open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Anthony Head

**Anthony Stewart Head** (sündinud 20. veebruaril 1954 Londonis Camden Townis) on inglise näitleja ja muusik. 

Suurbritannias sai ta tuntuks osalemisega Nescafé Gold Blendi (USA-s Taster's Choice) telereklaamides. Tänapäeval teatakse teda eelkõige rollide tõttu teleseriaalides "Vampiiritapja Buffy" (Buffy õpetaja Rupert Giles) ja "Merlin" (vana kuningas Uther Pendragon). Muuhulgas on ta mänginud ka filmides "Sweeney Todd: Fleet Streeti deemonlik habemeajaja" ning "Raudne leedi" (asepeaminister Geoffrey Howe).

1984. aastast on Anthony Headi elukaaslane Sarah Fisher. Neil on kaks last, Emily ja Daisy Head, kes on samuti näitlejad. Anthony Headi vanem vend on laulja Murray Head.

Anthony Headi isa oli dokumentaalfilmirežissöör Stewart Murray Head (1919–2009) ja ema näitleja Helen Shingler.

## Muusika
* "Sweet Transvestite" (1991, singel) 
* "Music for Elevators" (2002, album)

## Välislingid

* Anthony Headi koduleht
*
Kivijärve mõis

**Kivijärve mõis** (saksa keeles *Kibbijerw*) oli mõis Tartumaal Laiuse kihelkonnas. Tänapäeval kuulub kunagise mõisa asukoht Jõgeva maakonda. 
## Ajalugu
Mõisa on esmamainitud 1406. aastal, kuulus Wrangellidele. Hiljem kuulus see von Bockide, 1792. aastast Karl Magnus von Wrangellile. 1799. aastal ostis mõisa leitnant Woldemar von Pistohlkors, 1809–1859 oli see Samson-Himmelstjernade käes. 1859. aastast kuulus Gustav von der Pahlenile ja 1870. aastast Gotthard Heinrich Leonhard von Stryckile (surn. 1895) ja 1903. aastast Emil Alexander von Strykile. 

Kivijärve karjamõis oli Lemuvere mõis (saksa keeles *Lemmofer*).

Viimane omanik 1909. aastast enne võõrandamist oli Erich von Oettingen. (1862–1928)

## Mõisaansambel
Mõisa peahoone on hävinud, ümberehitatuna on säilinud mõned kõrvalhooned.

## Viited

## Kirjandus
*Praust, Valdo. *Tartumaa mõisad*. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 138-9.
*Särg. Alo. *Jõgevamaa mõisad ja mõisnikud*. Tallinn: Argo, 2012.
**Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 250 https://www.digar.ee/viewer/et/nlib-digar:280193/251963/page/268.
Mr. Bean (seriaal)

**"Mr. Bean"** on Briti komöödiasari, mille peategelane on Mr. Bean (osatäitja Rowan Atkinson).

Sarja stsenaariumi on kirjutanud Rowan Atkinson, Robin Driscoll, Richard Curtis ja Ben Elton. 

Esimene jagu anti eetrisse 1. jaanuaril 1990. Kokku tehti 15 jagu, viimane neist läks eetrisse 15. detsembril 1995. Iga jao pikkus oli 25 minutit.

Sarja järjena ja Mr. Beani tegelaskuju kasutades on hiljem tehtud animasari ja kaks täispikka mängufilmi.

Mr. Beani tegelaskuju arendas Atkinson, kui ta õppis Oxfordi ülikoolis elektrotehnika magistriõppes. Üks Beani varasemaid esinemisi toimus Montréalis Kanadas 1987. aastal, kus Atkinson osales "Just for Laughs" komöödiafestivalil. Atkinson soovis seal aga kindlasti osaleda prantsuskeelses programmis, mispeale festivali korraldajad olid imestunud, kuna Atkinsoni sketšis ei olnud üldse prantsuskeelset dialoogi. Selgus, et Atkinson nägi seda testesitusena, soovides näha, kui populaarne oleks Beani tegelaskuju, kes peaaegu üldse ei räägi ja peamiselt tugineb kehakeelele, mitteingliskeelse publiku hulgas.

## Välislingid
*
Asser Murutar

**Asser Murutar** (24. oktoober 1934 Valga – 28. märts 2017 Tartu) oli eesti filosoof, komsomolitöötaja ja sotsioloog. 

1958. aastal lõpetas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsandusteaduskonna maakorraldusinseneri erialal.

Aastail 1966–1975 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli sotsioloogialaboris ning aastail 2000–2003 Eesti Põllumajandusülikooli maasotsioloogia ja ühistegevuse instituudis dotsendina. 

Ta on olnud ELKNÜ Keskkomitee instruktor, ELKNÜ Tartu Linnakomitee I sekretär, EPA NLKP ajaloo ja filosoofia vanemõpetaja, filosoofiakateedri juhataja, dotsent. 
Filosoofiakandidaat (1978).

1959. aastast tegeles võistluspurjetamisega ja võitis Väinamere regatte.

## Isiklikku
Tema pojad on kirjastaja Alo Murutar ja psühholoog Vahur Murutar.

## Tunnustus
*2006 Valgetähe V klassi teenetemärk

## Viited

## Välislingid
* Asser Murutar Valgamaa koduloolises andmebaasis
San Francisco 49ers

**San Francisco 49ers** on Ameerika Ühendriikide Ameerika jalgpalli liigas NFL osalev meeskond. Tema kodulinn on California osariigis asuv Santa Clara ja kodustaadion Levi's Stadium.

San Francisco 49ers on nime saanud 1849. aasta California kullapalaviku järgi.

Meeskond mängib konverentsi NFC Läänedivisjonis koos Seattle Seahawksi, Arizona Cardinalsi ja Los Angeles Ramsiga. 

San Francisco 49ers asutati 1946. aastal. Meeskonna värvid on punane ja kuldne. San Francisco 49ersi logol on ovaalsel punasel kilbil valged tähed S ja F.

Oma divisjoni meistriks on 49ers tulnud aastatel 1970, 1971, 1972, 1981, 1983, 1984, 1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1992, 1993, 1994, 1995, 1997, 2002, 2011, 2012 ja 2019. Väljalangemismängudeni on meeskond jõudnud 25 hooajal. Konverentsi meistriks on 49ers tulnud kuus korda: 1981, 1984, 1988, 1989, 1994, 2012 ja 2019. 

Super Bowlis on 49ers mänginud kuus korda (1981, 1984, 1988, 1989, 1994, 2012 ja 2019) ja viiel esimesel korral võitnud ka karika. Finaali jõuti ka 2012. aastal alanud hooajal. 3. veebruaril 2013 peetud finaalmängus kaotas 49ers Baltimore Ravensile 31:34.

## Mängijaid
* Colin Kaepernick (mängujuht)

## Välislingid

* Koduleht
Maksim Karpov

**Maksim Karpov** (17. märts 1975 – 28. oktoober 1999) oli Eesti politseinik, kes hukkus teenistusülesandeid täites.

## Surm
28. oktoobri 1999 öösel peatas ta koos paarimehega kahtlaselt liikunud taksoplafooniga Ford Scorpio. Karpov läks auto juurde ja küsis dokumente, kuid kurjategija tulistas teda kohe pähe. Karpov kukkus ja Ford kihutas minema. Karpovi paarimees jõudis Fordi ka tulistada, kuid ainult üks lask tabas autot, mis ei peatanud seda. 

Hiljem peeti kinni kaks narkomaani, kes tunnistasid üles, et nad tapsid taksojuhi ja politseiniku. Selgus, et mehed lasid taksojuhi maha selleks, et auto röövida. Karpov lasti maha, ilma et ta oleks jõudnud vastu hakata või teenistusrelva järele haarata. Politsei kahtlustas, et neil võis olla kindel plaan neid kontrollima tulnud politseinik "lihtsalt põnevuse pärast" maha lasta.

## Viited

## Välislingid

*In Memoriam: hukkunud politseinikud
Tallinn-Sadama – Viljandi – Ruhja – Riia raudteeliin

**Tallinn-Sadama – Viljandi – Ruhja – Riia raudteeliin** oli raudteeliin Teise maailmasõja ajal Saksamaa okupeeritud Eestis ja Lätis Tallinna–Viljandi raudteeliinil, Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudteel ja Valga–Ruhja–Pärnu raudteel.

## Ruhja ekspress
Liinil sõitis rong Ruhja Ekspress, millel olid 1942. aasta sõiduplaani järgi järgmised peatused:
*Tallinn-Sadama raudteejaam, 
**Veski post, 
**Tallinn-Väikse raudteejaam, 
**Liiva raudteejaam, 
**Männiku raudteejaam, 
**Saku raudteejaam, 
**Kiisa raudteejaam, 
**Kohila raudteejaam, 
**Lohu raudteejaam, 
**Hagudi raudteejaam, 
**Rapla raudteejaam, 
**Keava raudteejaam, 
**Lelle raudteejaam, 
**Käru raudteejaam, 
**Kolu raudteejaam, 
**Türi raudteejaam, 
**Kärevere raudteejaam, 
**Ollepa raudteejaam, 
**Võhma raudteejaam, 
**Olustvere raudteejaam, 
**Sürgavere raudteejaam, 
*Viljandi raudteejaam, 
**Sinialliku raudteejaam, 
**Loodi raudteejaam, 
**Õisu raudteejaam, 
**Kaarli raudteejaam, 
**Halliste raudteejaam, 
**Abja raudteejaam, 
**Laatre raudteejaam, 
**Mõisaküla raudteejaam, 
**Ipiku (eesti k. ka *Ööbiku*, läti k. *Ipiķi*), 
**Ķirbeļi (Eestis oli Läti piiri lähedal Kirbla küla), 
**Pendiga (Pendiga mõis *Gut Bentens* Lätis Ruhja kihelkonnas),
*Ruhja (läti k. *Rūjiena*), 
*Riia raudteejaam.

## Vaata ka
* Pärnu–Mõisaküla raudtee
* Tallinna-Pärnu-Riia raudtee
* Rail Baltica

## Viited
Tirma mõis

**Tirma mõis** (saksa keeles *Tirmast*, rootsi keeles *Termastby*) oli mõis Tartumaal Laiuse kihelkonnas, Vaimastvere mõisa abimõis. Tänapäeval jääb kunagine mõis Jõgeva maakonna Jõgeva valla Endla külla.

## Ajalugu
Mõisa juures oli endine Tirma küla. Rootsi ajal pantis valitsus osa Tirmastu ja Paduvere külast kirikuõpetaja Reinerius Broocmannile. Nii kuulusid Kärde mõisa külad osaliselt ka Ripuka mõisale. Põhjasõjale järgnenud suure katku ajal (1711–1712) suri Tirmastu ja Paduvere külas kokku 38 inimest, ellu jäi 56, nendest 20 last.

## Viited
LibraryThing

**LibraryThing** on kataloogimise sotsiaalse tarkvara veebirakendus, millega saab talletada raamatukatalooge ja mitmesuguseid raamatute metaandmeid. Seda kasutavad üksikisikud, autorid, raamatukogud ja kirjastajad.

## Välislingid
*Koduleht
Aime Lutsar

**Aime Lutsar** (sündinud **Aime Veskimäe**; 6. september 1947 Leisi – 18. jaanuar 2013) oli eesti näitleja, lavastaja ja näitejuht.

Ta lõpetas 1966. aastal Kohila Keskkooli, 1969. aastal Ugala teatri õppestuudio ja 1980. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuurharidusteaduskonna.

Lutsar alustas näitlejana 1967. aastal Viljandi Ugalas. 1984. aastast juhatas ta Salme kultuurikeskuse harrastusteatrit Tallinnas.

Ta on mänginud Veljo Käsperi filmis "Tuulevaikus" (1970) ning Ugala teatri lavastustes "Elu ja armastus" (1968), "Armastus, džäss ja kurat" (1969) ja "Kured lendavad" (1971).

Tema õpilaste seast on sirgunud hulk kutselisi näitlejaid ja kultuuritegelasi, nagu Kärt Tomingas, Indrek Ojari, Mart Koldits, Kristo Viiding, Jim Ashilevi, Marilyn Jurman ja teised.

Aime Lutsar suri 18. jaanuaril 2013 ja maeti 26. jaanuaril 2013 Metsakalmistule.

## Isiklikku
Ta oli aastast 1971 abielus sambomaadleja ja judotreeneri Andres Lutsariga; ka nende poeg Jaan Lutsar on judoka ja judotreener.

## Viited

## Kirjandus
* Jää hüvasti Aime Lutsar
* Suri näitleja ja lavastaja Aime Lutsar. Postimees, 21. jaanuar 2013
* Suri näitleja ja lavastaja Aime Lutsar
* Suri näitleja ja lavastaja Aime Lutsar
* Suri näitleja ja lavastaja Aime Lutsar
Salme kultuurikeskus

**Salme kultuurikeskus** (ametlikult *Tallinna Salme Kultuurikeskus*) on kultuuriasutus, mis tegutseb Tallinnas Kalamaja asumis aadressil Salme12. 

Asutus kandis Eesti NSV ajal Ametiühingute kultuurikeskuse, Jaan Tombi nim. kultuuripalee, Eesti Ametiühingute Kultuurikeskuse ja Eesti NSV Ametiühingute Nõukogu J. Tombi nim. Kultuuripalee nime. 

Jaan Tombi nimeline Kultuuripalee sai tuntuks eeskätt seal tegutsenud Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri tõttu.

Jaan Tombi nimeline kultuuripalee asutati 1940. aastal Mustpeade majas (Pikk tänav 26). 1945. aastal oli Eesti NSV Ametiühingute Kesknõukogu J. Tomp'i nimelise Kultuurhoone direktor Nikolai Goldšmidt. 

1965. aastal koliti kultuurikeskus uude hoonesse Salme tänaval. Pärast Eesti taasiseseisvumist nimetati keskus ümber asukoha järgi Salme kultuurikeskuseks. Tänapäeval tegutseb seal rohkesti huviklubisid, ringe, stuudioid jms, 2013. aasta seisuga oli seal 39 kollektiivi ligi 1500 osavõtjaga. Kultuurikeskuses tegutseb ka 1947. aastal asutatud Salme Teater. 

Salme kultuurikeskus on Tallinna linna kultuuriasutus, mis kuulub Põhja-Tallinna linnaosavalitsuse haldusalasse.  

## Juhtimine
*2003. aastast kuni 2018. aasta alguseni oli direktor Toomas Loo, 
*aastatel 2018–2020 Mihkel Kübar 
*1. detsembrist 2020 kuni 3. oktoobrini 2022 oli direktor Sten Svetljakov 
* 2022-2025 Raivo Põldmaa

## Vaata ka
* Naiskoor ILO

## Viited

## Välislingid
* Salme kultuurikeskuse koduleht
Ruhja jõgi

**Ruhja jõgi** (Lätis nimega *Rūja*) on jõgi Eestis ja Lätis. Jõgi algab Eestist Sakala kõrgustikust Ruhijärvest. 

Eestis läbib jõgi Viljandimaa Mulgi valla Lilli küla. Jõe pikkus on 77 km (sellest Lätis 72 km). Jõgi suubub Asti järve.

Ruhja linnast edelas on Ruhja jõel suured kalatiigid.

Jõe järgi on nime saanud Rūja kihistik.

## Viited

## Välislingid

* 
*
Genfi Ülikool

**Genfi Ülikool** on ülikool Šveitsis Genfis.

Ülikooli asutas 1559. aastal usureformaator Johann Calvin. Kuni 17. sajandini oli ülikool keskendunud teoloogiale, valgustusajastul hakkas religioossus vähenema ning 1873. aastal muutus ülikool ametlikult ilmalikuks.

Tänapäeval on Genfi ülikool õppijate arvult riigis suuruselt viies. Üliõpilasi on enam kui 17&nbsp;000.

Teaduskondi on kaheksa.

## Välislingid
*Koduleht
David Gregory

**David Gregory** (algselt **Gregorie**; 3. juuni 1659 Upper Kirkgate, Aberdeen, Šotimaa &ndash; 10. oktoober 1708 Maidenhead, Berkshire, Inglismaa) oli Šoti matemaatik ja astronoom. Ta oli Edinburghi Ülikooli matemaatikaprofessor, Savile'i astronoomiaprofessor Oxfordi Ülikoolis, Londoni Kuningliku Seltsi liige ning Isaac Newtoni teose "Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica" kommentaator.

David Gregory sündis neljandana Kinnairdyst Banffshire'is pärineva arsti David Gregorie ja Orchistonist pärit Jean Walkeri viieteistkümnest lapsest. Ta oli astronoomi ja matemaatiku James Gregory nõbu. Nagu onu, õppis ka David Aberdeeni algkoolis ja Aberdeeni Ülikooli Marischali kolledžis (1671–1675), alustades õpinguid juba 12-aastaselt. Pärast ülikooliõpinguid (mis jäidki lõpetamata) külastas ta 16-aastaselt mitut riike Euroopas, sealhulgas Madalmaid (kus alustas meditsiiniõpinguid Leideni Ülikoolis) ja Prantsusmaad, ning naasis Šotimaale alles 1683. aastal. 24-aastaselt määrati ta Edinburghi Ülikoolis matemaatikaprofessoriks.

1690. aastal, mil Šotimaad kimbutasid poliitilised ja usulised rahutused (Gregorie'd olid episkopaalid ning seotud jakobiitlusega), otsustas Gregory kolida Inglismaale, kus ta 1691. aastal valiti Oxford Ülikoolis Savile'i astronoomiaprofessoriks, seda suuresti tänu Isaac Newtoni mõjule. Samal aastal sai temast ka Londoni Kuningliku Seltsi liige. 1692. aastal valiti ta ka Oxfordi Ballioli kolledži liikmeks.

Kui 1707. aastal ühendati Šotimaa Inglismaaga personaalunioonis, tehti Gregoryle ülesandeks korraldada ümber Šoti rahapaja töö.

Gregory suri Maidenheadis Berkshire'is ning maeti Maidenheadi kirikaeda.

## Isiklikku
Ta oli filosoof Thomas Reidi onu.

Gregoryl ja tema naisel Elizabeth Oliphantil oli üheksa last, kuid seitse neist surid täiskasvanuks saamata.

## Viited

## Välislingid
* Significant Scots: David Gregory
* Papers of David Gregory
Tõnis Vint

**Tõnis Vint** (22. aprill 1942 Tallinn – 22. juuni 2019 Tallinn) oli eesti graafik.

Ta lõpetas 1960. aastal Tallinna 10. Keskkooli. 1962. aastal astus Eesti Riiklikku Kunstiinstituuti, mille lõpetas 1967. aastal graafika erialal.

Ta töötas Tallinnas reklaami ja raamatukujunduse alal, aastatel 1971–1977 almanahhis Kunst ning aastatel 1974–1980 ajakirja Kultuur ja Elu kujundajana, seejärel vabakunstnikuna.

## Looming
Ta on osalenud näitustel alates 1963. aastast, lisaks Eestile ka Hollandis, Poolas, Itaalias, Horvaatias, Jaapanis, Lätis ja Saksamaal.

Ta oli kunstnikerühmituse ANK '64 asutajaid ja suunajaid. 1972. aastal oli ta Stuudio 22 asutaja.

Tõnis Vindi 2012. aastal Kumus toimunud näitusel väljas olnud teoste reproduktsioonidest on kokku pandud raamat "Tõnis Vint ja tema esteetiline universum".

## Liikmesus
*1969 Eesti Kunstnike Liit

## Tunnustus
*1988 Eesti NSV teeneline kunstnik
*1991 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (Hollandis toimunud kunstinäituse ja noorte kunstnike õpetamise eest)
*1998 Kristjan Raua preemia (näitus "Celtic Livonia" Deco galeriis)
*2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk
*2013 Eesti Vabariigi kultuuripreemia elutöö eest

## Isiklikku
Tema isa oli põllumajandusmajandusteadlane Endel Vint. Vend Toomas Vint on kunstnik ja kirjanik, õde Maara Vint on kunstnik (graafik).

Aastatel 1967–1976 oli ta abielus graafik Mare Vindiga.

## Viited

## Kirjandus
* "Aastas 2000" (raamatust "Aastasse 2000", mis ilmus 1972. a). ekspress.ee 13. jaanuar 2000
* JUSKE PILDIVEERG: Vintide dünastiast. epl.ee, 17. märts 2007 
* Andrus Lauringson. Vint ja Ki wa heidavad pilgu labürindile. epl.ee, 3. aprill 2007

## Välislingid
*"Tõnis Vint". Veebiandmekogu "EKABL"
*Haud Tallinna Metsakalmistul
Aidu raamatukogu

**Aidu raamatukogu** on raamatukogu Vägari külas Põltsamaa vallas Jõgevamaal. See on Põltsamaa Raamatukogu haruraamatukogu.

Raamatukogu asub aadressil Kooli tee 7. Enne seda tegutseti aadressil Kooli tee 4-16.

## Ajalugu
Aidu raamatukogu asutati 1946. aastal Aidu külas. 1959. aastal tehti raamatukogus remont. 1962. aastal kolis raamatukogu sama hoone ühe tiiva esimeselt korruselt teise tiiva teisele korrusele. 1963. aastani kuulus raamatukogu Põltsamaa rajooni, pärast seda Jõgeva rajooni. 1967. aastal pandi lastekirjandus eraldi riiulitele klasside kaupa. 1969. aastal avati Aidu Algkoolis laenutuspunkt lastele, tänu sellele kasvas laenutuste arv võrreldes eelmise aastaga ligi poole võrra. .

1992. aastal sai Aidu raamatukogust Pajusi valla alla kuuluv asutus. 1996. aastal võeti kasutusele uus Eesti rahvaraamatukogude liigitussüsteem.

2001. aastal kolis raamatukogu ümber Vägari külasse. 2007. aastal tuli kasutusele elektrooniline laenutus, mis lihtsustas tööd märgatavalt.

## Raamatukogu töötajad
* Raamatukogu esimene juhataja oli Leida Kuslap, kes töötas 1953. aastani. Sel ajal oli raamatukogu teeninduspiirkonnaks Lembitu kolhoos. 1953. aastal oli raamatukogus lugejaid 102, sealhulgas lapsed.
* 1953–1959 – Maret Eerma; 1953. aastal kasutati esmakordselt raamatukogudevahelist abonementi. Raamatukogu teeninduspiirkonnaks oli Arengu kolhoos.
* 1959–1977 – Elgi Suviste, kes oli lõpetanud Tallinnas kultuurhariduse eriala. Sel aastal oli lugejate arv kasvanud.
* 1977. aastast tänaseni – Marje Pagi.

## Viited

## Välislingid
*Raamatukogu blogi
Leedi mõis

**Leedi mõis** (saksa keeles *Ledis*, varem *Ropenhof*) oli mõis Tartumaal Laiuse kihelkonnas. Tänapäeval jääb kunagine mõis Jõgeva maakonda. Mõisa puidust peahoone on hävinud.

## Ajalugu
Mõisat on esmamainitud 1408. aastal. 1653. aastal andis Rootsi kuninganna Kristiina selle kapten Adolf Grassile. 1685. aastal mõis redutseeriti. 1728. aastal tagastati see siiski Grasside suguvõsale. Hiljem kuulus mõis järjest von Belowitele, Samson von Himmelstjernadele ja Mühlenitele, 1912. aastal ostis selle parun Karl Pilar von Pilchau. Viimane võõrandamiseelne omanik oli Alexander von Dehn.

## Viited

## Kirjandus
* Alo Särg "Jõgevamaa mõisad ja mõisnikud" Tallinn: Argo, 2012
* *Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 250 https://www.digar.ee/viewer/et/nlib-digar:280193/251963/page/268.
Mõra mõis

**Mõra mõis** (saksa keeles *Morra*, varem *Ellenbachhof*) oli kuni 1821. aastani rüütlimõis ja seejärel poolmõis Laiuse kihelkonnas, Tartumaal ja Tartu kreisis. 

Tänapäeval jääb kunagine mõis Jõgeva maakonna Jõgeva valda.

## Ajalugu
Mõisat on esmamainitud 1533. aastal, mil selle omanik oli Ottomar Ellenbach. 1821. aastal müüs toonane mõisnik rittmeister von Langhammer selle 11 500 rubla eest eesti soost möldrile Hans Lorenzohnile ning mõis sai rüütlimõisast poolmõisaks.

Mõisa peahoone on hävinud.

## Viited

## Kirjandus
*Särg, Alo. *Jõgevamaa mõisad ja mõisnikud*. Tallinn: Argo, 2012.
**Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 250 https://www.digar.ee/viewer/et/nlib-digar:280193/251963/page/268.

## Välislingid
*Mõra mõis, Inventariseerimine • Muinsuskaitseameti digiteeritud arhivaalid
Pakaste mõis

**Pakaste mõis** (saksa keeles *Pakkas*, hiljem *Pakkast*) oli rüütlimõis Tartumaal Laiuse kihelkonnas. Jõgeva mõisa kõrvalmõisaks muudeti see majanduslikel põhjustel 1919. aastal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Jõgeva maakonda.

Mõisa kivist ühekorruseline poolkelpkatusega peahoone ehitati 18 sajandil. Mõis on eravalduses ja restaureerimisel. Maja all on tähtvõlvlagedega täiskelder. Säilinud on ka mõned kõrvalhooned. Maanõunik krahv Gotthard Johann von Manteuffel (1690–1763) asutas 1756. aastal majoraadi. Viimasesse kuulusid peale Pakaste veel Jõgeva, Puurmani ja Härjanurme mõis. Manteuffelitele kuulus mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni.

## Viited

## Kirjandus
* Alo Särg "Jõgevamaa mõisad ja mõisnikud" Tallinn: Argo, 2012
Rääbise mõis

**Rääbise mõis** (saksa keeles *Repshof*) oli mõis Tartumaal Laiuse kihelkonnas, Jõgeva mõisa karjamõis. Tänapäeval jääb kunagine mõis Jõgeva maakonda.

Mõisa peahoone on hävinud.

## Ajalugu
Mõisa on esmamainitud 1408. aastal, mil selle omanik oli Tyle Brincken. 1600. aastast kuulus mõis Gersdorffide suguvõsale, 1686. aastal redutseeriti ning 1720. aastatel tagastati. 1802. aastal omandas selle Laiuse pastor Heinrich Johann von Jannau, kes müüs Rääbise kohe edasi Otto Friedrich Jürgensonile. Hiljem oli mõis von Wahlide ja Walterite valduses, viimane võõrandamiseelne omanik oli Hermann von Walter.

## Viited

## Kirjandus
*Alo Särg "Jõgevamaa mõisad ja mõisnikud" Tallinn: Argo, 2012.
**Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 251 https://www.digar.ee/viewer/et/nlib-digar:280193/251963/page/269.
Maara Vint

**Maara Vint** (sündinud 31. oktoobril 1955 Tallinnas) on eesti graafik.

Ta lõpetas aastal 1973 Tallinna 10. Keskkooli. Aastatel 1975–1993 (vaheaegadega) õppis ta Tartu Ülikoolis inglise filoloogiat.

Ta töötas aastatel 1973–1975 Ajaloomuuseumis, aastatel 1975–1978 Tallinna Riiklikus Keskarhiivis, seejärel olnud vabakunstnik.

## Liikmesus
*1989 Eesti Kunstnike Liit

## Isiklikku
Tema isa Endel Vint oli majandusteadlane. Vend Tõnis oli graafik, vend Toomas on kunstnik ja kirjanik.

## Välislingid
*"Maara Vint". Veebiandmekogu "EKABL"
Vaimastvere mõis

**Vaimastvere mõis** (saksa keeles *Waimastfer*) oli mõis Tartumaal Laiuse kihelkonnas, selle kõrvalmõis oli Tirma. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb kunagine mõis Jõgeva maakonda.

Mõisa härrastemaja oli ühekorruseline puumaja, Eesti Vabariigi ajal peeti seal kooli. 1995. aastal maja põles ja taastati ümber ehitatuna. Säilinud on ka maakividest ait.

## Ajalugu
Vaimastvere mõisa on esmamainitud 1552. aastal. 1750. aastal omandas selle Christoph Jacob Schwartz, kuid pärast tema surma 26. augustil  1756 läks valdus 1775. aastal pettuse teel major Georg Friedrich von Hoyningen-Huenele. Schwartzi lese ja laste kaebuse põhjal otsustas senat mõisa siiski 1779. aastal tagastada. 1796. aastal ostis selle asekuberner Balthasar von Campenhausen, kellest sai hiljem Venemaa välisminister. Hiljem kuulus Vaimastvere von Steinheilidele, Grünewaldtidele ja 1842. aastast maamarssal Alexander von Oettingenile. Mõisa viimased omanikud olid 1849. aastast von Braschid.

## Viited

## Kirjandus
*Alo Särg "Jõgevamaa mõisad ja mõisnikud" Tallinn: Argo, 2012.
**Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 251 https://www.digar.ee/viewer/et/nlib-digar:280193/251963/page/269.
Indrek Niitla

**Indrek Niitla** (sündinud 5. jaanuaril 1965 Tallinnas) on Eesti arhitekt.

Ta õppis aastatel 1972–1983 Tallinna 43. Keskkoolis. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta aastatel 1983–1990 Tallinna Kunstiülikooli arhitektuuriteaduskonnas. 

1990–1992 töötas ta projekteerimisinstituudi Tsentrosojuzprojekt Tallinna filiaalis ja 1992–1997 ETK Projektis arhitektina. Alates 1997 töötab ta projekteerimisbüroos OÜ Eeteprojektis arhitektina. 

Aastatel 1999–2000 õppis ta Eesti Kunstiakadeemia Restaureerimiskooli kursusel.

## Liikmesus
Ta on Eesti Arhitektide Liidu liige.
Kärde mõis

**Kärde mõis** (saksa keeles *Kardis*) oli rüütlimõis Tartumaal Laiuse kihelkonnas. Tänapäeval jääb kunagine mõis Jõgeva valda Jõgeva maakonnas.

## Ajalugu
Esimesed teated mõisast on 1532. aastat, mil selle omanik oli Johann Rebuck. 1680. aastatel mõis redutseeriti. Hiljem oli see von Rosenite ja Baranoffite käes ning 1819. aastal omandas mõisa Woldemar Friedrich von Pistohlkors. 1890. aastal ostis selle Liivimaa maakohtunik Viktor von Stackelberg. 

### Kalmistu
Mõisa alal asub kunagine kalmistu, mis oli tõenäoliselt külakalmistu.

### Rahumajake

Mõisa maal asub ka Kärde rahumajake, mis tähistab 1656–58 kestnud Rootsi-Vene sõda lõpetava Kärde rahu sõlmimist 1661. aastal. Ehkki rahvapärimuse väitel sõlmitud rahuleping just selles majas, on paviljon tõenäoliselt siiski hilisem.

## Mõisaansambel
### Peahoone
Mõisa peahoone oli ühekorruseline puithoone, mida algselt kattis õlgkatus. Selle kohale on praeguseks rajatud uus ehitis. 

### Valitsejamaja
Ühekorruseline valitsejamaja on ehitatud kahes järgus.

### Tall-ait
Historitsistlik pooleteistkorruseline, viilkatuse ning tellisest ja maakivist krohvimata tall-aidahoone paikneb esifassaadiga mõisasüdame poole.

### Park
Pargi tuumik on rajatud 18. sajandi II poolel, seda on oluliselt muudetud 1870. aastatel Viktor von Stackelbergi käsul. Tema ajal istutati ka nulugrupp teisel pool Jõgeva-Tartu maanteed. Praegu on ajalooline planeering hävinud.

## Mõisa kalmistu
Mõisa südamest linnulennult umbes 1 km kaugusel kagu pool on Neitsimäel Kärde mõisa kalmistu, kus asub suur Stackelbergide vapiga maakivi (Preilikivi).

## Viited

## Kirjandus
*Praust, Valdo. *Tartumaa mõisad*. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 172-5.
*Särg, Alo. *Jõgevamaa mõisad ja mõisnikud*. Tallinn: Argo, 2012.
**Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 252 https://www.digar.ee/viewer/et/nlib-digar:280193/251963/page/270.

## Välislingid
*Kärde mõis Eesti mõisaportaalis
Coritiba Foot Ball Club

**Coritiba Foot Ball Club** on Brasiilia jalgpalliklubi, mis tegutseb Paraná osariigi pealinnas Curitibas. See mängib Brasiilia kõrgliigas Campeonato Brasileiro Série A ja Paraná osariigi meistrivõistlustel Campeonato Paranaense.

Klubi asutasid 1909. aastal saksa sisserändajad. See on osariigi vanim jalgpalliklubi.

1985. aastal tuli Coritiba Brasiilia meistriks. See on Athletico Paranaense kõrval üks kahest Paraná osariigi klubist, mis on tulnud Brasiilia meistriks. Aastatel 2011 ja 2012 mängis Coritiba Brasiilia karikavõitluste finaalis – esimesel aastal kaotati Vasco da Gamale ja teisel aastal Palmeirasele. Paraná osariigi meistriks on Coritiba tulnud 39 korda, millega on see osariigi edukaim klubi. Kaks korda on Coritiba osalenud Lõuna-Ameerika klubide sarjas Copa Libertadores ja viis korda tugevuselt teises klubide sarjas Copa Sudamericana.

Coritiba suurimad rivaalid on Athletico Paranaense ja Paraná.

Klubi kodustaadion on 1932. aastal avatud Estádio Couto Pereira, mis mahutab 37 182 pealtvaatajat.

## Mängijad
*Seisuga 28. juuli 2023






































== Saavutused ==
*[[Campeonato Brasileiro Série A]]
***'Võidud** (1): 1985
*[[Campeonato Brasileiro Série B]]
****Võidud** (2): 2007, 2010
*[[Torneio do Povo]]
****Võidud** (1): 1973
*[[Campeonato Paranaense]]
****Võidud''' (39): 1916, 1927, 1931, 1933, 1935, 1939, 1941, 1942, 1946, 1947, 1951, 1952, 1954, 1956, 1957, 1959, 1960, 1968, 1969, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1978, 1979, 1986, 1989, 1999, 2003, 2004, 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2017, 2022

## Viited

## Välislingid
* Koduleht
Geert van Dijk

**Geert van Dijk** (8. märts 1924 Rhenen – 31. detsember 2012 Ede) oli Hollandi kabetaja, rahvusvaheline suurmeister ja Hollandi suurmeister. 

Kabet hakkas ta mängima Wageningenis 1941. aastal sealses klubis WSDV. Hollandi meistriks tuli ta 1958. aastal, kus ta turniiril jagas esikohta Reinier Cornelis Kelleriga, aga võitis seejärel järelmatši tulemusega&nbsp;7-5. 

1959. aastal võitis ta Monacos maailmameistripretendentide turniiri ja sai õiguse pidada matši Iser Kupermaniga. Ta kaotas selle tulemusega 13-27. 1965. aastal võitis ta Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali. Hollandi meistrivõistlustel osales ta kokku 25 korda, lisaks ühele esikohale võitis ta 8 hõbe- ja 3 pronksmedalit.
Ivan Dõtško

**Ivan Fedorovõtš Dõtško** (ukraina keeles **Іван Федорович Дичко**; kasahhi keele ladina kirjas **Ïvan Fyodorulı Dıçko**, slaavi kirjas **Иван Фёдорұлы Дычко** ja araabia kirjas  **يۆان فيودورۇلى دىچكو**; sündinud 11. augustil 1990 Rudnõis (Rūdnıy) Kostanaj (Qostanay) oblastis Kasahstanis) on Kasahstani poksija, rahvuselt ukrainlane.

## Poksijana
### Kasahstani meistrivõistlustel
Ta oli vähemalt kolmekordne (aastatel 2009–2011) Kasahstani meister üliraskekaalus (üle 91 kg). 

### Kaasaegsetel olümpiamängudel
Ta sai üliraskekaalus (üle 91 kg) pronksmedali 2012. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Anthony Joshuale (Suurbritannia) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja ning 2016. aasta Rio de Janeiro olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Joseph Joyce'le (Suurbritannia) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

### Maailmameistrivõistlustel
Ta osales üliraskekaalus (üle 91 kg) 15. maailmameistrivõistlustel (Milano, 2009), kus kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 

Ta sai üliraskekaalus (üle 91 kg) 16. maailmameistrivõistlustel (Bakuu, 2011) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Məhəmmədrəsul Məcidovile (Aserbaidžaan) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. 

Ta sai üliraskekaalus (üle 91 kg) hõbemedali 17. maailmameistrivõistlustel (Almatı, 2013), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Məhəmmədrəsul Məcidovile (Aserbaidžaan) ning 18. maailmameistrivõistlustel (Doha, 2015), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Tony Yokale (Prantsusmaa).

## Viited

## Välislingid
*
Johannes Poopuu

**Johannes Poopuu** VR I/2 ja VR II/2 (9. juuli 1886 Mustjala vald, Saaremaa – 11. märts 1929 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

Johannes Poopuu (sünnijärgne eesnimi Ivan) sündis 1886. aastal Saaremaal Mustjala vallas Ohtja külas.

Esimeses maailmasõjas võitles J. Poopuu jalaväeohvitserina. Eesti rahvusväeosade moodustamisel oli 1. Eesti jalaväepolgu 3. roodu ülem ja vahistati 1918. aastal enamlaste poolt ning saadeti Petrogradi Krestõ vanglasse, kuid vabanes pärast Bresti rahu sõlmimist, 1918. aasta märtsis. Eesti Vabadussõja alguses oli ta Saare-, Hiiu- ja Muhumaa Kaitseliidu ülem. 

1919. aasta 20. veebruarist oli J. Poopuu Soomusrongide Divisjoni staabiülem ja augustist ümbernimetatud Soomusrongide Diviisi staabiülem. 

Pärast Vabadussõja lõppu teenis J. Poopuu Soomusrongide diviisi staabiülemana kuni diviisi reorganiseerimiseni 1921. aasta jaanuaris Soomusrongide Brigaadiks, kus jätkas teenistust staabiülemana kuni 1921. aasta 29. juulini, mil lahkus sõjaväeteenistusest.

Pärast sõjaväeteenistusest lahkumist tegeles J. Poopuu Saaremaal talupidajana ja ettevõtjana maaparanduses. 

1926. aastal astus J. Poopuu uuesti sõjaväeteenistusse ning oli 6. Jalaväerügemendi kompaniiülem ja VI pataljoni ajutine ülem. 

1928. aasta 1. oktoobrist nimetati J. Poopuu 1. Soomusrongirügemendi Laiarööpmelise soomusrongi nr. 3 ülema kohusetäitjaks.

Kolonelleitnant Johannes Poopuu suri 11. märtsil 1929 Tallinnas Ohvitseride Keskkogu ruumides südamerabandusse ja on maetud Kudjape kalmistule Saaremaal.

## Teosed
*Johannes Poopuu, "Sõda Landeswehriga", 67 lk, Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus 1921.
*Jüri Andreller, Eduard Laaman ja Johannes Poopuu, "Soomusrongide diviis vabadussõjas (1.-2. osa)", 357 lk, Grenader 2009, ISBN 9789949448210.

## Viited

## Kirjandus
*Jaak Pihlak, "Karutapjad ja Vabaduse Risti vennad". Jaak Pihlak ja Viljandi Muuseum, 2010, lk 181-182.

## Välislingid
*Ohvitseride andmekogu
Hans Raudsepp

**Hans Raudsepp** VR II/3 (3. jaanuar 1894 Vana-Tänassilma vald, Viljandimaa – 2. oktoober 1943 Norillagi vangilaager, Krasnojarski krai, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (major).

Hans Raudsepp sündis 1894. aastal Viljandimaal Vana-Tänassilma vallas Puskarantsu talus, osales Esimeses maailmasõjas, mille käigus sai kuulipildur-ohvitseri väljaõppe.

1918. aasta detsembris Eesti Vabadussõja alguses astus Eesti Rahvaväkke, kus määrati Laiarööpmelise soomusrongi nr. 1 kuulipildujate komandosse, kus juba 1919. aasta jaanuaris määrati kuulipildujate komando ülemaks.

1919. aasta märtsist nimetati ta soomusrongi dessantpataljoni ülemaks ja rongiülema abi kohusetäitjaks ning 1919. aasta juunist rongiülema abiks.

1919. aasta 18. oktoobril pärast soomusrongi Kapten Irv ülema Eduard Nepsi haavatasaamist nimetati soomusrongi Kapten Irv ülema kohusetäitjaks, kellena tegutses 1919. aasta lõpul ja 1920. aasta alguses. 

Pärast Vabadussõja lõppu 1920. aasta juulis nimetati H. Raudsepp Laiarööpmelise soomusrongi nr. 3 ülema abiks, kuid demobiliseeriti 1920. aasta septembris.

1922. aasta maikuus asus uuesti sõjaväeteenistusse ja määrati Soomusrongide Brigaadi Kitsarööpmelise soomusrongi nr. 2 ülema abiks, 1923. aastal viidi üle teenistust jätkama Valgas asunud Kitsarööpmelise soomusrongi nr. 1 ülemana.

Soomusrongide brigaadi jaotamisel 1. ja 2. Soomusrongirügemendiks nimetati H. Raudsepp soomusrongi Kapten Irv ülema abiks ja hiljem soomusrongi Kapten Irv ülema kohusetäitjaks.
1934. aastast teenis H. Raudsepp jalaväeosades. 

1940. aastal pärast juunipööret ja Eesti Rahvaväe ümberkujundamist Punaarmee 22. Eesti Territoriaalseks Laskurkorpuseks jätkas H. Raudsepp teenistust Punaarmees, kuid vahistati NKVD poolt 15. juunil 1941 ja suri 2. oktoobril 1943 NSV Liidus Norillagi vangilaagris.

## Kirjandus
*Jaak Pihlak, "Viljandi kihelkond ja Vabaduse Risti vennad" Viljandi Muuseumi aastaraamat, 2008, lk 234–236.

## Välislingid
*Ohvitseride andmekogu
Eesti lugu (raamatusari)

"**Eesti lugu"** on aastatel 2008–2009 ilmunud raamatusari.

Raamatusarja esimene raamat ilmus 20. septembril 2009 ja viimane 29. augustil 2009. Sarjas ilmus kokku 50 raamatut ja sarja eesmärgiks on püüd vastata küsimusele missugused on eestlased ja milline on nende kujunemislugu. Sarja raamatud ilmusid laupäeviti, nende hind  oli 74 krooni.

## Sarjas ilmunud raamatud
# Lennart Meri "Hõbevalge" (uus väljaanne)
# Karl August Hindrey "Urmas ja Merike"
# August Mälk "Läänemere isandad"
# Ain Kalmus "Jumalad lahkuvad maalt"
# Mait Metsanurk "Ümera jõel"
# Henrik "Henriku Liivimaa kroonika"
# Eduard Bornhöhe "Tasuja"
# Arvo Mägi "Risti riik. Karvikute kroonika"
# Gert Helbemäe "Sellest mustast mungast: üks kroonika elust, surmast ja ajast ning inimestest selle sees"
# Jaan Kross "Kolme katku vahel: Balthasar Russowi romaan"
# Aino Kallas "Reigi õpetaja", "Püha jõe kättemaks"
# Mait Metsanurk "Tuli tuha all: ajalooline romaan suure nälja ajast 1695–1697"
# Enn Kippel "Kui Raudpea tuli: romaan Põhjasõjast"
# Herman Sergo "Näkimadalad"
# Jaan Kross "Keisri hull"
# Eduard Vilde "Mahtra sõda"
# Jakob Pärn "Oma tuba, oma luba", "Must kuub"
# Edzard Schaper "Timukas"
# Ustav Mikelsaar "Kallis Mari", "Kannata", "Sind ei iial"
# Siegfried von Vegesack "Balti tragöödia"
# August Gailit "Isade maa"
# Albert Kivikas "Murrang"
# August Jakobson "Vaeste-patuste alev"
# Oskar Luts "Vaikne nurgake"
# Bernard Kangro "Jäälätted"
# Karl Ristikivi "Kõik, mis kunagi oli: pilte ühest suvest"
# Voldemar Õun "Uus evangeelium"
# Valev Uibopuu "Keegi ei kuule meid"
# Juhan Peegel "Ma langesin esimesel sõjasuvel: fragmentaarium"
# Ilmar Talve "Juhansoni reisid: sõjamälestused"
# Madis Kõiv "Suvi Pääbul ja kinnijooks Raplas"
# August Gailit "Üle rahutu vee"
# Arved Viirlaid "Ristideta hauad"
# Aili Helm "Kuradil ei ole varju: märkmeid nõukogude naistevanglast 1946", "Vägivallamaa", "Režiim – see kõlab uhkelt" (triloogia)
# Heino Kiik "Maria Siberimaal"
# Mats Traat "Tants aurukatla ümber"
# Viivi Luik "Seitsmes rahukevad"
# Ene Mihkelson "Katkuhaud"
# Paul Kuusberg "Andres Lapeteuse juhtum"
# Enn Nõu "Koeratapja"
# Enn Vetemaa "Monument", "Pillimees"
# Vassili Aksjonov "Tähepilet"
# Mati Unt "Sügisball: stseenid linnaelust"
# Mihkel Mutt "Hiired tuules: satiiriline romaan"
# Arvo Valton "Leidik"
# Emil Tode "Piiririik"
# Kaur Kender "Iseseisvuspäev"
# Mihkel Mutt "Rahvusvaheline mees"
# Andrus Kivirähk "Vargamäe vanad ja noored"
# "Isamaa suvi: lühilugusid aastaist 1991–2008". Koostanud Kajar Pruul

## Viited
Aureliano Bolognesi

**Aureliano Bolognesi** (15. november 1930 Sestri Ponente Genova – 30. märts 2018 Genova) oli Itaalia poksija.

Bolognesi oli kergekaalus (kuni 60 kg) kahekordne Itaalia meister aastatel 1951–1952.

Ta võitis kergekaalus (kuni 60 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks.

## Elukutselisena
Bolognesi poksis märtsist 1954 kuni oktoobrini 1956 elukutselisena. Ta osales kokku 21 kohtumisel ning võitis neist 17 (neist 3 nokaudiga), kaotas 2 (need mõlemad nokaudiga) ja viigistas 2 kohtumist. 

## Viited

## Välislingid
* 
*
Endrik Tamm

**Endrik Tamm** (29. august 1894 Tõlliste vald Tartumaa – 2. veebruar 1988 Lakewood Ameerika Ühendriigid) oli eesti sõjaväelane (kapten) ja metsateadlane.

Endrik Tamm sündis 1894. aastal Tartumaal Tõlliste vallas Plindsi talus. Ta osales Esimeses maailmasõjas jalaväeohvitserina.

1918. aastal alanud Eesti Vabadussõjas osales ta algul jalaväeüksustes, 26. juulist 1919 nimetati Kitsarööpmelise soomusrongi nr. 4 ülemaks, kellena teenis kuni Vabadussõja lõpuni, ja 1920. aasta mais läks sõjaväeteenistusest erru.

Pärast Vabadussõda töötas E. Tamm Tarvastus riigimaade valitsejana, pidas talu ning lõpetas 1938. aastal Tartu Ülikooli metsaosakonna.

1940. aastal toimunud Eesti okupeerimise järel varjas E. Tamm end metsavennana. Teise maailmasõja ajal Saksa okupatsioonivõimude poolt piirirügementide formeerimise ajal 1944. aastal oli E. Tamm Eesti 1. Tagavararügemendi adjutant. 1944. aasta sügisel evakueerus Saksamaale, kus pärast sõja lõppu kaitses 1948. aastal doktoritöö kaskede kasvatamisest.

1948. aastal asus E. Tamm Ameerika Ühendriikidesse, kus elas kuni surmani 2. veebruaril 1988 Lakewoodis.
Conrad Bain

**Conrad Stafford Bain** (4. veebruar 1923 – 14. jaanuar 2013) oli Kanada päritolu USA näitleja.

## Välislingid
* 'Diff'rent Strokes' dad Conrad Bain dies at age 89; co-star Todd Bridges calls him 'father figure'

*
Francesco Musso

**Francesco Musso** (sündinud 22. augustil 1937 Port-Saint-Louis-du-Rhône'is Arles'i vallas Bouches-du-Rhône'i departemangus Provence-Alpes-Côte d'Azuri piirkonnas Prantsusmaal) on Itaalia endine poksija. Ta oli sulgkaalus (kuni 57 kg) Itaalia meister  1960. aastal.

Musso võitis sulgkaalus (kuni 57 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks.

Musso osales kergekaalus (kuni 60 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Musso poksis oktoobrist 1960 kuni oktoobrini 1964 ja uuesti 12. augustil 1966 elukutselisena. Ta osales kokku 28 kohtumisel ning võitis neist 24 (neist 7 nokaudiga) ja kaotas 4 kohtumist. 

## Viited

## Välislingid
* 
*
Vambola Tõnissoo

**Vambola Tõnissoo** (5. juuli 1946 – 22. jaanuar 2004) oli eesti keemik.

Ta lõpetas 1973. aastal Tartu Ülikooli keemia erialal, tema diplomitöö elektrokeemia teemal kandis pealkirja "Metalli ja lahuse piirpinna elektrilise kaksikkihi struktuuri ja adsorptsiooni uurimine". 

Tõnissoo töötas Tartus Füüsika Instituudis, Tartu Külmhoones, Eesti Põllumajandusministeeriumi Tehnoloogia ja Konstrueerimise Büroos Keskkonnakaitse Osakonnas Tartus, Tartu Õlletehases, Veterinaar- ja Toidulaboris Tartus. 

Tõnissoo hukkus 2004. aasta jaanuaris liiklusõnnetuses Tartu–Tallinna maantee 90. kilomeetril Anna kurvis tee libeduse tõttu. Viis Tartu veterinaar- ja toidulabori töötajat olid teel Tallinna aastakonverentsile.

## Viited
Lukáš Konečný

**Lukáš Konečný** (sündinud 19. juulil 1978 Brnos) on Tšehhi poksija. Ta oli kokku vähemalt kahekordne Tšehhi meister I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) aastatel 1996 ja 1998.

Konečný osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 2000. aasta Sydney olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas oma kohtumise 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Mohamed Allaloule (Alžeeria) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 

Konečný sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) pronksmedali 8. maailmameistrivõistlustel (Budapest, 1997), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Dorel Simionile (Rumeenia) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja ning 10. maailmameistrivõistlustel (Houston, 1999), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Mahamatkadir Abdullayevile (Usbekistan) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

Konečný osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 32. Euroopa meistrivõistlustel (Minsk, 1998), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Dorel Simionile (Rumeenia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Konečný on poksinud alates juunist 2001 elukutselisena. Ta on pidanud kokku 52 kohtumist, millest on võitnud 48 (neist 23 nokaudiga) ja kaotanud 4 kohtumist. Ta on olnud elukutseliste eri poksiorganisatsioonide Tšehhi, Euroopa ja maailmameister.

## Viited

## Välislingid
* 
*
Narva Muuseum

**Narva Muuseum** on muuseum Narvas aadressil Peetri plats 7. Muuseum asutati 1933. aastal, kui Peeter I muuseum (asutatud 1865) ja G. ja S. Lavretsovi nimeline Narva Linnamuuseum (asutatud 1913) ühendati.

Narva muuseumi kunstikogu aluseks sai perekond Lavretsovi kunstikogu, mis läks Glafiira Lavretsova pärandina pärast tema surma 1913. aastal linna omandusse. Seda kunstikogu peeti omal ajal vene kunsti osas Baltimaade parimaks. Lisaks maalidele ja graafikale sisaldas kogu tarbekunsti, miniatuure ning etnograafilisi esemeid. 

22. juulil 1950 avas muuseum Narva ajaloo ekspositsiooni. 

1977. aastal moodustati Narva Muuseumi filiaalina Kreenholmi manufaktuuri muuseum, mis 1992. aastal lõpetas filiaalina tegevuse ning selle kogud omandas Narva Muuseum.

Aprillis 1991 avas muuseum Narva Muuseumi kunstigalerii.

2024. aastal lõppes Narva Hermanni linnuses kaheksa aastat kestnud renoveerimine, mis läks maksma ligi kuus miljonit eurot. Esimeses etapis avati renoveeritud konvendihoone koos uuendatud püsiekspositsiooniga ning teises etapis korrastati ka linnuse peahoov ja konserveeriti linnuse müüre.

## Muuseumi direktorid
*1950–1960 Ivan Faronov
*1960–1979 Jevgeni Krivošejev
*1979–1999 Eldar Efendijev
*1999–2004 Aili Vester (kohusetäitja)
*2004–2017 Andres Toode
*2017–2021 Ivo Posti
* 2021– Maria Smorževskihh-Smirnova

## Viited

## Välislingid

* Muuseumi koduleht
* "Uus juht tõi Narva muuseumi kriisist välja". ERR, 27. detsember 2018
Jõe mõis

**Jõe mõis** (saksa keeles *Jaegel*) oli rüütlimõis Tartumaal Maarja-Magdaleena kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisasüda Jõgeva maakonda. 

Jõe karjamõis oli Mäkaste (saksa *Mekkast*).

## Ajalugu
Jõe mõisa on esmamainitud 16. sajandi keskel. 1595. aastal sai Johann von Wrangell selle lääniks Poola kuningalt Sigismund III-lt. Abielu kaudu läks mõis rittmeister Georg von Stackelbergi kätte, kellele kuulus ka Kambja mõis. 1627. aastal kinnitas mõisa kuuluvust Rootsi kuningas Gustav II Adolf. 

1711. aastal sai Jõe mõisa  omanikuks Holsteini kaardiväe kindralmajor Otto Magnus von Stackelberg, kes Venemaa keiser Peeter III soosikuna tõusis hiljem Eestimaa rüütelkonna juhiks (1747–1753). 1787. aastast, mil mõisa omandas Magnus Johann von Bock, kuulus Jõe samadele omanikele kui Saare ja Kudina mõis.

## Mõisaansambel
Mõisa härrastemaja on hävinud..

## Viited

## Kirjandus
*Särg, Alo. *Jõgevamaa mõisad ja mõisnikud*. Tallinn: Argo, 2012.
**Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 277 https://www.digar.ee/viewer/et/nlib-digar:280193/251963/page/295.
Kadrina mõis (Maarja-Magdaleena kihelkond)

**Kadrina mõis** (saksa keeles *Katharinenhof*) oli Kaiavere mõisa karjamõis Tartumaal Maarja-Magdaleena kihelkonnas.
Kaiavere mõis

**Kaiavere mõis** (saksa keeles *Kayafer*) oli rüütlimõis Tartumaal Maarja-Magdaleena kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisasüda Jõgeva maakonda.

## Ajalugu
Esmateated Kaiaverest pärinevad 1417. aastast, mil Otto von Uexküll pärandas mõisa Tartu tsistertslaste nunnakloostrile. 1512. aastal andis Tartu piiskop Gerhard Schrove selle lääniks vendadele Johann ja Heinrich Luggenhusenile. Hiljem oli see Wrangellide omandis ning 1682. aastal redutseeriti. Edaspidi kuulus mõis von Rothausenitele, Rosenitele, Stackelbergidele, Nolckenitele, Knorringitele, Richteritele, Löwensternidele  ja viimasena parun Alexander von Tiesenhausenile.

## Mõisaansambel

Härrastemaja on hävinud, pargis on säilinud moonakatemaja varemed ja mõned kõrvalhooned.

## Karjamõisad
Kaiavere karjamõisad olid Kadrina, Lilu ja Pataste.

## Viited

## Kirjandus
*Praust, Valdo. *Tartumaa mõisad*. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 114-5.
*Särg, Alo. *Jõgevamaa mõisad ja mõisnikud*. Tallinn: Argo, 2012.
**Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 277 https://www.digar.ee/viewer/et/nlib-digar:280193/251963/page/295.

## Välislingid
*Kaiavere mõisa valitsejamaja Kultuurimälestiste riiklikus registris
Jalam

**Jalam** on positiivse pinnavormi – näiteks mäe, künka või seljaku – nõlva alaosa ja selle ümbrus.

## Viited
Suur Karujärv (Eesti)

**Suur Karujärv** on järv Tartumaal Nõo vallas Aiamaa ja Kolga küla lähedal. 

Järv asub ürgorus ja selle lähedal asub ka Väike Karujärv; minevikus moodustasid need kaks järve ühise veekogu. 

Järve pindala on 15,9 ha, keskmine sügavus 2,6 m ja suurim 7,5 m. Seda läbib Nõo oja.

Suur Karujärv on eutroofne ja suurtaimerikas. Selles kasvab valge vesiroos ning elab mitut liiki kalu (särg, ahven, latikas, haug, kiisk, linask, angerjas).

## Viited

## Kirjandus
* Õngitsemine. Tln., 2003
* Aare Mäemets. Eesti NSV järved ja nende kaitse. Tln., 1977

## Välislingid
* 
* Suur Karujärv Kalapeedias
Gibraltari ibeeris

**Gibraltari ibeeris** (*Iberis gibraltarica* L.) on õistaim ristõieliste sugukonnast.

See on Gibraltari looduskaitseala sümbol, kuid pärineb tegelikult Põhja-Aafrikast. Euroopas esinebki taim looduslikult ainult Gibraltaril. Gibraltari ibeeris kasvab lubjakivipragudes, ohtralt leidub seda Gibraltari kalju põhjaküljel. Õite värvus varieerub kahvatulillast valgeni, õisiku läbimõõt võib ulatuda 8&nbsp;cm-ni.

Ibeeris on Gibraltari rahvuslill, seda kujutas ka 1988–1989 väljastatud 50-pennine münt.

## Pildid

File:Gibraltar Candytuft 2.JPG
File:Iberis gibraltarica.JPG 


## Viited
Gibraltari vallutamine

**Gibraltari vallutamine** Briti ja Hollandi väe poolt Hispaania pärilussõjas toimus 1.-3. augustil 1704 (ukj).

Sõja algusest peale oli Augsburgi liiga (kuhu kuulusid Saksa Rahva Püha Rooma Riik, Suurbritannia, Hollandi Vabariik ja Savoia hertsogkond), kes toetas Austria Habsburgide pretendenti Hispaania troonile Karl VI (Hispaania troonipretendendina Carlos III), otsinud Pürenee poolsaarel sadamat, kust kontrollida Gibraltari väina ja suunata mereväeoperatsioone Prantsuse laevastiku vastu Vahemere lääneosas. 

Katse vallutada Cádizi lõppes 1702. aasta septembris ebaõnnestunult, kuid liitlaste edu Vigo lahe lahingus sama aasta oktoobris tegi neist piirkonna suurima merejõu. See aitas veenda Portugali kuningat Pedro II loobuma liidust Prantsusmaaga ja liituma 1703. aastal Augsburgi liigaga. Liitlaste laevastikule avanes nii ligipääs Portugali sadamale Lissabonile, kust lähtusid retked Vahemerele.

Habsburgide huve selles piirkonnas esindas Hessen-Darmstadti vürst Georg. Juunis 1704 luhtus vürsti ja liitlaslaevastiku juhi admiral George Rooke'i katse vallutada Barcelona. Seepeale suunas Rooke jõupingutused taas Cádizile. Et kompenseerida oma edutust, otsustasid liitlaste juhid vallutada Hispaania lõunaranniku väikelinna Gibraltari.

Pika pommitamise järel maabusid Briti ja Hollandi merejalaväelased. Sõjategevuses osales liitlaste poolel 63 laeva enam kui 2000 merejalaväelase ning meremehega, hispaanlaste poolel umbes 430 meest. Hispaanlaste kaotused olid väikesed, liitlaste seast sai surma 60 ja haavata 200 meest. 3. augustil otsustas Gibraltari kuberner Diego de Salinas koos linna väikese garnisoniga alistuda. Kolm päeva hiljem marssis vürst Georg linna Carlos III nimel.

Sõja lõpuks ei õnnestunud Carlos III-l siiski Felipe V Hispaania troonilt tõugata ning Utrechti rahu kohaselt 1713. aastal anti Gibraltar ametlikult üle Suurbritanniale, kelle omanduses püsib Gibraltar tänini.

## Viited