open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Harri Ilja

**Harri Ilja** (7. jaanuar 1928 Kadrina – 26. september 1990 Tallinn) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

1947. aastal lõpetas ta Rakvere Eesti Keskkooli. Õppis ka Rakvere lastemuusikakoolis, kus tema viiuliõpetaja oli Jaan Pakk. Aastatel 1947–1948 õppis koorijuhtimist Tallinna Muusikakoolis, 1954. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise erialal (Jüri Variste klassis). 

Aastatel 1953–1968 oli ta Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise eriala õpetaja, 1968–1990 Tallinna Riikliku Konservatooriumi kooridirigeerimise ja kooripartituuri mängu vanemõpetaja.

Tema õpilasi on Tõnu Kaljuste, Merike Aarma, Ludmilla Toon, Riho Ridbeck, Ene Peiker, Tiiu Schüts ja Anne Voorand.

1950. aastast oli ta segakoori Sõlg dirigent, 1952. aastast ka Konstantin Türnpu nimelise meeskoori dirigent.

Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.

## Tunnustus
*1980 – Eesti NSV teeneline kunstitegelane

## Isiklikku
Tema poeg on pianist Ivari Ilja.

## Viited
Objektivism

**Objektivism** on filosoofias mitme seisukoha nimetus:

* objektivism epistemoloogias: maailma on võimalik tunnetada sellisena, nagu ta on
* objektivism eetikas: on olemas objektiivsed eetilised väärtused
* objektivism esteetikas: objektidel on esteetiline väärtus sõltumata sellest, kas keegi seda tunnistab või mitte 

* Objektivism on ka USA kirjaniku Ayn Randi loodud filosoofiline süsteem, mis on lähedane libertaarlusele.
* Objektivism oli stalinistliku Nõukogude Liidu sisepropagandas vaatenurk, mida omistati teadlastele ja filosoofidele, kes väidetavalt lähtusid oma kirjutistes absolutiseeritud "objektiivsusest", samas kui riikliku ideoloogia seisukohalt tulnuks lähtuda parteilisusest.

Objektivism oli ka Ezra Poundist mõjutatud suund luules.

## Vaata ka

*Subjektivism
Roman (Lukin)

**Roman** (vene keeles Роман; kodanikunimega **Aleksei Aleksandrovitš Lukin**, vene keeles Алексей Александрович Лукин; sündinud 11. oktoobril 1968 Prohladnõis Kabardiini-Balkaari ANSV-s) on Vene Õigeusu Kiriku vaimulik (peapiiskop).

Ta juhib alates 2011. aastast Jakutski piiskopkonda. 

## Haridustee ja töötamine õppeasutustes
Aleksei Lukin lõpetas 1987. aastal kutsekooli ja 1993. aastal Stavropoli Vaimuliku Seminari. Aastatel 1995–1999 õppis ta Moskva Õigeusu Vaimulikus Akadeemias. 1999. aastal kaitses samas usuteaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Аскетические воззрения архиепископа Феодора (Поздеевского)".

1999. aastal määrati munkpreester Roman Stavropoli Vaimuliku Seminari prorektoriks. 

2004. aastal lõpetas ta Stavropolis asuva Kaukaasia Rahvaste Sõpruse Instituudi psühholoogiateaduskonna. 2005. aastal valiti ta Kaukaasia Rahvaste Sõpruse Instituudi usuteaduskonna dekaaniks.

Aastatel 2008–2011 oli ta Moskva Patriarhaadi kõrgkooli – Kirikliku aspirantuuri ja doktorantuuri – kuulaja.

## Vaimulik teenistus
Lukin astus kiriku teenistusse 1987. aastal. 1992. aasta märtsis pühitseti mungaks (munganimega Roman). 1992. aasta aprillis pühitseti ta munkdiakoniks ja sama aasta augustis munkpreestriks. 

2002. aastal ülendati ta patriarh Aleksius II seadlusega iguumeniks ja 2006. aastal ülendas Aleksius II Romani arhimandriidiks..

2008. aasta oktoobris valis Vene Õigeusu Kiriku Püha Sinod Romani juhtima Stavropoli piiskopkonna Mihhailovskoje vikariaati. 2009. aastal saatis Püha Sinod ta Gruusia Apostliku Autokefaalse Õigeusu Kirikuga kooskõlastatult Thbilisisse venekeelseid usklikke teenima.

2011. aasta mais valis Püha Sinod Romani Jakutski ja Lenski piiskopiks. 2011. aasta juunis pühitseti Roman Moskvas Lunastaja Kristuse katedraalis piiskopiks. Hirotoonia viis läbi Moskva ja kogu Venemaa patriarh Kirill.

1. veebruaril 2016 Lunastaja Kristuse katedraalis peetud liturgial ülendas patriarh Kirill piiskop Romani peapiiskopiks. 

Püha Sinodi otsusega määrati ta 15. oktoobril 2018 Jakuutia vaimuliku seminari rektoriks.

## Tunnustus
*2013 – Kaukaasia Rahvaste Sõpruse Instituudi auprofessor

## Viited

## Välislingid
*Епископ Якутский Роман (Лукин). pravmir.ru
Hiiumaa Gümnaasium

**Hiiumaa Gümnaasium** on Hiiu maakonnas Kärdlas aadressil Uus tänav 4 asuv riigigümnaasium. 

Kool alustas õppetegevust 1. septembril 2016.

Kooli direktor on Ivo Eesmaa.

Kooli kõrval asub Kärdla Põhikool.

## Viited

## Välislingid
*Kooli koduleht
Keila Kultuurikeskus

**Keila Kultuurikeskus** (varem **Keila kultuurimaja**) on Harju maakonnas Keilas asuv kultuurimaja. 

Keila Kultuurikeskus asub aadressil Keskväljak 12. 

## Ajalugu
1909. aastal valmis Keila Vabatahtliku Tuletõrjeseltsi hoone ja seltside ringid. Kohta hakati kutsuma "pritsimajaks". 1929. aastal sai "pritsimaja" juurdeehituse, kolmanda korruse ringiruumide jaoks. Samuti avardati näitelava ja pikendati ka saali. 1935. aastal nimetati „pritsimaja" ümber Keila Rahvamajaks. 1941. aasta suvel hävis rahvamaja tules. Teise maailmasõja ajal tegutseti juhuslikult ja kasutati selleks Keila Algkooli ruume. 1945–1952 tegutses Keila Rahvamaja praeguse Rae apteegi ruumides ning 1952–1956 töötas Keila Rajooni Kultuurimaja endises Keila vallamajas Paldiski maanteel. 1954. aastal alustati uue kultuurimaja ehitamist Eesti Põllumajanduse Ühistute rahaga. Algselt projekteeriti hoone *agro-zoo-propaganda-hooneks*, mis oli tolleaegne tüüpprojekt nii õppekeskuste kui kultuurimajade tarbeks. Hoone rajati Arnold Matteuse 1950. aastatest pärineva tüüpprojekti järgi endise köstrimaja asemele. Kultuurimaja avaball toimus 30. detsembril 1956, kuid ametlikult anti maja käiku 1957. aastal. Samal aasta alguses kolisid hoonesse ka Keila raamatukogu ja lasteraamatu­kogu, kus asuti kuni 2012. aastani. 

Sama projekti järgi on ehitatud kultuurimajad ka Orissaares, Antslas, Jõhvis, Abjas ja mujal. Hoone on hea näide stalinistlikust arhitektuurist. Aastatel 1960–1962 oli Keila Kultuurimaja direktoriks Ilmar Moss.

Keskuses tegutseb teiste seas AX-teater.

## Galerii

Fail:Keila ajalugu 18.jpg|Ajalooline foto, kus kaugemal paistab tulevane Keila Kultuurikeskuse asukoht – Köstri maja
Fail:Keila ajalugu 13.jpg|Ajalooline foto valminud Keila Kultuurimajast 1950. aastate lõpust
Fail:Keila Kultuurikeskus talvel.jpg|Keila Kultuurikeskus puudega 2001. aastal
Fail:Keila Kultuurikeskuse silt.JPG|Keila Kultuurikeskuse silt


## Viited
Maljarka

**Maljarka** on Tartus tegutsev tantsuansambel, mis viljeleb vene mustlastantsu. See loodi 2006. aastal.

Ansambli juhendaja on Svetlana Zaikova. Ansambel on osalenud paljudes meistriklassides, näiteks Lehti Kostabi, Ilze Zarina ja Irina Lisovskaja juures.

Maljarkast on välja kasvanud Tartu mustlastantsutrupp Romaška, mida juhendab Pille Priks. Ansamblil on sidemed ka teiste riikide mustlastantsuansamblitega, nagu Ukrainas tegutsev Dance Hayat, kes on korduvalt Eestis koos Maljarkaga ühistel kontsertidel üles astunud.

## Viited

## Välislingid

* Ansambli koduleht
* Aime Jõgi. Mustlaskontsert lõi Hurda saali punni täis, paljud lahkusid Postimees, 2. juuli 2018
* Aime Jõgi. Kirevais rõivais tantsijad püüavad tabada mustlastähte Postimees, 28. juuni 2018
* Aime Jõgi. Vallikraavis algab reede õhtul mustlastantsupidu Postimees, 28. juuni 2017
* Mustlasansambli MALJARKA kontsertetendus "Khelesa, romale!" Alle-Saija Teatritalus, YouTube, 27. juuni 2016
* Aime Jõgi. Vallikraav täitub mustlastantsijaist Postimees, 3. juuni 2016
* Maljarka - Mar Mar, YouTube, 27. jaanuar 2012
* Maljarka @Romanofest 2016, YouTube, 3. mai 2016
Ostap Bender

**Ostap Bender** (vene keeles Остап Бендер) on Ilja Ilfi ja Jevgeni Petrovi romaanide "12 tooli" ja "Kuldvasikas" peategelane. 1928. aastal ilmunud "12 tooli" jutustab Ostap Benderi koomilistest seiklustest NEP-iaegsel Nõukogude Venemaal.

## Iseloomustus
Ülileidlik ja sõnaosav. Teda nimetatakse suureks kombinaatoriks. 

## Karakter
Ostap Bender teatab oma eluloos tavaliselt vaid seda, et ta isa oli Türgi alam, ise on pärit Odessast ning et ta täisnimi on Ostap-Sulayman-Berta-Maria-Bender-Bey (Остап-Сулейман-Берта-Мария-Бендер-Бей). Päritolult on ta juut. Ostap Bender unistab reisida Rio de Janeirosse, "oma unistuste linna". 

Ostap Benderi prototüüp Ostap (Ossip) Šor oli pärit Benjamin Haimovitš Šori ja Jekaterina Hertsevna Bergeri perekonnast; vene-juudi luuletaja Natan Šor oli tema vend. Paljud Ossip Šori räägitud juttudest olid Ostap Benderi seikluste aluseks.

## Ostap Benderi tsitaate
*"Võib-olla anda sulle veel selle korteri võti, kus raha seisab?"
*"Lääs aitab meid, ära anna alla!"
*"Paraadi hakkan juhatama mina."
*"Jää hakkas liikuma, härrad vannutatud mehed!"

## Seotud mõisteid
*Leitnant Schmidti pojad: petised, kes kerjasid ametiasutustelt raha, esinedes revolutsionäär Pjotr Schmidti (1867–1906) poegadena. Ka Bender nimetas end vahetevahel leitnant Schmidti pojaks.
*Sarved ja sõrad (täielikult "Sarvede ja Sõrgade Varumise Arbatovi Kontori Tšernomorski osakond"): Benderi asutatud fiktiivne ettevõte
*Mõõga ja Saha Liit: Benderi asutatud fiktiivne nõukogudevastane organisatsioon, mida ta kasutas selle liikmete šantažeerimiseks

## Mainimine romaanis "12 tooli"
"Kaksteist tooli" ilmus 1928 jaanuaris.

Tegevus toimub nepiaegsel Venemaal. Romaanis otsib Ostap Bender endise aadlipealiku Ippolit Matvejevitš Vorobjaninovi ämma teemante, mis on peidetud tooli sisse ja seejärel konfiskeeritud kommunistide poolt koos ülejäänud mööbligarnituuriga. Teemante otsib ka isa Fjodor, Vorobjaninovi ämma pihiisa. Romaani lõpus, olles tulutult kätte saanud ja lõhkunud kõik toolid peale viimase, tapab Vorobjaninov Benderi, kuna ta ei taha jagada varandust. Selgub, et teemandid on viimase tooli seest juba avastatud ja Vorobjaninov läheb hulluks.

## Romaanis "Kuldvasikas"
Romaanis Kuldvasikas šantažeerib ja jälitab Bender "põrandaalust miljonäri" Aleksandr Koreikot. Raamatu lõpus, olles saanud miljon rubla, avastab Bender, et Nõukogude Liidus pole rahaga midagi teha. Pärast ebaõnnestunud katset põgeneda Rumeeniasse (Rumeenia piirivalvurid röövivad Benderi paljaks ja saadavad ta Nõukogude Liitu tagasi) lubab Bender hakata majavalitsejaks.

## Viited
Paljassaare hoiuala

**Paljassaare hoiuala** on Tallinnas Paljassaare poolsaarel asuv hoiuala.

Hoiuala on üleeuroopalise tähtsusega linnuala, kus on registreeritud 229 liiki linde (oktoober 2012).

Alal on kaks linnuvaatlustorni (Roostikutorn ja Valge Torn).

## Välislingid
*
Mundigciems

**Mundigciems** on küla (*ciems*) Lätis Talsi piirkonnas, Lībagi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 120 meetri kõrgusel Mundigezersi järve kaldal, piirkonna keskusest Talsist 4,5 ja Riiast 111 km kaugusel.

Nõukogude ajal kandis küla nimesid **Villas** ja **Ezerkalne**. Küla tekkis Villase karjääri ja asfaltbetoonitehase juurde, sellest kujundati ka «Lībagi» kolhoosi keskasula. Külas on motospordirada. Seal asub ka raamatukogu. Külas asuvad Ezerkalni ja Vīceži bussipeatused.

Zaļkalni muinaskalmed on regionaalse kaitse all. Looduskaitse all on kolm tamme, Vīceži saar ja Mundigi ohvritamm.

## Elanike arv


* 267 (1970)
* 375 (1979)
* 568 (1989)
* 535 (2000)

* 478 (2011)
* 464 (2017)
* 465 (2020)
* 438 (2025)


## Viited
Lībagi vald

**Lībagi vald** (läti keeles *Lībagu pagasts*) on vald Lätis Talsi piirkonnas. Vald piirneb Talsi ja Stende linnaga ning Abava, Lauciena, Laidze, Ģibuļi, Strazde ja Virbi vallaga, mis jäävad kõik Talsi piirkonda.

Valla pindala on 144 km². 2016. aasta seisuga elas seal 2015 inimest. Valla keskus on Mundigciemsi küla, vallavanem on Lauma Jaunpujēna.

## Ajalugu

Valla vana saksakeelne nimi on *Lipsthusen*. Aastal 1935 oli valla pindala 58,4 km². Aastal 1945 moodustati vallas Lībagi ja Aklaisciemsi külanõukogu. Aastal 1961 liideti Lībagi külanõukoguga osa Talsciemsi külanõukogust, aastal 1979 aga Stende linna maapiirkond. Aastal 1974 arvati osa külanõukogust Vandzene külanõukogu koosseisu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Talsi piirkonda.

## Kaitstavad objektid

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Kapurkalnsi muinaskalmed, hiiepaik Mežītese Puuslikumägi, hiiepaik Vanagkalns (Upurkalns), Kāravkalnsi linnamägi, hiiepaik Andumi tamm, Dzintari maja koos selle juures asuva linnusemudeliga, Dzintari maja seinamaalingud, Stende mõisa vana häärber, Stende kirik ja selle kabel, kiriku altar, orel ning kantsel, Stende mõisa vana häärber. Regionaalse kaitse all on Stende mõisa hoonetekompleks (sealhulgas häärber, tallid, vana loss, tõllakuur ja  park), Stende luteri kirik ja kabel, kiriku altar, orel, kantsel ja seinamaalingud, Stende mõisa muinaskalmed, Lejaslāči muinaskalmed, Vecčumalase muinaskalmed, Zaļkalni muinaskalmed, Dziļlejase muinaskalmed, Zviedri muinaskalmed ning Adamoviči koolimaja. Kohaliku kaitse all on  Lejaslāči keskaegne kalmistu ja Ķīļi muinaskalmed.

## Loodus

Valda jäävad 5,7 ha suurune Mundigezers, 2,4 ha suurune Sirdsezers, 5,3 ha suurune Ābeļezers ja 5,3 ha suurune Čumalezers. Looduskaitse all on Kurzemnieki magus kirsipuu, Sproģi tamm, Tūjnieki tamm, Potase kuusk, Potase tammed, Dižstende-Bungi kalmistu kaseallee ja kümme nimetut põlispuud. Valla kirdeosa jääb Talsi küngastiku loodusparki.

## Asustus

2011. aastal elas vallas 1722 lätlast, 25 venelast, 33 valgevenelast, 9 ukrainlast, 14 poolakat ja 7 leedulast. 

Vallas on järgmised külad.

 

Ülejäänud valla elanikud elasid küladesse mitte kuuluvates taludes.

Dižstendes - Bungu kapu bērzu aleja.jpg|Dižstende-Bungi kalmistu kaseallee
Vanagkalns.jpg|Vanagkalns
Laipas Mundigezera krastā - kikos64 - Panoramio.jpg|Mundigezers
Sirds ezers 1998-10-17 - panoramio.jpg|Sirdsezers
Andumu upurozols.jpg|Andumi tamm
Čumals.jpg|Čumalezers


## Viited

## Välislingid
Virbi vald

**Virbi vald** (läti keeles *Virbu pagasts*) on vald Lätis Talsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Stende linna, Lībagi, Abava ja Strazde vallaga ning Tukumsi piirkonna Kandava vallaga.

Valla pindala on 39,5 km². 2016. aasta seisuga elas seal 887 inimest. Valla keskus on Jaunpagastsi küla, vallavanem on Egils Alsbergs.

Ķeiri tamm, Auziņase tamm, Rogase tammed ja kolm Eņģeļciemsi tamme on looduskaitse all.

## Ajalugu

Vald moodustati 1870. või 1880. aastatel, mil liideti Lielvirbi, Mazvirbi, Rinkule, Štempeļmuiža, Eņģeļmuiža ja Veģi mõisavallad. Valla algne saksakeelne nimi oli *Neuwacken*. 1925. aastani kandis see nime *Jaunpagastsi vald*. 1935. aastal oli Virbi valla pindala 96,5 km². 1945. aastal moodustati selle koosseisus Virbi ja Jaunpagastsi külanõukogu, vald ise likvideeriti aga 1949. aastal. 1956. aastal liideti Virbi külanõukogu Sabile linnaga ja moodustati Sabile linna maaterritoorium. 1974. aastal liideti Strazde külanõukogu Jaunpagastsi külanõukoguga, viimane nimetati aga ümber Virbi külanõukoguks. 1990. aastal sai Virbi külanõukogust Virbi vald. 1992. aastal eraldus Virbi vallast Strazde vald. 2009. aastast kuulub vald Talsi piirkonda.

## Asustus

2011. aastal elas vallas 653 lätlast, 146 venelast, 30 valgevenelast, 20 ukrainlast, 7 poolakat ja 13 leedulast.  

Vallas on järgmised külad.

 

Ülejäänud valla elanikud elasid küladesse mittekuuluvates taludes.

## Viited

## Välislingid
Jaunpagasts

**Jaunpagasts** (ka **Virbi**, vanasti ka **Neivakene**) on küla (*ciems*) Lätis Talsi piirkonnas, Virbi valla halduskeskus. Küla asub Virbupe jõe kaldal merepinnast 90 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Talsist 16 ja Riiast 105 kilomeetri kaugusel. Küla läbib Riia–Ventspilsi raudtee, seal asub Sabile raudteejaam.

Küla on esmamainitud 1237. aastal (toonase nimega Neivakene). Sinna rajati ka Jaunpagastsi mõis (*Neuwacken*), millest on kujunenud tänapäeva Brūzise küla Virbupe teisel kaldal. Tänapäevane Jaunpagastsi küla kujunes mõisa maadele Sabile raudteejaama juurde. Aastail 1909–1911 asustati sinna Venemaalt ligi 120 peret. 

Teise maailmasõja järel kujunes Jaunpagasts Virbi kolhoosi keskasulaks. Külas on kultuurimaja ja raamatukogu, Virbi põhikool ja 1928. aastal valminud Neivakene vanausuliste kirik. Suurim tööandja on SIA Jaunalko. Jaunpagastsis on Stacija ja Jaunpagastsi bussipeatused.

## Elanike arv


* 342 (1970)
* 457 (1979)
* 590 (1989)
* 560 (2000)

* 451 (2011)
* 406 (2017)
* 377 (2020)
* 413 (2025)


## Viited
Radaja festival

**Radaja festival** on Petseri rajoonis Radajal ja Petseris toimuv rahvusvaheline setu kultuuri festival; ühtlasi suurim Petseri rajoonis toimuv setu kultuuri teemaline üritus. 

Festivali korraldavad Irboska muuseum-looduskaitseala, Pihkva oblasti kultuurikomitee ja Petseri Setu Etnokultuuri Ühing. 

2019. aastal toimus festival 12. korda. 

## Viited
Radaja Seto Muuseum

**Radaja Seto Muuseum** on Venemaal Petseri rajoonis Radaja külas asuv muuseum.

## Välislingid
*Rein Sikk, Eestil on võimalik Venemaa seto muuseum ära osta, delfi.ee, 03.01.2013
Zaokski rajoon

**Zaokski rajoon** (vene keeles *Заокский район*) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tula oblasti loodeosas. Rajooni keskus on Zaokski alev.

Rajoon piirneb põhjas Moskva oblasti Serpuhhovi rajooniga, idas ja kagus Jasnogorski rajooniga, lõunas Aleksini rajooniga ning läänes Kaluga oblasti Tarussa rajooniga.

Rajooni pindala on 918,46 km². Elanike arv oli 2012. aastal 22 593, 2009. aastal 18 735 ja 2002. aastal 19 406.

Zaokski rajoonis on 153 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Zaokski alevi) ja kolme külaasunduse koosseisu.

Rajooni tähtsamad jõed on Oka, Vašana, Võpreika, Skinga, Besputa, Sojena, Gorodenka, Pišnja, Solomnika, Sknižka ja Jamnitsa.

## Viited
Georgi Medvedev

**Georgi Medvedev** (4. märts 1886 – 19. september 1971 Tallinn) oli vene rahvamuusik ja dirigent.

Nooruses õppis omal käel muusikateooriat ja balalaikamängu. 19-aastaselt alustas tööd dirigendina. 1904. aastal asutas ta Tallinnas vene rahvapilliorkestri.  
Nõukogude perioodil oli ta Jaan Tombi nimelise Kultuurihoone vene rahvapilliorkestri juht.

Ta dirigeeris vene rahvapilliorkestreid VI üldtantsupeol ja XVI üldlaulupeol.

Ta on maetud Siselinna kalmistule.

## Tunnustus
*1956 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

## Viited
Knieriem

**Knieriem** on Hessenist Eschwegest pärit baltisaksa kaupmehe- ja aadlisuguvõsa.

## Ajalugu
Suguvõsa kohta on esimesi teateid 1469. aastast, mil mainitakse Eschwege bürgerit Hans Knyrimet. 1608. aastal valiti käsitööline Bernhard Knierim Eschwege raehärraks. 1657. aastal elas Miitavis Johann Knieriem, kes oli ilmselt suguvõsa Balti liini rajaja. Suguvõsaliin algab aga Johann Melchior Knieriemiga (u 1661−maeti 1701), kes oli Liibavi linnaarst. Tema järeltulijad asusid XVIII sajandil elama Riiga, kus nad tegutsesid kaupmeestena. Riia raehärra Johann Melchior Knieriem (1758−1817) sai oma teenete eest 1814. aastal Püha Vladimiri IV klassi ordeni kavaleriks, mille alusel ta tõsteti Venemaa pärusaadliku seisusse; aadlitiitlit kinnitati 1845. aastal.

## Knieriemid rüütelkonna matriklis
11. juunil 1884. aastal võeti vennad Johann Konrad von Knieriem (1841−1924) ja Johann Hermann von Knieriem (1843−1889) Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. 1911. aastal immatrikuleeriti kolmas vend Johann Karl Woldemar von Knieriem (1849−1935).

## Suguvõsa liikmeid
*Johann Melchior von Knieriem (1758−1817), Riia raehärra
*Anton Johann von Knieriem (1798−1836), Dikļi pastor
*Alexander Knieriem (1800−1861), kindralmajor, divisjonikomandör
*Johann August von Knieriem (1803−1874), postidirektor, Mūri, Skangaļi mõisnik
*Johann Wilhelm von Knieriem (1804−1869), Peterburi Läti Jeesuse kiriku koguduse ja Pēterupe kihelkonnakoguduse pastor
*Johann Georg Knieriem (1805−1846), pedagoog, õppejõud Moskva ülikoolis
*Johann Friedrich von Knieriem (1810−1866), Dikļi ja Umurga pastor
*Alexander von Knieriem (1837−1904), tõeline salanõunik, senaator, Riiginõukogu liige
* Johann Konrad von Knieriem (1841−1924), jurist, kreisikohtunik, Mūri mõisnik
*Karl Nikolaus Knieriem (1842−1911), kindralmajor
*Johann Hermann von Knieriem (1843−1889), arst, põllumees
*Johann August von Knieriem (1845−1926), õigusteaduse doktor, Riia raehärra
*Johann Karl Woldemar von Knieriem (1849−1935), tegelik riiginõunik, Riia Polütehnikumi direktor 1906−1915, Skangaļi mõisnik
*Emil Fromhold von Knieriem (1849−1883), Härgmäe pastor 1881−1883
**Friedrich* Viktor *von Knieriem* (1855−1916), kaupmees Moskvas
*Johann August von Knieriem (1887−1978), õigusteaduse doktor, I.G. Farbeni eestseisuse liige, NSDAP liige

## Knieriemi suguvõsa mõisavaldused
*Liivimaa läti distrikt:
**Mūri (*Muremoise*) (1843−1920), Skangaļi (*Skangal*) (1843−1920)

## Viited

## Kirjandus
**Genealogisches Handbuch des Adels*. Adelige Häuser B. Bd XX. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1993. Lk 157-163.
*Knieriem, Michael. *Stammfolge der baltischen Familie (von) Knieriem*. – Baltische Ahnen- und Stammtafeln. 29. Jahrgang. Köln: 1987. Lk 25-34.

## Välislingid
*Knieriemi suguvõsa aadlivapp saidil gerbovnik.ru
Bordoo dogi

**Bordoo dogi** on Prantsusmaalt pärinev koeratõug.

Tõug on saanud nime Prantsusmaal asuva Bordeaux’ linna järgi.

Tõustandardis on koera käitumise/iseloomu kohta muuhulgas kirjas järgmist: „Iidse võitluskoerana on bordoo dogi väga hea valvur ja seda tänu sellele, et ta on ergas ja julge, ent samas ei ole agressiivne.“


Dogue de Bordeaux serious.jpg
Gleich hab ich's! (6865180445).jpg
Bordeaux Dogge Emma 2.jpg


## Viited

## Kirjandus
* Desmond Morris: *Dogs*, North Pomfret, Vermont 2008, ISBN 978-1-57076-410-3

## Välislingid

* Bordoo dogi koer.ee saidil
Isis (ansambel)

**Isis** (stiliseeritud kui **ISIS**) oli Ameerika Ühendriikide *[[post-metal]]* bänd, mis sai alguse Bostonist Massachusettsist aastal 1997, kuid hiljem hakkas tegutsemaLos Angeleses Californias.   

Ansambel aitas edasi areneda muusikalisel stiilil, mille teerajajateks olid bändid Neurosis ja Godflesh. Isis on neilt bändidelt laenanud laulude helijuppe oma loomingu jaoks. Isise heliline kõla, mida mõjutab *[[heavy metal]]*, koosneb pikkadest lauludest, mis keskenduvad struktuuri kordumisele ja arengule. Isise viimane stuudioalbum "Wavering Radiant" ilmus 5. mail 2009. Bänd läks laiali juunis 2010 vahetult enne koostöö-EP "Melvins / Isis" ilmumist, mille nad tegid rokkbändiga Melvins.  

## Koosseis
### Viimane koosseis
* Aaron Turner – vokaalid, kitarr (1997–2010)
* Jeff Caxide – basskitarr (1997–2010)
* Aaron Harris – trummid (1997–2010)
* Michael Gallagher – kitarr (1999–2010)
* Bryant Clifford Meyer – elektroonika (1999–2010)

### Endised liikmed
* Chris Mereschuk – elektroonika (1997–1998)
* Randy Larsen – kitarr (1998–1999)
* Jay Randall – elektroonika (1999)

## Diskograafia
* Celestial (2000)
* Oceanic(2002)
* Panopticon (2004)
* In the Absence of Truth (2006)
* Wavering Radiant (2009)
Johannes Langhedes

**Johannes Langhedes** oli Taani kuninga vasall Eestimaal 14. sajandil.

Ta oli majaomanik Tallinnas 1338. aastal koos oma naisega ja ka 1341. aastal.

Juba 10. märtsil 1336, mil Odewardus de Lode Lante mõisa ja küla (curiam et villam Langhedes) Henricus dictus Haveswordele müüs, oli see võõrastes kätes, seega võis Johannes de Langedes olla allvasall. Taani hindamisraamatu koostamise ajal kuulus küla (lanthi vii) Hiltæle. 20. sajandil kuulus küla Hulja mõisale Kadrina kihelkonnas.

## Viited

## Kirjandus
*Paul Johansen. Die Estlandliste des Liber Census Daniae. Reval, Kopenhagen 1933, S. 871.
Saartneem

**Saartneem** (ka **Kuradisaar**) on Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Käsmu küla alal Lahemaa rahvuspargis Käsmu lahes asuv 6,37 hektari suurune saar. Saare rannajoone pikkus on 3 kilomeetrit.

Saar asub Käsmu poolsaare kirdeotsast 200 meetrit põhja pool. Sellest põhja pool asub Tiirukari, kirdes Ninakivi kari. Saartneemega on liitunud Mändneeme saar. Suvel 2015 pääses madala veetaseme tõttu Käsmu poolsaarelt kuiva jalaga saarele.

Saar on pikliku kujuga ja kruusase pinnamoega. Saare suurim kõrgus on 5 meetrit üle merepinna.

Saarel leidub okasmetsa ja rannaniitu.

## Kirjandus
*Marko Kaldur. "Jalgsi läbi mere Kuradisaarele". Äripäev, 17. oktoober 2003
*Eva Klaas. "Galerii: Kuradisaarele pääseb kuiva jalaga". Virumaa Teataja, 21. august 2015

## Välislingid
*
Jasnogorski rajoon

**Jasnogorski rajoon** (vene keeles *Ясногорский район*) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tula oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Jasnogorski linn.

Rajoon piirneb põhjas Moskva oblasti Serpuhhovi ja Stupino rajooni, kirdes Moskva oblasti Kašira linnaringkonna, idas Venjovi rajooni ning läänes Zaokski rajooniga.

Rajooni pindala on 1299,7 km². Elanike arv oli 2012. aastal 31 030, 2009. aastal 32 537 ja 2002. aastal 34 926.

Jasnogorski rajoonis on 166 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Jasnogorski linna) ja kolme külaasunduse koosseisu.

Rajooni tähtsamad jõed on Oka, Apran, Osjotr, Besputa, Vašana, Tulitsa, Vosma, Sine-Tulitsa, Dessenka, Suška ja Polevaja Verkuška.

## Viited
Viljandi Maakohtu hoone

**Viljandi Maakohtu hoone** on hoone Viljandi vanalinnas aadressil Johan Laidoneri plats 5.

Hoone on valminud 1768. aastal. Selles töötas lühikest aega Viljandi Maakohus (saksa keeles *Landesgericht*). Pärast seda tegutsesid hoones pea poolteist sajandit koolid, kus on haridust saanud hulk Eesti avaliku elu tegelasi, teiste hulgas ka Jaan Tõnisson ja Johan Laidoner.

Tänapäeval kuulub hoone Viljandi Linnavalitsusele ja selles asuvad linnaametid.

## Ajalugu

Hoone valmis 1768. aastal endise linnakiriku varemete asemele esimese kivimajana Viljandis pärast Põhjasõda kestnud stagnatsiooniaega. Algselt oli hoone ühekorruseline koos mansardkorruse ja murtud kelpkatusega. Hoones asus tööle Viljandi Maakohus, mis aga 1787. aastal kolis Kauba tänavale (praeguse Viljandi vana tuletõrjemaja kohal asunud hoonesse).

1790. aastal hakkas hoones tööle kaheklassiline rahvakool, mis muudeti 1804. aastal kolmeklassiliseks Viljandi kreiskooliks. 1885. aastast töötas hoones linnakool, mis oli algul kolme-, hiljem aga neljaklassiline. 1912. aastal anti koolile Barclay de Tolly nimi ja see muudeti neljaklassiliseks kõrgemaks algkooliks.

1888. aastal ehitati hoonele ärklikorrus. 1890. aastal ehitati hoone kapitaalselt ümber ja selle tolleaegne välimus on säilinud tänapäevani.

Aastatel 1932–1940 asus hoones 5. Suurtükiväegrupi kasarm. Pärast seda asusid hoones ametiasutused, Nõukogude okupatsiooni ajal tegutses hoones Viljandi rajooni haridusosakond.

## Viited
Mynnekorp

**Mynnekorp** oli Eestimaa vasallisuguvõsa 14. sajandil.

Nimeliselt on teada järgmised suguvõsa liikmed:
*I.1. Nicolaus Minnekorp, Taani kuninga nõunik Eestimaal 27. aprillil 1346
*II.2. Johannes Menykorb de Livonia, 1381 immatrikuleeritud Praha ülikooli õigusteaduskonda, 1384 bakalaureus (Menycorbe)
*II.3. Clawes Munnenkŭrpe, turvatud Tallinnas 1385 

Paul Johansen oletab ristinime Nicolaus kordumise alusel, et Mynnekorpede esiisa võib olla Taani hindamisraamatus mainitud Nicolaus danus de Arus, kelle võimalik (Vielleicht) poeg oli Stigotus Nicolai, kuid see on väga ebakindel (doch ist es sehr unsicher).

Imastu mõis (Mönnikorb) asus Kadrina kihelkonnas Virumaal. Ordumeister Heidenreich Vincke von Overberch läänistas mõisa 25. juulil 1447 Lambert Metstakenile ja tema pärijaile. 

## Viited

## Kirjandus
*Paul Johansen. Die Estlandliste des Liber Census Daniae. Reval, Kopenhagen 1933, S. 900.
BMP-2

**BMP-2** (vene keeles **Б**оевая **M**ашина **П**ехоты-**2**) on 1980. aastatel Nõukogude Liidus projekteeritud jalaväe lahingumasin, üks levinumaid seda tüüpi soomukeid maailmas, BMP-1 järgmine versioon.

## Ajalugu
Ukraina ühendas Vene-Ukraina sõjas omavahel T-62-e kere BMP-2-e torniga, mille kombinatsiooni sai kasutada tuletoetussoomukina.

## Modifikatsioonid
* BMP-2M - BMP-2 edasiarendus, mis on varustatud 30 mm automaatkahuri 2A42, juhitava tankitõrjeraketisüsteemi 9K135 Korneti, 7,62 mm Kalašnikovi tankikuulipilduja ja 30 mm AGS-17 granaadiheitjaga.

## Kasutajad
* 


Польовий вихід курсантів випускного курсу факультету підготовки спеціалістів ВДВ (32957180640) (cropped).jpg|BMP-2 Ukraina sõjaväelaste kasutuses 2017. aastal


## Vaata ka
* BMD-1
* BMD-2
* BMD-3
* BMD-4
* BMP-3

## Viited

## Välislingid
*
Las Meninas

„**Las Meninas**“ ehk „**Õuedaamid**“ on Hispaania ühe tuntuima maalikunstniku Diego Rodríguez de Silva y Velázqueze (1599 Sevilla – 6. august 1660 Madrid) 1656. aastal loodud grupiportree. Maalil on kujutatud Hispaania kuninga Felipe IV perekonda ja seda peetakse üheks omapärasemaks õukonnaportreeks, mis iganes maalitud.

Kõik isikud peale ühe (ihukaitsja paremal taga) on nimeliselt määratletavad. 

Kuninga õuekunstnik Velázquez seisab keskselt oma molberti ees vasakul, olles oskuslikult vahetanud ära traditsioonilise kunstniku ja modelli suhte. Kuninga ja kuninganna toob Velázquez pildile hoopis tagaseinas oleva peegli abil. Siit võib järeldada, et kuningapaar seisab kunstniku ees – samas ruumis kus vaatajagi. Esiplaanil on keskel infanta Margarita Teresa ja lisaks kammerneitsid, nunn, kääbused ja koer. Ruumist lahkumas on kuninga kammerhärra. Kompositsioon on hoolikalt läbi mõeldud, see koosneb eri figuuridest ja figuurigruppidest, mis üksteist hästi tasakaalustavad. Kunstnik on tabanud selle stseeni peaaegu nii, nagu oleks tegemist fotoga. 
 
Maali keskpunkt on infanta oma kuningliku hoiakuga, jäädes paremalt ruumi tulvavasse valgusesse, mis teisi vaid riivab. Maalilt tundub, et esiplaanil olevad isikud valmistuvad poseerimiseks portree tarvis. Kuid kunstnik ei saa gruppi maalida sellest kohast, kus ta seisab, sest grupp on küljega. Samas on näha, et Velázquez on sammu molberti juurest tagasi astunud ning hindab tulemust. Seega võib järeldada, et ta kasutab teist peeglit, millesse ta ise, infante, õukondlased ja kääbused vaatavad. Molbertil olevat maali tõepärasust saavad eelkõige hinnata tema, peegli kaudu kuningas ja kuninganna ning tagaplaanil olev kammerhärra, kes on ennast pööranud. See ei ole lihtsalt kuningliku paari pilt, vaid pilt sellest, mida näevad kuningas ja kuninganna kui neid maalitakse.

Samas Velázquez narritab nii portreteeritavaid kui ka vaatajaid. Ta pöörab ühiskonnapüramiidi pea peale – ühiskonna tipp, kuningapaar jääb tagaplaanile ja on kohal ainult peegli kaudu. Keskosas, peeglist eespool, asuvad kunstnik ja paar õukondlast, nende ees infante ning kammerneitsid, aga esimesel tasandil hoopis kääbused ja koer.

"Las Meninas" on ühteaegu nii auto- kui ka grupiportree, samas filosoofiline mõtisklus loomingulise protsessi üle. Sellel meistriteosel on kaunis värvide harmoonia, suurepärane vari ja valgus ning hämmastavalt sujuv pintslitöö. 

Maali on uuesti tõlgendanud mitmed kunstnikud, nende hulgas Francisco Goya ja Salvador Dali. Pablo Picasso oli maalist vaimustatud ning maalis sellest 1957. aastal umbes 40 versiooni.
   
## Viited
Avaliku omandi manifest

**Avaliku omandi manifest** on 2010. aastal Euroopa Komisjoni Communia projekti raames loodud manifest, mille eesmärgiks on säilitada, tugevdada ning mõtestada avaliku omandi kui "elutähtsa ressursi olemust ja rolli" tänapäeval ning mis visandab "avaliku omandi terviklikkuse tagamiseks vajalikud põhimõtted ja juhtnöörid".

Manifesti on allkirjastanud paljud digiõiguste organisatsioonid üle maailma ja tuhanded eraisikud. Manifest tõlgiti eesti keelde 2017. aastal Wikimedia Eesti eestvedamisel.

Eestis on manifesti allkirjastanud Eesti Rahvusraamatukogu, Wikimedia Eesti, Tallinna Ülikooli Akadeemiline Raamatukogu, Eesti Raamatukoguhoidjate Ühing, Eesti Fotopärand, Open Knowledge Estonia, Eesti Raamatukoguvõrgu Konsortsium, Digitaalhumanitaaria Selts, Internet Society Estonia, Eesti Loodusmuuseum, Tartu Ülikooli Raamatukogu, Eesti Kirjandusmuuseum, Eesti Keele Instituut, Muinsuskaitseamet, Tartu Kunstnike Liit ja Tartu Kunstimuuseum.

## Vaata ka
* Creative Commons
* Vaba sisu
* Avatud teadmus

## Viited

## Välislingid
* Avaliku omandi manifest (Wikimedia Eesti lehel)
* "Eesti mäluasutused allkirjastavad Rahvusraamatukogus avaliku omandi manifesti" Sirp, 18. oktoober 2017
Talsi küngastiku looduspark

**Talsi küngastiku looduspark** on kaitseala Lätis Kuramaal Talsi piirkonnas Lībagi, Lauciene ja Laidze vallas. Kaitseala (läti keeles *Talsu pauguraine*) loodi 1987. aastal, kaitsmaks Põhja-Kurzeme kõrgustiku Vanema küngastiku kirdepoolseimat ja kõrgeimat piirkonda. Kaitseala pindala on 3671 hektarit, seda iseloomustavad rahutu reljeef ja väikesed, kuid sügavad järved.

Sealsed järved ja nende ümbruskond on nahkhiirte elukohaks. Looduskaitsealustest taimeliikidest kasvavad seal harilik manalasammal, läikiv kurdsirbik, jõgi-voolusammal, harilik paelsammal, iiri mörkia, soosammal, lubi-allikasammal, lainjas põikkupar, harilik vesilehvik, Mühlenbecki rahnik, varju-püsikluste, nõtke jürilill, vööthuul-sõrmkäpp, balti sõrmkäpp, kuradi-sõrmkäpp, kahkjaspunane sõrmkäpp, harilik käoraamat, harilik ungrukold, laialehine kareputk, must seahernes, soohiilakas, vahelduvaõiene vesikuusk, karukold, kattekold, liiv-esparsett, pääsusilm, väike ristik, lodukannike, nahklehine kibuvits, pehme kibuvits, harilik võipätakas, suur soomukas, rohekas käokeel, kahelehine käokeel ja jumalakäpp. Lindudest elavad seal väike-konnakotkas, herilaseviu, laanepüü, rukkirääk, valgeselg-kirjurähn, tamme-kirjurähn, musträhn, laanerähn, hallrähn, värbkakk, sookurg, punaselg-õgija, nõmmelõoke, valge-toonekurg ja must-toonekurg. Selgrootutest esinevad seal laiujur, tõmmuujur, suur-rabakiil, eremiitpõrnikas, atleetsikk, täpik-haavasikk, kirju-õiesikk, metallpõrnikas, luha-pisitigu, vasakkeermene pisitigu, harilik viinamäetigu, kahehambane sulgsuu, liistaktigu, valgelaup-rabakiil, hännak-rabakiil, apteegikaan, suur-kiirgliblikas, väikelumik, mustlaik-apollo ja pääsusaba. Kaitsealal elavad ka saarmas, tiigilendlane, suurvidevlane, pargi-nahkhiir, põhja-nahkhiir, veelendlane, pruun-suurkõrv, kasetriibik, kobras, metsnugis, valgejänes ja pähklinäpp.

## Viited

## Välislingid
* Looduskaitseala asendiskeem
* Kaitsealast Läti looduskaitseameti kodulehel (*läti keeles*)
Viktor Preiman

**Viktor Preiman** (27. aprill 1924 Narva – 28. november 2021) oli sporditegelane ja treener.

Aastatel 1941–1942 oli Narva Omakaitse liige. 1943. aastal lõpetas Narva 2. Gümnaasiumi. 1943. aasta detsembris siirdus vabatahtlikuna Soome sõjaväkke, osales 200. jalaväerügemendi ridades tõrjelahingutes Viiburi lahel ja Vuoksil. 1944. augustis pöördus tagasi Eestisse, oli kuni 1952. aastani metsavend. 

Seejärel õppis Leningradis Lesgafti-nimelises Kehakultuuri Instituudis. 

Aastatel 1954–1956 võitis Eesti NSV meistrivõistlustel murdmaasuusatamises 4x10 km teatesõidus ühe hõbe- ja kaks pronksmedalit. 

1955. aastal võitis Eesti NSV meistrivõistlustel laskesuusatamises Spartaki meeskonna liikmena 30 km patrullsuusatamises pronksmedali. 

Aerutamise Eesti NSV meistrivõistlustel võitis 1959. aastal kahesüstal koos Jaan Vähesooga pronksmedali ja 1960. aastal neljasüstal Dü­namo meeskonna liikmena kuldmedali.

Aastatel 1954–1959 töötas ta spordiühing Spartaki suusatreenerina, aastatel 1959–1968 Dünamos ja Kalevis aerutamistreenerina.

## Tunnustus
* 1985 Eesti NSV teeneline treener
* 1987 Kalevi auliige
* 2015 Kotkaristi V klassi teenetemärk

## Viited

## Välislingid
*Eesti spordi biograafiline leksikon. Preiman, Viktor
BMD-4

**BMD-4** (vene *БМД-4, боевая машина десанта*) on Venemaa valmistatud dessandi lahingumasin. BMD-4 on dessantvaste jalaväe lahingumasinale BMP-3.
See mahutab 3 meeskonnaliiget ja 5 jalaväelast.

**BMD-4M** on mõeldud õhudessantvägede transportimiseks, nende liikuvuse ja turvalisuse suurendamiseks lahinguväljal. Vene sõjaväe poolt võeti need relvastusse 2016. aasta aprillis. BMD on relvastatud 100-mm kahuriga ja sellega paaris oleva 30-mm 2A72 automaatkahuriga, samuti 7,62-mm kuulipilduja ja laseriga juhitavate 9M117M3 tankitõrjerakettidega.
## Galerii

File:2008 Moscow Victory Day Parade (59-12).jpg|
File:2008 Moscow Victory Day Parade (59-14).jpg|
File:BMD-4 (1).jpg|
File:BMD-4 Army-2022 2022-08-20 2652.jpg|
File:BMD-4.jpg|
File:9may2015Moscow-26.jpg|BMD-4M


## Ajalugu
*BMD-4K
*BMD-4M
*BTR-MDM

## Kasutajad
* Venemaa
* Ukraina - HUR MO ja Vassõlkivi territoriaalkaitse üksus võtsid arvatavasti 2022. aasta aprilli alguses ühe BMD-4 trofeeks.

## Viited
BMD-3

**BMD-3** (vene *БМД-3, боевая машина десанта*) on Venemaal valmistatud dessandi lahingumasin. 

Aastatel 1985–1997 toodeti 143 BMD-3 lahingumasinat.

Lisaks Venemaale kasutatakse neid ka Hiinas ja Angolas.
BMD-2

**BMD-2** (vene *БМД-2, боевая машина десанта*) on Nõukogude Liidus valmistatud dessandi lahingumasin.
BMP-3

**BMP-3** (vene keeles *Боевая Mашина Пехоты-3*) on Nõukogude Liidus valmistatud jalaväe lahingumasin. 
## Galerii

File:BMP-3 - ETIF-2010 (1).jpg|
File:BMP-3 - ETIF-2010 (2).jpg|
File:BMP-3 - ETIF-2010 (3).jpg|
File:BMP-3 - ETIF-2010 (4).jpg|

## Kasutajad
* 
* 

## Viited
Georgi Šehali

**Georgi Šehali** (1919 – ?) oli dirigent.

Ta lõpetas Leningradi konservatooriumi sõjaväeorkestrite dirigeerimisklassi. Seejärel juhtis ta 24 aastat Balti Laevastiku puhkpilliorkestrit Tallinnas.

Ta oli XVII üldlaulupeol sõjaväeosade ühendatud puhkpilliorkestri dirigent.

1981. aastast oli ta Aasovi-äärsete kreeklaste rahvamuusikaansambli Sartana Kalliskivid muusikaline juht.

## Tunnustus
*1960 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

## Viited
Aleksandr Tkatšov (poliitik)

**Aleksandr Tkatšov** (vene keeles *Александр Николаевич Ткачёв*; sündinud 23. detsembril 1960 Võsselki staniitsas Krasnodari krais) on Venemaa poliitik. Ta oli 22. aprillist 2015 kuni 7. maini 2018 Venemaa põllumajandus- ja kalastusminister.

Ta sündis aastal 1960 Võsselki staniitsas Krasnodari krais. Võsselkis lõpetas ta keskkooli. Aastal 1983 lõpetas ta Krasnodari Polütehnilise Instituudi mehaanikainseneri kvalifikatsiooniga.

Ta sai 22. aprillil 2015 Venemaa põllumajandus- ja kalastusministriks.
Hall-kärbsenäpp

**Hall-kärbsenäpp** (*Muscicapa striata*) on värvuliste seltsi kärbsenäplaste sugukonda kuuluv liik linde. Esmakirjeldus pärineb Peter Simon Pallaselt aastast 1764.

Linnu keskmine eluiga on 2 aastat, teadaolev maksimaalne vanus on 8 aastat ja 3 päeva.
Euroopas arvatakse elavat 6 kuni 10 miljonit paari hall-kärbsenäppe.

## Välimus ja tunnused
Hall-kärbsenäpp on pruunikas ja tuhakarva, rinna pealt kahvatuvalge tooniga ning vöödiline. Ka linnu pea on vöödiline. Noorematel lindudel on pruunid täpikesed pea peal ja seljal. Linnu pikkus on 14 cm, väljasirutatud tiibade ulatus 24 cm. Lind kaalub umbes 17 g.

## Häälitsus
Hall-kärbsenäpi häälitsusi kirjeldatakse kui märkamatut, lühikest, kõrge helitasemega, kilejat, ühe- või kahesilbilist häält.

## Toitumine
Hall-kärbsenäpp sööb lendavaid putukaid, näiteks koisid, liblikaid, taolistiivalisi ja sääriksääsklasi. Kiletiivalistest sööb ta mesilasi, herilasi ja tiibadega sipelgaid.
Halva ilma korral võib ta puudelt ja põõsastest otsida putuktoitu.
Hall-kärbsenäpp võib sügisel süüa ka marju.

## Levik
Elab kogu Euroopas ning läänepoolses Aasias kuni Mongooliani, Aafrikas Vahemere ääres. Hall-kärbsenäpp on rändlind. Talvitub Aafrikas.

## Elupaigad
Hall-kärbsenäpi peamiseks elupaigaks on hõredad puistud, sealhulgas surnuaiad, pargid, aiad. Kõige enam võib neid leida metsalagendikel putukaid püüdmas.

## Pesitsemine

Hall-kärbsenäpp pesitseb Euroopas mai lõpust juuli keskpaigani. Soojemal aastal võib pesitsemine alata varem. Hall-kärbsenäpp pesitseb tavaliselt külade ja karjamaade läheduses, leht- ja okasmetsades. Ta hakkab pesitsema alates esimesest eluaastast. Pesakondi on tal kaks ning kurna suurus on 4–5 muna. Esimene hall-kärbsenäpi pesakond aitab tagada järgmise pesakonna. Kuivemal pesitsusperioodil võib kurna suurus olla tavalisest suurem. Muna on 19×14 mm suur ja kaalub 1,9 g. Hall-kärbsenäpp on üks väheseid linnuliike, kes on võimeline eristama oma kurna mune. Tänu sellele kohastumisele võib ta näiteks käomuna oma pesast välja lükata.

## Looduskaitse
Euroopas on hall-kärbsenäpp arvatud mitteohustatud linnuks (LC) Rahvusvahelise Looduskaitseliidu poolt (IUCN). Sellegipoolest on uuringud näidanud, et linnu arvukus on ajavahemikul 1970–1998 teadmata põhjustel 68% vähenenud. Arvatavad põhjused on metsaraie tõttu elupaikade kaotamine ning karjamaade ja karjapidamise vähenemise tõttu toidubaasi ehk putukate vähenemine. Hall-kärbsenäpi arvukust mõjutavad ka linnupesade röövloomad, näiteks kassid ja oravad.

## Olukord Eestis
Hall-kärbsenäpp jõuab Eestisse aprilli lõpus ja mais. Meil pesitseb 100 000 – 200 000 paari hall-kärbsenäppe. Eestis pesitsevad linnud alustavad sügisrännet juba augustis, rännates öösiti.

## Viited

## Välislingid

*
Harilik sinerõigas

**Harilik sinerõigas** (*Isatis tinctoria*) on ristõieliste sugukonda kuuluva sinerõika perekonda kuuluv liik.

## Levila ja kasvukohad
Harilik sinerõigas on iseloomulik Kaukaasia steppidele ja kõrbealadele. Levib Kesk-Aasiast kuni Siberi idaosani ja Lääne-Aasiani, aga samuti on taimi leitud Kagu- ja Kesk-Euroopast ning Loode-Ameerikast. Eestis kasvab paiguti Lääne-Eesti mererannikul. Kasvukohana eelistab kiviseid, kruusaseid ja liivaseid mererandu.

Teatud riikides peetakse hariliku sinerõigast võõrliigiks või ökosüsteeme kahjustavaks invasiivseks liigiks. Põhja-Ameerika Põllumajandusministeerium on kirjutanud hariliku sinerõika kahjulike umbrohtude nimekirja järgmistes osariikides: Arizona, California, Colorado, Montana, Nevada, New Mexico, Oregon, Utah, Washington ja Wyoming. Montanas on hariliku sinerõika väljatõrjumine olnud väga laiaulatuslik ja edukas.

## Välimus
### Vars
Harilik sinerõigas kasvab ligikaudu 40–100 cm kõrguseks. Varre ülemine osa on sinakas roheline, ilma karvadeta ja rohkelt hargnenud.

### Õied
Kollased õied on tihedas poolkerajas õisikus, hiljem õisik haruneb. Õisiku läbimõõt on ligikaudu 0,5 cm. Õiekate koosneb neljast kroonlehest (3–4 mm) ja neljast tupplehest. Õied on kahesugulised ehk hermafrodiitsed. Tolmukaid on kuus, millest neli on pikad ja kaks lühikesed. Emakkond on üheosaline, sest koosneb ühest viljalehest tekkinud emakast. Õitseaeg on juunis ja juulis. 

### Lehed

Juurmised lehed on rootsuga, süstjaselliptilised, serval enamasti väikeste hammastega, ilma sinaka kirmeta, mis on õitseajaks kuivanud. Varrelehed on süstjad, noolja alusega vart ümbritsevad ja terve servaga.

### Vili
Kõdrake (12–18 mm) on avanematu ning lapik, laia tiivaga, õlgkollane kuni tumevioletne ning ripub peenikestel raagudel.

## Kasutamine

### Lõngavärvimine
Kuigi siniseid õisi on paljudel taimedel, on lõnga külge sinist värvi andvaid taimi vähe. Harilik sinerõigas on Eestis (ja ka ülejäänud Euroopas) ainuke looduslikult kasvav taim, millega lõnga igat tooni siniseks saab värvida. Sinist saab vaid esimese aasta lehtedest.

Värvipigment, mida sinerõigas sisaldab, on indigo. Seega kehtivad sinerõikaga värvimisel kõik indigoga värvimise reeglid – see pigment ei lahustu vees, vaid aluselises hapnikuvabas keskkonnas. Pigmenti on taimes üpris vähe, 100 g lõnga värvimiseks peaks võtma vähemalt 1 kg taimi.

### Rahvameditsiin
Hariliku sinerõika juurt kasutatakse Hiina meditsiinis. Sügisel korjatud juured kuivatatakse, töödeldakse graanuliteks, mis pannakse kuuma vee või tee sisse. See aitab leevendada kurguvalu, jahutada verd ja alandada palaviku. Kõrvaltoimena võib esineda allergilisi reaktsioone ja peapööritust. Suurtes kogustes võib olla kahjulik neerudele.

## Viited

## Välislingid
*
Serpuhhovi rajoon

**Serpuhhovi rajoon** (vene keeles *Серпуховский район*) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Moskva oblasti lõunaosas. Rajooni keskus on Serpuhhovi linn (ei kuulu rajooni koosseisu).

Rajoon piirneb põhjas Tšehhovi rajooniga, idas Stupino linnaringkonnaga, lõunas Tula oblasti Jasnogorski ja Zaokski rajooniga, läänes Kaluga oblasti Tarussa rajooniga.

Rajooni pindala on 1012,71 km². Elanike arv oli 2012. aastal 35 228, 2009. aastal 33 661 ja 2002. aastal 34 565.

Serpuhhovi rajoonis on 141 asulat, mis kuuluvad kahe linnaasunduse (Proletarski ja Obolenski alevite) ning viie külaasunduse koosseisu.

Rajooni tähtsamad jõed on Oka, Nara, Lopasnja, Retšma ja Skniga.

## Viited
March of the Martyrs

**March of the Martyrs** on Otepi teine singel nende kolmandalt albumilt The Ascension. Singel ilmus 30. oktoober 2007.  

Esimesena sai laulu kuulata Myspace-s 2007. aasta mais.
Mihhail Delibalt

**Mihhail Delibalt** (21. juuli 1925 Ukraina NSV – 8. september 2007 Tallinn) oli dirigent ja orkestrijuht.

Ta sai kõrgema muusikahariduse sõjaväeorkestrijuhi erialal Moskvas.

1950. aastast töötas Nõukogude sõjaväe Tallinna garnisoni puhkpilliorkestri juhina. 

## Tunnustus
*1962 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

## Viited

## Välislingid
*Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul
Il Tümene

**Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene)** (jakuudi keeles Саха Өрөспүүбүлүкэтин Ил Түмэнэ; vene keeles Государственное Собрание (Ил Тумэн) Республики Саха (Якутия)) on Sahha (Jakuutia) Vabariigi parlament, Sahha (Jakuutia) Vabariigi riigivõimu esindus-, seadusandlik- ja kontrollorgan.

Sahha parlament on ühekojaline. Il Tümenes on 70 liiget, kes valitakse vabadel valimistel viieks aastaks.

## Ajalugu
4. aprillil 1992 võttis Sahha (Jakuutia) Vabariigi Ülemnõukogu vastu uue konstitutsiooni. See jõustus 27. aprillil.  Uue konstitutsiooni kohaselt on Sahha (Jakuutia) Vabariik suveräänne riik, Venemaa Föderatsiooni võrdõiguslik liige, mille kõrgem seadusandlik organ Riigikogu (Il Tümene) on ennetähtaegselt oma tegevuse lõpetanud Sahha (Jakuutia) Vabariigi Ülemnõukogu õigusjärglane.

Il Tümene esimesed valimised toimusid 12. detsembril 1993. Parlamenti valiti 56 saadikut, neist 35 Vabariigi kotta (Палата Республики) ja 21 Esindajate kotta. Aastatel 1993–2002 oli Sahha parlament kahekojaline. Parlamendi teise koosseisu valimistel 28. detsembril 1997 valiti 70 rahvasaadikut – kummasegi kotta 35 inimest. 29. detsembril 2002 valiti Sahha ühekojalisse parlamenti 70 rahvasaadikut.

## Il Tümene koosseisud
*I koosseis (12. detsember 1993 – 28. detsember 1997)
*II koosseis (28. detsember 1997 – 29. detsember 2002)
*III koosseis (29. detsember 2002 – 2. märts 2008)
*IV koosseis (2. märts 2008 – september 2013)
*V koosseis (2. oktoober 2013 – 2018)

## Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) Vabariigi Koja esimehed
* Jegor Larionov (1993–1998)
* Vassili Filippov (1998 –2003)

## Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) Esindajate Koja esimehed

* Afanassi Illarionov (1993–1998)
* Nikolai Solomov (1998–2003)

## Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) esimehed
* Nikolai Solomov (2003–2005)
* Njurgun Timofejev (2005–2008)
* Vitali Bassõgõssov (2008–2013)
* Aleksandr Žirkov (alates 2013)

## Sahha (Jakuutia) Vabariigi seadusandliku võimu esindajad Föderatsiooninõukogus
* Jegor Larionov (1996–1998)
* Nikolai Solomov (1998–2002)
* Robert Burnašov (2002–2003)
* Aleksandr Matvejev (2003–2013)
* Aleksandr Akimov (2013–2018)

## Viited

## Välislingid
*Koduleht. iltumen.ru
*Государственное Собрание (Ил Тумэн). ysia.ru
Ahti Rääst

**Ahti Rääst** (29. detsember 1948 – 23. aprill 2010 Tallinn) oli eesti dirigent ja orkestrijuht.

1968. aastal lõpetas ta Tartu Muusikakooli trompeti erialal (õpetaja Kaupo Antzon). 1973. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi puhkpilliorkestri dirigeerimise erialal, kus õppis Helmut Orusaare klassis.

Aastatel 1975–1993 juhatas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi (1992–1993 Tallinna Pedagoogikaülikooli) puhkpilliorkestrit ning oli samal ajal instituudi kultuuriteaduskonna orkestridirigeerimise õppejõud. Tema õpilasi on Harry Illak ja Jaak Ojakäär.

## Tunnustus
*1988 – Eesti NSV teeneline kunstitegelane

## Viited
The Ascension

**"The Ascension"** (stiliseeritult **the_Ascension**) on Otepi kolmas stuudioalbum. Album salvestati Piety Streeti stuudios New Orleansis ja Balance'i stuudios Mandevilles Los Angeleses. Esialgu plaaniti album välja anda 20. märtsil 2007 Capitol Recordsi plaadifirma kaudu, aga kuna Capitol ja Virgin Records ühinesid, siis ilmus album 30. oktoobril 2007. 2009. aasta aprillis loobus Otep koostööst selle plaadifirmaga ja sõlmis lepingu Victory Recordsiga. Album jõudis Billboard 200 edetabelis 81. kohale ja seda müüdi 10 200 eksemplari. 

## Laulud

## Koosseis salvestamise ajal
* Otep Shamaya – laul
* Karma Singh Cheema – kitarr
* Holly Knight – melodroom, klaver, produtsent laulus "Perfectly Flawed"
* Jason "eViL J" McGuire – basskitarr, taustalaul
* Brian Wolff – trummid

## Produktsioon
* Kunstiline juht, disain – Otep Shamaya, P. R. Brown
* Fotograafia – P. R. Brown, Sam Throne
* Tehnik – Jeremy Parker
* Tehniku assistendid – David Troia, Drew Vonderhaar, Wesley Fontenot
* Täiendavad produtsendid – Jonathan Cohen, Otep Shamaya
* Lõplik töötlus – Ted Jensen
* Salvestaja, produtsent, miksija – Dave Fortman
* Trummi tehnik – Rory Facianne
* Kaasprodutsent – Holly Knight
Mitsubishi X-2

**Mitsubishi X-2** on Jaapani konstrueerimisbüroos projekteeritud ühekohaline eksperimentaalne ülehelikiiruseline , viienda põlvkonna hävituslennuki tasemel komposiitkonstruktsiooniga demonstrator, mille alusel jätkatakse otse kuuenda põlvkonna sõjalennuki arendamist.