open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Edvin Laine

**Edvin Armas Laine** (kuni 1906. aastani **Bovellán**; 13. juuli 1905 Iisalmi – 18. november 1989 Helsingi) oli Soome filmi- ja teatrilavastaja.

Edvin Laine alustas loomekarjääri Turu teatris näitlejana. Aastal 1935 siirdus ta Tamperesse, kus sai peagi Tampere töölisteatri juhiks. Aastatel 1943–1953 oli Edvin Laine lavastaja ja näitleja Helsingi Rahvateatris ning aastatel 1953–1973 lavastaja Soome Rahvusteatris.

Edvin Laine sai tuntuks paljude Soome kirjanduse klassika hulka kuuluvate teoste ekraniseeringutega. Tema 1955. aastal lavastatud Väinö Linna romaanil põhinev "Tundmatu sõdur" on Soome läbi aegade populaarseim film. Aastal 1968. linastunud "Siin Põhjatähe all" on vaatajate arvult kõigi aegade kolmas. Erakordselt menukad olid ka tema Hella Wuolijoki romaanide põhjal lavastatud filmid Niskamäe talust.

Aastatel 1943–1986 lavastas Edvin Laine umbes 40 filmi. Ta sai kolm Jussi auhinda ning võitis auhindu rahvusvahelistel filmifestivalidel. Aastal 1955 anti talle Pro Finlandia medal.

Laine on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Aadliürik

**Aadliürik** ehk **aadlidiplom** ehk **aadlikiri** on dokument, millega keegi aadeldatakse või tõendatakse tema aadliseisust.

Aadliseisuse tunnistusena andsid kuningad oma nimel välja aadlidiplomeid, mille juurde kuulus ka värviline vapijoonis. Enamikul juhtudel olid aadlidiplomis olemas ka aadlivapi kirjeldus ning selgitus, mille eest aadliseisus ja vapp omanikule anti. 

## Viited

## Välislingid
Püssinina

**Püssinina** (ka **Püssina nina**) on neem Muhu kirdeosas Lõetsa külas Püssina panga lähedal.

Püssininast loodes asub Kompassi madal.
Postojna

**Postojna** (saksa *Adelsberg*, itaalia *Postumia*) on linn Sloveenia edelaosas Ljubljanast edelas, Postojna valla keskus.

Linn paikneb karstialal. 

Linnast loodes on turiste ligi tõmbavad Postojna koopad.

## Vaata ka
*Postojna koopad

## Välislingid
* http://www.postojna.si/ Postojna valla koduleht
Postojna koopad

**Postojna koopad** ehk **Adelsbergi koobas** (sloveeni *Postojnska jama*) on karstikoobastik Sloveenias Postojna linnast edelas. 

See kujutab endast koobaste, saalide ja galeriide labürinti. Koobastik on osaliselt turistidele avatud. Käikude kogupikkus on 20 570 meetrit.

Teadaolevalt käidi koobastikus esimest korda 1213. aastal. 2013. aastal anti välja selle sündmuse 800. aastapäeva tähistav kaheeurone mälestusmünt.

## Viited
Eesti Jalgpalli Liit

**Eesti Jalgpalli Liit** (lühend **EJL**) on 14. detsembril 1921 asutatud Eesti jalgpalli katusorganisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh Meistriliigat), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist) ja ühendab Eestis jalgpalliga tegelevaid mittetulundusühinguid. EJL on Eesti suurim spordialaliit, kus on üle 30 täiskohaga töötaja ja mis koondab ligi 10 000 registreeritud mängijat.

EJLi eelkäija oli Tallinna Jalapalli Liit.

EJL on FIFA liige alates 1923. ning UEFA liige alates 1992. aastast. Pärast Teist maailmasõda ja enne EJLi taastamist korraldas kohalikku jalgpallielu Eesti NSV Jalgpalliföderatsioon.

EJL astus 1997. aastal Eesti Spordi Keskliidust välja.

## Ajalugu
Eesti Jalgpalli Liidu asutamiskoosolekul 14. detsembril 1921 oli esindajaid kolmest ühingust: Bernhard Abrams, Karl Akel ja William Fiskar Kalevist, Julius Reinans, Oskar Raudsep ja Otto Silber Tallinna Jalgpalli Klubist ning Hans Roost, Verner Eklöf ja Vladimir Tell Spordist.

### Eesti astub FIFA-sse
1922. aasta suvel lähetas Eesti Jalgpalli Liit vormikohase avalduse FIFA-le. 1. novembril 1922 andis FIFA EJL-ile eeltunnustuse ning Genfi kongressil 1923 arvati Eesti FIFA liikmeks (samal kongressil võeti vastu ka Läti ja tunnustati Leedu Spordiliigat). Tollal oli FIFA liikmeiks 20 maad. 1924. aastal Pariisis toimunud FIFA kongressist võtsid Eesti Jalgpalli Liidu esindajad juba hääleõiguslikena osa. 27 maa 76 delegaadi hulgas olid Eestist William Fiskar, Aleksander Lugenberg, Otto Silber, Bernhard Rein ja Harald Kaarmann.

## Presidendid

## Koosseis
Eesti Jalgpalliliidu tegevjuhtkond koosneb kahest inimesest - president Aivar Pohlak ning peasekretär Anne Rei. Keskastme juhtkonda kuuluvad avalike ja koostöösuhete osakonna juhataja Eva Nõmme, jalgpalli korraldamise osakonna juhataja Mihkel Uiboleht, jalgpalliosakonna tehniline juht Mario Hansi ning EJL jalgpallikompleksijuhataja Targo Kaldoja. 

Jalgpalliliidu juhatusse kuuluvad president Aivar Pohlak, I asepresident Gerd Müller, II asepresident Ainar Leppänen ning juhatuse liikmed Tarmo Lehiste, Teet Ilves, Priit Penu, Marek Lemsalu, Eduard Rõžov, Mart Poom, Daniil Savitski, Are Altraja, Anastassia Morkovkina, Indrek Schwede.

## Vaata ka
* EJL Taliturniir
* Eesti Jalgpalli Liidu aumärgid

## Viited

## Välislingid
* Koduleht
* Eesti Jalgpalli Liit FIFA kodulehel
* Eesti Jalgpalli Liit UEFA kodulehel
Adelheid

**Adelheid** ehk **Adelaide** (umbes 931 Burgundia – 16. detsember 999 Seltzi klooster Alsace'is) oli Saksa-Rooma keisrinna ja katoliku pühak.

Ta oli Ülem-Burgundia kuninga Rudolf II tütar, kes abiellus 947. aastal 16-aastaselt poliitilise lepingu tulemusena Itaalia printsi Lothario II-ga. Kuningannana hoolitses Adelheid vaeste eest.

Aastal 950 Adelheidi abikaasa mürgitati. Koos oma poja Adalbertoga kuningaks saanud Berengario II tegi Adelheidile ettepaneku abielluda Adalbertoga. Kui Adelheid sellest keeldus, vangistas Berengario Adelheidi 951. aastal Garda lossi torni. Adelheidil õnnestus põgeneda ning ta siirdus koos tütar Emmaga Canossasse. Sealt kutsus ta appi Saksa kuninga Otto I, kes oli kasvatanud Adelheidi venda Konradit. Otto saavutas Berengario üle võidu, abiellus 951. aastal kuningalinnas Pavias Adelheidiga ning hakkas ise Lombardia-Itaalia kuningaks, jättes asekuningaks Berengario. Aastal 962 kroonis paavst Johannes XII Otto ja Adelheidi Roomas keisriks ja keisrinnaks. Otto suri 973. aastal.

Adelheid ja Otto said neli last, kelle seas oli keiser Otto II. Adelheidi heldekäelisus vaeste vastu põhjustas õukonnas pahameelt ning keisrinna oli sunnitud isegi mõneks ajaks õukonnast lahkuma. Cluny kloostri abti Majoluse vahelesegamine tõi ta küll õukonda tagasi, kuid vaid 983. aastani, mil suri Adelheidi poeg Otto II. Otto III regendiks sai tema ema Theophano, kes pagendas keisrinna. 991. aastal Theophano suri ning regendiks sai Adelheid.

Adelheid oli haritud ja oskas nelja keelt. Ta avaldas riigi poliitikale nii Saksamaa kuningriigis kui ka Itaalias suurt mõju. Adelheid rajas arvukalt kloostreid ja edendas Cluny reformi. Adelheidi südameasjaks oli slaavi hõimude ristiusustamine. Aastal 995 tõmbus ta tagasi Seltzi kloostrisse Alsace'is.

Aastal 1097 kuulutas paavst Urbanus II Adelheidi pühakuks. Tema mälestuspäev on 16. detsember.

## Viited
Adelboden

**Adelboden** on mägiküla ja vald Šveitsis Berni kantonis Frutigeni ringkonnas Berner Oberlandi lääneosas. 

Küla keskus asub 1353 m kõrgusel merepinnast.

Valla pindala on 88,2 km². Elanike arv on 3618 (26. detsember 2006).

Adelboden on talispordikuurort. 

Külas on mägiraudteed.

## Välislingid
*Valla koduleht
Adelard

**Adelard Bathist** (ladina *Adelardus Bathensis*; umbes 1080 – pärast 1152. aastat) oli inglise õpetlane.

Ta õppis Toursis, õpetas mõnda aega Laonis ning reisis siis Sürakuusasse ja Antiookiasse. 1122. aastaks oli ta elama asunud Inglismaale Bathi. 

## Tõlked
Ta tõlkis araabia keelest ladina keelde matemaatilist, astronoomilist, astroloogilist ja filosoofilist kirjandust, sealhulgas vanakreeka tekste, mis olid säilinud ainult araabia keeles.

Ta tõlkis araabiakeelsest tõlkest ladina keelde Eukleidese "Elemendid". Hilisem Johannes Campanuse väljaanne, mis trükiti 1482 Veneetsias ning sai Euroopa matemaatikakoolide põhiõpikuks, tugines arvatavasti Adelardi tõlke eeskujule. 
 
## Originaalteosed
Ta kirjutas filosoofiast, loodusteadusest ja pistrikkudega jahist.

Ta oli üks esimesi, kes võttis  Euroopas kasutusele araabia numbrid. Ta kirjutas raamatu "Liber algorismi de numero indorum".

Tema hinnatud teosed "Quaestiones  naturales", "De eodem et diverso" ja lühem traktaat "Lindudest" on adresseeritud tema noorele sugulasele dialoogi või kirjavahetuse vormis.  Teoses "Quaestiones naturales" vastab ta oma sugulase soovile teada saada, mida ta "araablaste uuringutest" teada on saanud. 

Adelard tõstatas küsimuse Maa kujust (ta arvas, et see on ümmargune) ning küsimuse, kuidas Maa paigale jääb, ning samuti küsimuse sellest, kui kaugele kivi kukuks, kui pillata see Maa sisse puuritud auku. Samuti avaldas ta arvamust, et mateeria ei saa hävida. Samuti küsis ta, miks veel on kummuli pööratud anumast raske välja voolata. 

Teoses "De eodem et diverso" vastandab ta vabasid kunste asistele huvidele.  

Adelard kirjutas lühikese traktaadi abakusest "Regulae abaci" ning traktaadi astrolaabist.

## Välislingid
*Katkendid teosest "Quaestiones naturales" (*inglise keeles*)
Weymouthi laht

**Weymouthi laht** (inglise keeles *Weymouth Bay*) on laht Inglismaa lõunarannikul Dorseti krahvkonnas. Geograafilised koordinaadid on .

Lahe ääres on Weymouthi linn, Portlandi saar (Suurbritannia) ja Portlandi sadam.
Lahele on kavas paigutada 2012. aasta suveolümpiamängude purjetamise kolm võistlusrada.
Weymouth and Portland

**Weymouth and Portland** oli ringkond  ja *[[borough]]* Inglismaal Dorseti krahvkonnas. Ringkonna endisest alast itta jääb Weymouthi laht. 2019. aastal ühendati Weymouth and Portland uue tervikomavalitsusega (Dorseti ringkond).

## Vaata ka
* Weymouth
* Portlandi saar

## Viited

## Välislingid
Portlandi saar

**Portlandi saar** on poolsaar (endine saar) Edela-Inglismaal Dorseti krahvkonnas La Manche'i ääres. Seda ühendab Suurbritannia saare põhiosaga 29 km pikkune kitsas maariba Chesil Beach, mis kulgeb piki Dorseti rannikut.

Poolsaar on põhjast lõunasse 6,4 km pikk ja läänest itta 2,4 km lai. Kirdes ja idas piirneb poolsaar Weymouthi lahega. Poolsaare lõunatipp kannab nime Bill of Portland.

Portlandi saare ja Weymouthi vahel asuvas Balaclava lahe sopis asub Portlandi sadam.

Portlandil elab 2005. aasta seisuga hinnanguliselt 12 710 inimest. 2001. aasta Suurbritannia rahvaloenduse aegu oli seal 12 800 elanikku.

Poolsaar koosneb paekivist. Sajandeid on põhiline tegevusala saarel olnud paekivi kaevandamine.

## Ajalugu

Portland oli asustatud juba mesoliitikumis ja on nähtavasti olnud asustatud sellest ajast peale üsna pidevalt.

Vana-Rooma vallutas samuti Portlandi ja nimetas selle **Vindelis**eks.

1539 käskis Inglise kuningas Henry VIII rajada Portlandi lossi kaitseks Prantsusmaa sõjaväe vastu. Lossi ehitus maksis 4964 naelsterlingit. See on üks kõige paremini säilinud selle aja lossidest Inglismaal ja see on tänapäeval külastajatele avatud.

Pärast 1666 toimunud Londoni suurt tulekahju usaldati Londoni taastamistööd Inglismaa parlamendi liikmele arhitekt Christopher Wrenile, kes esindas Weymouthi. Wren kasutas taastamistöödel 6 miljonit tonni Portlandi lubjakivi. Paljud tähtsad pealinna hooned, näiteks Püha Pauluse katedraal ja Buckinghami palee, valmisid Portlandi lubjakivist.

Portlandtsemendil ei ole Portlandiga mingit pistmist. See leiutati 19. sajandi keskpaiku Leedsis ja sai nime sellest, et oli sama värvi kui Portlandi lubjakivi.

Pärast esimest maailmasõda valmistati Portlandi lubjakivist pool miljonit hauakivi sõjaväekalmistutel. Ka pärast teist maailmasõda valmistati Portlandi lubjakivist sadu tuhandeid hauakive.

Raudtee rajati Portlandile juba 19. sajandi alguses. Seda kasutati põhiliselt lubjakivi transpordiks. Raudtee suleti reisijatele 1952. Viimane kaubarong sõitis sel liinil (koos kahe reisijaga) 1965. aasta aprillis.

Pärast külma sõja lõppu suleti 1995 Portlandil mereväebaas ja 1999 lennuväebaas, kuigi lennuvälja kasutab edasi rannavalve.

## Viited

## Välislingid

* A Walk through Time - Dorset and East Devon, the Jurassic Coast World Heritage Site, The Official Guide to the South West Coast Path (inglise keeles)
Päriskonnalised

**Päriskonnalised** ehk **anuurid** (*Anura*) on kahepaiksete klassi kuuluv selts.

Sõna "anuurid" tähendab kreeka keeles 'sabatud' (αν + ουρα 'saba'). Tõepoolest, üksnes mõnel päriskonnalisel on täiskasvanuna lühike saba, enamikul liikidel puudub see täielikult. Siiski on päriskonnaliste kullestel pikk saba, mis näitab, et päriskonnalised põlvnevad sabaga esivanematest.

Päriskonnalisi nimetatakse sageli lihtsalt **konnadeks** (laiemas mõttes, kitsamas mõttes peetakse konnade all silmas perekonda konn (*Rana*)).

## Levik
Päriskonnalised on levinud kõigis maailmajagudes peale Antarktise. Nad puuduvad üksnes Põhja-Jäämere saartel ja rannikul ning mõnel ookeanisaarel, näiteks Uus-Meremaa Lõunasaarel. Nad vajavad eluks niiskust, mistõttu neid ei ela ka Saharas ega Araabia poolsaare põhja- ja keskosas, kus on nende jaoks liiga kuiv.

### Eestis
Eestis elab päriskonnalisi 9 liiki, kolmest sugukonnast (kärnkonlased, mudakonlased ja konlased.

## Fülogenees
Ürgseimate päriskonnaliste jäänused on leitud Põhja-Madagaskari alamtriiase ladestikust. Need kuulusid konnale *Protobatrachus massinoti*, kes oli umbes 10 cm pikk ja 16 selgroolüliga. Sealjuures olid kõik kerepiirkonna lülid peale esimese roietega (näiteks eeslohulistel ja võõriklohulistel puuduvad roided üldse). 3 sabalüli paiknesid lühikeste niudeluude vahel. Küünar- ja kodarluu, samuti sääre- ja pindluu polnud veel omavahel kokku kasvanud. 

## Välimus
Täiskasvanud konni iseloomustavad pikad tagajalad, lühike keha, varvastevahelised ujunahad, esiletulevad (enamasti suhteliselt suured) silmad ja saba puudumine, mis on olemas sabakonnalistel (*Caudata*).

## Eluviis
Enamik konni on poolveelise eluviisiga, maapinnal suudavad nad kergelt liikuda kas hüpates või ronides. 

## Paljunemine
Tavaliselt arenevad nende munad, mis moodustavad klimpja olluse (kudu), vees. 
Nende vastsed, kes arenevad vees, hingavad lõpustega. Viimaseid kutsutakse (konna)kullesteks. 

## Toitumine
Konnad on karnivoorid: nad söövad lülijalgseid, rõngusse ja tigusid. 

## Krooksumine
Konnade üks iseäralikumaid tunnusjooni on eriomased häälitsused (krooksumine), mida võib kuulda nii päeval kui ka öösel, eriti aga kudemisperioodil.

## Paaritumine
Konnade omapärast paaritusasendit kopulatsioonil nimetatakse ampleksiks.

## Süstemaatika
Päriskonnaliste selts jaguneb kolme alamseltsi: *[[Archaeobatrachia]]*, *[[Mesobatrachia]]* ja *[[Neobatrachia]]*.

"Loomade elu" jagab päriskonnalised viide alamseltsi, lähtudes selgroolülide liigestumise iseärasustest: kaksilohulised (*Amphicoela*), tagalohulised (*Opisthocoela*), erilohulised (*Anomocoela*), eeslohulised (*Procoela*) ja võõriklohulised (*Diplasiocoela*). Raamat eristab 19 sugukonda ja 176 perekonda. 

### Sugukondi
**Alytidae*
**Bufonidae* – kärnkonlased
**Hylidae* – lehekonlased
**Pelobatidae* – mudakonlased
**Pipidae* – kärgkonlased
**Ranidae* – konlased

## Vaata ka
*Eesti kahepaiksed

## Viited

## Välislingid
*Loodusaed: konnad
Vesilik

**Vesilik** ehk **triiton** (*Triturus*) on salamanderlaste sugukonda arvatud perekond kahepaikseid. 

## Liigid
Loode-Euroopast on neid leitud 5 liiki, Eestis elab 2 liiki: tähnikvesilik (*Triturus vulgaris*) ja harivesilik (*Triturus cristatus*).

## Viited
Dogging

***Dogging*** on suguühe poolavalikus kohas või selle jälgimine. 

Algselt mõeldi selle all vuajerismi vormi, mille puhul püütakse leida poolavalikes kohtades suguühtes olevaid paare. Nüüd on see üle kandunud ka sellisele suguühtele enesele, kui see toimub juhuslike inimeste vahel internetis kokku lepitud ajal ja kohas, nii et pealtvaatajad teavad kohale tulla. 

## Vaata ka
* *[[Toothing]]*
* *[[Cruising]]*
Pekingi Rahvusstaadion

**Pekingi Rahvusstaadion** ehitati 2008. aasta suveolümpiamängudeks. 

Staadioni kutsutakse omapärase väljanägemise pärast ka linnupesaks. 

Staadioni projekteerisid Herzog & de Meuroni arhitektuuribüroo arhitektid. Staadion mahutab 91 000 pealtvaatajat olümpiamängude ajal, kuid pärast mänge on lubatud viia istekohtade arv 80 000-ni.

Staadionil toimusid nii olümpiamängude ava- kui ka lõputseremoonia. Lisaks peeti seal kergejõustikuvõistlused ja meeste jalgpalli võistluste finaalmäng.
Püssina pank

**Püssina pank** on pank Muhu kirdeosas Lõetsa külas, kõrgeim Rannaniidi pankadest. Asub Rannaniidi pankade maastikukaitsealal.

Pank on umbes 60 meetrit pikk ning kuni 5,6 meetri kõrgune. Pangal paljanduvad Jaagarahu lademe Kesselaiu kihistiku biohermsed dolomiidid, samuti Jaani lademe Paramaja kihistiku domeriidid.

Püssina pangast veidi põhja pool asub Püssinina.

## Viited
Baskid

**Baskid** (baski keeles *Euskaldunak*) on rahvas Hispaania ja Prantsusmaa piiril Baskimaal. 

Hispaanias paiknevas Baski autonoomses piirkonnas elab tänapäeval üle 2 miljoni inimese ja neist neljandik oskab baski keelt; Prantsusmaa baski alal elab veerand miljonit inimest ja baski keele oskus on veelgi madalam.

Baski keelt valdab ka umbes 70 000 Ameerika mandrile väljarännanud baskide järglast.
Mõntu sadam

**Mõntu sadam** (sadamakood EE MNT) asub Sõrve poolsaare idarannikul Mõntu külas.

Sadama geograafilised koordinaadid on .

Sadama territoorium hõlmab 14 600 m2 maa-ala, 70 800 m2 veeala.

Sadamas on 3 kaid kogupikkusega 242 m, suurim sügavus kai ääres on 5,2 m.

Suurim võimalik laev: pikkus 135 m, laius 18 m, süvis 4,5 m.

Laevaliikluse juhtimiseks on Mõntu siht, Mõntu sadamakai tulepaak ja Mõntu väikelaevade sadama kaituli.

## Laevaliinid sadamas
Aastatel 2005–2008 oli käigus laevaliin Mõntu sadamast Ventspilsi.

2019. aastal uuriti selle taaskäivitamise võimalusi.

## Viited

## Välislingid
*Mõntu sadamast Eesti väikesadamate veebilehel
*Mõntu sadama plaan (1939)
Harilik jõhvikas

**Harilik jõhvikas** ehk **kuremari** (*Oxycoccus palustris*) on kanarbikuliste sugukonda kuuluv igihaljas kääbuspõõsas, mis on tuntud hapumaitseliste punaste marjade poolest. 

## Kirjeldus
Jõhvikas kasvab rabas, ja kasvab maadligi. Tema juured on väga lühikesed, kuna rabas on väga paks turbakiht, mis ei lase taime juurtel põhjaveeni pääseda. Jõhvikal on väikesed lehed. Marjad on algul hallikamad ja täppidega, aga kui jõhvikas valmib, muutuvad marjad punaseks. Jõhvikaid aetakse segi leesikatega, aga leesikal on pikemad lehed, seega saab jõhvikat eristada leesikast lehtede järgi. Jõhvikaid saab korjata ka talvel, kui neid on siis veel alles.

Jõhvikas toitub tolmust ja sademetest.

## Süstemaatika
Harilik jõhvikas paigutatakse vahel mustika (*[[Vaccinium]]*) perekonna alamperekonda *Oxycoccus*, siis on ta teaduslik nimetus *Vaccinium oxycoccos* või *Vaccinium oxycoccus*.

Eestis kasvab lisaks harilikule jõhvikale ka väikest jõhvikat (*Oxycoccus microcarpus*).

## Levila
Levinud peaaegu kogu Põhja- ja Kesk-Euroopas, kuid ka Lääne- ja Kesk-Siberis ning Põhja-Ameerikas. Eestis sage.

## Kasvukoht
Harilik jõhvikas eelistab kasvukohana happelise pinnasega märgalasid ning teda võib leida enamikust põhjaparasvöötme jahedamatest kohtadest, kus on talle sobivaid kasvukohti.

## Toiteväärtus
Hariliku jõhvika marjade hapu maitse tuleneb mitmesuguste hapete, sealhulgas oblik- ja sidrunhappe sisaldusest. Jõhvikates leidub ka bensoehapet, mis on tugeva antibakteriaalse toimega. Marjad sisaldavad C-vitamiini ja kaaliumi.

## Rahvapärased nimetused
Rahvapäraselt kutsutakse jõhvikat kuremarjaks, karbalaks, pluuknaks, rabamarjaks.

## Välislingid

* 
*Liigikirjeldus
Caporetto lahing

**Caporetto lahing** toimus 24. oktoobril 1917 Austria-Saksa ja Itaalia vägede vahel Itaalia endisel kirdepiiril. Lahing oli osa Esimesest maailmasõjast.

Lahingu käigus murdsid Austria-Saksa väed läbi Itaalia rinde. Itaallaste andmeil kaotasid nad surnute ja haavatutena 40 000 ning vangilangenutena 215 000 meest ja ligi poole suurtükiväest. Nende täieliku purustamise hoidsid ära appi saadetud Prantsuse-Inglise väed.
Điện Biên Phủ lahing

**Điện Biên Phủ lahing** toimus 13. märtsist 7. maini 1954 Vietnami RV ja Prantsuse vägede vahel Loode-Vietnamis.

Vietnami RV väed (kindral Võ Nguyên Giápi juhtimisel) pidasid vietnami rahva vastupanusõja otsustava lahingu sissepiiratud Prantsuse vägedega kindral Christian de Castries' juhtimisel. Kaotanud 16 200 meest, prantslased kapituleerusid ja olid sunnitud alustama Genfis rahuläbirääkimisi. Need kinnitasid Prantsuse koloniaalvõimu Vietnamis lakanuks.
Durbe lahing

**Durbe lahing** toimus Leedu ning Saksa ja Liivi ordu vägede vahel 13. juulil 1260 Durbe järve ääres Kuramaal (22&nbsp;km praegusest Liepājast).

Saksa ja Liivi ordu vägi koos Eestimaa vasallide väesalga ning eestlaste, kurelaste jt. abivägedega (kokku umbes 3000 meest, neist 200 rüütlit) oli kogunenud Klaipedasse, et alistada žemaidid. Žemaitide alistamine oli tähtis sellepärast, et võimaldas luua maismaasilla Saksa ja Liivi ordu valduste vahele. Lõunapiiri kindlustamiseks oli Saksa ordu 15. juunil 1260 sõlminud rahu Masoovia hertsogi Zemowitiga. Ühendatud vägesid juhtis Liivi ordu maamarssal Burchard von Hornhausen. Samal ajal tungis Leedu vägi (4000 meest) Kuramaale.

Lahing toimus Durbe järvest välja voolava jõe ääres ja kestis 8 tundi. Ühe kroonika kohaselt reetsid kurelased orduvendi ja lahkusid lahingust, misjärel ka eestlased põgenesid, teise järgi läksid kurelased enne lahingut orduvendadega tülli ja ründasid neid koos leedulastega. Ühendatud orduvägi purustati. Liivimaa rüütlitest tapeti umbes 150, lihtsõdurite osas kaotuste kohta andmed puuduvad. 15 rüütlit langes vangi.

See oli ordurüütlite kõige suurem kaotus 13. sajandil. Suuruselt järgmises kaotuses Aizkraukle lahingus langes 71 rüütlit.

Lahingu tulemusena aeti ordurüütlid Žemaitijast minema. Zemgales, Kuramaal, Saaremaal ja Preisimaal puhkes ülestõus. Preislaste ülestõus suudeti maha suruda alles 1270. Leedu kuningas Mindaugas, kes oli hakanud kalduma ristiusu vastuvõtmise poole, loobus sellest plaanist ja jäi paganaks. Kuni 1280. aastateni ei suutnud sakslased sõjakäike paganate maadele jätkata ja see oli Leedule väga vajalik, et noor riik saaks jõudu koguda. Zemgale ja Kuramaa saavutasid osalise iseseisvuse ja ordul kulus mitukümmend aastat, enne kui nad suutsid taastada kontrolli nende alade üle.

Orduvägede pool langesid lahingus
* Liivi ordu maamarssal Burchard von Hornhausen,
* Liivi ordu marssal Heinrich von Botel,
* Taani-Rootsi sõjasalga juht hertsog Karl.

## Vaata ka
*Saule lahing
*Lielvarde lahing

## Viited
Kulikovo lahing

**Kulikovo lahing** leidis aset  8. septembril 1380 Doni ja selle lisajõe Neprjadva ääres (nn Kulikovo väljal), lahingus osalesid Moskva suurvürsti  Dmitri Donskoi juhitud ühendatud Vene väed ja musttuhatnik Mamai kogutud Kuldhordi väed. 

Vene väe suuruseks pakutakse 50 000 – 60 000 ja Mamai väe suuruseks kuni 100 000 sõjameest. Sel ajal käis Kuldhordis kodusõda (teine pretendent Tohtamõš oli Moskva liitlane). Mamai väed koosnesid põhiliselt stepirahvastest Krimmist, Põhja-Kaukaasiast ja Volga alamjooksult.

Vene-Moskva vägedes võitles ka hulgaliselt kristlastest mongoli-tatarlasi, kes olid Moskva teenistusse asunud pärast islami kehtestamist Kuldhordis. 

Lahing algas vene vägilase Aleksandr Peresveti ja tatari vägilase Temir-mursa (Tšelubei) kahevõitlusega; mõlemad langesid. Siis alustas rünnakut Mamai ratsavägi. Algul oli edu Mamai poolel; pööre tuli, kui lahingusse astus Vene varitsusvägi, mida juhtis vürst Vladimir Andrejevitš (1353–1410). Mamai vägi purustati täielikult (kroonikute väidetel tapeti kuni üheksa meest kümnest). Mõlema poole kaotused olid suured.

Mamai liitlase Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi vägi suurvürst Jogaila juhtimisel hilines ühinemisele Mamaiga, kuid nädal pärast lahingut jälitas ta Moskva väge ning hulk kättesaadud haavatuid tapeti.

Kulikovo lahingus Mamai väe võitmine oli tähtis psühholoogiline võit, kuna esimest korda suudeti suures lahingus võita stepirahvaid. Samuti hoiti ära suur rüüsteretk Moskva ja ta liitlaste aladele. Kulikovo lahingu võiduga kindlustas Moskva suurvürstiriik oma juhtiva seisundi Kirde-Venemaal.
Leipzigi lahing

**Leipzigi lahing** (tuntud ka kui **rahvastelahing**) toimus 16.–19. oktoobrini 1813 Leipzigi lähistel Napoleoni-vastase VI koalitsiooni (Venemaa, Austria, Preisi, Rootsi) ning Prantsusmaa vägede vahel.

## Lahingu käik
Lahingu alguses oli koalitsioonil (ülemjuhataja Austria feldmarssal K. P. Schwarzenberg, 1771–1820) 133 000 meest (Böömi armee), Napoleonil 122 000 meest. 
Koalitsioonil õnnestus juurde tuua 172 000 meest (Sileesia armee, Põhjaarmee ja Poola armee), Napoleonil 87 000 meest. Suurtükke oli liitlastel umbes 1400, prantslastel umbes 700. Suuri kaotusi kandnud Prantsusmaa vägi pidi 19. oktoobri hommikul taganema.

## Osapoolte kaotused
Prantslased kaotasid ligikaudu 80 000 meest (neist 20 000 vangilangenuna) ja peaaegu kõik suurtükid. Liitlasvägi kaotas umbes 54 000 meest.

## Lahingu tulemused
Leipzigi lahingu tagajärjel vabanes Napoleoni ülemvõimu alt kogu talle allunud ala Reinist ida pool.
Rudolph Felix Bauer

**Rudolph Felix Bauer** (ka **Rudolf Friedrich Bauer** ja **Adolf Rudolf Fredrik Bauer**; vene keeles Рудольф Феликс Бауэр, **Rodion Baur** (Bour), Родион Христианович Баур (Боур); 1667–1717) oli Holsteinist pärit sõjaväelane Peeter I teenistuses.

Rudolph Felix Bauer astus Liivimaal Rootsi tragunirügementi, läks enne Põhjasõja puhkemist Saksimaa poolele üle, sealt salakuulajana Rootsi teenistusse ja suunati rittmeistrina Otto Vellingki alluvusse Narva linna, kus ta omakorda 1700. aasta Narva lahingule eelnenud piiramise ajal Vene poolele üle läks. 

1702 osales Bauer Boriss Šeremetevi juhtimisel Hummuli lahingus ja 1708 Lesnaja lahingus.

Poltava lahingus 1709 juhtis Bauer pärast Carl Ewald von Rönne haavatasaamist Vene väe paremat tiiba.

Seejärel võitles Rudolph Felix Bauer Nils Strombergi vastu 4. juulil 1710 lõppenud Riia piiramisel ja piiras alates 12. juulist Pärnut, mis komandandi Jakob Heinrich von Schwengelmi juhtimisel kapituleerus 12. augustil. Seejärel hõivas Bauer ka Saaremaa. Pärast Tallinna edukat piiramist kirjutas Bauer 29. septembril 1710 Harku mõisas Vene poole esindajana alla Tallinna ja Rootsi garnisoni kapitulatsiooniaktile, mis lõpetas sõjategevuse Eesti aladel  ja mille järel sai temast esimene Venemaa tsaaririigi Eestimaa kubermangu kindralkuberner kuni 6. märtsini 1711.

1711. aasta teises kvartalis organiseeris ta oma vägedega noore Peterburi kaitset vürst Menšikovi käsutuses. 1712. aasta alguses suunati ta oma vägedega Pommerisse. 1713. aasta kevade lõpus vallutas Bauer Toningeni linna, seejärel strateegiliselt eriti tähtsa Stettini, mis langes sügise lõpuks. Järgmise poolteise aasta jooksul käsutas ta kõiki Poolas asuvaid Vene vägesid. 1716 saatis Peeter I Baueri Kopenhaagenisse ja Skånesse, et viia lahingutegevus üle vaenlase kodumaale. Oma viimasel eluaastal oli ratsaväekindral Bauer diviisiülem Ukrainas tollasel Venemaa keisririigi lõunapiiril.

## Viited

## Kirjandus
*Vjatšeslav Krassikov (Вячеслав Анатольевич Красиков): *Неизвестная война Петра Великого*, Olma Media Group, 2005, ISBN 9785765441985, lk 320-326

## Välislingid
*E-kataloog ESTER: Adolf Felix Baueri (1667-1717) digiteeritud kiri tundmatule, 28. veebruar 1717
Märjamaa lahing

**Märjamaa lahing** peeti Läänemaal Märjamaa ümbruses, 10.–15. juulini 1941 Saksa Wehrmachti ja Punaarmee vahel idarindel Eestis.

Tallinna poole tungivate Saksa väeosade (nendega oli liitunud metsavendade salku) vastu saadeti Punaarmee, mille tuumikuks oli Tallinna lähistel rannakaitsel olnud 16. laskurdiviisi, piirivalve jm (sealhulgas Eesti rahvakaitseväe) üksusi. 

14. juulil hõivasid punaväelased Teenuse ja Kasti (Alaküla) suunast lähtunud haardega Märjamaa, 16. juulil Kirbla ja 18. juulil (koos Muhust saabunud abiväega) Virtsu. 

20. juuliks stabiliseerus rinne Paatsalu – Pärnu-Jaagupi joonele. Märjamaa lahing ja sellele järgnenud väiksemad lahingud peatasid ajutiselt Saksa vägede Tallinna suunas liikumise. Alles 22. augustil sisenesid Saksa väed taas Märjamaale ilma igasuguse vastupanuta.
## Viited

## Välislingid
*70 aastat Märjamaa lahingust, maaleht.delfi.ee, 25. juuni 2011
*70 aastat Märjamaa lahingust, Märjamaa Nädalaleht, nr. 26, 29. juuni 2011
Iidla

**Iidla** on Ahtme asum.

Iidla asumit hakati rajama 16. juulil 1973, mil asuti kaevama esimese maja vundamendisüvendit.

Enne asumit asus seal Puru-Altserva küla, mis 1970. aastal koos talumajadega tehti maatasa.

Nimi on pandud Puru küla Iidla (ka Idla) talu järgi.

## Viited
Poltava lahing

**Poltava (traditsiooniliselt: Poltaava) lahing** toimus Vene ja Rootsi vägede vahel Põhjasõja ajal tänapäeva Ukrainas Poltava linna lähedal 8. juulil 1709. 

## Sündmused
6. mail 1709 piirasid Rootsi väed (30 000 meest) Karl XII juhtimisel Poltava ümber. Mai lõpus jõudis Poltava lähedale Vene väe peajõud (42 000 meest, 72 suurtükki), mida juhtis Peeter I. 

8. juuli ööl ründasid Rootsi väed (umbes 20 000 meest, 4 suurtükki) Carl Gustaf Rehnskiöldi (1651–1722) juhtimisel, kuid nad löödi suurtükitulega taanduma ja järgnenud käsitsivõitluses põgenema. Venelaste vägesid juhtisid kaitsepositsiooni keskosa: Boriss Šeremetev, paremat tiiba Carl Ewald von Rönne, vasakut tiiba Aleksandr Menšikov ning suurtükiväge Jakob Bruce.

Rootslased kaotasid hukkunutena 9234, venelased 1345 inimest. 11. juulil Perevolotšna juures Rootsi vägi (umbes 16 000 meest) kapituleerus; Karl XII pääses Osmanite riiki. 

Poltava lahingus murdus Rootsi sõjaline võimsus ja sõjaedu kaldus Venemaa kasuks.

## Hukkunuid
*ooberst vabahärra Carl Magnus von Rehbinder, Eestimaa rüütelkonna peamees 1696, Kodasoo, Kostivere ja Saksi mõisnik

## Kirjandus
*Полтавская битва и ея памятники: С рис., планом города и карт. военных действий/ Сост.: преп. Петр. Полт. кад. корпуса Ив. Фр. Павловский и воспитатель В. Мих. Старковский .- 2-е изд. .- Полтава : Тип. Губ. правл. , 1895. Digitaalselt
*A. Liperovskij: Svenskarnas grafvar vid Poltava. / toim. Gabriel Hedengren, ”Illustrerad militärrevy”, VII 1904, lk. 301-303, (Русский Инвалид (Russki Invalid) 1903 n:r 53)
*Кафенгауз, Бернгардт Борисович: Полтавская битва. // Историк-марксист, 1939, N 4. с. 44-56
*Peter Englund. Poltaava: ühe armee häving. Rootsi keelest tõlkinud Ivar Rüütli. Tallinn, Argo, 2006.
*Peter Englund. The Battle That Shook Europe: Poltava and the Birth of the Russian Empire. London, 1992, 288 pages. ISBN 1860648479 inglise keeles
*Peter From. Katastrofen vid Poltava : Karl XII:s ryska fälttåg 1707-1709. Lund, 2007 (Enskede TPB 2008) ISBN 9789185377701

## Välislingid
*Mart Laar: "Päev, mil muutus Eesti saatus" Postimees, 8. juuli 2009 irl.ee
*Kalle Kroon: "300 aastat tagasi Poltava all. Ajaloo pöördepunktist ja eestlastest selle keskel" Horisont, 4/2009
Euroopa sookilpkonn

**Euroopa sookilpkonn** (*Emys orbicularis*) on lamekilpkonlaste sugukonda sookilpkonna perekonda kuuluv kilpkonn.

## Levila

Euroopa sookilpkonna on leitud Lõuna- ja Kesk-Euroopast kuni Läänemere lõunarannikuni. Levila põhjapiir kulgeb mööda Leedut, Põhja-Valgevenet, Smolenski oblastit, Doni ülemjooksu, Kesk-Volgamaad ja Uurali vasakut kallast kuni Mangõšlaki poolsaareni. Lõuna suunas on ta levinud Loode-Aafrikas, Türgis ja Põhja-Iraanis. Lisaks on iseseisvad asurkonnad Araalist põhja ja ida pool Irgizi orus ja Sõrdarja alamjooksul ning Lääne-Turkmeenias mitme jõe orus.

Taani teadlaste arvates langeb sookilpkonna levila põhjapiir kokku juuli keskmise 18 ºC isotermiga, mis on tähtis sookilpkonna asurkonna jätkusuutlikkusele.

Minevikus – umbes 5000–8000 aastat tagasi – on sookilpkonn elanud ka Eesti alal. Ida-Setumaalt teiselt poolt Eesti-Vene kontrolljoont on leidnud sookilpkonna aastal 2004 Arvis Kiristaja, Mare Aun, Mare Piho, Jaana Ratas.

## Elupaik ja eluviis

Sookilpkonna isendid ei näita levila eri osades üles selget geograafilist muutlikkust. Seetõttu pole õnnestunud sookilpkonnal alamliike eristada. 

Tema seljakilbi pikkus on 20–30 cm Kilp on ovaalne, sile ja pruunikas, kaetud kollaste täppide ja triipudega. Pea, kael ja jalad on samamoodi tumedad kollaste täppidega.Kõhuosa on kollakas, mida sageli läbib must muster. Kõhukilbi ristside võimaldab kilbipoolte vaevumärgatavat liikuvust. Saba on kilpkonna kohta pikk ja moodustab kilprüü pikkusest poole.

Elupaigana eelistab ta soid ning mudase põhja ja lauge kaldaga tiike, järvi ja jõekäärusid, kus on päikesevannide võtmiseks sobivaid lagedaid kohti. Vees on ta osav ja kiire, ujub ja sukeldub oivaliselt ning jääb kauaks vee alla. Looduses käib ta hingamas iga 15–20 minuti tagant, aga katse ajal suutsid kaks sookilpkonna hingamata elada 2 ööpäeva.

Talveune, mis võib kesta kuni 7 kuud, veedab ta veepõhjas.

Minevikus peeti sookilpkonna ööloomaks, kes päeval üksnes end päikese käes soojendab. Siiski on asi vastupidi. Sookilpkonn toitub kogu päeva, eriti hommikuti, aga öösel magab veekogu põhjas.

Sookilpkonn sööb kõiki elukaid, keda kätte saab ja kellest jõud üle käib. Põhiosa toidus moodustavad putukad ja teised lülijalgsed, keda püütakse nii vees kui kuival: kiilide, ujurite ja sääskede vastsed, tirtslased, tuhatjalad ja kakandid. Lisaks sööb ta kahepaikseid, usse ja limuseid. Taimi sööb ta üksnes harva. Kalu sööb sookilpkonn samuti harva, sest ei saa neid kätte. Üksnes nõrgad ja haiged kalad langevad kilpkonna saagiks ja niimoodi täidab sookilpkonn kalade asurkonnas looduse sanitari rolli.

Toidujahil lähtub sookilpkonn mitte niivõrd nägemisest kui teravast haistmisest.

Kuival ei liigu sookilpkonn nii kiiresti kui vees. Siiski on ta maismaakilpkonnadest märksa vilkam. Kuid sookilpkonn hoidub veekogu lähedusse ning vähimagi ohu korral põgeneb vette ja kaevub vajadusel mudasse.

## Vaata ka
*punakõrv-ilukilpkonn

## Viited
Vana-Ahtme

**Vana-Ahtme** on Ahtme asum endise Ahtme küla kohal.

Saksa teise okupatsiooni ajal alustati 1942. aastal Ahtme küla metsamaadel kaevanduse, põlevkivirikastustehase, elektrijaama ja tehaseasula rajamist. Väga palju kasutati Nõukogude sõjavangide tööjõudu, aga nt ka Madalmaade vabapalgalisi korstnaehitajaid jt.

Pärast sõda jätkati Ahtme tööstusasula arendamist juba Nõukogude võimu poolt. Ka nüüd kasutati sõjavangide (sedakorda Saksamaa ja tema liitlaste) tööjõudu, selleks rajati 135. sõjavangilaager. Nii kaevanduse, asula kui ka tööstuste projektid tehti Leningradis projekteerimisettevõttes GIProŠaht.

1948. aastal sai Ahtme tehaseasula töölisalevi õigused. 1949. aastast kuulus alev Jõhvimaa alla, 1950. aastast Jõhvi rajooni alla. 1953. aastal sai töölisalev rajoonilise alluvusega linna õigused.

Ahtmega samal ajal rajati Puru küla maadele uut asulat (praeguse Puru asumi kohal). Alates 1960. aastatest kinnistus Ahtme küla kohale rajatud asula nimena 'Vana-Ahtme' ning Purusse rajatud ja hiljem ida poole laiendatud asula kohta 'Uus-Ahtme'.

Kuni 1955. aastani ehitati Vana-Ahtmes ühe- ja kahekorruselisi elamuid ja teenindusasutuste kompleks. Suurim ühiskondlik hoone on uusklassitsistlik võimlaga kultuurimaja Energia.

1960. aastal kaotati ära Ahtme linn ning linna vanem ja uuem asula läksid Kohtla-Järve linna koosseisu.

Aastatel 1997–2005 tegutses Vana-Ahtmes endiste vangide rehabilitatsioonikeskus.

## Viited

## Kirjandus
* Mait Sepp. "Kuidas tekkis Ahtme?" Eesti Loodus, 5 (september-oktoober)/ 2024. Lk 22–26
Johannes Reinke

**Johannes Reinke** (3. veebruar 1849 – 25. veebruar 1931) oli saksa botaanik, bioloogiateoreetik ja filosoof. 

Aastast 1879 oli ta botaanikaprofessor Göttingeni Ülikoolis, rajades seal taimefüsioloogia instituudi. Aastail 1885–1921 töötas ta Kieli Ülikooli professorina. 

Aastal 1901 avaldas ta raamatu "Sissejuhatus teoreetilisse bioloogiasse", mis on teadaolevalt esimene raamat maailmas, mille pealkirjas esineb nimetus "teoreetiline bioloogia".

## Teoseid
* *Lehrbuch der allgemeinen Botanik* (Üldise botaanika õpik), 1880   
* *Atlas deutscher Meeresalgen*  (Saksa merevetikate atlas), 1889 ja 1891
* *Einleitung in der theoretische Biologie* (Sissejuhatus teoreetilisse bioloogiasse), 1901, 2. tr. 1910 
* *Philosophie der Botanik* (Botaanika filosoofia), 1905
* *Kritik der Abstammungslehre* (Evolutsiooniõpetuse kriitika), 1920
* *Naturwissenschaft, Weltanschauung, Religion* (Loodusteadus, maailmavaade, religioon), 1923
* *Das dynamische Weltbild* (Dünaamiline maailmapilt), 1926
Robert Lichton

Krahv **Robert Lichton** (rootsi keeles *Robert Johansson Lichtone*; 8. juuni 1631 – 8. jaanuar 1692 Stockholm) oli Šotimaa parunisoost (Leighton of Ulishaven, Forfarshire) pärit Rootsi sõjaväelane.  

Robert sündis Porvoo lähedal Hummelsundis Šotimaalt Rootsi teenistusse tulnud koloneli parun John Lichtoni ja Catharina Guthrie pojana. Tema isa langes Kolmekümneaastase sõja Wittstocki lahingus 24. septembril 1636.

1646. aastal astus ta 15-aastaselt Rootsi sõjaväkke. 23. augustil 1665 sai temast kolonelleitnant ja ta teenis Wolmar Wrangeli ratsarügemendis. 

1667 abiellus ta Beata Rosenstiernaga (surnud 1684), kes oli Pommerist pärit ja 1630 aastal Rootsi aadlitiitli saanud Rörstrandi, Visbohammari ja Lida mõisniku Mårten Mårtensson Wewitzeri (aadlinimega Rosenstierna) (1582–1638) ja tema esimese naise Beata Danielsdotter Böckmani (1593–1631) tütar.

1675 sai temast aadlilipkonna ülem ja sama aasta 30. septembril sai ta Rootsi vabahärraks. 1676 osales ta Nya aadlilipkonna ülemana Skåne sõja Lundi lahingus ja sai seal haavata. 14. jaanuaril 1679 sai ta ratsaväe kindralmajori auastme. 

4. jaanuaril 1681. aastal nimetati Robert Lichton, Eesti- ja Liivimaa aadlile kuuluvate mõisate reduktsioonkomisjoni juhiks.

31. maist 1681 kuni 1687 oli ta Eestimaa kubermangu kindralkuberner, ülendati 1685 kindralleitnandiks ning määrati Jönköpingi ja Kronobergi lääni kindraladjutandiks ja kuberneriks. 1687 sai ta kuninglikuks nõunikuks ja määrati 20. jaanuaril Turu õuekohtu presidendiks. Sama aasta 10. detsembril anti talle krahvitiitel.

Lichton suri lastetuna 1692 oma Rörstrandi mõisas (rootsi Rörstrands slott) Stockholmis ja on maetud Ulrica Eleonora kirikusse (Kungsholmen) Stockholmis, Rootsi kuningate lähedale.

Talle kuulusid ka Soomes asunud Tervajoki ja Äyräpää mõis. 

## Vaata ka
*Eestimaa kindralkuberneride loend
*Eesti šotlased

## Viited

## Välislingid
*Robert Lichtoni korraldused Eesti Ajalooarhiivi fondides
*Elulugu Nordisk familjebok (1885), lk. 1218–1219 (rootsi k)
*Elulugu Nordisk familjebok (1912), lk. 368–369 (rootsi k)
*Elulugu Svenskt biografiskt handlexikon (1906), lk. 46 (rootsi k)
*Perekonna genealoogia (rootsi k.)
Supernova

**Supernova** on Eesti ansambel. 

Nende laulud "Tõstan näpu" ja "Sinine motoroller" on olnud Kanal 2 saate "Reporter" tunnusmuusikaks ning laul "Kuu" on kriminaal-telesarja "Kelgukoerad" tunnusmuusika. Lugude autorid on Rainer Michelson ja Urmas Jaarman. Ansambli produtsent ja paljude laulutekstide autor on Hendrik Sal-Saller. Varem tegutseti nime Speculative Rock'n'Roll Band all, aga koos stiilimuutusega vahetati ka nime. Esimeseks hitiks oli "Mustas vaikuses". Supernova on välja andnud kolm plaati.

## Diskograafia

**Albumid**

*"Supernova" (2006)
*"Klassipilt" (2008)
*"Originaal" (2009, koos Ivo Linnaga)

## Liikmed
*Rainer Michelson – laul, kitarr
*Vilho Meier – kitarr
*Erki-Andres Nuut – klahvpillid, taustalaul
*Mati Sütt – basskitarr, taustalaul
*Karvin Lillepea – trummid
*Felix Kütt

## Välislingid
*
*Supernova teeb Ivo Linnale juubeliplaadi. *Õhtuleht* 31. jaanuar 2009

## Viited
Rein Tomingas

**Rein Tomingas** (25. november 1944 Tallinn – 19. oktoober 2008 Tallinn) oli eesti arhitekt.

Ta lõpetas 1964. aastal Tallinna Polütehnikumi ja 1971. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi.

Ta töötas EKE Projektis ja hiljem AS Reissiinis.

## Looming
Ta projekteeris tööstus-, põllumajandus-, haldus-, spordi-, kultuuri- ja puhkeehitisi.
*1985 Harju KEKi tehnotalituse hoone Keilas, koos Ain Padrikuga
*1989 Lihula kultuurimaja
*1995 Toila laululava

Ta oli tuntud ka parodistina.

## Isiklikku
Tema vanem tütar oli näitleja ja teatripedagoog Kärt Tomingas (1967–2025) ning noorem tütar on psühholoog ja keraamik Triin Tomingas.

## Viited

## Välislingid
*Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Puhtu

**Puhtu** (ka **Puhtulaid**) on endine laid, alates 19. sajandi algusest poolsaar Läänemaal Virtsu aleviku territooriumil. Puhtu on ühtlasi (lõunapoolne) osa Virtsu poolsaarest.

Puhtu on kaetud vana liigirikka laialehise metsaga. 18. sajandi lõpul kujundas Karl Thure von Helwig selle puhkepaigaks.

Puhtus asub Puhtu bioloogiajaam. Puhtu koos bioloogiajaama ja Puhtu karjamõisaga kuulub Eesti Maaülikoolile.

## Vaata ka
*Puhtu-Laelatu looduskaitseala
*Vana-Virtsu mõisa kalmistu

## Viited
geoportaal.maaamet.ee

## Kirjandus
*Toomas Kukk (toim.) 2010. Puhtu ajalugu ja loodus. *[[Estonia Maritima]]* 8.

## Välislingid

*Puhtu ajaloost, pilte
*Puhtu loodusloost
Köyliö vald

**Köyliö** (rootsi keeles *Kjulo*) oli vald Soomes Satakunta maakonnas. 2016. aasta algusest liideti see Säkylä vallaga.

Köyliö vallas elas 2883 inimest (juuni 2008); valla pindala oli 259,3 km2, millest 13,22 km2 oli veega kaetud. Asustustihedus oli 11,72 inimest/km2.

Köyliö naabervallad olid Eura vald, Huittinen, Kokemäki linn ja Säkylä vald.

Köyliö vallast on legendi järgi pärit Lalli, kes väidetavalt tappis 12. sajandi keskel Köyliö järve jääl piiskop Henriku. Tapmiskoht olevat olnud järve põhjaosas Kirkkokari ehk Püha Henriku saare läheduses. Saarel asus Köyliö esimene kirik, mis oli kasutusel vähemalt 1420. aastateni. Aastal 1955. paigaldati saarele mälestusmärk ristiusu vastuvõtmisele Soomes. Kirkkokari on Põhjamaade ainuke katoliiklaste palverännakute sihtkoht. Igal aastal enne jaanipäeva peetakse saarel mälestusmissa.

Kepola külas on 1989. aastal püstitatud Aimo Tukiaise tehtud Lalli kuju.

Köyliö vapil on piiskop Henriku mitra ja kirves, millega Lalli ta väidetavalt tappis.

## Viited

## Välislingid
* Valla koduleht
Nousiaineni vald

**Nousiainen** (rootsi keeles *Nousis*) on vald Soomes Lääne-Soome läänis Päris-Soome maakonnas.

Nousiaineni vallas elab 4814 inimest; valla pindala on 199,45 km², millest 0,58 km² on veega kaetud. Asustustihedus on 24,21 inimest/km².

Nousiainen oli Soome esimene kindlalt teadaolev piiskopitooli asukoht. Legendi järgi maeti Nousiainenisse ka piiskop Henrik, kelle väidetavalt tappis talupoeg Lalli. Sama legendi järgi olevat Nousiainenisse 12. sajandil ehitatud Soome esimene kirik. Nimelt olevat Henrik vahetult enne surma oma kaaskonnal palunud ehitada kiriku sellesse kohta, kuhu nad tema surnukeha viia jaksavad. Märke sellest ajast pärinevast kirikust ei ole aga leitud.

Nousiainen on saanud nime selle järgi, et maapind tõuseb selles kohas väga kiiresti.

## Viited

## Välislingid
* Valla koduleht
Dispositsioon

**Dispositsioon** (ladina sõnast *dispositio* 'asetus') on kalduvus.

Mitmes teadusharus on sõna "**dispositsioon**" kasutusel terminina:
***[[Dispositsioon (filosoofia)|Dispositsioon]]** on millegi või kellegi kalduvus teatud viisil käituda. 
***[[Dispositsioon (psühholoogia)|Dispositsioon]]**, valmidus olukorda hinnata ja vastavalt olukorrale käituda
***[[Dispositsioon (meditsiin)|Dispositsioon]]**, eelsoodumus, vastuvõtlikkus (teatavaile haigustele)
***[[Dispositsioon (muusika)|Dispositsioon]]**,  oreliregistrite loetelu
***[[Dispositsioon (õigusteadus)|Dispositsioon]]**, kriminaalõiguses kuritegu piiritlev osa
***[[Dispositsioon (kirjandus)|Dispositsioon]]**, kirjandusteose, artikli või kõne teemat arendav osa
***[[Dispositsioon (sõjandus)|Dispositsioon]]**, kirjalik lahingu- või rännakukäsk vägedele
***[[Dispositsioon (filosoofia)]]**
Manuaal

**Manuaal** on oreli, elektrioreli, klavessiini, klavikordi või süntesaatori klaviatuur.

## Oreli manuaal
Orelitel võib olla 1–5 manuaali ehk klaviatuuri. Kui viled asuvad ühisel tuulepõhjal, siis öeldakse lihtsalt: *esimene manuaal* või: *teine manuaal*. Kui viled asuvad erinevatel tuulepõhjadel, siis kasutatakse mitmesuguseid manuaalide nimetusi. 

**Saksa tüüpi orelite manuaalid:**
**Hauptwerk* (HW) – peamanuaal; kõlavad tugevama kõlaga põhiregistrite viled.
**Oberwerk* (OW) – ülemine manuaal; eritämbrilise kõlaga viled, mis asuvad kõrgemal tuulepõhjal.
**Brustwerk* (BW) – oreli rindvärk; kõlavad viled, mis asuvad "oreli rinnal".
**Rückpositif* (RP) – kõlavad viled, mis asuvad organisti selja taga.
**Swellwerk* (SW) – kõlavad viled, mis asuvad oreli paisukapis. On võimalik mängida *[[crescendo]]*'t *sweller*-pedaali või rulli abil. Võeti orelites kasutusele 19. sajandil.

Eestis on peaaegu kõik orelid saksa tüüpi pillid.
 
**Prantsuse tüüpi orelite manuaalid:**
**Grand Orgue* (GO)
**Positif* (Pos.)
**Rècit* (Rec.)

**Inglise tüüpi orelite manuaalid:**
**Great Organ*
**Choir Organ*
**Echo Organ*

## Vaata ka
* Oreli pedaal
Oreli pedaal

**Oreli pedaal** on jalgadega mängitav oreli klaviatuur. Pedaali viled asuvad orelis tagapool. Need on tavaliselt puuviled, kuid on ka metallvilesid. Pedaali leiutajaks peetakse pillimeistrit Louis van Valbeket (1318). 

## Vaata ka
Manuaal
Jaagup Linnakivi

**Jaagup Linnakivi** (kuni 1936. aastani **Jakob Eduard Teinburk**; 1900–1965) oli eesti arhitekt, Pärnu linna peaarhitekt 1960–1965.

## Elukäik
Jaagup Linnakivi sündis . Poeg Ilmar Linnakivi (sündinud 1948) on metroloogia ja mõõtetehnika spetsialist.

## Töö ja looming
Lõpetas Tallinna Tehnikumi ehitusosakonna arhitektuuriharu 1932. aastal.

Aastatel 1937–1939 töötas koos Pärnu linnaarhitekti Olev Siinmaaga.

Linnakivi oli Pärnu linna peaarhitekt 1960–1965.

### Töid
* Motell Kajakas Pärnus Seedri tänaval 
*Rahkla koolimaja (1936)
* Elamu Tartus Hermanni 9 (1937) 
:*Hermanni 9 maja esindab 1930. aastate teisel poolel Eestis levinud moodsat elamutüüpi. Selliseid leidus eriti palju Nõmmel. Muidu üpris tavaline maja eristub [[Tähtvere]] linnaosa tuimavõitu hoonestusest. Mõlemal korrusel asuvad sarnased, neljatoalised korterid, esindades keskmist elustandardit.*
* Õppeotstarbelise teatmiku „Ehitusala seaduste ning määruste kogu ühes Tallinna ja Nõmme määrustega“ (1937)
*Pangahoone Pärnus Rüütli 51 (1939)
*Korterelamu Pärnus Kuninga 3 (1940)
* Osalus Narva-Jõesuu puhkekompleksi kavandamisel (1970. aastad)

## Viited
Kasepuravik

**Kasepuravik** (*Leccinum scabrum*) on puravikuliste sugukonda puraviku perekonda kuuluv seeneliik.

Üks Eesti tuntumaid ning levinumaid puravikke. 

Kübar varieeruvalt mitmesugust tooni pruun, limane, pehme, läbimõõt kuni 15 cm. Torukesed valkjad, vabad; poorid väikesed, ümarad. Jalg valkjas, hallide, pruunide või mustade soomustega, kuni 17 × 3,5 cm. Seeneliha valge, muutumatu värvusega, vatjas. Eospulber oliivpruun. Eosed käävjas-ellipsoidsed, 13–18 × 5–6 µm.

Leht- ja segametsades, kaasikutes, puisniitudel, võsastikes, parkides, ainult kaskede all, väga sageli, kohati hulgaliselt. 

VI–XI. Söödav värskelt. 

## Viited

## Välislingid
*
Vivaarium

**Vivaarium** (ladina *vivārium* < *vīvus* 'elus') on ruum või mingi ala, enamasti suletud, kus enamasti teaduslikel eesmärkidel hoitakse ja kasvatatakse loomi ning taimi.

Sageli simuleeritakse vivaariumis mingite liikide või liigi vähendatud oleluskeskkonda, millele mõjuvaid (keskkonna)tegureid saab hõlpsasti muuta ja kontrollida.

Teatud liikidega vivaariumi kutsutakse näiteks terraariumiks (roomajad, kahepaiksed, pisiimetajad) ja akvaariumiks (vee-elustik).
Aerofüüdid

**Aerofüüdid** on taimed, kes saavad eluks vajaliku vee ja toiteelemendid õhust ja vihmast. Enamasti kasvavad aerofüüdid teistel taimedel, olemata viimaste parasiidid. Aerofüüte leidub palju troopikaaladel. 

Aerofüüdid on näiteks samblad ja mitmed vetikad.

Aerofüüdid on ka C. Raunkiæri kõrgemate taimede eluvormide liigituse üks kategooriaid.
Brian Goodwin

**Brian Carey Goodwin** (1931 Montréal – 15. juuli 2009) oli inglise bioloogiateoreetik. 

Ta õppis McGilli Ülikoolis (*McGill University*) Kanadas ja töötas professorina Inglismaal Avatud Ülikoolis (*Open University*) kuni aastani 1992. Hiljem oli ta tööpaigaks Schumacher College Inglismaal Devonis. 

Goodwin on tegelenud morfogeneesi uurimisega. Ta esindas strukturalistlikku bioloogiat, ning ta vaated olid darvinismikriitilised. 

## Teoseid
* 1989 – *Theoretical Biology: Epigenetic and Evolutionary Order for Complex Systems* (kaastoimetaja Peter Saunders), Edinburgh University Press, ISBN 0852246005
* 1994 – *Mechanical Engineering of the Cytoskeleton in Developmental Biology (International Review of Cytology)* (kaasautorid Kwang W. Jeon ja Richard J. Gordon), Academic Press, London, ISBN 0123645530
* 1996 – *Form and Transformation: Generative and Relational Principles in Biology*, Cambridge Univ Press.
* 1997 – *How the Leopard Changed its Spots: The Evolution of Complexity*, Scribner, ISBN 0025447106
* 2001 – *Signs of Life: How Complexity Pervades Biology* (kaasautor Ricard V. Sole), Basic Books, ISBN 0465019277
* 2007 – *Nature's Due: Healing Our Fragmented Culture*. Floris Books.

## Kirjandus
Lambert, David; Chetland, Chris; Millar, Craig (eds.) 2013. *The Intuitive Way of Knowing: A Tribute to Brian Goodwin*. Edinburgh: Floris.

## Välislingid
* A New Science of Qualities: a Talk With Brian Goodwin 
* Intervjuu Brian Goodwiniga