Magnus Hirschfeld

**Magnus Hirschfeld** (14. mai 1868 Kolberg (tänapäeval Kołobrzeg, Poola) – 14. mai 1935 Nice, Prantsusmaa) oli juudi rahvusest Saksa arst ja seksuoloog.

## Elu
### Varasemad aastad
Magnus Hirschfeld pärines juudi perekonnast ja oli Kolbergi arsti Hermann Hirschfeldi (1825–1885) poeg, kes määrati Prantsuse-Preisi sõja ajal meditsiiniteenistuses tehtud teenuste eest arstinõukotta.

1887/1888 talvesemestril õppis Magnus Hirschfeld kõigepealt keeleteadust (filoloogiat) Breslaus, seejärel meditsiini Strasbourgis, Münchenis, Heidelbergis ja Berliinis, kus ta 1892. aastal doktorikraadi meditsiinis omandas.  Heidelbergis oli ta Badenia Heidelbergi kaasasutaja, mis vaba ja võimsa ühendusena oli 1896. aastal üks Saksa juudi usu üliõpilaste ühingute kartellikonventsiooni asutajaühendusi. Seejärel avas ta Magdeburgis loodus- ja üldarstipraksise; kaks aastat hiljem kolis ta Berliini lähedale Charlottenburgi, mis oli tol ajal veel iseseisev.

15. mail 1897 asutas ta oma Charlottenburgi korteris aadressil Berliner Straße 104 (täna Otto-Suhr-Allee 127) koos kirjastaja Max Spohri, advokaadi Eduard Obergi ja kirjanik Franz Joseph von Bülowiga *[[Teadus-humanitaarkomitee|Teadus-Humanitaarkomitee]]* (WhK), mille esimeheks ta valiti. Komitee oli esimene organisatsioon maailmas, mille eesmärk oli meestevahelised seksuaalaktid dekriminaliseerida. Saksamaa keisririigi kõrgemaile võimuorganile, Riigipäevale, esitati petitsioon paragrahv 175 krimininaalkoodeksist kustutamiseks, mis keelustas meestevahelisi seksuaalakte, kuid see petitsioon kukkus läbi.

1910. aastal avaldas Hirschfeld oma olulise uurimistöö *Die Transvestiten: Eine Untersuchung über den erotischen Verkleidungstrieb ("Transvestiidid: Erootilise riietumisstiili uurimus")*, mis võttis kasutusele termini *[[transvestiit]]* inimeste jaoks, kes kannavad vastassoost rõivaid. Hiljem välja antud ametlik transvestiiditunnistus tulenes sellest terminist.

### 1914–1933

Esimese maailmasõja ajal töötas Hirschfeld muu hulgas Punase Risti tellimusel sõjavangide arstina. Selle aja jooksul kirjutas ta tõenäoliselt tema kõige olulisema seksoloogilise töö, kolmeköitelise *Seksuaalpatoloogia* (ilmus 1917–1920).

1918. aastal asutas ta *Dr. Magnus Hirschfeldi sihtasutuse*, mis on aluseks tema veel ühele teedrajavale saavutusele, maailma esimese seksuaaluuringute institutsiooni *[[Seksuaalteaduste instituut|Seksuaalteaduste Instituudi]]* asutamisele Berliinis. Hirschfeld avas instituudi 6. juulil 1919 koos dermatoloog Friedrich Wertheimi ja mitmekülgse neuroloogi ja psühhoterapeudi Arthur Kronfeldiga, kes teadusliku avakõne pidas.

Samal aastal oli Hirschfeld konsultant ja osaline filmiajaloo esimeses geifilmis *"Erinevalt teistest"*, autorilt Richard Oswald. Selles mängis ta enam-vähem iseennast arstina, kes teavitab, et homoseksuaalsus pole haigus.

1921. aastal korraldas instituut “Esimese rahvusvahelise seksuaalreformi konverentsi seksoloogia baasil”, millest võtsid osa tuntud seksuoloogid, kes olid poliitiliselt orientatsioonilt vasakliberaalsed ja astusid moraaliküsimustes patroneeriva riigi vastu. Nad jagasid veendumust, et seksuaalteadus oleks ühiskondlike reformide aluseks. Hirschfeld oli ka 1923. aasta paiku asutatud Adolf Kochi *[[Naturism|naturistliku kultuuri]] instituudi* juhtkonna liige.

1928. aastal toimus teine kongress Kopenhaagenis, kus asutati "Maailma Seksuaalreformi Liiga", mille esimeseks loetakse Berliini kongressi ja järgmised kongressid toimusid Londonis (1929), Viinis (1930) ja Brnos (1932). Peakontor asus Seksuaalteaduste Instituudis. 1935. aastal likvideeriti Seksuaalreformi Maailmaliiga; eriti aktiivne inglise keele sektsioon jätkas tööd “Sex Education Society” nime all. Saksakeelsetest riikidest olid Maailmaliigas lisaks Magnus Hirschfeldile kaasatud ka Šveitsi psühhiaater Auguste Forel ning Austria sotsioloog ja Monistide Ühenduse aupresident Rudolf Goldscheid .

Pärast Hirschfeldi loengut Münchenis 1920. aastal, jälitasid ja solvasid mitu meest teda ja ta tuttavat. Brienner Strassel loobiti neid kividega ja peksti kumminuiadega. Hirschfeld kukkus lõpuks Eschenallee nurgal teadvusetult kokku. Kuna Berliini uudistebüroo Dena edastas telegraafiga uudise Hirschfeldi väidetavast surmast kodu- ja välismaal, ilmusid selle kohta teated paljudes ajalehtedes. Hirschfeld ise sai sellest teada 12. oktoobri hommikul "Leipziger Neuesten Nachrichtenist", mille ta teatava huumoriga “Denale” parandas: Ta on elus ja loodab, et sureb alles siis, kui on oma vastaseid enda seisukohtade õigsuses ja oma elutöö vajalikkuses veennud, mis võtab ilmselt üsna kaua aega." Ka hiljem jäi ta natsionaalsotsialistide laimukampaaniate sihtmärgiks, eriti *[[Ründaja|Sturmeris]]*, ja tema loenguid segati üha enam. 1926. aastal sõitis ta NSV Liidu valitsuse kutsel Moskvasse ja Leningradi. Ta jäi natsionaalsotsialistide jaoks eriliseks vaenlaseks (kuigi mõned neist olid isegi tema patsiendid) ja 1930. aastaks ei saanud ta end enam oma elus turvaliselt tunda. 1931. aastal võttis ta vastu kutse pidada loenguid USA-s ja reisis seejärel suure autundega läbi Põhja-Ameerika, Aasia ja Põhja-Aafrika.

### Alates 1932. aastast

Hoiatuste tõttu ei tõstnud ta enam jalga Saksamaa pinnale, vaid jäi eksiili, algul Zürichisse ja Asconasse Šveitsis, seejärel Pariisi ja Nice'i.

Pariisis ebaõnnestus Hirschfeldi katse asutada koos arst Edmond Zammertiga uus instituut (). 1934. aastal kolis ta Nice'i, kus ta 1935. aastal oma 67. sünnipäeva päeval suri. Tema elu moto on kirjutatud tema hauakivile Nice'is: "" ("läbi teaduse õigluseni").

Aastatel 1933–1934 kirjutas Hirschfeld natsionaalsotsialistliku rassilise doktriini analüüsi ja ümberlükkamise, mis avaldati postuumselt ingliskeelses tõlkes 1938. aastal pealkirja all *Rassism*. See teos on üks esimesi, mis kasutab mõistet rassism.

### Hiline eraelu ja pärandus

1920. aastate alguses tutvus Hirschfeld loengus Karl Giesega, kes sellest ajast koos temaga elas ja Hirschfeldi instituudi arhiivis töötas. 1931. aastal tutvus ta Shanghais 23-aastase meditsiiniüliõpilase Tao Liga (sündinud 1907; kodanikunimega Li Shiu Tong), kellest sai tema teine väljavalitu.

Hirschfeld elas kuni surmani koos oma kahe armukesega Šveitsis ja Prantsusmaal ménage à trois's. Kaks kuud varem oli ta mõlemad oma ainupärijateks nimetanud sõnaselge tingimusega, et tema pärandit ei kasutata isiklikuks tarbeks, vaid ainult seksuaalteaduse eesmärkidel. Karl Giese pälvis raamatukogu ja need esemed, mis olid "tema abiga Saksamaalt päästetud". Karl Giese sooritas 1938. aasta märtsis Brnos enesetapu. Tema pärija, advokaat Karl Fein, küüditati ja mõrvati natsirežiimi poolt 1942. aastal. Sellest ajast alates on tema valdused ja Hirschfeldi pärand kadunud.

Li Shiu Tong, kes oli Hirschfeldi eksiilis oma varandusega toetanud, sai Hirschfeldi väärtpaberid, raamatud ja isiklikud märkmed. Li suri 5.&nbsp;oktoobril 1993 Vancouveris.

## Väljaanded (valik)

Fail:Cover_Magnus_Hirschfeld_–_Berlins_Drittes_Geschlecht.jpg| *Berliini kolmas sugu*, H. Seemann, Berliin ja Leipzig 1904
Fail:Hirschfeld-Die_Gurgel_von_Berlin.png| *Die Gurgel von Berlin*, H. Seemann, Berliin ja Leipzig 1905
Fail:Verstaatlichung_des_Gesundheitswesens.jpg| *Tervishoiusüsteemi riigistamine*, Berliin 1919


## Viited