open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Salmanassar V

**Salmanassar V** (akadi: *Šulmanu-ašarid*; heebrea: שַׁלְמַנְאֶסֶר; kreeka: Σαλαμανασσαρ; ladina: *Salmanasar*) oli Assüüria kuningas aastatel 726 kuni 722 eKr.

Nii Salmanassarist endast kui tema valitsusajast on allikate puudumisel teada võrdlemisi vähe. Babüloonia kuningate loend A annab Tiglat-pileser III (ehk Pulu) järglaseks Ululai, kes 25. *Tebet*il 726 eKr Assüüria  troonile tõustes Salmanassar V omale trooninimeks võttis.

Salmanassar V suurim saavutus oli Samaaria (Iisrael) vallutamine. Teine Kuningate Raamat kirjeldab kuidas Salmanassar V Iisraeli kuninga Hoosea vangistas, kolm aastat Samaariat piiras ja selle elanikud küüditas, “pannes nad elama Halahhi, Haabori jõe äärde Goosanisse, ja meedlaste linnadesse”. Samaaria linnadesse asustati seevastu ümber inimesed “Paabelist, Kuutast, Avvast, Hamatist ja Sefarvaimist.” Samaaria langemisega muutus Iisraeli kuningriik Assüüria provintsiks.

Otsese Assüüria võimu all jätkas ka Babüloonia – Salmanassar V istus korraga nii Assüüria kui Babüloonia troonil. Vaatamata laialt levinud arvamusele, et Salmanassari ametlik nimi Babüloonia kuningana oli varem mainitud Ululai, ei ole selle väite õigsus kinnitust leidnud.

722 eKr kaotas Salamanassar revolutsiooni käigus trooni Sargon II-le. Sargoni väitel põhjustas ülestõusu Salmanassari otsus kehtestada maksud seni vabale linnadele Assurile ja Harranile. Lisaks on tõenäoline, et Assüüria-vastased meeleolud jätkusid Babüloonias, mille lõunaosas (Bit-Adini) Salmanassar oli seetõttu sunnitud läbi viima küüditamisi.

Lisaks Samaaria vallutamisele omistab Josephus Salmanassarile viis aastat kestnud Tüürose piiramise.

## Viited

## Kirjandus

*Grayson, A.K. 1975. *Assyrian and Babylonian Chronicles*. Locust Valley, N.Y. (lüh. ABC)
*Grayson, A.K. 1991. 'Assyria: Tiglath-Pileser III to Sargon II (744-705B.C.)', *CAH* 3.2, 71-102.
*Hallo, W.W. & Simpson, W.K. 1998 (2nd ed.). *The Ancient Near East: A History*. London. 
*Kuhrt, A. 1995. *The Ancient Near East, c. 3000–330 BC*, Vol. 2. London. 
*Luckenbill, D.D. 1925. 'The First Inscription of Shalmaneser V', *The American Journal of Semitic Languages and Literatures*, 41, 162-164.
Aleksander Niine

**Aleksander Niine** (1936. aastani **Aleksander Spuhl**; 10. august (vkj 29. juuli) 1910 Oru vald, Läänemaa – 23. jaanuar 1975 Kaunas) oli eesti maastikuarhitekt ja aiandusteadlane.

## Elulugu
Aleksander Niine oli aedniku poeg.

Niine lõpetas 1929 Läänemaa Ühisgümnaasiumi, 1931 Vahi aiandus-mesinduskooli ja 1939 Readingi Ülikooli Inglismaal. 1965. aastal kaitses ta Eesti Teaduste Akadeemia juures põllumajanduskandidaadi väitekirja "Maastikuarhitektuuri ja haljastamise probleem Eesti NSV-s".

Ta töötas 1931–1932 Tartus Eerika puukoolis, oli 1934–1935 Haapsalu linnaaednik, 1939–1940 Tallinnas Loodushoiu ja Turismi Instituudi iluaianduse eriteadlane ja 1940–1950 linna aiandusosakonna juhataja. 1950–1960 oli Niine Eesti TA teadur, 1961–1974 Tallinna Botaanikaaia maastikuarhitektuuri osakonna juhataja, ühtlasi 1942–1974 ERKI maastikuarhitektuuri õppejõud, sh 1944–1950 dotsent.

## Teadustöö
Aleksander Niine on uurinud maastikuarhitektuuri ja iluaianduse kujunemist Eestis, valgustanud selle ala aktuaalseid probleeme teaduslikes väljaannetes ja ajakirjanduses. Ta kasvatas uue põlvkonna Eesti maastikuarhitekte.

Niine koostas üle 40 haljastus- ja maastikukujundusprojekti, mis ka teostati. Nende seas on Tallinnas Viru tänava nurga haljasala, Rävala puiestee ja Estonia teatri esine park, Tõravere observatooriumi ja Võrtsjärve limnoloogiajaama haljastus, Jägala looduspark jt. Suurtööks sai Tallinna Botaanikaaia üldplaneeringu (1959–1968) ning rosaariumi, dendraariumi jt detailplaanide koostamine.

Niine oli Eesti Aianduse ja Mesinduse Seltsi (EAMS), Eesti Looduseuurijate Seltsi (LUS) ja Arhitektide Liidu liige. Temalt ilmus üle 70 teaduspublikatsiooni ja aimeartikli; ta on viie raamatu autor.

## Teoseid
* Üheaastased lilled (kaasautor A. Süvalepp). Tallinn, 1955.
* Püsilillepeenar. Tallinn, 1956; Ilupuud ja -põõsad (kaasautor V. Veski). Tallinn, 1961.
* Maastikuarhitektuuri probleeme Eesti NSV-s. Tallinn, 1965.
* What requirements are to be met in recreational areas. // Man and environment. Tallinn, 1973.
* Haljastaja käsiraamat. Tallinn, 1976.

## Viited

## Kirjandus
* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide.
* Eesti aianduse biograafiline leksikon. Tallinn, 1998, 94–95.
* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn, 1996, 342.
* Eesti entsüklopeedia 14, 323.
* Brafman, E. "Pargid Eestis" Tallinn, 1980, 10, 31, 250.
* Jõeste, M. "Mälestuseks" Eesti Päevaleht, 20. juuli 2000.
Rosaarium

**Rosaarium** ehk **roosiaed** on teaduslikul, õppe- või iluotstarbel rajatud aed, mille kollektsioon koosneb mitmesugustest roosisortidest ja kibuvitstest.

Ehkki Hiinas on roose kasvatatud üle tuhande aasta, sai tänapäevaste rosaariumide eelkäijaks Prantsuse keisrinna Joséphine de Beauharnaisi 1799–1814 rajatud aed Malmaisonis Prantsusmaal. Joséphine tõi Prantsusmaale nii aednikud kui ka roosid, rahastades arvukalt taimekogumisretki. Tema surma aegu 1814. aastal kasvas aias üle 250 roosisordi. Väidetavalt tõid tema taimekogujad Prantsusmaale ka ligi 200 muud taime, nende seas daalia. 

Eestis on rosaariumid näiteks Tallinna (650 sorti 31 sordirühmast) ja Tartu botaanikaaias (250 sorti), kuid neid on rajatud ka mõisate juurde. Rosaarium oli Tallinna Botaanikaaia esimene kollektsioon, mis rajati maastikuarhitekt Aleksander Niine projekti järgi kunagisse president Konstantin Pätsi talu marjaaeda 1964. aasta kevadel.

## Viited

## Välislingid
* Tallinna Botaanikaaia rosaarium
* Tartu Ülikooli Botaanikaaia rosaarium
Helmo Niine

**Helmo Niine** (1936. aastani **Helmo Nolke**; sündinud 24. detsembril 1928 Tallinnas) on eesti keemik ja põllumajandusteadlane.

## Elulugu
Helmo Niine on teenistuja poeg.

Niine lõpetas 1948 Viljandi 2. Keskkooli, 1953 Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna anorgaaniliste ainete tehnoloogia erialal ning kaitses 1966. aastal EMMI-s põllumajanduskandidaadi kraadi väitekirjaga "Turvasmuldade agrokeemilised omadused". 

Ta töötas 1953. aastast EMMI keemialabori teadurina, 1969–1972 vanemteadurina, 1972–1991 keemiliste analüüside kesklabori juhatajana ning 1991–2001 teadur.

## Teadustöö
Helmo Niine on uurinud Eesti turvasmuldade agrokeemilisi omadusi, söötade nitraatlämmastikusisaldust ja söötade toorrasva määramise metoodikat. Ta on avaldanud umbes 40 teaduspublikatsiooni, tema nimel on ka üks autoritunnistus.

## Teoseid
* Kultuuristamise mõjust turvasmuldade keemilistele omadustele. // Rohumaaviljelus III. Tallinn, 1962
* Turvasmulla tähtsamate agrokeemiliste näitajate vaheline seos. // EMMI teaduslike tööde kogumik 4 (1964)
* Eesti NSV turvasmuldade agrokeemilistest omadustest. // EMMI teaduslike tööde kogumik 6 (1965)
* Nitraatidesisalduse dünaamika kõrrelisterohkes karjamaarohus (kaasautor). // EMMI teaduslike tööde kogumik 43 (1988)
* Erineva koosseisuga karjamaataimikute rohu nitraatidesisaldus ja seda mõjutavad tegurid (kaasautor). // Teaduse saavutusi ja eesrindlikke kogemusi 34 (1990)
* Eesti mullad, nende parandamine ja väetamine (kaasautor). // EMMI teaduslike tööde kogumik 70 (1992)
* Fosfor ja kaalium Eesti muldade pedogeneesis (kaasautor R. Kask). // Agraarteadus (1997) 3
* Kuumutuskadu mulla analüütilise karakteristikuna (kaasautor R. Kask). // Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi Toimetised 6 (1998)
* Silmeti lämmastikurikaste vedeljäätmete baasil valmistatud väetiste katsetamise esialgseid tulemusi (kaasautor). // Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi Toimetised 14 (2001)

## Viited

## Kirjandus
* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
Erich Niinepuu

**Erich Niinepuu** (aastani 1933 **Erich Meinwald**; 2. september 1926 Riisipere vald, Harjumaa – 2. jaanuar 2011) oli eesti põllumajandusteadlane.

## Elulugu
Erich Niinepuu oli talupidaja poeg.

Niinepuu lõpetas 1945 Uuemõisa Põllumajandustehnikumi, 1949 TÜ põllumajandusteaduskonna ning kaitses 1967. aastal Eesti TA juures põllumajanduskandidaadi kraadi väitekirjaga "Söödakaalika 'Kuusiku' aretusest, levikust ja mõningate agrotehniliste võtete mõjust saagile". Ta oli 1957–62 EMMI agronoom, 1962–69 noorem- ja 1969–73 vanemteadur, söödajuurviljade uurimisgrupi juhataja, 1973–86 aretusosakonna ja 1986–88 põldtaimekasvatuse osakonna juhataja.

Ta on maetud Nissi kalmistule.

## Teadustöö
Erich Niinepuu peamine uurimisvaldkond oli söödajuurviljade (eriti söödakaalika) sordiaretus ja seemnekasvatus. Ta on sortide 'Esko' ja 'Viko' autor, 'Kuusiku' kaasautor. Need sordid levisid NSV Liidus laialt. Niinepuu juhendas seemnekasvatust kohapeal, korraldades selleks 1966–87 ekspeditsioone Sahhalinile, Kaukaasiasse ja Kesk-Aasiasse, mille käigus selgitas taimede fenotüübi sõltuvust kliimaoludest, eriti vertikaalse tsonaalsuse mõju eri laius- ja pikkuskraadidel paiknevail mäestikualadel. Ta on uurinud ka kaalika klaasistumishaiguse põhjusi ning kavandanud selle prognoosimise ja vältimise abinõude süsteemi.

Niinepuu oli Üleliidulise Põllumajandusakadeemia Lääne Osakonna ja Balti Aretuskeskuse teaduslik-metodoloogilise nõukogu liige (1973–88). Ta pälvis Tööpunalipu ordeni (1965) ja Üleliidulise Rahvamajanduse Näituse hõbemedali (1962 ja 1965). Niinepuu avaldas ligi 50 teaduspublikatsiooni, talle kuulub 2 autoritunnistust.

## Teoseid
* Mõningate agrotehniliste võtete mõju söödakaalika 'Kuusiku' saagile. // EMMI teaduslike tööde kogumik 12 (1968)
* Seemnekasvatuse geograafilis-klimaatiliste tingimuste ja mõnede teiste tegurite mõju söödajuurviljade saagile. // EMMI teaduslike tööde kogumik 38 (1977)
* Kaalika klaasistumishaigusest ja selle vältimise võimalusest seemneistikute kasvatamisel. // EMMI teaduslike tööde kogumik 38 (1977)
* Söödajuurviljad (kaasautor). // Maaviljeluse käsiraamat. Tallinn, 1978
* Söödakaalika seemnete paljundamine üheaastase tsükli jooksul. // EMMI teaduslike tööde kogumik 47 (1979)
* Mõnede agrotehniliste võtete mõju teravilja saagile intensiivtehnoloogia kasutamisel. // EMMI teaduslike tööde kogumik 66 (1989).

## Viited

## Kirjandus
* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
Ellen Niit (teadlane)

**Ellen Niit** (sündinud 18. augustil 1944 Lümanda vallas Saaremaal) on eesti keeleteadlane.

## Elulugu
Ellen Niit on talupidaja tütar.

Niit lõpetas 1962. aastal Kingissepa Keskkooli, 1969. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) soomeugri keelte osakonna ning sai 1985. aastal filoloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Просодические характеристики диалектов эстонского побережья и структура балтийского просодического ареала". 

Ta oli 1969–1986 Keele ja Kirjanduse Instituudi (KKI) nooremteadur, 1986–1993 vanemteadur, ühtlasi 1982–1987 TRÜ õppejõud, 1987–1990 Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti keele vanemõpetaja (kohakaaslusega) ja 1990–1993 dotsent, 1993–1998 Tartu Ülikooli eesti murrete dotsent, 1997–2002 Turu Ülikooli eesti keele lektor. 2002. aastast oli ta Tartu Ülikooli eesti keele ajaloo ja murrete õppetooli dotsent, hiljem emeriitdotsent.

## Teadustöö
Ellen Niit on uurinud Eesti murdeid ja eesti (saarte murde) foneetikat. Ta on Eesti murrete sõnaraamatu ning mitme kogumiku üks koostajaid ja toimetajaid. Niit on Emakeele Seltsi liige, ta on avaldanud üle 60 teaduspublikatsiooni.

## Teoseid
* Väike murdesõnastik II (kaaskoostaja). Tallinn, 1989
* Eesti murrete sõnaraamat I–IV (kaasautor). Tallinn, 1994–2006
* Kihnu murde assimileerumise mustreid Manilaiul (kaasautor). // Tartu Ülikooli eesti keele õppetooli toimetised 7 (1997)
* Eesti murded ja kohanimed (kaasautor). Tallinn, 2002
* Saarte murde tekstid (kaaskoostaja V. Lonn). Tallinn, 2002
* Eesti keele piirkondlikud aktsendid // Lähivertailuja 15. Oulu, 2004
* Vowels in initial syllables in Saaremaa. // Linquistica Uralica 2 (2005)
* Esisilbi vokaalide hääldusest Saaremaal. // Lähivertailuja 17. Jyväskylä, 2006

## Viited

## Kirjandus
* 
* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
Malle Niit

**Malle Niit** (sündinud 2. aprillil 1938 Tartus) on eesti arstiteadlane, pediaater ja hügieenik.

## Elulugu
Malle Niit on tööliste tütar.

Niit lõpetas 1956. aastal Tartu 2. Keskkooli, 1961. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ja 1972. aastal TRÜ aspirantuuri. 1974. aastal kaitses ta samas meditsiinikandidaadi kraadi. 

Ta oli aastatel 1962–1969 Tartus lastesõime arst ja juhataja, 1972–1978 TRÜ hügieeni ja tervishoiuorganisatsiooni kateedri assistent, 1976–1984 vanemõpetaja, 1984–1986 dotsent. Niit pidas loengukursusi laste ja noorte hügieenist, emade ja laste kaitsest ning arstiteaduse ajaloost, koostas õppevahendeid ja metoodiliselt juhendeid. Õppe- ja teadustöölt lahkus ta tervislikel põhjustel.

## Teadustöö
Malle Niit on uurinud laste ja noorte tervishoidu, arstiteaduse ajalugu ja keskkonnakaitset. Ta oli üleliidulise programmi "Keskkonnakaitse" alajaotuse "Keskkonnakaitse hügieenilised probleemid" teadussekretär 1978–1985.

## Teoseid
Niit on avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni, sh 2 õpikut, talle kuulub 1 autoritunnistus.
* Laste ravivõimlemine ja massaaž. Tallinn 1976; 2. trükk 1980
* B6-vitamiini ainevahetus varaealistel lastel erinevatel aastaaegadel. // Nõukogude Eesti Tervishoid (1977) 6
* Varaealiste laste ainevahetus ja toitlustamine väikelastekodudes. // Nõukogude Eesti Tervishoid (1980) 6
* Tartu Ülikooli hügieeni kateedri osa vete uurimisel Eestis. // Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi XII (1981)
* 1–3 aasta vanuste laste füüsilise arengu seostest toidu keemilise koostisega. // III rahvusvaheline auksoloogiakongress. Brüssel 1982
* Laste toidusedeli koostamine. Tallinn 1983

## Viited

## Kirjandus
*Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu 1987, 104–105; II, 114

## Välislingid
*
Vello Niinoja

**Vello Niinoja** (sündinud 4. veebruaril 1954 Tallinnas) on eesti päritolu Venemaa kõrgkooliõppejõud.

## Elulugu
Vello Niinoja on teenistuja poeg.

Niinoja lõpetas 1972 Tallinna 42. Keskkooli, 1977 Leningradi Ülikooli ajalooteaduskonna ja 1980 samas aspirantuuri. 1996. aastal kaitses ta Leningradi Ülikoolis ajalookandidaadi väitekirja. 

Ta oli 1977 TPI assistent, 1981–1984 Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Partei Ajaloo Instituudi vanemteadur, 1984–1989 töötas EKP ja NLKP Keskkomitees, 1985–1987 oli ka ERKI vanemõpetaja. 

1992–1997 oli Niinoja Moskva Ülikooli doktorant ja žurnalistikateaduskonna vanemteadur, 1997. aastast on olnud pedagoogilisel tööl mitmes Moskva kõrgkoolis.

1994–1995 oli ta Moskva Eesti Seltsi esimees. 

## Teadustöö
Vello Niinoja on uurinud 20. sajandi eestikeelse trükisõna poliitilist ajalugu. Ta on avaldanud üle 40 teaduspublikatsiooni.

## Teoseid
*Esimesest Eesti nõukogude pedagoogilisest ajakirjast Eesti Kool. // Nõukogude Kool (1983) 7
*Oktoobrirevolutsioon ja eestikeelne trükisõna Nõuk Venemaal. // Suur Oktoober ja Eesti. Tallinn 1987
*Eestlased Moskvas. // Moskva Eesti Selts 1989–2000. Moskva 2002

## Viited

## Kirjandus
* "Moskva Eesti Selts 1989–2000" lk 12, 30–32, 139
Arvo Niitenberg

**Arvo Niitenberg** (27. september 1934 Tallinn – 16. juuli 2003 Toronto) oli Eesti tehnikateadlane, poliitik ja diplomaat.

## Elulugu
Arvo Niitenberg oli laevamehaaniku poeg.

Niitenbergi pere põgenes 1944. aastal Soome, sealt Rootsi ja 1949 Kanadasse. Arvi Niitenberg lõpetas 1954. aastal Torontos tehnikakeskkooli ja 1958 Toronto Ülikooli mehaanikainsenerina. Ta töötas 1959–1992 Kanada riiklikus energiakontsernis Ontario Hydro Corporation, jätkates ka uurimistööd stipendiaadina Toronto Ülikoolis, kus sai 1966. aastal magistrikraadi tootmise juhtimise alal väitekirjaga "Application of basic critical path methods to construction projects" ja 1975. aastal filosoofiadoktori kraadi tehnikas väitekirjaga "Planning of design of development of Lennox generating station".

Niitenberg osales aastatel 1960–1970 Lakeview', Lambtoni ja Lennoxi elektrijaama ehitusel ja käikulaskmisel, oli 1969–1975 mitme elektrijaama direktor, 1972–1992 Ontario Hydro Corporationi juhatuse liige ning 1980. aastast asepresident. Ta kuulus 1983. aastast Canadian Electrical Associationi direktorite hulka ja oli 1991. aastast selle esimees.

Aastatel 1992–1995 oli ta Eesti energeetikaminister, 1995. aastast Eesti Vabariigi erivolitustega suursaadik Rahvusvahelise Aatomienergiaagentuuri (IAEA) juures ning 1995–1999 AS Alara tegevdirektor. Korp! Sakala vilistlane.

## Teadustöö
Arvo Niitenberg tegeles peale elektrijaamade projekteerimise ja rajamise nii Kanada kui ka Eesti energeetika üldprobleemidega, radioaktiivse saaste mõõtmise ning Paldiski kiirgusohtlike objektidega. Nendes küsimustes avaldas ta ajakirjanduses ülevaateid.

## Tunnustus
*2000 Riigivapi III klassi teenetemärk

## Teoseid
* Aatomijõujaamad on Ontarios hädavajalikud. // Vaba Eestlane (1979) 19. IV
* Pilk Eesti energeetikasse. // Meie Elu (1992) 22. X

## Viited

## Kirjandus
* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
* EE 14, 649
* Arvo Niitenberg Ontario Hydro abipresident. // Meie Elu (1978) 14. XII
* Verbum habet Sakala. Korp! Sakala koguteos. Toronto, 1979, 102
* Eestlane Ontario suurfirma tippjuhtkonnas. // Vaba Eestlane (1987) 9. VI
* Arvo Niitenberg esimeheks. // Meie Elu (1991) 16. V
Muzafer Sherif

**Muzafer Sherif** (sünninimi **Muzaffer Şerif Başoğlu**; 29. juuli 1906 Ödemiş – 16. oktoober 1988 Fairbanks) oli türgi päritolu USA psühholoog, üks sotsiaalpsühholoogia rajajaid. Ta aitas välja töötada sotsiaalse otsustuse teooriat ja realistliku konflikti teooriat.

Sherif oli üks tänapäeva sotsiaalpsühholoogia rajajaid, kes töötas välja mitu ainulaadset ja võimsat meetodit sotsiaalsete protsesside, eriti sotsiaalsete normide ja sotsiaalsete konfliktide mõistmisest. Suur osa tema panusest sotsiaalpsühholoogiasse on nii orgaaniliselt omaks võetud, et tema autorsus on unustatud. Sotsiaalpsühholoogia ümbersõnastajad on võtnud tema panust enesestmõistetavana ja esitlenud tema ideid uute pähe.
Sofia Nikolajeva

**Sofia Nikolajeva** (5. märts 1924 Anija vallas – 2. veebruar 2008 Peterburi) oli vene päritolu Vene ja Eesti keemik.

## Elulugu
Sofia Nikolajeva lõpetas Leningradis keskkooli ja 1948 Leningradi Riikliku Ülikooli, 1948–1951 oli samas aspirantuuris ning kaitses 1951. aastal samas keemiakandidaadi kraadi. Aastatel 1951–1954 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli anorgaanilise keemia kateedris vanemõpetajana ja 1954–1957 dotsendi kohusetäitjana. Seejärel töötas Leningradi uurimis- ja projekteerimisinstituutides Gipronikkel ja Giprohim, 1971–1977 oli Herzeni-nimelise Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja.

## Teadustöö
Nikolajeva peamised uurimisvaldkonnad olid metallide lahustumine ja korrosioon, korrosioonikindlad materjalid ning kompleksimoodustamine. Temalt ilmus umbes 30 teaduspublikatsiooni.

## Viited

## Kirjandus
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu, 1987, lk 297
Tiit Nikopensius

**Tiit Nikopensius** (sündinud 24. oktoobril 1963 Tartus) on eesti bioloog ja molekulaargeneetik.

## Elulugu
Tiit Nikopensius on inseneri poeg.

Nikopensius lõpetas 1981 Tartu 7. Keskkooli, 1986 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia osakonna ning kaitses 1996. aastal EPMÜ-s loodusteaduste magistri kraadi väitekirjaga "ELISA-testi väljatöötamine veiste infektsioosse rinotrahheiidi viiruse (BHV-1/IBRV) vastaste antikehade määramiseks". Ta oli 1986–88 KBFI vaneminsener, 1989–94 Eesti Agrobiokeskuse nooremteadur ja 1995–99 teadur, 2000–02 TÜ Tehnoloogiakeskuse geenitehnoloogia osakonna erakorraline teadur, 2003–05 Eesti Biokeskuse teadur. 2006. aastast on ta TÜ MRI teadur.

2011. aastal kaitses doktoritöö teemal "Genetic predisposition to nonsyndromic orofacial clefts" (Mittesündroomsete suulõhede geneetiline eelsoodumus).

## Teadustöö
Tiit Nikopensius on uurinud molekulaargeneetikat, DNA *microarray*-tehnoloogia arendust ja geneetilist epidemioloogiat. Ta on avaldanud üle 10 teaduspublikatsiooni.

## Teoseid
* Molekulaarsete (PCR, DNA-sond) ja konventsionaalsete meetodite kasutamine loomade mükobakteriooside diferentsiaaldiagnostikas (kaasautorid M. Sudakov, L. Häkkinen). // Veterinaarmeditsiin ‘99. Tartu, 1999
* Polymorphisms in the interleukin-20 gene: relationships to plaque-type psoriasis (kaasautor). // Genes and Immunity 5 (2004) 2
* Association study of 90 candidate gene polymorphisms in panic disorder (kaasautor). // Psychiatric Genetics 15 (2005) 1
* Polymorphisms in wolframin (WFS1) gene are possibly related to increased risk for mood disorders (kaasautor). // International Journal of Neuropsychopharmacology 8 (2005) 2
* Association study of sporadic Parkinson’s disease genetic risk factors in patients from Russia by APEX tehcnology (kaasautor). // Neuroscience Letters 405 (2006) 3
* Analysis of SNP profiles in patients with major depressive disorder (kaasautor). // International Journal of Neuropsychopharmacology 9 (2006) 2

## Viited

## Välislingid
* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
*
Léon Jouhaux

**Léon Jouhaux** (1. juuli 1879 – 28. aprill 1954) oli Prantsuse ametiühingujuht. 

1951. aastal anti talle Nobeli rahuauhind.

## Välislingid
*Nobeli rahuauhinna ametlik leht
Fredrik Bajer

**Fredrik Bajer** (21. aprill 1837 Næstved, Sjælland – 22. jaanuar 1922 København) oli taani kirjanik, õpetaja ja patsifist. 

1908. aastal anti talle ja Klas Pontus Arnoldsonile Nobeli rahuauhind.

## Välislingid
*Nobeli rahuauhinna ametlik leht
Vipsania (täpsustus)

**Vipsania** on olnud mitme tuntud isiku nime osa:
***[[Vipsania Polla]]**, Lucius Vipsanius Agrippa tütar, Marcus Vipsanius Agrippa õde
***[[Vipsania Agrippina]]** (36 eKr – 20 pKr), Marcus Vipsanius Agrippa ja Caecilia Attica tütar, Tiberiuse esimene abikaasa
***[[Vipsania Marcella]] Agrippina** (sündis 27 eKr), Agrippa ja Claudia Marcella Vanema tütar, Publius Quinctilius Varuse esimene abikaasa
***[[Julia Noorem]]** ehk **Vipsania Julia Agrippina** (19 eKr – 28 või 29 pKr), Agrippa ja Julia Vanema tütar, Lucius Aemilius Paulluse abikaasa
***[[Agrippina Vanem]]** ehk **Julia Vipsania Agrippina** (14 eKr – 33), Agrippa ja Julia Vanema tütar, Germanicuse abikaasa, Caligula ema
Soojusvoog

**Soojusvoog** (ehk soojusvoolu tihedus) on soojushulk, mis kandub soojusvahetuse puhul ühes ajaühikus läbi vaadeldava pinna pindalaühiku. Soojusvoo tähis on *q* ja ühik on vatt ruutmeetri kohta (W/m2).

## Vaata ka
*Soojusvool
*Kiirgusvoog

## Kirjandus
* Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus, 1981.
Karl Hjalmar Branting

**Karl Hjalmar Branting**  (23. november 1860 Stockholm – 24. veebruar 1925 Stockholm) oli Rootsi poliitik. Ta oli Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Partei juht aastail 1907–1925 ja Rootsi peaminister kolmel erineval ajajärgul (1920, 1921–1923 ja 1924–1925). Branting oli esimene sotsiaaldemokraatlik peaminister Rootsis.

1921. aastal anti talle ja Christian Langele Nobeli rahuauhind.

## Välislingid
* Nobeli rahuauhinna ametlik leht
Irina Nikulnikova

**Irina Nikulnikova** (1980. aastani **Irina Ignatova**; sündinud 8. augustil 1947 Puhja vallas Tartumaal) on vene päritolu Eesti loomaarstiteadlane.

## Elulugu
Irina Nikulnikova on agronoomi tütar.

Nikulnikova lõpetas 1965 Tartu 4. Keskkooli, 1971 Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaariateaduskonna ning kaitses 2000. aastal EPMÜ-s veterinaarmeditsiinis magistritöö "Veiste papillomatoosi diagnostika ja ravi". 

Ta on töötanud 1971–1976 EPA kirurgia ja sünnitusabi kateedris veterinaararsti ja õppejõuna, 1976–1994 assistendina, 1994–2000 EPMÜ teraapia instituudis assistendi ja 2004 lektorina. 2005. aastast on Nikulnikova EMÜ veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi lektor. Ta on õpetanud üld- ja erikirurgiat, oftalmoloogiat, radioloogiat ja röntgenoloogiat.

## Teadustöö
Irina Nikulnikova uurimisvaldkonnad on koepreparaatide kasutamine, koduloomade haigused ja esmaabi ning veterinaarkirurgia. Ta on avaldanud üle 10 teaduspublikatsiooni.

## Teoseid
* Koepreparaatide kasutamise tulemusi imikpõrsastel (kaasautor). // Veterinaaria. (1972) 11
* Põrna-verepreparaadi erinevate annuste mõju imikpõrsaste mõningatesse verenäitajatesse. // Veterinaaria teoreetilisi ja praktilisi küsimusi. Tartu, 1975
* Hambahaigused. // Koduloomade esmaabi. Tallinn, 1997; Incidence and treatment of bovine papillomasotosis in Estonia. // Veterinārmedicīnas raksti '99. Jelgava, 1999
* Koerte haigused (kaasautor). Tallinn, 2000
* Veterinaarkirurgia I-II (kaasautor). Tartu, 2003–2004

## Viited

## Kirjandus
* Eesti teaduse biograafiline Leksikon, 3. köide
* Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990. Trt, 1991, lk 204
* EPA VB II lk 21–22
* Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, lk 161
* EPMÜ VI, lk 93
Eva Nilson

**Eva Nilson** (7. mai 1941 Sürgavere vald, Viljandimaa – 27. juuli 2017 Tallinn) oli eesti botaanik ja ökoloog.

## Elulugu
Eva Nilson oli talupidaja tütar, Artur Nilsoni õde.

Nilson lõpetas 1959 Suure-Jaani Keskkooli, 1965 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna ning õppis 1965–1968 NSVL TA Botaanika Instituudi aspirantuuris. 1989. aastal kaitses ta NSVL TA Taime- ja Loomaökoloogia Instituudis Sverdlovskis bioloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Биогеохимическая экология эпифитных лишайников в условиях загрязнения". 

Ta oli 1968–1971 Tartu Riiklik Ülikooli taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedri vanemlaborant, 1971–1973 Loodusuurijate Seltsi vanembibliograaf, 1973–1978 Eesti Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudi nooremteadur, 1978–1993 Tallinna Botaanikaaia vaneminsener, noorem- ja vanemteadur ning 1993–2001 TPÜ Ökoloogia Instituudi vanemteadur. 2001. aastast oli ta Tervisekaitseinspektsiooni Mikrobioloogia Kesklabori kvaliteedispetsialist.

## Teadustöö
Eva Nilson uuris taimede (eriti samblike) ökoloogiat ja selle rakenduslikke aspekte (ökoloogiline monitooring, bioindikatsioon). Ta oli Rahvusvahelise Lihhenoloogia Assotsiatsiooni liige ning on avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni.

## Teoseid
* "Эпифитные лишайников в условиях кислого и щелочного загрязнения" (kaasautor L. Martin). // "Взаимодействие лесных экосистем и атмосферных загрязнителей", 2. Tallinn, 1982
* "Isoquanta models in lichen ecology" // "Isoquanta Models, their architecture and application" Tallinn, 1988
* "Small islands of Estonia. Landscape ecological studies" // Ökoloogia Instituudi Publikatsioonid 5 (1997)
* "Second checklist of lichenized, lichenicolous and allied fungi of Estonia" (kaasautor). // Folia Cryptogamica Estonica 35 (1999)
* "Alasti maailm: Kolga lahe saared" (kaasautorid Tiina Peil, Urve Ratas). Tallinn, 2002
* "Eesti pisisamblikud" (kaasautor). Tartu, 2004

## Viited

## Kirjandus
* 
* "Eesti Entsüklopeedia" kd 14, lk 325
Malle Nilson

**Malle Nilson** (aastani 1960 **Malle Rüter**;  26. märts 1938 Tallinn – 5. november 2025 Tallinn) oli eesti pedagoogikateadlane.

## Elulugu
Malle Nilson oli teenistuja tütar.

Nilson lõpetas 1957 Tallinna 21. Keskkooli, seejärel 1962 Tallinna Pedagoogilise Instituudi laulmise ja algõpetuse metoodika erialal ning sai NSV Liidu Pedagoogika Akadeemia juures pedagoogikakandidaadi kraadi väitekirjaga kahe kuu kuni ühe aasta vanuste laste muusikalist arenemisest ja kasvatamisest. Ta oli 1963–1981 Tallinna Pedagoogikakooli muusikalise kasvatuse õpetaja, 1981–1988 Tallinna Pedagoogilise Instituudi algõpetuse kateedri vanemõpetaja, 1988–1992 esteetilise kasvatuse dotsent ning 1992–1993 Tallinna Pedagoogikaülikooli muusikalise kasvatuse kateedri dotsent, 1993–1996 muusikakasvatuse lektoraadi dotsent.

## Teadustöö
Malle Nilson uuris eksperimentaalselt väikelaste muusikalist arengut, algklassiõpilaste emotsionaalse vastuvõtlikkuse dünaamikat ja mänguelementide kasutamist muusika kuulamisel. Ta on avaldanud 25 teaduspublikatsiooni.

## Teoseid
* Laste muusikaline kasvatamine ja arendamine esimesel eluaastal. // Pedagoogiliste uurimuste tulemused 1976–1980. Tallinn, 1981
* Muusika kuulamisest algklassides. // Nõukogude Kool (1984) 11
* Muusikaline kasvatus lastesõimes: met juhend. Tallinn, 1986; 2. trükk 1990
* Mänguelementide kasutamisest muusika kuulamisel. // Kooliuuenduslane. 64 (1992) 3.

## Viited

## Kirjandus
* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
Oslo börsi ettevõtete loend

Sellesse loendisse kuuluvad ettevõtted, mille aktsiaid noteeritakse Oslo börsil.

* Aker (ettevõte)
* Aker Solutions
* Atea
* Cermag
* DnB NOR
* DNO International
* Fred. Olsen Energy
* Frontline Ltd.
* Golden Ocean Group
* Kongsbergs automotive
* Marine Harvest
* Norsk Hydro
* Norske Skoginsdustrier
* Norwegian Property
* Orkla (ettevõte)
* Petroleum Geo-Services
* Prosafe
* Questerre Energy
* Renewable Energy Corporation
* Royal Caribbean Cruises
* Schibsted
* Seadrill
* Sevan Marine
* Songa Offshore
* Statoil
* Storebrand
* Subsea 7 S.A.
* Telenor
* TGS-NOPEC Geophysical Company
* Tomra Systems
* Yara International
Frank Martin

**Frank Martin** (15. september 1890 Eaux-Vives, tänapäeval osa Genfist – 21. november 1974 Naarden) oli Šveitsi helilooja, kes elas suurema osa oma elust Hollandis.

## Lapsepõlv
Sündinud hugenottide peres, kalvinistliku pastori Charles Martini pere kümnest lapsest noorimana, improviseeris Frank Martin klaveril juba enne kooli, ning üheksa-aastaselt, saamata mingitki muusikaharidust, kirjutas juba oma esimesed laulud. 

12-aastaselt osales ta Bachi "Matteuse passiooni" ettekandel ning sai sellest tugevat mõjutust: Bachist sai tema mentor.

Austades oma vanemate soove, õppis ta kaks aastat matemaatikat ja füüsikat Genfi Ülikoolis, kuid tegeles õpingute kõrvalt ka heliloominguga ning õppis klaverit, kompositsiooni ja harmooniat oma esimese muusikaõpetaja Joseph Lauberi (1864–1953), Genfi helilooja ja selleks ajaks linna muusikaelu juhtiva figuuri juures. 1920. aastatel töötas Martin mõnda aega tihedas koostöös Émile Jaques-Dalcroze'iga, kellelt ta õppis palju rütmi ja muusikateooria vallas. Aastatel 1918–1926 elas Martin Zürichis, Roomas ja Pariisis: selle perioodi teoseid ilmestavad isikupärase helikeele otsingud.

## Teosed
Tuntuim orkestriteos on 1944/45. aastal kirjutatud "Petite Symphonie Concertante", mis tegi Martini ka rahvusvaheliselt tuntuks, samas kui varajane "Missa" on populaarseim koorimuusikast ja "Kuus Igamehe monoloogi" (baritonile, klaverile ja orkestrile) sooloteostest. Ülejäänud looming sisaldab täispikka sümfooniat (1936–1937), kahte klaverikontserti, klavessiinikontserti, viiulikontserti, tšellokontserti, kontserti seitsmele puhkpillile ja kuueosalist seeriat üheosalisi "ballaade" erinevatele sooloinstrumentidele klaveri või orkestriga.

Vaimulikele tekstidele ja ainestikule loodud teoseid, nende hulgas näiteks "Le Mystère de la Nativité" ("Jõulumüsteerium", 1957/1959), peetakse 20. sajandi religioossete heliteoste paremikku kuuluvaks. Šveitsi muusik Ernest Ansermet, Martini loomingu meisterlik esitaja alates 1918. aastast, juhatas paljusid Martini loomingu lindistusi, nende hulgas ka oratooriumi "In Terra Pax" (1944) koos Orchestre de la Suisse Romande'iga.

Martin arendas välja oma küpse stiili, tuginedes Arnold Schönbergi kaksteisttoontehnikale, hakates sellest 1932. aasta kandis huvituma, kuid tonaalsust siiski mitte hüljates. Osa Martini inspireeritumast muusikast on kirjutatud tema 80. eluaastates; ta töötas oma viimase kantaadi "Et la vie l'emporta" kallal veel kümme päeva enne surma. Ta suri Hollandis Naardenis.

## Vaata ka
*Kuus Igamehe monoloogi
Ants Nilson

**Ants Nilson** (sündinud 16. juunil 1931 Pärnus) on eesti keemik ja fotograaf.

## Elulugu
Ants Nilson lõpetas 1950. aastal Viljandi 2. Keskkooli ja 1955. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna. Seejärel õppis ta 1964–1967 Moskva Riikliku Ülikooli aspirantuuris, mille lõpetas 1967 keemiakandidaadina väitekirjaga mõningate aromaatsete aso- ja asometiinühendite kompleksimoodustamise spektrograafiast.

Ta oli 1955–1961 Tartu tehastes keemiainsener, 1961–1963 ja 1966–1969 Eesti Põllumajandusakadeemia keemiakateedri assistent, 1969–1974 vanemõpetaja, 1974–1979 dotsent, 1979–1994 kateedri juhataja ja professor, 1994–1997 keemiaosakonna juhataja ja professor ning on aastast 1997 emeriitprofessor. 1976–1979 töötas Ants Nilson Alžeerias Hüdrotehnika ja Melioratsiooni Instituudis keemia kateedri dotsendi ja juhatajana. 

Nilson on õpetanud orgaanilist, anorgaanilist, analüütilist ja üldkeemiat ning keemilist ökoloogiat.

## Teadustöö
Ants Nilson on uurinud füsikokeemiliste analüüsimeetodite rakendamist bioaktiivsete orgaaniliste ühendite analüüsis, feromoonide ja kairomoonide keemiat ning keemilist ökoloogiat.

## Fotograafia
1950. aastast oli Nilson Tartu Akadeemilise Meeskoori ja 1990. aastast Eesti Meestelaulu Seltsi Tartu Meeskoori fotokroonik.

## Tunnustus
* 2006 Tartu medal (laulupidude ja laulukooride tegevuse jäädvustamise eest)

## Isiklikku
Ants Nilson on kooliõpetaja ja raamatupidaja poeg, Tiit ja Jüri Nilsoni vend. 
Tema poeg on fotograaf Jaak Nilson (snd 25. märtsil 1963).

## Teoseid
Ants Nilson on avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni.
*"Quelques chapitres de la chimie analytique". Alžiir 1979
*"Üldise ja anorgaanilise keemia praktikum" (kaasautor). Tartu 1979, 3. trükk 1988
*"Kvalitatiivse analüüsi praktikum" (kaasautor). Tartu 1988
*"Keemilise ökoloogia rakendusest taimekaitses" (kaasautor) // "EPA zooinseneriteaduskonna teaduspäeva materjalid". Tartu 1990
*"Synthesis of some gamma lactones via Grignard reagents" // TÜ Toimetised 966 (1993)
*"Üldkeemia laboritööd" (kaasautor). Tartu 1995; 2. trükk 1999

## Viited

## Kirjandus
*"Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981". Tartu 1981, lk 173
*"Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990". Tartu 1991, lk 69, 79
*"Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995". Tartu 1996, lk 73
*"Eesti entsüklopeedia". 14. kd, lk 325

## Välislingid
*
*"Fotograaf ja emeriitprofessor Ants Nilson saab Tartu linna medali" Postimees/Tartu linna pressiteade, 27. juuni 2006
Osvald Nilson

**Osvald Nilson** (16. juuli 1930 Petroskoi, Karjala – 21. juuni 1996 Tallinn) oli eesti pedagoogikateadlane ja geograaf.

## Elulugu
Osvald Nilson oli töölise poeg.

Ta lõpetas 1949. aastal Viljandi 2. Keskkooli, 1951 Tallinna Õpetajate Instituudi ja 1954 geograafia erialal Leningradi Pedagoogilise Instituudi. 1957 lõpetas ta samas aspirantuuri ja kaitses geograafiakandidaadi kraadi. 

Ta oli 1957–1959 Haridusministeeriumi pedagoogiliste õppeasutuste vaneminspektor, ühtlasi aastast 1958 kohakaaslusega Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõud, 1959–1965 Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi teadussekretär ja -direktor, 1965–1991 direktor, 1991–1996 Tallinna Pedagoogikaülikooli geoökoloogia õppetooli dotsent.

## Teadustöö
Osvald Nilson uuris loodusgeograafiat, geograafiliste avastuste ajalugu, geograafia õpetamise metoodikat ja didaktikat (eriti töövihikute rakendamist õppeprotsessis).

## Teoseid
Ta oli paljude õpikute, töövihikute ja metoodiliste juhendite autor. Ta koostas reisijuhte (Kesk-Aasia, Krimmi ja Novgorodimaa kohta), lugemiku maadeavastustest ja erialaseid kogumikke, samuti oli ta ENE ja EE kaasautor. Ta avaldas 260 teaduspublikatsiooni, sh 6 monograafiat, üle 20 õpiku ja rohkesti aimeartikleid.
* Новая Гвинея: Физико-географический очерк. // Уч. зап. Лгр. гос. пед. ин-та 35 (1957)
* Eesti NSV geograafia VII–VIII klassile. Tallinn 1974
* Maa avastamine. Valgus: Tallinn 1975
* Теория и практика самостоятельной работы учащихся. Тлн 1976
* Loodusõpetus. Käsiraamat õpetajale (kaasautor). Tallinn 1982
* Eesti NSV loodusgeograafia VIII klassile. Met juhend õpetajale. Tallinn 1989
* Maateadus VI klassile (kaasautor H. Tiits). Tallinn 1992
* Maateadus VII klassile. I, II (kaasautor H. Tiits). Tallinn 1993
* Loodusõpetuse õpetamisest 1. klassis. Õpetajaraamat (kaaskoost). Tallinn 1982

## Tunnustus
*1976 Orden "Austuse märk"
*1977 Eesti NSV teeneline õpetaja

## Viited

## Kirjandus
*Eesti Geograafia Seltsi aastaraamat 31. Tallinn 1998
*EE 14. Lk 325

## Välislingid
*
Friedrich Nineve

**Friedrich Nineve** (30. august (18. august vkj) 1857 Vana-Võidu vald, Viljandimaa – 21. aprill 1929 Tartu) oli Eesti arhivaar.

## Elulugu
Friedrich Nineve oli talupidaja poeg.

Nineve õppis Tartus vene eraalgkoolis, Rannu kihelkonnakoolis ja 1872–74 Peterburi kadetikorpuses. 1874. aastast töötas ta Venemaa Keisririigi Mereministeeriumi statistika osakonnas, oli Vene laevastiku ajaloo koostamise komisjoni liige. Aastast 1894 oli ta ajakirja Морской сборник toimetuse asjaajaja. 

1898 määrati Nineve Mereministeeriumi keskarhiivi abijuhatajaks. Ta õppis 1898–1901 Keiserlikus Peterburi Arheoloogia Instituudis arhiivindust, omandades etnograafi-arhivisti kutse. Asutas koos insener J. Russwurmiga firma arhiivide ehitamiseks ning tehniliseks sisustamiseks. Tema kavandite järgi toimus Mereministeeriumi arhiivi ümberehitus, alustati Peterburi linnavalitsuse arhiivihoone ehitamist ning 1914 Moskvas Leforti lossis Venemaa Peastaabi arhiivi sisseseadmist. Nineve osales ka Riia linna ning Liivimaa kubermangu arhiivide rajamisel. 

1917–20 oli ta Ajutise Valitsuse ning Pjatigorskis, Põhja-Kaukaasia varustusvalitsuse teenistuses.

16. maist 1920. aastal määrati ta Riigi Keskarhiivi abijuhataja k. t, täites ühtlasi ka Keskarhiivi juhataja ülesandeid. 1920. aastal tegutses Nineve Eesti valitsuse esindajana Moskvas nn reevakueerimiskomisjonis, osaledes eeskätt TÜ varade tagasitoomises. Naasnud Eestisse, asus ta 1921 korrastama TÜ arhiivi ning rajama Tartus Eesti Riigi Keskarhiivi, oli 1921–25 selle abijuhataja ja juhataja kohusetäitja.

## Teadustöö
Friedrich Nineve avaldas teadustöid arhiivinduse, asutuste asjaajamise korra jms kohta. Venemaal oli ta sealse Sõjaväe Ajaloo Seltsi, Petrogradi Ajaloo Instituudi, Ajaloo Harrastajate Seltsi ning Eestis Akadeemilise Ajaloo Seltsi liige

## Teoseid
* Краткая история С.Петербургских лоцманов к их 200-летнему юбилею. Санкт-Петербург, 1890
* Сооружение и оборудование архивов по системе археолога-архивиста Ф. А. Ниниве и инженера-технолога И. К. Русвурм. М, 1912
* Критический отзыв Ф. А. Ниниве по поводу реферата А. И. Лебедева «Делопроизводство в учреждениях как базис архивной работы». М, 1914: École des chartes Pariisis. Tartu, 1927

## Viited

## Kirjandus
* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
* Eesti biograafiline leksikon. Täiendusköide. Tartu, Tallinn, 1940, 219
* Fr. Nineve 70-aastane. // Päevaleht (1927) 30. VIII
* Eesti vanem arhiivitegelane surnud. // Päevaleht (1929) 1. V
* Övel, R., Liiv, O. Eesti riiklikust arhiivindusest. // Ajalooline Ajakiri (1930), 52–76
* Oks, M. Fr. Nineve Eesti Riigiarhiivi uue hoone projekteerijana. // Eesti Ajalooarhiivi päevad 16.–17. mai 1991. Tallinn, 1991, 24–27
* Isikuarhiiv: Eesti Ajalooarhiiv, f 1421; f 661, n 1, s 688
* Буслова Л.И. Их имена не должны быть забыты: архив и архивисты середины XIX - начала XX вв. // Елагинские чтения. Выпуск 4. Санкт-Петербург, 2009
Haigurlased

**Haigurlased** (*Ardeidae*) on pelikaniliste seltsi kuuluv sugukond pikajalgseid magevees toituvaid seltsingulisi linde.

Haigurlased elavad kõikides regioonides peale Antarktika, kõige rohkem liike elab troopikavöötmes. Enamik haigurlasi elavad märgaladel.

Sugukonda kuulub 72 linnuliiki.

Eestis kohatud kaheksa liiki on järgmised: hüüp, väikehüüp, ööhaigur, siidhaigur, hõbehaigur, hallhaigur, purpurhaigur ja veisehaigur.

## Klassifikatsioon

Sugukonda kuulub 18 perekonda:
*odahaigur (*Agamia*)
*haigur (*Ardea*)
*tiigihaigur (*Ardeola*)
*hüüp (*Botaurus*)
*väikehaigur (*Butorides*)
*prill-ööhaigur (*Calherodius*)
*lodinokk-haigur (*Cochlearius*)
**[[Egretta]]*
**[[Gorsachius]]*
**[[Nyctanassa]]*
*ööhaigur (*Nycticorax*)
*bambuse-ööhaigur (*Oroanassa*)
*tanuhaigur (*Pilherodius*)
*vilehaigur (*Syrigma*)
*aafrika tiigerhüüp (*Tigriornis*)
**[[Tigrisoma]]*
*viirhüüp (*Zebrilus*)
*paapua tiigerhüüp (*Zonerodius*)

## Morfoloogia
Haigurlaste nokad erinevad pikkuse ja kuju poolest. Kõige pikem nokk on odahaigrul, kes toitub peamiselt kaladest. Liikidel, kes toituvad põhiliselt putukatest, näiteks veisehaigrul, on lühem nokk. Lindudel, kes toituvad väikestest kaladest, on peenem nokk kui neil, kes eelistavad suuremaid kalu.

Haigurlastel on pikk kael, mille omapärane kuju on tingitud pikenenud kuuendast kaelalülist. Saaklooma püüdes saab lind kaela kiiresti välja sirutada. Lennates hoiavad nad kaela kõverdatult.

Tiivad on pikad ja laiad. Saba on lühike ja otsast kandiline või veidi ümar. Sabasulgi on 12, hüüpidel 10.

Suurte haigurlaste tiivad on arenenud pikkadeks lendudeks, mitte kiireks õhkutõusuks. Lennates teevad nad ühes minutis umbes 100 tiivalööki. Vahel liuglevad nad tõusvatel õhuvooludel. Hüübid lendavad tavaliselt lühemaid vahemaid ja liigutavad tiibu 200 korda minutis.

Isaslind on emaslinnust ainult natuke suurem, Euroopa liikidel on erinevus vaid 2–4%. Suurim sugupoolte vaheline erinevus on hõbehaigrute seas, vähim väikehüüpidel.

## Kohastumused
*Haigurlaste seljasuled toodavad sulepuudrit. 
*Puudersulgede hooldamiseks kasutavad linnud aga muundunud varvast, mille küljes asetseb küünis. 

## Toitumine
Haigurlased toituvad kaladest, kahepaiksetest, roomajatest, lindudest, väikestest imetajatest, putukatest, koorikloomadest ja limustest.

Enamik liike toituvad vees. Veekogust kaugel toituvad savanni-, veise- ja vilehaigur, kuid ka nemad eelistavad niiskeid elupaiku.

## Viited

## Välislingid

*Dominic Couzens, *"Linnud Euroopa linnuliikide täielik käsiraamat"*, tõlkinud Olav Renno, lk 42, 2005, Varrak, ISBN 978 9985 3 1459 3
Zalustežje

**Zalustežje** (vene keeles *Залустежье*) on küla Venemaal Leningradi oblastis Luga rajoonis Osmino külaasunduses. Zalustežje asub Osminost 8 km kaugusel. 2006. aastal elas külas 31 inimest.

## Vaatamisväärsused
* Kaasani Jumalaema kabel (*Часовня Казанской иконы Божией Матери *). Ehitatud pärast 1875. aastat.

## Viited
Rääsumine

**Rääsumine** ehk **räästumine** on rasvade riknemine halvasti lõhnavate ühendite tekkega.

Rääsumine võib toimuda nii õhuhapniku toimel kui ka bakterite osalusel.

## Vaata ka
*Roiskumine

## Viited
Remo Holsmer

**Remo Holsmer** (sündinud 20. septembril 1980 Tallinnas) on Eesti endine poliitik, ta oli XII ja XIII Riigikogu liige.

## Haridus
Remo Holsmer on lõpetanud Tallinna Reaalkooli 1998. aastal ning Tallinna Tehnikaülikooli avaliku halduse erialal bakalaureuseõppes 2002. aastal. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli avaliku halduse magistriõppesse.

## Töökäik ja tegevus ühingutes
Aastatel 2000–2019 kuulus Holsmer Reformierakonda. 2005–2011 oli ta Tallinna linnavolikogu liige.

Holsmer on töötanud 2003–2004 Tallinna abilinnapea nõunikuna, 2004–2005 Kristiine linnaosa vanemana, 2005–2008 peaministri nõunikuna, 2005–2009 BC Kalev/Cramo mänedžerina ning 2009–2011 Reformierakonna fraktsiooni nõunikuna. 2011. aastast oli ta XII Riigikogu liige ja Reformierakonna fraktsiooni aseesimees.

Ta on AS Tallinna Sadama nõukogu esimees, Elron nõukogu liige.

XII Riigikogus kuulus Holsmer Eesti-Soome parlamendirühma, Eesti-Hiina parlamendirühma, Eesti-Türgi parlamendirühma, Eesti-Suurbritannia parlamendirühma, Eesti-Rootsi parlamendirühma, Eesti-Kasahstani parlamendirühma, Eesti-USA parlamendirühma ja Eesti-Hispaania parlamendirühma. Saadikuühendustest osaleb ta spordi-ja liikumisharrastuse toetusrühmas. Rahanduskomisjoni liige.

## Välislingid
Oslo börs

**Oslo börs** (norra keeles ***Oslo Børs***) on Oslos tegutsev väärtpaberibörs. Tegemist on Norra ainsa börsiga. Börsi operaatorettevõte on Euronext N.V. ja see on osa Euronexti börsist.

Oslo börsil saab kaubelda seal noteeritud aktsiate, fondide osakute (ETF), futuuride, optsioonide, garantiide ja võlakirjadega. Börsil kaubeldakse Norra kroonides.

Oslo börsi järelevalvet teeb Norra Finantsjärelevalve Amet (*The Norwegian Financial Supervisory Authority).*

Enim kaubeldavate Oslo börsi aktsiatega saab kaubelda ka Nasdaq Nordicu börsil.

## Ajalugu

* 18. septembril 1818 võeti vastu Oslo börsi loonud õigusaktid.
* 15. aprillil 1819 alustas Oslo börs kauplemist (sel ajal kandis nime Christiania Børs).
* 1881. aastast kaubeldakse börsil aktsiatega.
* 2001. aastast on börs eraomandis.
* 2009. aastal hakati enim kaubeldavate Norra ettevõtete aktsiatega kauplema ka Stockholmi börsi kaudu ka Nasdaq Nordicu börsil.
* 18. juunil 2019 teatas Euronext Oslo börsi omanikettevõtte aktsiate omandamisest, millega sai Oslo börs Euronexti börsi osaks.

## Oslo börsi suurus
2020. aasta detsembris tehti Oslo börsil päevas tehinguid keskmiselt 1,2 miljardi euro väärtuses ning börsil noteeritud ettevõtete koguväärtus (turuosa) oli 273 miljardit eurot. See moodustab umbes 9% Euronexti börsi päevasest käibe mahust ja 6% Euronexti börsi turuosast. Aastaga vähenes börsi turuosa 3,8%. Tegemist on Pariisi ja Amsterdami börsi järel suuruselt kolmanda Euronexti börsi sisebörsiga.  

31. detsembri 2020. aasta seisuga oli Oslo börsi reguleeritud turul noteeritud 216 ettevõtte aktsiad. Euronext Growthi turul oli noteeritud 69 ettevõtte aktsiad. Euronext Accessi turul ei ole Oslo börsil noteeritud aktsiaid. Börsil on noteeritud 4 ETFi osakud ja 938 võlakirja. Euronexti sisebörside võrdluses paistab börs silma keskmisest väiksema fondide noteerimise poolest.

## Aktsiate hinnaliikumisi iseloomustavad [[Indeks (majandus)|indeksid]]
OBX Total Return Index hõlmab 25 enim kaubeldava ettevõtte aktsiaid Oslo börsil. Indeksis olevad ettevõtteid vaadatakse üle 2 korda aastas.

2020. aastal kasvas indeksi väärtus aasta alguse 843,35 punktilt aasta lõpu 858,86 punktini (+1,8%). Indeksi väärtus oli 2020. aasta kõrgeim 31. detsembril, mil indeksi väärtus oli 899,44 punkti ja madalaim 16. märtsil, mil indeksi väärtus oli 552,33 punkti.

## Enim kaubeldud aktsiad
2020. aastal kaubeldi börsil enim järgmiste ettevõtete aktsiatega (käibe alusel, enim kaubeldud aktsia on toodud esimesena):

# Equinor
# DNB
# NEL
# Mowi
# Telenor
# Yara International

## Vaata ka
* Euroopa börside loend
* Euronext
* Nasdaq Nordic
* Oslo börsi ettevõtete loend

## Viited



## Välislingid
* Euronext – Oslo
Marguerite Gérard

**Marguerite Gérard** (28. jaanuar 1761 Grasse – 18. mai 1837 Pariis) oli prantsuse maalikunstnik ja graveerija. 

Ta oli Marie Gilette'i ja lõhnastaja Claude Gérard'i tütar. Marguerite Gérard oli sugulussidemete kaudu seotud kunstnik Jean-Honoré Fragonard’iga, kelle juures ta õppis ja kellega ta tegi koostööd. Ta oli kunstnik Alexandre-Évariste Fragonard’i tädi.

Gérard on tuntud eelkõige žanrimaalide ja portreede poolest, mis kujutavad koduseid ja intiimseid stseene. Tema teoseid iseloomustavad detailitäpsus ja peen koloriit. Ta esines regulaarselt Pariisi Salongis ning saavutas eluajal märkimisväärse tunnustuse, olles üks edukamaid naiskunstnikke Prantsusmaal 18.–19. sajandi vahetusel.

## Galerii

Pilt:Marguerite Gérard - La Duchesse Abrantes et le General Junot.jpg|„Abrantès hertsoginna ja kindral Junot“, õli  lõuendil, umbes 1800
Pilt:Mme de Staël avec sa fille Albertine.png|„Proua de Staël ja tema tütar Albertine“, õli  lõuendil, 1803–1808
Pilt:Marguerite Gérard - Mutterschaft.jpg|„Emadus“, õli  lõuendil, 51&nbsp;× 61&nbsp;cm, 1795–1800
Pilt:Marguerite Gérard - Sleep my child.jpg|„Maga, mu laps“, õli lõuendil, 55&nbsp;× 45&nbsp;cm, 1783–1786
Pilt:Marguerite Gérard - Artist Painting a Portrait of a Musician - WGA8606 sharpened.jpg|„Kunstnik lautomängija portree maalimisel“, 61&nbsp;× 51,5&nbsp;cm, enne 1803
Pilt:Marguerite Gérard - The first steps.jpg|„Esimesed sammud“, õli  lõuendil, 45,5&nbsp;× 55&nbsp;cm, umbes 1788


## Välislingid

*Marguerite Gerardi lühibiograafia ja tööd veebigaleriis vaadatud 2012-05-02
*Näituse video
*Näituse video
Reet Roos

**Reet Roos** (sündinud 1. aprillil 1973 Taeblas) on Eesti ettevõtja ning Isamaa ja Res Publica Liitu kuuluv poliitik, Riigikogu liige.

## Haridus
Roos on lõpetanud Jakob Westholmi Keskkooli 1991 ning Tartu Ülikool ajaloo erialal 2007. Lisaks on ta õppinud Tallinna Pedagoogilises Instituudis matemaatikat.

## Töökäik ja poliitiline tegevus
Reet Roos on Inspired Communications OÜ asutaja ja osanik Balti riikides. 2001. aastast kuulub ta Isamaa ja Res Publica Liitu.

2003–2007 oli ta X Riigikogu liige, 2011–2015 oli ta XII Riigikogu liige.

2003-2011 kuulus Roos AS-i Eesti Post nõukokku. Ta on RRKH Investeeringute juhatuse liige, RR Valduse juhatuse liige, OÜ Tööõigusbüroo Labour Consulting juhatuse liige, MTÜ Naised Emakakaelavähi Vastu ja MTÜ EMAKAS:EE, juhatuse liige, MTÜ Tööõigusteenused juhatuse liige ning OÜ Sparknet Company juhatuse liige.

2018. aasta lõpus toetas erakonda Isamaa 50 000 euroga.

## Viited

## Kirjandus
* Verni Leivak "Reet Roos: Eestisse sündimine on *jackpot*" Postimees (Arter), lk 2-5, 2. november 2013

## Välislingid
* "Reet Roos käis öösel valijatega kohtumas" Delfi, 26. november 2004
* "Reet Roos: Lapsevanem peab oma kohustusi täitma!" Delfi, 1. juuni 2010
* Paavo Kangur, "99 miljoni naine Reet Roos", Kroonika,  11. oktoober 2010
* "Reet Roos, ärinaine" Naisteleht, 10. märts 2011
1961. aasta Kreeka-Rooma maadluse maailmameistrivõistlused

**[[1961]]. aasta [[Kreeka-Rooma maadlus]]e maailmameistrivõistlused** toimusid Jaapanis Yokohamas.

## Medalid