Yasunari Kawabata

**Yasunari Kawabata** (jaapani keeles 川端康成 *Kawabata Yasunari*); 11. juuni 1899 – 16. aprill 1972) oli Jaapani kirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat (1968).

## Elulugu
Yasunari Kawabata sündis Ōsakas arsti perekonnas. Juba kolmeaastaselt jäi ta orvuks ja teda kasvatasid vanavanemad. Vanaema suri neli aastat hiljem ja Kawabata ainus õde siis, kui tulevane kirjanik oli üheksa-aastane. Pärast vanaisa surma, kui Kawabata oli 14-aastane (mõnedel andmetel ka 17-aastane), jätkas ta iseseisvat eluteed. 

Ta õppis aastatel 1920–1924 Tōkyō Keiserlikus Ülikoolis kirjandust. Kawabata oli tugevalt mõjutatud Euroopa 20. sajandi alguse avangardsest kirjandusest ning asutas koos teiste jaapani noorte kirjanikega uuendusmeelse kirjandusliku ajakirja Bungei Jidai ('kirjanduslik ajastu'). Kawabata esimene tuntust toonud jutustus "Izu no odoriko" ("Tantsijanna Izust") ilmus 1926. aastal. 

Kawabata abiellus 1931. aastal ja kolis Kamakurasse. Teise maailmasõja ajal jäi kirjanik sõjategevusest kõrvale. Pärast sõda ilmusid Kawabata kolm kõige tuntumat teost: "Yukiguni" ("Lumine maa"; 1947), "Sembazuru" ("Tuhat kurge"; 1951) ja "Yama no oto" ("Mäe hääl"; 1954). 

1960. aastatel külastas Kawabata Ameerika Ühendriike ja pidas loenguid ülikoolides. 1960. aastate lõpul sai temast ühiskondlik aktivist, kes osales muu hulgas ka poliitilistes kampaaniates. Aastatel 1948–1965 oli ta Jaapani PEN-klubi president. 1952. aastal sai ta romaani "Tuhat kurge" eest Jaapani Kunstide Akadeemia auhinna ja valiti 1953. aastal selle akadeemia liikmeks. 

1968. aastal pälvis Kawabata esimese Jaapani kirjanikuna Nobeli kirjandusauhinna. Auhinnatseremoonia kõnes mõistis Kawabata hukka enesetapu, viidates sellega ilmselt mitmetele Jaapani kirjanikele, kes olid endalt elu võtnud. Viimased eluaastad veetis Kawabata tagasitõmbunult Kamakuras. Kirjanik suri 16. aprillil 1972 vingugaasimürgistusse.

## Looming
Kawabata uuendas Jaapani kirjandust, eemaldudes seni traditsiooniks olnud realistlikust stiilist. Oma varajastes teostes eksperimenteeris kirjanik sürrealismiga (stiil, mis on hiljem edasi kandunud läbi kogu 20. sajandi Jaapani kirjanduse), lõplikult tuntuks sai ta siiski tänu oma hilisemale impressionistlikule kirjutamislaadile. Kawabata teosed on tüüpiliselt väga psühholoogilised ja toetuvad eleegiliselt Jaapani esteetikale. "Tuhat kurge" põhineb Jaapani kirjandusklassikal, "Genji monogataril", teose tegevus toimub Jaapani teetseremoonia taustal. Üks Kawabata romaan, "Meijin" räägib 1938. aastal toimunud go-mängust vana meistri ja noore pretendendi vahel.

## Valik teoseid
* Izu no odoriko (伊豆の踊り子), 1926 
* Kanjo soshoku, 1926 
* Asakusa Kurenaidan, 1930 
* Kinju, 1933 
* Hana no warutsu, 1937 
* Jurokusai no nikki, 1948 
* Yukiguni (雪国), 1937–1947 
* Hokuro no tegami, 1950 
* Maihime, 1951 
* Sembazuru (千羽鶴), 1951 
* Meijin (名人), 1951–1954
* Hi mo stuki mo, 1953 
* Yama no oto (山の音), 1954 
* Mizuumi, 1954 
* Tokyo no hito, 1955 
* Niji ikutabi, 1955 
* Onna de aru koto, 1957 
* Kazu no aru michi, 1959 
* Nemureru bijo, 1961 
* Koto, 1961–1962 
* Kawa no aru shitamachi no hanashi, 1962 
* Kataude, 1964 
* Utsukushisa to kanashimi to, 1965 
* Rakka ryusui, 1966 
* Gekka no mon, 1967 
* Utsukushii nihon no watakushi, 1969 
* Bi no sonzai hakken, 1969 
* Tenohira ho shosetsu, 1971

## Teosed eesti keeles
* "Mäe hääl" (romaan), 1980 (tõlkinud Agu Sisask, Ülle Udam)
* "Lumine maa" (romaan), 1989 (tõlkinud Ülle Udam)
* "Tuhat kurge" (romaan), 2001 (tõlkinud Agu Sisask)
* "Vana pealinn" (romaan), 2001 (tõlkinud Agu Sisask; ilmunud samas köites eelmisega)