väo mõis, Tallinna linnamõis,
*Viimsi mõis,
*Ämari mõis,
*Aksi mõis (*Klein-Wrangelsholm*), poolmõis, Aksi saar ja
*Prangli mõis (*Groß-Wrangelsholm*), poolmõis Prangli saar, mis eraldati Harju-Jaani kihelkonna Haljava mõisast 1847. aastal,
*Kose mõis, mis eraldati Nehatu mõisast 1790. aastal.

## Jõelähtme kihelkonna vallad
*Jõelähtme vald (1866–1917)
*Jägala vald (1866–1891)
*Kostivere vald (1866–1891)
*Maardu vald (1866–1891)
*Nehatu vald (1866–1917)
*Prangli vald (ka Ostrovi, Ostrovnaja vald; 1866–1917)
*Rummu vald (1866–1891)
*Saha vald (1866–1891)
*Viimsi vald (1866–1891)
*Ülgase vald (1866–1891)

Aastal 1891 ühinesid Jõelähtme vallaks kuus mõisavalda – Jõelähtme, Jägala, Kostivere, Ülgase, Kodasoo ja Rummu – ning Jõelähtme kirikumõis.

## Jõelähtme kihelkonna kalmistud
*Aegna kalmistu
*Iru vanadekodu uus kalmistu
*Iru vanadekodu vana kalmistu
*Jõelähtme kalmistu
*Jõelähtme kirikuaed
*Kose mõisa kalmistu (Jõelähtme)
*Maardu kalmistu
*Maardu mõisa kalmistu
*Pirita sõjavangide kalmistu
*Pirita vana kalmistu
*Prangli kirikuaed
*Randvere kirikuaed
*Rohuneeme kalmistu
*Saha kabeliaed
*Pärnamäe kalmistu
*Tallinna Metsakalmistu
*Viimsi mõisa kalmistu

## Kihelkonna alad tänapäeval
Jõelähtme kihelkonna alal on tänapäevased Harju maakonna Viimsi vald ja Jõelähtme vald ning Maardu linn. Suur ala kihelkonnast on praeguse Tallinna linna alal.

## Viited

## Kirjandus
*Julius Põldmäe, Jõelähtme kihelkond ja vald, Tallinn 1994

## Välislingid
*Jõelähtme kihelkond mõisaportaalis
*
*
Harju-Jaani kihelkond

**Harju-Jaani kihelkond** (lühend **HJn**, Rootsi valitsusajal *Sayentacken*, saksa keeles *Kirchspiele St. Johannis in Harrien*) oli ajalooline kihelkond Harjumaal Tallinnast kagu pool ja Eestimaa kubermangu Harju kreisis.

## Piirkonna ajalugu
Maavalla Koda nimetab kihelkonda *Sahataguse kihelkonnaks*.

Taani hindamisraamatus polnud Saiataga nimetatud veel kui kihelkond, vaid küla, mis kuulus Revala Rebala ehk Räpälä (Repel) muinaskihelkonda.  Sagentake (Saha-taguse) koosnes muinasaja lõpul ja keskajal kolmest osatiskülast - Mägise, Keskvere ja Vaase, kõik kokku 43 adramaad.  Kihelkonda on ajalooallikates nimetatud kui:  1241 Saintakæ, 1254 Sagentake, 1393 Sagentaken, 1424 Sagentake, 1508 Saye mit den Gütern (mõisatega), 1519 sunte Johannes kerspel, 1765 Johanni oder Seyntacken. 1249. aastal doteeris Erik IV Adraraha Tallinna toomkirikule kokku 40 adramaad,  1254. aastal kuulus juba kogu Saintake (ehk Sagentake) piirkond Tallinna piiskopile, st kokku 43 adramaad. Kirikukihelkond (mainitud 1322), kuhu ehitati kihelkonnakirik, moodustati 14. sajandil. Hiljem hakati kiriku nimipühaku järgi seda kutsuma Jaani kihelkonnaks, millele lisati täiend Harju-, et eristada teistest samanimelistest.

## Harju-Jaani kihelkonna mõisad
19. sajandi esimesel poolel kuulusid kihelkonda mõisad:
*Harju-Jaani kirikumõis
*Anija mõis,
*Aruküla mõis,
*Haljava mõis, Prangli ja Aksiga,
*Kambi mõis,
*Kehra mõis,
*Kiviloo mõis
*Perila mõis,
*Peningi mõis,
*Raasiku mõis,
*Retla mõis.
*Kaserahu mõis (*Birkenruh*), poolmõis, eraldati Kose kihelkonna Pikva mõisast 1884. aastal,
*Kaunisaare mõis (*Kaunisaar*), poolmõis, eraldati Peningi mõisast 1815. aastal,
*Paasiku mõis (*Pasik*), poolmõis, eraldati Jõelähtme kihelkonna Jägala mõisast 1858. aastal,
*Uus-Võhmuta mõis (*Neu-Wechmuth*), poolmõis, eraldati Võhmuta poolmõisast,
*Võhmuta (*Wechmuth*), poolmõis, eraldati Perila mõisast 1895. aastal.

## Harju-Jaani kihelkonna vallad
*Kehra-Kaunissaare vald (*Kedder und Kaunissaar*) (1866–1880)
*Haljava vald	(*Hallinap*) (1866–1890)	
*Paasiku vald (*Pasik*) (1866–1890)	
*Aruküla vald (*Arroküll*) (1866–1891)	
*Kambi-Raasiku vald (*Kampen und Rasik*) (1866–1891)
*Kiviloo vald (*Fegefeuer*) (1866–1891)
*Perila-Rätla vald (*Pergel und Rettel*) (1866–1891)
*Anija vald (*Annia*) (1866–1898)	
*Peningi vald 	(*Penningby*) (1866–1898)
*Kehra vald (*Kedder*) (1866–1890)
*Anija vald (*Annia*) (1898–)
*Peningi vald (*Penningby*) (1898–)
*Raasiku vald (*Rasik*) (1898–).

## Kihelkonna alad tänapäeval
Tänapäeva Raasiku alevik ja Kehra linn asuvad Harju-Jaani kihelkonna maadel.

## Vaata ka
* Harju-Jaani Eesti Kodanike Komitee
* Rebala kihelkond

## Viited

## Kirjandus
*Nigolas Loone, Harju-Jaani kihelkonna ajalugu Põhjasõjast kuni pärisorjuse kaotamiseni (1700-1816)

## Välislingid
*Harju-Jaani kihelkonnast Eesti mõisaportaalis
*
*
Vello Park

**Vello Park** (26. juuli 1938 Koogi – 23. mai 2018) oli eesti Antarktika-uurija, meremeteoroloog, geofüüsik ja alpinist.

Ta lõpetas 1965. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsikuna. 

Aastatel 1963–1970 oli ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppejõud, 1970–1980 Eesti NSV TA Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi kosmiliste uuringute sektoris vaneminsener, 1980–1992 Eesti TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi Läänemere osakonnas ning 1992–1996 Mereinstituudi vaneminsener ja uurimislaeva Livonia kapteni asetäitja teadusalal.

Ta kandideeris Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas Riigikogu 2011. aasta valimistel ning sai Tallinna Kesklinnas, Lasnamäel ja Pirital 22 häält.

## Polaaruurimine
Vello Park on ainus neli korda Antarktikas talvitunud eestlane. 1972–1974 oli ta polaarjaamas Molodjožnaja meteoroloog, 1975–1977 ja 1977–1979 Mirnõis aerometeoroloog ning 1981–1983 Vostokis meteoroloog. Viimasel talvitumisel elas ta üle tuleõnnetuse, kui süttis jaama elektrijaam ning talvitujad jäid polaaröötingimustes kütte ja valguseta. Ekspeditsiooniliikmete meelekindlus ja nutikus hoidis Vostoki töös ning viis talvitujat, sealhulgas Vello Park, said vapruse eest Tööpunalipu ordeni.

Vello Park on olnud Eesti Polaarklubi president.

## Alpinism

Ta hakkas alpinismi ja kaljuronimist harrastama 1959. aastal. Ta on tulnud 1961., 1963. ja 1966. aastal Baltimaade meistriks. Ta läbis 1968. aastal esimese eestlasena 6. raskuskategooria marsruudi. 1972. aastal tõusis ta Kommunismi mäetippu (7495 m) ja kordas sellega Eesti kõrgtõusu rekordit. 1969. aastal sai ta meistrikandidaadiks alpinismis.

Ta on tegutsenud aastatel 1963–1991 alpinismiinstruktorina, 1963–1980 ühtlasi Tartu mägimatkakooli lektorina.

Vello Park on Tartu Ülikooli alpiklubi Firn üks asutajaid (1959), selle teine president (1961–1968) ja auliige aastast 2009.

## Tunnustus
* 1983 Tööpunalipu orden

## Isiklikku
Keeleteadlane Indrek Park on tema poeg. Samuti on tal tütar Vilja ja poeg Allan.

## Viited

## Välislingid

* 
* "Kui –30 on sulailm…" Õhtuleht, 28. jaanuar 2006
* Jaanus Piirsalu. "Vangi mõistetud! Kaheksa kuud 80-kraadise külmaga. Edasikaebamisõiguseta" Eesti Päevaleht, 29. aprill 2006
* "Eesti talved on Vostoki kõrval palav suvi!" Õhtuleht, 14. aprill 2007
*Vello Park saates "Püramiidi tipus" Eesti Televisioon, 29. jaanuar 2011
* "Vello Park: mägedes inimesed ei vanane" Go reisiajakiri
* Katrin Savomägi. "Hüvasti, polaarrüütel Vello Park! 26. juuli 1938 – 23. mai 2018" Postimees, 25. mai 2018
* Olev Remsu. "Ordenipeitja" Õhtuleht, 26. mai 2018 (järelehüüe)
Preisimaa hertsog

**Preisimaa [[hertsog]]** (saksa keeles *Herzog von Preußen*) oli Preisimaa hertsogiriigi valitseja 16.–18. sajandil.

Esimeseks Preisimaa hertsogiks oli endine Saksa ordu kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern, kes 1525. aastal muutis Preisimaal asuvad orduvaldused ilmalikuks hertsogkonnaks. Sellest ajast kuni 1660. aastani oli Preisimaa hertsog Poola kuninga vasall. Lisaks viis esimene hertsog Albrecht Preisimaal läbi reformatsiooni, mistõttu sellest sai esimene ametlikult luterlik riik Euroopas.

Preisimaa hertsogi võim oli küllaltki suur, kuid 1560. aastatel hakkas esimese hertsogi vananedes omandama olulist mõju hertsoglik nõukogu, mille roll tugevnes veelgi, kui hertsogiks sai nõrgamõistuslik Albrecht Friedrich. Pärast viimase surma 1618. aastal sai Preisimaa hertsogiks Brandenburgi kuurvürst Johann Sigismund ning sellest alates olid kuni 1701. aastani Preisimaa hertsogiteks Brandenburgi markkrahvid. Kuni selle ajani oli ametlikult tegemist kahe eraldiseisva riigi, Brandenburgi ja Preisimaaga, mis olid omavahel personaalunioonis. Kui moodustati Preisimaa kuningriik, kadus ka Preisimaa hertsogi tiitel.

## Preisimaa hertsogid
*1525–1568 Albrecht von Hohenzollern
*1568–1618 Albrecht Friedrich
**1577–1603 markkrahv Georg Friedrich, administraator
**1603–1608 kuurvürst Joachim Friedrich, regent
**1608–1619 kuurvürst Johann Sigismund, kaasregent
*1618–1619 hertsog Johann Sigismund 
*1619–1640 hertsog ja kuurvürst Georg Wilhelm
*1640–1688 hertsog ja kuurvürst Friedrich Wilhelm, Suur Kuurvürst
*1688–1701 hertsog ja kuurvürst Friedrich III

## Vaata ka
*Saksa ordu kõrgmeister
*Preisi maameister
*Preisimaa kuningas
*Brandenburgi kuurvürst
British Airwaysi lend 38

**British Airwaysi lend 38** oli lend Pekingist, Hiinast Londonisse, Suurbritanniasse, mis lõppes õnnetusega. 17. jaanuaril 2008 kell 12.42 (GMT) kukkus lennuk maandumisel sihtkohta alla. Kõik pardal olnud jäid ellu, kuid 47 said vigastada.

See oli esimene õnnetus, milles sai kahjustada lennukitüübi Boeing 777 kere.

## Viited
Rahvusvaheline Ühistute Liit

**Rahvusvaheline Ühistute Liit** (International Co-operative Alliance, ICA) asutati 1895. aastal. Selle liikmeteks on riiklikud ja rahvusvahelised ühistegelised organisatsioonid kõikidelt elualadelt, sh põllumajanduse, töötleva tööstuse, kaubanduse, rahanduse, turismimajanduse, elamumajanduse ja infrastruktuuri haldamise valdkondadest, lisaks veel mitmesugused töö-, sotsiaal- ja kultuuriühistud. ICA ühendab enam kui 730 miljonit inimest ja 230 liikmesorganisatsiooni ligi sajast riigist. 

Oma 1937. ja 1966. aasta ühistuidentiteedi deklaratsioonides määratles ja täpsustas ICA ühistute mõistet ja tööpõhimõtteid. Need deklaratsioonid on mõjutanud muuhulgas ka riikide ühistegevust sätestavat seadusandlust. 

Tähelepanuväärne on, et ainsad Euroopa riigid, kelle puudub ICA's esindus on Eesti ja Läti.  

## Vaata ka
* Tööühistu
* Ühistu

## Välislingid
*Eesti Ühistegeline Liit
*Rahvusvaheline Ühistute Liit (ICA)
*ICA Annual report 2018
Suurtobias

**Suurtobias** (*Hyperoplus lanceolatus*) on tobiaslaste sugukonda suurtobia perekonda kuuluv kalaliik.

Suurtobias elab Lääne- ja Põhja-Euroopa rannikumeres. Eestis elab vähesel arvul Soome lahes.

Suurtobia keha on pikenenud ja ümara ristlõikega. Pea on samuti pikenenud ja otsast terav, terava väljaulatuva alalõuaga. Ülalõug ei ole väljasopistuv. Silmatorkavalt pikk on seljauim, mis koosneb 53–60 hargnenud kiirest. Kala pikkus on kuni 40&nbsp;cm. Nahavärv on seljal rohekas, külgede ülaosas kollane, alakülgedel ja kõhul hõbedane. Ninamiku küljel on tume laik.

Suurtobias võib elada kuni 5 aastaseks.

Suurtobia peamiseks toiduks on plankterid ja väikesed kalad.

## Viited

## Välislingid
*
Suttlimusk

**Suttlimusk** (*Lumpenus lampretaeformis*) on ahvenaliste seltsi kuuluv kala.

Suttlimusk on levinud Atlandi ookeani põhjaosa rannikuvetes 100–200 m sügavusel. Talvel tõuseb madalamasse vette. Eestis on teda leitud Soome lahest ja Läänemere avaosa rannikult.

Täiskasvanud suttlimusk võib olla kuni 49 cm pikk, kuid enamasti on alla 30 cm pikkune.

## Vaata ka
*Eesti kalade süstemaatiline nimestik

## Välislingid
*
Ühistuidentiteedi deklaratsioon

Rahvusvahelise Ühistute Liidu avaldatud **ühistuidentiteedi deklaratsioon** defineerib ja suunab kogu maailma ühistuid. See sisaldab ühistute määratlust teatava organisatsioonina, ühistute põhiväärtusi ja kehtivaid printsiipe, mis suunavad ühistute tegevust. Viimane deklaratsioon avaldati aastal 1995 ja see sisaldab uuendatud versiooni Rochdale'i ühistegevuse printsiipidest, mis avaldati juba aastal 1844.

## Definitsioon

Ühistu on vabatahtlikult ühinenud inimeste iseseisev ühendus, mis on loodud selleks, et rahuldada majanduslikke, sotsiaalseid ja kultuurilisi vajadusi ning soove ühises omanduses oleva ja demokraatlikult juhitava ettevõtte kaudu.

## Väärtused

Ühistute põhiväärtusteks on eneseabi, vastutusvõime, demokraatia, võrdsus, õiglus ja solidaarsus. Traditsiooniliselt on ühistulise liikumise rajajad pidanud oluliseks ausust, avatust, sotsiaalset vastutust ja hoolivust teiste inimeste suhtes.

## Printsiibid

### 1. Ühistu liikmeks astumine on vabatahtlik ja lubatud kõigile
Pole lubatud kedagi diskrimineerida (lähtudes nt sotsiaalsest seisundist, soost, rassist, poliitilistest või usulistest veendumustest) kuid võib paika panna reeglid, millise geograafilise piirkonna inimestele ühistu on loodud ning kehtestada liikmetasu.

### 2. Demokraatlik juhtimine ja kontroll
Ühistud on demokraatlikud organisatsioonid, mida juhivad nende liikmed, kes osalevad eesmärkide ja sihtide püstitamisel ning otsuste vastuvõtmisel. Liikmed võivad rakendada ka esindusdemokraatiat ja valida endale esindajad, kuid vaatamata sellele on otsedemokraatia ühistus olulisema tähtsusega.

### 3. Liikmete majanduslik osalus
Liikmed annavad õiglase panuse ühistu kapitali ja teostavad selle üle demokraatlikku kontrolli. Osa sellest kapitalist on ühistu ühine vara. Dividendid, mida liikmed saavad liikmeksoleku tingimuseks olevalt osamaksult, on piiratud või neid ei maksta. Liikmed jaotavad ülejäägi (kasumi) järgmiste eesmärkide jaoks: 
* ühistu arendamine ja reservide kogumine;
* liikmetele kasumi jagamine vastavalt sellele kui palju nad on ühistu teeneid kasutanud;
* muud liikmete poolt heakskiidetud tegevused.

### 4. Iseseisvus ja sõltumatus
Ühistud on iseseisvad, ennast aitavad organisatsioonid, mida juhivad nende liikmed. Kui ühistu teeb kokkuleppe teise organisatsiooniga (või valitsusega) või kui kogutakse kapitali välistest allikatest, siis tehakse seda tingimustel, et säilib ühistu demokraatlik juhtimine ja iseseisvus.

### 5. Haridus, koolitus ja teavitamine
Ühistud pakuvad liikmetele ja töötajatele haridust ning koolitusi, et nad saaksid efektiivselt ühistu arengule kaasa aidata. Nad informeerivad avalikkust – eriti noori ja arvamusliidreid, ühistute olemusest ja kasulikkusest.

### 6. Koostöö teiste ühistutega
Ühistud tugevdavad ühistegevuslikku liikumist tehes omavahel koostööd kohalikul, rahvuslikul, regionaalsel ja rahvusvahelisel tasandil.

### 7. Hoolimine kogukonnast
Ühistud töötavad oma kodukoha jätkusuutliku arengu heaks liikmete poolt heakskiidetud juhtnööride järgi.

## Vaata ka
* Rochdale’i printsiibid ingliskeelses Vikipeedias
* Majandusdemokraatia

## Viited




## Välislingid
* Rochdale’i ausad pioneerid
Hans Backe

**Hans Backe** (sündinud 14. veebruaril 1952) on rootsi päritolu endine jalgpallur ja praegune treener, Soome jalgpallikoondise peatreener 2016. aastast.
Väikekoskel

**Väikekoskel** ehk **pudukoskel** (*Mergellus albellus*) on partlaste sugukonda kuuluv veelinnuliik. Ta on väikekoskla perekonna ainus liik.

Väikekoskel pesitseb Euraasia põhjaosa taigapiirkondades. Eestis ei pesitse. Saabub siia sügisel põhja poolt talvituma. Eestis talvitub 500–2000 lindu.

Väikekoskel teeb pesa puuõõnsusse või kännu sisse. Maikuus on kurnas 7–11 muna. Emaslind haub kurna 26–28 päeva.

Maailmas arvatakse olevat 130 000 – 210 000 paari väikekosklaid.

Väikekoskel on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse.

## Viited

## Välislingid
* 

*Väikekoskel
Ilse Lehiste

**Ilse Lehiste** (kuni 8. märtsini 1935 **Lest**; 31. jaanuar 1922 Tallinn – 25. detsember 2010 Columbus, Ohio) oli eesti päritolu ameerika keeleteadlane, paljude foneetikaalaste uurimuste autor.

## Haridus
Ilse Lehiste lõpetas Elfriede Lenderi Tütarlaste Eragümnaasiumi Tallinnas. Seejärel õppis filoloogiat Tartu ja Hamburgi Ülikoolis. Doktorikraadi sai ta Hamburgi Ülikoolist väitekirjaga inglise prerafaeliitliku kirjaniku William Morrise kohta. 1959. aastal lõpetas ta doktorikraadiga keeleteaduses Michigani Ülikooli.

## Akadeemiline tegevus
Ameerika Ühendriikidesse jõudis Ilse Lehiste 1949. aastal. Tema teine doktoritöö (kaitstud 1959, lingvistika alal Michigani ülikoolis) oli teemal "An Acoustic-Phonetic Study of Internal Open Juncture", selle juhendaja oli Kenneth L. Pike.

Ilse Lehiste on töötanud lektorina Hamburgi Ülikoolis (1948–1949), nüüdiskeelte abiprofessorina Kansase Wesley Ülikoolis (1950–1951) ja Detroiti Tehnoloogiainstituudis (1951–1956) ning uurimisassistendina Michigani Ülikoolis (1957–1963). Doktorikraadi saamise järel õpetas Ilse Lehiste Ohio Osariigi Ülikooli keeleteaduskonnas peamiselt foneetikat (1963–1987). Aastatel 1965–1971 ja 1985–1987 oli ta samas keeleteaduskonna juhataja. Ta on olnud külalisprofessor Kölni Ülikoolis Saksamaal (1965), Viini Ülikoolis Austrias (1974) ja Tōkyō Ülikoolis Jaapanis (1980). 1980. aastal valiti Ilse Lehiste Põhja-Ameerika keeleteadlasi ühendava Ameerika Keeleteaduse Seltsi presidendiks.

## Publikatsioonid
Ilse Lehiste sulest on ilmunud 11 raamatut, 176 teadusartiklit ja 101 retsensiooni. 1989. aastal ilmus Roomas Vello Salo kirjastuse Maarjamaa kaudu tema luulekogu "Noorest peast kirjutatud laulud. Luuletusi aastaist 1938-48".

## Tunnustus
*1977 Essexi Ülikooli audoktor
*1982 Lundi Ülikooli audoktor
*1989 Tartu Ülikooli audoktor
*2001 Valgetähe III klassi teenetemärk
*2008 Eesti Teaduste Akadeemia välisliige
*2009 Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhind
*Soome Teaduste Akadeemia välisliige

## Viited
Sidrun-liivatee

**Sidrun-liivatee** (*Thymus × citriodorus*) on huulõieliste sugukonna liivatee perekonda kuuluvate paljalehise liivatee ja aed-liivatee hübriid.

Sidrun-liivatee on mitmeaastane igihaljas 30 cm kõrgune poolpõõsas. 

Lehed on üsna suured, rohelised ja tugeva sidrunilõhnaga. Õied on roosad. 

## Kasutamine
### Kulinaaria
Sidrunilõhna ja -maitse pärast kasutatakse sidrun-liivateed meelsasti salatites, millele ta annab meeldivalt hapuka maitsevarjundi. Linnu- ja vasikalihale ning mereannitoitudele lisab sidrunilõhna.

### Ilutaim
Haljastuses kasutatakse eri lehevärviga sidrun-liivatee sorte: 'Aureus' on kollaste lehtedega, 'Silver Queen' on valge äärega lehtedega.

## Vaata ka
*Nõmm-liivatee
*Aed-liivatee
Tõmmuvaeras

**Tõmmuvaeras** (*Melanitta fusca*) on partlaste sugukonda kuuluv veelinnuliik.

Ta on peaaegu rongasuurune (kehapikkus 48–57 cm), musta (isaslind) või tumepruuni (emaslind) sulestikuga. Isaslinnul on valge laik tiival ja silma all. Isaslinnud kaaluvad 1,5–2 kg, emaslinnud umbes 1,2 kg.

Pesitseb Euraasia ja Põhja-Ameerika tundra- ja osalt taigavööndis. Eestis pesitseb põhja- ja läänerannikul. Tõmmuvaera pesitsusaegset arvukust Eestis hinnatakse 400–700 paarile, talvist arvukust 20 000 – 200 000 isendile.

Kurnas, mis on täis juuni keskpaigast alates, on 6–12 muna.

Tõmmuvaeras on jahilind. Hooaja jooksul lastakse Eestis kümmekond isendit.

## Viited

## Välislingid
*
Ettelugeja

**"Ettelugeja"** (originaalpealkiri **"The Reader"**) on 2008. aasta draamafilm, mis põhineb 1995. aasta Bernhard Schlinki samanimelisel romaanil. Stsenaariumi on kirjutanud David Hare ja lavastanud Stephen Daldry.

See jäi produtsentide Anthony Minghella ja Sydney Pollacki viimaseks filmiks; mõlemad surid enne, kui see esilinastus.

## Osatäitjad
*Kate Winslet – Hanna Schmitz
*David Kross – noorem Michael Berg
*Ralph Fiennes – täiskasvanud Michael Berg
*Alexandra Maria Lara – noor Ilana Mather
*Bruno Ganz – professor Rohl
*Lena Olin – Rose Mather
*Hannah Herzsprung – Julia
*Karoline Herfurth – Martha
*Burghart Klaußner – kohtunik

## Viited

## Välislingid
* Koduleht
Edil Bajsalov

**Edil Bajsalov** (Эдиль Байсалов; sündinud 6. augustil 1977) on Kõrgõzstani poliitik ja kodanikuühiskonna aktivist, partei Ajkol El juht.

Osales Tulbirevolutsioonis.

Ta võttis Kurmanbek Bakijevi võimu ajal sõna kuritegevuse ja korruptsiooni vastu. 2006. aastal tehti talle väidetavasti atentaat.

2007. aastal astus Bajsalov Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. Keskvalimiskomisjon kõrvaldas ta sama aasta detsembris Sotsiaaldemokraatliku Partei parlamendivalimiste kandidaatide nimekirjast, kuna Bajsalov olevat oma blogis avaldanud valimisbülletääni. Bajsalov lahkus paar päeva hiljem poliitilisele tagakiusamisele viidates riigist ja siirdus Rootsi.

Pärast 2010. aasta aprillirevolutsiooni naasis Bajsalov Kõrgõzstani ja tegutses võimule tulnud Kõrgõzstani ajutise valitsuse kantseleiülemana. Sügisel toimunud parlamendivalimistel tema partei Ajkol El valimiskünnist ei ületanud.

## Haridus
Õppinud vahetusõpilasena Türgis (1992–1993) ja Ameerika Ühendriikides (1994–1995). Õppis Ameerika Ülikoolis Kõrgõzstanis ärikorraldust ja Kirgiisi Riiklikus Ülikoolis politoloogiat. Rootsi eksiili siirdumise järel õppis Uppsala Ülikoolis.

## Isiklikku
Abielus, üks tütar.

## Välislingid
* Bajsalovi blogi
Portugali liivatee

**Portugali liivatee** (*Thymus caespititius*) on huulõieliste sugukonda liivatee perekonda kuuluv igihaljas mitmeaastane taim.

Portugali liivatee on 10 cm kõrgune ja 20 cm laiune poolpõõsas. Õied on lillakasroosad.  Kitsad, erkrohelised lehed kinnituvad tihedate männastena varrele. 

Portugali liivatee õitseb juunis-juulis.

## Kasutamine
Tugev, madal, tallamiskindel padjand, mis sobib kasvatamiseks näiteks kõnniteeplaatide vahel.
Dörfleri liivatee

**Dörfleri liivatee** (*Thymus doerfleri*) on huulõieliste sugukonda liivatee perekonda kuuluv igihaljas mitmeaastane taim.

## Morfoloogia
Ta on 2 cm kõrgune ja 20 cm laiune poolpõõsas. Helelillad või roosakad õied. Hallid, karvased, õhukesed lehed, madal padjand.  

## Levila
Taim on pärit Balkani poolsaarelt.

## Kasutamine
Sobib kiviktaimlates ja murukatusel kasvatamiseks.
Väiketiir

**Väiketiir** (*Sternula albifrons*) on väikseim tiirlane.

## Levik
Väiketiir on levinud kõikide mandrite paras- ja palavvöötmes. Eestis on ta väikesearvuline haudelind. Lääne- ja Põhja-Eesti rannikul pesitseb 400–500 paari. Ta saabub Eestisse aprilli lõpul, lahkub juulis-augustis. Talvitub Lõuna-Aafrikas ja Austraalias.

## Välimus
Väiketiiru saba on keha suhtes lühem kui teistel tiirudel. Pealagi on must ja üle silma kulgeb must pikitriip. Jalad ja nokk on kollakasruuged. Lind on 22–24 cm pikk, tiibade siruulatus on 48–55 cm ja kaal 40–60 g.

## Pesitsemine
Pesitseb liivarannal või klibuvallil. Kurnas on 2–3 muna. Pesitsusaeg on  mai lõpus või juuni alguses.

## Toitumine
Väiketiir toitub väikestest kaladest, putukatest ja vähilistest.

## Välislingid
* 
*Väiketiir
Köömnelõhnaline liivatee

**Köömnelõhnaline liivatee** (*Thymus herba-barona*) on huulõieliste sugukonda liivatee perekonda kuuluv igihaljas mitmeaastane taim.

## Morfoloogia
Köömnelõhnaline liivatee on 2 cm kõrgune ja 20 cm laiune poolpõõsas. Tal on roosipunased õied ja tumerohelised köömnelõhnalised lehed. 

## Kasutamine
Taim sobib hiinapäraste toitude ja loomaliha maitsestamiseks.
Pürenee liivatee

**Pürenee liivatee** (*Thymus zygis*) on huulõieliste sugukonna liivatee perekonda kuuluv igihaljas mitmeaastane taim.

Pürenee liivatee on 30 cm kõrgune ja 20 cm laiune poolpõõsas. Õied on valged. Lehed on  väikesed, õhukesed, hallikasrohekad ning meeldiva lõhnaga. 

## Levila
Taim on pärit Hispaaniast ja Portugalist.

## Kasutamine
Sobib hästi kiviktaimlates kasvatamiseks.
G-punkt

**Gräfenbergi punkt** ehk **G-punkt** on oletatav oakujuline piirkond tupes, mida naised peavad erogeenseks tsooniks ning mida stimuleerides saab suure seksuaalse erutuse, tugeva orgasmi või võib tekkida naiste ejakulatsioon.

G-punkt on nimetuse saanud saksa günekoloogi Ernst Gräfenbergi järgi, kes enda kinnitusel avastas selle erogeense koha 1950. aastal.

Itaalia günekoloogide järgi on G-punkt ainult osal naistest. Briti teadlaste tehtud uuringu järgi ei eksisteeri G-punkti üldse ja see oleneb naise subjektiivsest arvamusest.

## Viited
Kiliikia liivatee

**Kiliikia liivatee** (*Thymus cilicicus*) on huulõieliste sugukonda, liivatee perekonda kuuluv igihaljas mitmeaastane taim.

Kiliikia liivatee on mitmeaastane 5 cm kõrgune ja 20 cm laiune poolpõõsas. Taim on roosade õitega. Erkrohelised, kitsad, terava tipuga lehed kinnituvad vartele männastena. Lehtede lõhn meenutab sellerit.

## Kasutamine
Madal padjand, mis sobib hästi kõnniteeplaatide vahede haljastamiseks.
Lühivillane liivatee

**Lühivillane liivatee** (*Thymus pseudolanuginosus*) on huulõieliste sugukonna liivatee perekonda kuuluv igihaljas mitmeaastane taim.

## Morfoloogia
Lühivillane liivatee on 2 cm kõrgune ja 20 cm laiune poolpõõsas. Õied on õrnad, roosad või helelillad. Lehed on tihedalt kaetud hallikate karvadega. Moodustab tiheda padjandi.

## Kasutamine
Sobib hästi kiviktaimlates, kividest kõnniteede pragudes ja kuivmüürides kasvatamiseks.
Arkadi Strugatski

**Arkadi** Natanovitš **Strugatski** (vene keeles *Аркадий Натанович Стругацкий*; 28. august 1925 Bathumi, Gruusia NSV – 12. oktoober 1991 Moskva) oli vene ulmekirjanik. Avaldas teoseid kaasautorluses noorema venna Borissiga.

## Elulugu
Vennad Strugatskid olid tuntuimad nõukogude ulmekirjanikud, populaarsed eelkõige endistes sotsialismileeri riikides. Mõnigi Strugatskite teos mängis peitust tsensuuriga ja Lääne lugejale võib nende looming kultuuriliselt kaugeks osutuda.

Strugatskite isa, juudi rahvusest kunstiteadlane Natan Strugatski, suri 1942. aastal evakueerumisel blokaadiaegsest Leningradist.

Lõpetas Aktjubinski Miinipilduja Sõjakooli.

1949. aastal lõpetas ta Võõrkeelte Sõjalise Instituudi jaapani ja inglise keele tõlgina.

## Isiklikku
Ta oli kaks korda abielus. Teisest abielust sündis tütar Marija, kellest sai Venemaa valitsuse juhi Jegor Gaidari teine abikaasa.

## Strugatskite teosed

Strugatskite paljude teoste tegevus leiab aset Keskpäeva Maailmas.

## Viited

## Välislingid

* Strugatskite teosed vene keeles
* Strugatskite teosed vene keeles
Boris Vilde

**Boris Vilde** (vene keeles *Борис Владимирович Вильде*, prantsuse keeles *Boris Vildé*; 8. juuli 1908 Peterburi, Venemaa Keisririik – 23. veebruar 1942 Mont-Valérien, Suresnes, Prantsusmaa) oli Prantsusmaa etnograaf ja keeleteadlane. 

## Elulugu
Boris Vilde sündis1908. aastal õigeusklike venelaste perekonnas Peterburis. Ta kasvas üles Peterburi lähedal Jastrebino külas emapoolsete vanavanemate juures, kuhu ta oli emaga kolinud pärast isa varajast surma. 1919. aastal põgenes ta koos ema ja õega oktoobrirevolutsiooni järel Tartusse.

1926. aastal lõpetas ta Tartu Vene Eraühisgümnaasiumi; aastatel 1926–1927 õppis ta Tartu Ülikoolis keemiat (ei lõpetanud). Ta oli ka huvitatud kirjandusest ja luulest. 

1930. aastal asus ta Saksamaale, lootes seal alustada kirjanduslikku karjääri. Ta tundis end Saksamaal siiski ebakindlalt ja kolis 1931. aastal Prantsusmaale.

1934. aastal abiellus ta Iréne Lotiga, kes oli ajaloolase Ferdinand Loti tütar. Abielu kaudu sai Vilde 1936. aastal Prantsusmaa kodanikuks.

Vilde töötas Inimese Muuseumis (*Musée de l'Homme*) Pariisis tänu Paul Rivet'le, kes teda sinna tööle kutsus, samuti julgustas teda jätkama õpinguid Sorbonne'i Ülikoolis, kus ta sai bakalaureusekraadi saksa filoloogia erialal 1937. aastal ja kaks magistrikraadi: etnoloogias 1938. ning jaapani keeles 1939. aastal.

Rivet motiveeris teda uurima Eesti ja Soome etnoloogiat kahel ekspeditsioonil nendesse riikidesse aastatel 1937–1938. Ta kasutas võimalust Prantsuse teadusajakirjades natsistlikku rassismi mitteteaduslikuna hukka mõista. Teise maailmasõja alguses valmistas ta ette kolmandat ekspeditsiooni Taanisse ja Norrasse.

Ta osales Teise maailmasõja ajal Prantsuse vastupanuliikumises. Juulis 1940 lõi ta koos Paul Rivet'ga ühe esimestest vastupanurühmadest. Vastupanu ajal organiseeris ta Groupe de musée de l’Homme'i teadlasi ja juriste andma välja põrandaalust natsismivastast ja Vichy valitsuse vastast ajalehte Résistance. 

Ta vangistati Gestaapo poolt ja lasti maha 23. veebruaril 1942. Boris Vilde viimased sõnad enne hukkamist: “Ma armastan Prantsusmaad. Ma armastan seda ilusat maad. Jah, ma tean, et see võib olla lihtsameelne, isekas, poliitiliselt mäda ja oma vana hiilguse ohver, kuid kõigi nende vigadega jääb see tohutult inimlikuks ega ohverda oma väärikust.”

## Tunnustus
*1985  Nõukogude Liidu Isamaasõja 1. järgu orden (postuumselt)

## Viited

## Välislingid

*''Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944''
*Fanny Sivers. Boris Vilde – eesti seikleja ja Prantsusmaa kangelane. Tulimuld nr 1, 1992
*Fanny Sivers. Poliitikat ja muud Boris Vilde vanglapäevikus. Tulimuld nr 2, 1992
Eduard Laanemäe

**Eduard Laanemäe** (sündinud **Eduard Laanberg**; 1. mai 1885 Petserimaa – ) oli eesti politseinik ja ühiskonnategelane.

Õppis Pihkva Reaalkoolis ja Moskva Rahvaülikoolis. Töötas kriminaalpolitseinikuna Võrus, Pihkvas, Moskvas ja Tallinnas.

1910–1926 põllupidaja Jõgeva vallas, alates 1926 Jõgeva Vabatahtlike Tuletõrjujate Ühingu esimees, võtnud osa Tuletõrjujate Liidu peakoosolekutest. 1937. aastast Jõgeva Põllumajandusseltsi aseesimees, Kaitseliidu Jõgeva malevkonna majanduspealik, Jõgeva Ühispanga revisjonikomisjoni esimees, Jõgeva vallavanem.

1938. aastal sai ta Punase Risti V klassi teenetemärgi. 1939. aastal sai ta Jõgeva valla aukodanikuks. Ta oli olnud vallavanem 9 aastat ja osalenud paljudel seltsiüritustel nii vallas kui ka väljaspool.

## Viited
Kalorsus

**Kalorsus** on toidus või toiduainetes sisalduv energia hulk.

Toiduainete kalorsus arvutatakse lähtudes nende keemilisest koostisest ning mõõdetakse tavaliselt kilokalorites (kcal) ja kilodžaulides (kJ). Lipiidid annavad 1 g kohta 9 kcal energiat, etanool 7 kcal, valgud ja süsivesikud 4 kcal, orgaanilised happed 3 kcal, polüoolid 2,4 kcal ja erütritool 0,2 kcal.

## Vaata ka
*džaul
*kalor

## Viited
Räusktiir

**Räusktiir** ehk **räusk** (*Sterna caspia* või *Hydroprogne caspia*; varasem eestikeelne nimetus **röövtiir**) on tiirlaste sugukonda kuuluv linnuliik.

Räusktiir on suurim tiir, umbes kalakajaka suurune. Täiskasvanud lind on 47–56 cm pikk, tiibade siruulatus on 127–145 cm ja kaal 574–782 g. Ta nokk on suur ja erepunane. 

Pesitseb kõikidel mandritel peale Lõuna-Ameerika ja Antarktika. Eestis on räusktiir harv haudelind arvukusega 150–250 paari, pesitseb Lääne-Eesti laidudel ja rannikul.

Räusktiir on nimetuse saanud oma valju rämeda häälitsuse järgi.

## Viited

## Välislingid
*
Naerutiir

**Naerutiir** (*Gelochelidon nilotica* või *Sterna nilotica*) on tiirlaste sugukonda kuuluv linnuliik.

Välimuselt meenutab tutt-tiiru, kuid tal on laiemad tiivad ja lühem saba. Ta on 35–42 cm pikk, tiibade siruulatus on 85–115 cm ja kaal 130–300 g.

Naerutiir on kosmopoliitne liik, mis esineb kõikidel mandritel peale Antarktika. Põhja-Euroopas pesitseb harva Lääne-Taanis ja Põhja-Saksamaal.
Naerutiir on Eestis eksikülaline.

## Välislingid
*
Tutt-tiir

**Tutt-tiir** (*Thalasseus sandvicensis*) on tiirlaste sugukonda kuuluv linnuliik.

Tutt-tiir on sihvakas, tal on kitsad tiivad. Sulestik on valge, selg ja tiivad helehallid, pealagi must. Nokk on must ja kollase tipuga. Täiskasvanud lind on 36–41 cm pikk, tiibade siruulatus on 98–105 cm ja kaal 80–100 g.

Tutt-tiir on laialt levinud liik. Eristatakse kolme alamliiki: *[[Thalasseus sandvicensis sandvicensis]]* Euroopas ja Aafrikas, *[[Thalasseus sandvicensis acuflavida]]* Põhja-Ameerikas ja *[[Thalasseus sandvicensis eurygnatha]]* Lõuna-Ameerikas.

Tutt-tiir pesitseb Eestis vähesel arvul Saaremaa ümbruse laidudel.

Tutt-tiiru pesitsusaegset arvukust hinnatakse 600–900 paarile.

## Viited

## Välislingid
*
Habeviires

**Habeviires** (*Chlidonias hybridus*) on tiirlaste sugukonda kuuluv linnuliik.

Habeviires on 23–25 cm pikk, tiibade siruulatus on 70–75 cm ja kaal 60–100 g. Jalad ja nokk on tumepunased. 

Habeviires pesitseb Euroopa ja Aasia soojemates osades ja Aafrikas. Talvitub Aafrikas.

Kuigi Eestis on habeviires eksikülaline, registreeriti 2022. aastal Audru poldril habeviirese pesitsemine.

Peter Simon Pallas, kes liigi 1811. aastal kirjeldas, pidas teda valgetiib-viirese ja jõgitiiru hübriidiks, sellest siis liigiepiteet *hybridus* (või *hybrida*).

## Alamliigid
* *[[Chlidonias hybridus hybridus]]*
* *[[Chlidonias hybridus delalandii]]*
* *[[Chlidonias hybridus fluviatilis]]*
* *[[Chlidonias hybridus indicus]]*
* *[[Chlidonias hybridus javanicus]]*
* *[[Chlidonias hybridus sclateri]]*
* *[[Chlidonias hybridus swinhoei]]*

## Viited

## Välislingid
*
Albrecht Friedrich (täpsustus)

**Albrecht Friedrich** on olnud mitme isiku nimi:
***[[Albrecht Friedrich]]** oli Preisimaa hertsog 1568–1618
***[[Albrecht Friedrich (Barby-Mühlingen)|Albrecht Friedrich]]** oli Barby-Mühlingeni krahv
***[[Albrecht Friedrich (Brandenburg-Schwedt)|Albrecht Friedrich]]** oli Brandenburgi väejuht ja protestantliku Johanniitide ordu suurmeister
***[[Albrecht Friedrich (Austria)|Albrecht Friedrich]]** oli Austria ertshertsog ja väejuht
Mustviires

**Mustviires** (*Chlidonias niger*) on tiirlaste sugukonda kuuluv linnuliik.

Mustviires on 22–25 cm pikk, tiibade siruulatus on 63–68 cm ja kaal 60–86 g. Pea ja kael on mustad, selg ja tiibade pealispind tuhkhallid. Saba on helehall ja alakülg valge.

Mustviires on levinud Põhja-Ameerikas ja Euroopas. Euroopa linnud talvituvad Aafrikas, Põhja-Ameerika linnud Lõuna-Ameerika põhjaosa rannikul. Eestis on ta ebaühtlaselt levinud väikesearvuline haudelind, tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 1000–2500 paarile.
Pesitseb madalaveelistel järvedel ja riimveelistel merelahtede roostikes. Pesa ehitab taimeprahist puhmale või eraldi ujuvana. Kurnas on 2–3 muna ja see on täis mai lõpus.

Mustviires on Eestis III kategooria kaitsealune liik.

## Viited

## Välislingid
*
Bulusani vald

**Bulusani vald** on omavalitsusüksus Filipiinidel Bicoli piirkonnas Sorsogoni provintsis.

Bulusani vald asub Luzoni saare kaguosas.

Aastal 2000 elas vallas 20 469 inimest.

Valla alal asub Bulusani vulkaan ja Bulusani asula.
Valgetiib-viires

**Valgetiib-viires** (*Chlidonias leucopterus*) on tiirlaste sugukonda kuuluv linnuliik.

Valgetiib-viires on 20–23 cm pikk, tiibade siruulatus on 63–67 cm. Sarnaneb mustviiresega, kuid päranipuala ja tiibade eesserv on valged.

Eestis on ta väga haruldane haudelind, tema arvukust hinnatakse 0–30 paarile. Teda on kohatud peamiselt Pihkva järve ja Emajõe ääres.

## Viited

## Välislingid

*
Albrecht Friedrich

**Albrecht Friedrich** (29. aprill 1553 Königsberg – 27. august 1618 Fischhausen) oli Preisimaa hertsog aastatel 1568–1618.

Albrecht Friedrichi isa oli esimene Preisimaa hertsog Albrecht, ema aga Braunschweig-Göttingen-Calenbergi hertsogi tütar Anna Maria. Tema vanemad surid 20. märtsil 1568, kui Albrecht Friedrich oli alles 14-aastane. Seetõttu valitses tema eest esialgu regentnõukogu.

1571. aastal kuulutati Albrecht Friedrich täisealiseks, kuid ilmnes, et ta oli vaimselt tasakaalutu ning kannatas tugeva depressiooni all. Siiski valitses ta kuni 1577. aastani vähemalt nimeliselt hertsogkonda ainuisikuliselt. 1573. aastal abiellus ta Jülich-Kleve-Bergi hertsogi tütre Marie Eleonorega. 1577. aastal aga määras Poola kuningas Stefan Batory Preisimaa administraatoriks Albrecht Friedrichi onupoja Georg Friedrichi, kellele järgmisel aastal hertsogiriik ka läänistati. Siiski jäi Albrecht Friedrich kuni oma surmani Preisimaa hertsogiks. Tema ajal olid administraatoriteks veel Brandenburgi kuurvürstid Joachim Friedrich ja Johann Sigismund. Viimane abiellus Albrecht Friedrichi tütrega.

Hertsog Albrecht Friedrich suri 1618. aastal vaimuhaigena ja meessoost järglasteta. Seetõttu läks Preisimaa järgnevalt Brandenburgi kuurvürstide võimu alla.

## Sugupuu
Vibeke Løkkeberg

**Vibeke Løkkeberg** (sünninimi **Vibecke Kleivdal**; sündinud 22. jaanuaril 1945 Bergenis) on norra filminäitleja ja režissöör.
Väikehüüp

**Väikehüüp** ehk **hüüpel** (*Botaurus minutus*) on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.

Austraalia väikehüüp loeti varem väikehüübi alamliigiks *Ixobrychus minutus dubius*.

## Välimus
Väikehüüp on 27–36 cm pikk, tiibade siruulatus on 40–58 cm ja kaal 60–150 g.

Sulestik on ookerkollane, lagipea ja ülapool on must. Nokk on kollane. Jalad on rohelised.

Noorlinnu sulestik on üleni mustatriibuline. Udusulis poegade ülapool on beež, alapool valge. Nokk on hallikasroosa. Jalad on rohekashallid, varbad on roosad.

Väikehüüp sarnaneb välimuselt hüübile, kuid hüüp on suurem.

## Alamliigid ja levik
Liigil on kolm alamliiki:
* *Botaurus minutus minutus* (Linnaeus, 1766) – Kesk- ja Lõuna-Euroopast Kesk-Aasia ja Loode-Indiani
* *Botaurus minutus payesii* (Hartlaub, 1858) – Sahara-taguses Aafrikas
* *Botaurus minutus podiceps* (Bonaparte, 1855) – Madagaskaril

1930.–60. aastatel pesitsesid väikehüübid ka Eestis.

Elavad rabades, jõgede ja järvede ääres, soodes, oaasides, märgadel rohumaadel, padumere rannikul, mangroovides ja riisipõldudel. Võivad pesitseda inimasustuse lähedal. Himaalajas on neid kohatud 1800 m kõrgusel merepinnast.

## Toitumine
Toituvad peamiselt putukatest, aga ka ämblikest, limustest, koorikloomadest, kaladest, konnadest, kullestest, väikestest roomajatest ja lindudest.

Toituvad üksi. Toitu otsides seisavad paigal või kõnnivad aeglaselt. *B. m. minutus* ja *podiceps* on peamiselt videvikulise eluviisiga, kuid võivad toituda ka päeval, *payesii* on rohkem päevase eluviisiga. Lõuna-Aafrika Vabariigis elavad väikehüübid on kõige aktiivsemad keskpäeval.

## Pesitsemine
Pesitsevad üksikult või hajusates kolooniates, kus pesad on üksteisest 30–100 m kaugusel. Isaslind ehitab pesa taimevartest. Pesa on 15–20 cm lai ja asub roostikus või puu otsas.

Lääne-Palearktises ja Indias pesitsevad maist juulini, Lõuna-Aafrika Vabariigis juunist vebruarini. Euroopas pesitsevad väikehüübid munevad 5–6 muna mõõtmetega 36 × 26 mm, Aafrikas 3–4 muna mõõtmetega 34,6 × 26,6 mm. Mune hauvad mõlemad vanemad 16–20 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 27 päeva vanuselt.

## Looduslikud vaenlased
Hispaanias söövad väikehüübi mune rotid, Indias õuevaresed ja must-harksabad.

## Viited

## Välislingid

*
Alppila

**Alppila** (rootsi keeles *Alphyddan*) on asum Helsingi kesklinna põhjaosas Kallio ja Pasila linnaosa vahel.

Alppilas on Alppila kirik (kus toimuvad ka eestikeelsed jumalateenistused), Alppila Gümnaasium ning Alppila Keskkool.

Alppilas asuvad Alppipuisto ja Lenininpuisto.

## Viited
Terje Kristiansen

**Terje Kristiansen** (30. oktoober 1944 Skien – 27. oktoober 2021) oli norra filmirežissöör ja filmiprodutsent.
Jan Jõgis-Laats

**Jan Jõgis-Laats** (sündinud 28. mail 1979) on eesti kommunikatsioonispetsialist ja endine ajakirjanik. 

Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli politoloogia erialal 2000. aastal ning omandanud magistrikraadi meedia ja massikommunikatsiooni suunal Põhja-Carolina Ülikoolis. 

1998. aastast töötas Jõgis-Laats BNS-is reporterina, hiljem toimetajana nii majandus- kui ka siseuudiste toimetuses. Aastail 2007–2012 töötas ta Eesti Päevalehe uudistetoimetuse juhina ja tegevtoimetajana. 2012. aasta lõpust töötab kommunikatsioonibüroos Hamburg & Partnerid.

## Raamatud

* 2023 "Biatlon A&O. Ükski märk ei jää üles. 25 lugu laskesuusatamisest" (kaasautor koos Kristi Kirsbergiga

## Viited


## Välislingid
*Lea Larin. Päevalehe uudistejuhi Jan Jõgis-Laatsi lugu. Eesti Päevaleht, 27. september 2007
Maria Orutalu

**Maria Orutalu** (sündinud 29. juuli 1903 – 3. veebruar 2012) oli eesti pikaealine. Pärast Elisabet Pärksoni surma oli Maria Orutalu neli aastat vanim elusolev eestlane. Maria Orutalu elas 108-aastaseks.

Ta elas Raplas.

## Viited


## Välislingid
*Rapla valla vanim elanik on 104aastane Maria Orutalu, Raplamaa.ee
*Maria Orutalu 104, Rapla Teataja, juuli 2007
*Maria Orutalu 105, Rapla Teataja, juuli 2008
*Maria Orutalu 106, Rapla Teataja, juuli 2009
*Maria Orutalu 107, Rapla Teataja, juuli 2010
*Eesti vanim elanik sai 107-aastaseks, Rapla Teataja, 12. august 2010
*Maria Orutalu 108, Rapla Teataja, juuli 2011
*Eesti vanim inimene sai 108-aastaseks, Õhtuleht, 29. juuli 2011
*Surmakuulutus, Rapla Teataja, märts 2012
Vilistid

**Vilistid** olid iidne rahvas, kes elas rauaajal Kaanani lõunarannikul ja moodustas linnriikide konföderatsiooni. Vilistid olid Egeuselt tulnud meresõitjad, kes pronksiaja kollapsi ajal umbes 1175 eKr asusid järk-järgult Palestiina ranniku lauskmaale elama. Nad võtsid omaks Levandi semiitliku kultuuri, samal ajal säilitades omaenda kultuuri. Olnud sajandeid Uus-Assüüria impeeriumi (911–605 eKr) võimu all, sai vilistide riik lõplikult hävitatud Uus-Babüloonia kuninga Nebukadnetsar II poolt 604 eKr. Tema ja tema impeeriumi järel tulnud Pärsia impeeriumi osaks allutatuna kaotasid vilistid oma ainulaadse etnilise identiteedi ning rahvas haihtus ajaloolistest ja arheoloogilistest kirjetest 5. sajandi teises pooles eKr. Vilistid jätsid endast maha ainulaadse ainelise kultuuripärandi.

Vilistid on tuntud oma piibellike sõjaliste konfliktide tõttu Kaanani rahvastega, eriti iisraeliitidega. Kuigi peamine teave vilistide kohta tuleneb heebrea piiblist tanahist, tunnistatakse nende olemasolu esmakordselt reljeefides Ramses III templis Medinet Habus, kus neid nimetatakse kui *Peleset* (mida loetakse heebrea sõnaga *Peleshet* samatüveliseks). Joosua 13:3 ja 1. Saamueli 6:17 järgi koosnes vilistide kodumaa viiest suurest linnast: Assa (Gaza), Asdod, Askelon, Ekron ja Gat.

Arheoloogid tänapäeval nõustuvad, et nimi Palestiina tuleneb vilistide kodumaa piiblist ilmuvast nimetusest (*pilištim*). Ei ole täpselt teada, missuguses keeles vilistid omavahel suhtlesid, ega ka see, kuidas nad iseennast kutsusid. On leitud 1500–1000 eKr perioodist pärinevaid keraamilisi esemeid, mis kannavad kirjutisi muudes keeltes kui semi keeltes, sealhulgas üks küprose-minose kirjas. See-eest ei ole piiblis kirjutatud, et iisraeliitide ja vilistide vahel oleks olnud keelelisi raskusi nagu seda oli muude gruppide puhul.

## Viited

## Allikad
* 
* 

## Välislingid

* Corinne Mamane Museum of Philistine Culture
*VSL, vilistid
*vilistid, piibel.net