Carl Robert Jakobson

**Carl Robert Jakobson** (pseudonüüm **C. R. Linnutaja**; 26. juuli 1841 Tartu – 19. märts 1882 Kurgja) oli eesti ühiskonnategelane, publitsist, kirjanik, muusik ja pedagoog.

## Elulugu
Carl Robert Jakobsoni isa oli Torma kihelkonnakooli õpetaja Adam Jakobson. Ta elas lapsepõlves Tormas ning sai alghariduse isalt ja samas kohalikus kihelkonnakoolis. Aastatel 1856–1859 õppis ta Valgas Cimze seminaris.

Aastatel 1859–1862 oli Jakobson isa mantlipärijana samuti Torma kihelkonnakooli õpetaja. Tal tekkisid Torma mõisniku Otto von Lipharti ja pastori Carl Landeseniga lahkhelid ning sügisel 1861 loobus ta teenistusest.

Jakobson asus 1862. aastal saksa kolonistide õpetajaks Jamburgi. Ta allus ka Narva kirikuõpetajale Konstantin Hunniusele, kes Torma õpetaja Landeseni mõju all hakkas Jakobsoni kiusama. Seetõttu loobus ta paari aasta pärast teenistuskohast Jamburgis, sest Hunniuse kiusu tõttu oli tema majanduslik olukord oluliselt halvenenud.

Aastast 1864 töötas ta kooli- ja koduõpetajana Peterburis, oli Peterburi I eragümnaasiumi (nn Kelleri gümnaasiumi) nooremate klasside saksa keele õpetaja ja internaadi kasvataja. 1865. aastal sai ta gümnaasiumi ülemkooliõpetaja kutse saksa keele ja kirjanduse alal ning asus gümnaasiumiõpetajana tööle samasse kooli.

Jakobson liitus Peterburi patriootide ringiga ning alustas rühma mõjul tegevust publitsisti ja koolikirjanikuna. 1865. aastal hakkas ta saatma artikleid Eesti Postimehele, hiljem ka liberaalsetele vene- ja saksakeelsetele ajalehtedele. 1868. aastal jäeti rahuldamata Jakobsoni taotlus asutada Peterburis eestikeelne ajaleht Valgus.

Jakobson osales Eesti Kirjameeste Seltsi ja Eesti Aleksandrikooli rajamise organisatsiooni asutamises ja tegevuses, olles alates 1870. aastast Eesti Aleksandrikooli peakomitee liige.

1868. ja 1870. aastal pidas Jakobson Vanemuise seltsis kolm isamaakõnet, mis ilmusid 1870. aastal raamatuna.

1871. aastal asus Jakobson elama Tallinna, kuid ka seal ei saanud ta luba eestikeelse ajalehe asutamiseks. Aastatel 1872–1874 töötas ta Vana- ja Uue-Vändra valla kirjutajana.

1874. aastal ostis Jakobson Vändra lähedal asuva Kurgja talu, millest kavatses teha näidismajapidamise. Samal aastal korraldas ta Vändras Eesti esimese künnivõistluse. 

1875. aastal sündis Carl Robert Jakobsoni ja tema abikaasa Julie Emilie (neiuna Thal, 1850–1940) perre esimene laps, tütar Olga.  

Jakobson valiti Pärnu Eesti Põllumeeste Seltsi ja Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi presidendiks. Nendes seltsides pidas ta põllunduse alaseid teadmisi ja uuendusi tutvustavaid ning rahva majanduslikku ja õiguslikku seisundit käsitlevaid kõnesid ja esitas põllumajanduse edendamise kava.

1878. aastaks asutas Jakobson Viljandis ajalehe Sakala. Tema tähtsamad abilised toimetuses olid Jaak Järv ja Jakob Kõrv. Ajaleht kritiseeris kehtivat agraarkorraldust, aadlivõimu ja seisuslikke asutusi ning taotles ajakohaseid reforme, samuti nõudis rahvakooli vabastamist kiriku tiiva alt. See tõi kaasa konflikte eestlastest kirikuõpetajatega ja lõpuks rahvusliku liikumise mõõdukamate tegelaste kaugenemise Sakalast. Konflikt kandus ka suurtesse rahvusühendustesse.

1881. aastal valiti Jakobson Jakob Hurda asemele Eesti Kirjameeste Seltsi presidendiks. 

Jakobson oli esimene, kes andis eesti talupoegadele teaduslikke talupidamisjuhiseid. Ta avaldas esimese eestikeelse põllumajandusalase õppe- ja käsiraamatu "Teadus ja Seadus põllul" (esimene osa 1869) ning raamatud "Kuidas põllumees rikkaks saab" (1874), "Kuidas karjad ja nende saagid meie põllumeeste rikkuse allikaks saavad" (1876), "Sakala Kalender põllumeestele" (1880) ja mõned teised. Nendega pani ta aluse eestikeelsele põllumajanduskirjandusele.

Jakobsoni kõrgetasemelised uuenduslikud kooliõpikud mõjutasid suuresti Eesti rahvakooli ja pedagoogika arengut. Tema "Kooli Lugemise Raamatu" (kolm osa; 1867–1876) esimene osa ilmus 40 aasta jooksul 15 trükis. Laialdaselt tulid kasutusele ka "Uus Aabitsaraamat..." (1867), "Veikene Geograafia" (1868) ja tütarlastekoolide lugemik "Helmed" (1880). Ajakirjanduses võitles ta koolide olukorra parandamise ja kiriku mõjust vabastamise eest. 

Ta taotles eesti laulukooridele algupärast repertuaari ning andis välja noodikogud "Wanemuine kandle healed" (kaks vihikut, 1869–1871) ja "Rõõmus laulja" (1872). Ühiskondlikust tegevusest lahutamatu on Jakobsoni patriootiline luule (kogu "C. R. Linnutaja laulud" 1870; sisaldab ka tõlkeid, peamiselt saksa luuleklassikast) ja palju mängitud näidend "Artur ja Anna" (1872), mis taunib seisuste ebavõrdsust.

Kõik Jakobsoni teosed avaldati uues kirjaviisis. See aitas uue kirjaviisi võidulepääsule kaasa.

Jakobson haigestus 1882. aasta kevadtalvel kopsupõletikku (eestlased kahtlustasid isegi tapmist arsti poolt, pidades imelikuks nii suure tugeva terve mehe loomulikku surma). C. R. Jakobson on maetud perekonnakalmistule Kurgjal. 

## Teoseid
*Valitud teosed I-II, koostanud Rudolf Põldmäe. Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn 1959

## Mälestuse jäädvustamine

1927. aastal avati pidulikult mälestussammas tema haual Kurgja talu kalmistul (kujurid Jaan Koort ja Ferdi Sannamees).

1948. aastal avati Kurgjal tema tegemiste jäädvustamiseks muuseum.

1956. aastal anti Viljandi 1. Keskkoolile C. R. Jakobsoni nimi, 2012. aastast kannab see nime Viljandi Jakobsoni Kool. Ka Jõgeva maakonnas paiknev Torma Põhikool kannab tema nime – Carl Robert Jakobsoni nimeline Torma Põhikool.

1957. aastal püstitati Jakobsoni mälestussammas Torma kooli juurde (kujur Roman Haavamägi).

Aastatel 1992–2010 kaunistas tema portree Eesti suurimat, 500-kroonist rahatähte. 

C. R. Jakobsoni nime kannavad tänavad mitmes Eesti linnas ja asulas.

 1993. aastal avati monument ka Viljandis (kujur Mati Karmin ja arhitekt Tiit Trummal).

Eesti Telefilm on teinud Jakobsonist dokumentaalfilmi "Carl Robert Jakobson" (režissöör Mati Põldre, 1982).

2011. aastast annab Torma Põhikool välja C. R. Jakobsoni nimelist stipendiumi.

## Isiklikku
С R. Jakobson oli sunnitud juba 18-aastaselt, pärast isa varajast surma, hakkama Tormas toitma seitsmeliikmelist perekonda (isapoolne vanaema, ema, kaks venda ja kolm õde). Kui ta Jamburgi läks, jäi kodumaale maha 17-aastane vend Friedrich Cornelius Jakobson (1845–1879), kes asus juba selles eas mõisavalitsejaks Laiuse kihelkonda Kivijärve mõisa. Tema õde oli Natalie Auguste Johanson-Pärna (1843–1915) ja vend Eduard Magnus Jakobson (1847–1903). 

Tema lesk Julie Emilie Jakobson ja neli tütart (Olga, Linda, Ida, Elsa) kuulusid Vändra luteri koguduse  saksa pihtkonda. Kaks Jakobsonide last surid enne ristimist.

## Viited

## Kirjandus
*Abel Käbin. "C. R. Jakobson kui eesti põllumeeste juht". Põllutöökoda. Tallinn 1933
*Jänkimees. "Saatus, mille määras laulupidu". Uus Eesti, 23. juuni 1938, nr 170, lk 8
*T. Rebane. "Veel jüriööst ja Jakobsonist". Uus Eesti, 30. juuni 1938, nr 176, lk 13
*"C. R. Jakobson ja tema ajastu". Artiklikogumik, koostanud Ea Jansen. Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn 1957
*Ea Jansen, Rudolf Põldmäe. "Carl Robert Jakobson". Lühimonograafia, sari Eesti kirjamehi. Eesti Raamat. Tallinn 1968
*Ea Jansen. "C. R. Jakobsoni "Sakala"". Eesti Raamat. Tallinn 1971
*Rudolf Põldmäe. "C. R. Jakobsoni teedest ja töödest". Eesti Raamat. Tallinn 1985
*Ea Jansen. "Carl Robert Jakobson muutuvas ajas". Eesti Raamat. Tallinn 1987
*Herbert Laidvee. "Carl Robert Jakobsoni bibliograafia 1863–1980". 1991

## Välislingid
*