Galopivõidusõit

Galopivõidusõit (ingl *flat racing*) on ratsaspordiala. See on kiirusvõistlus, kus hobuste seljas olevad džokid sõidavad hobustega rajal, mille katteks võib olla muru, saepuru, liiv või muld, et jõuda esimesena finišisse.  Spordialal on mitu populaarset sarja, mis toimuvad üle maailma erinevatel aastaaegadel.  
Spordiala populaarsus on sajandite jooksul muutunud. Tänapäeval pakub galopivõidusõit suurt huvi hasartmängu kogukonnale, mis on oluline spordiala majandusliku jätkusuutlikkuse seisukohalt. 

Jockey Club on spordiala juhtiv organisatsioon ning nad hoolitsevad selle eest, et omanikud, ettevõtted, ratsanikud, tallitöötajad, tallid ja muu sarnane on registreeritud. Klubi vastutab ka spordi aususe eest ja jälgib erinevate ametikohtadele töötajate palkamist. 

Spordiala on üks vanimaid ja sellel on mitu vormi. Hobuste võidusõiduvormid erinevad distantsilt, takistuste kaasamisest, hobuse tõult ja allüürilt ehk hobuse liikumisviisilt.
 
Galopivõidusõitu jagatakse järgmiselt: 
* distantsi järgi: võidusõidud on distantsilt 5 jalga (1,524 m) kuni üle 2 miili (3 km)  ning selle järgi on võidusõit on kas lühike või pikk; 
*stardimaksu järgi: hobuste omanikud on või ei ole kohustatud maksma stardimaksu; 
*hobuse kaalu järgi. 

Galopivõidusõite hobuse kaalu järgi jagades on kolm:
*vanusekaalu-võidusõit (ingl *weight for age*), mille puhul võetakse arvesse hobuse vanus ja võidusõidu pikkus,  et võistlus oleks õiglane, kui nooremad hobused võistlevad vanemate ja füüsiliselt küpsemate hobuste vastu, lubades noortel kanda väiksemat raskust; 
*händikäp-võidusõit, mille puhul määratakse igale hobusele kantav raskus, lähtudes hobuse võimekusest, et igal hobusel oleks võrdne võimalus võita; 
**allowance*-võidusõit, mille puhul määratakse hobustele baasraskus, kuid mis võib eraldi muutuda olenevalt hobuse eelmistest võistlustulemustest.  

## Ajalugu
Hobuste võidusõidu ajalugu ulatub antiikaega, kus sellega tegeleti Vana-Kreekas, Vana-Roomas ja Bütsantsis. Galopivõidusõit arenes välja Vana-Kreekas, Vana-Roomas ja Bütsantsis toimuvast kaarikuvõidusõidust. Vana-Roomas toimus kaarikuvõidusõit enamasti tsirkustes, mis olid ühe ruudukujulise ja teise kaarja otsaga võidusõidurajad, ning nendest suurim oli Circus Maximus. Kaarikud alustasid ruudukujulises otsas ning tavaliselt tehti 7 ringi. Kaarikuvõidusõit oli rahva seas äärmiselt populaarne.
648 eKr toimus 33. olümpiamängudel esimene hobuste võidusõit, kus ratsanikud olid hobuste seljas.  Teiste tsivilisatsioonide hobuste võidusõidu kohta on vähe teada. On tõenäoline, et kohtades nagu India ja Gallia toimusid hobuste võidusõidud, aga selle vormis ei saa kindel olla. 

Inglismaal toimus esimene teadaolev galopivõidusõit 1174. aastal Smithfieldi piirkonnas. Spordialal oli kuningate toetus ja see soodustas selle kasvu. 

17. sajandil toimusid galopivõidusõidud Inglismaal juba regulaarsemalt  ning spordiala oli jõudnud Ameerika Ühendriikidesse, kus see levis kiiresti osariikide vahel. 
Galopivõidusõidus toimus palju muutusi, nagu karika kasutuselevõtt auhinnana ja esimeste reeglite kirjapanek 1619. aastal Kilpingcotesis . Oluline oli Newmarketi loomine, kuna see kindlustas spordiala arengut ja galopivõidusõitude toimumist.  Galopivõidusõidud olid rohkem reguleeritud kui kunagi varem.

18. sajandil said alguse paljud klassikalised galopivõidusõidud, nagu Epsom Derby ja St. Leger. Ametlikult asutati Inglismaal Jockey Club, mille keskuseks sai Newmarket, ning loodi tõuraamat, mille abil dokumenteeriti hobuseid ning nende põlvnemist.  Ameerika Ühendriikides oli välja kujunenud tähtsad võidusõidurajad, kus tegutsesid eraldiseisvad džokiklubid.  Ühtne juhtiv organisatsioon National Jockey Club tekkis Ameerika Ühendriikides alles 19. sajandil , kui Inglismaal oli Jockey Club saavutanud juba täieliku kontrolli ja standardiseerinud reegleid, andes neile kaasaegse kuju.  
Galopivõidusõit oli levinud ka teistesse riikidesse nagu Austraalia ja Uus-Meremaa.  

Nii Inglismaal kui Ameerika Ühendriikides ei lõpetanud Esimene ega Teine maailmasõda galopivõidusõidu täielikku tegevust ning populaarsus ainult kasvas. Ülemaailmne majanduskriis 20. sajandil langetas aastaste hobuste hindu ja auhinnaraha suurust.  

### Eesti
Eestis hakkas galopivõidusõit arenema 20. sajandil. 1921. aastal toimus esimene ratsavõistlus ja võidusõit.  1923. aastal asutati Tallinna Hipodroom, mis oli aastaid spordiala keskus. Kompleks hakkas korraldama traavivõistlusi ning tegeles ka noorte traavlite õpetamise ja treenimisega. Esimesed võistlused toimusid sama aasta novembris, kus oli kokku kuus traavivõistlust. 

Kümmekond aastat hiljem toimus 1995. aastal esimest korda galopivõistlus Vidrike Galopp. Aastatel 1995–2002 toimusid galopivõidusõidud ja 2003. aastal toimus viimast korda Kajamaa Galopp. 
Tallinna Hipodroomi viimane võistlus toimus 25. novembril 2023, täpselt 100 aastat pärast selle avamist. 2020. aastal avati uus hipodroomi rada Tuula külas, Sauel. Järgmisel aastal toimusid rajal esimesed võistlused.  

2024. aastal alustati Tallinna Hipodroomi lammutusega, et asemele ehitada hoopis kortermajad.  

## Kihlvedu
Suur osa galopivõidusõitude populaarsusest on tingitud kihlveost ja hobustele panustamisest, mis on selle spordiala lahutamatu osa. Enamjaolt hoolitseb panuste eest kihlveokontor, kuid on võimalik ka netis panustada.  Paljudes kohtades, näiteks Inglismaal, oli varem kihlvedu keelatud või rangelt piiratud.  

Kaks levinumat panustamisviisi on panustada kas hobuse võidule või sellele, et hobune lõpetab teatud kohal, näiteks teisel või kolmandal.  Samuti on võimalik panustada hobuse kaotusele. 

Jockey Club võidusõiduradadel on kasutusel Tote, mille kaudu saab teha panuseid ja osaleda kihlveos. Hobusele panustatud raha läheb ühisfondi ja igaüks, kellel on võidupilet, saab summast mingi protsendi. Mida vähem inimesi panustasid valitud hobusele, seda suurem on tagasisaadav summa. 

Kasutusel on ka vorm (ingl *form*) või võistluskaart. See aitab otsustada, mis hobusele panustada, näidates võistluses osalevate hobuste eelmiseid võistlustulemusi. Vormis kujutatud numbrid näitavad, mis kohal hobused eelnevalt lõpetasid. 

## Võidusõidurajad
Võidusõidurajad tekkisid mitmel põhjusel: kuninga eestkostel, kohalike talunike ja aadlike seas, kohalike aretajate toetuseks ning linnade ja asulate poolt korporatsioonide omandis olevale maale . 

Mõned tähtsad võidusõidurajad Suurbritannias on Newmarket, Doncaster ja Epsom. 
Newmarketi kuulsus on tingitud seal tegutsevast Jockey Club’ist, aga ka selle pikast ajaloost. Seal toimuvad näiteks 2000 Guineas ja 1000 Guineas galopivõidusõidud.  
Doncaster on kuulus, kuna seal toimub St Leger, mis on vanim inglise klassikaline galopivõidusõit.  
Epsom, kus toimus esimene dokumenteeritud galopivõidusõit 1661. aastal,  on arvatavasti kuulsaim võidusõidurada Suurbritannias, kuna seal toimub galopivõidusõit nimega English Derby.  

Ameerika Ühendriikides on kuulsad Churchill Downs ja Belmont. Churchill Downs avati 1875. aastal ja seal toimub riigi kuulsaim galopivõidusõit, milleks on Kentucky Derby. Seal toimub ka Kentucky Oaks galopivõidusõit ja on toimunud Breeders’ Cup galopivõidusõit. 
Belmontis toimub Triple Crown seeria viimane ja pikim galopivõidusõit, Belmont Stakes.  

## Võidusõiduhobused
Galopivõidusõidu ajaloo jooksul on olnud mitmeid legendaarseid hobuseid. Mõned neist on nimetatud.

### Flightline
Flightline, kes on nüüdseks pensionil, on 2018. aastal sündinud täkk, kes võistles 2 aastat ning oli 2022. aastal Longinesi maailma parima võidusõiduhobuse edetabelil esimesel kohal. Ta võitis kõik kuus galopivõidusõitu, kus ta osales, sealhulgas Breeders’ Cup Classic galopivõidusõit ja Pacific Classic galopivõidusõit. 

### Man o’War
Man o’War’i peetakse parimaks Ameerikas aretatud võidusõiduhobuseks. Kõigis 21 galopivõidusõidus, kus ta oli favoriit, kaotas ta ainult korra 1919. aastal ja see oli tingitud halvast stardist ja džoki veast. Ta ei osalenud kunagi Kentucky Derby’l, aga osales Triple Crown sarja kahel ülejäänud galopivõidusõidul ning võitis.  Man o’ War asetas kolm maailmarekordit, kaks Ameerika rekordit ja seitse rajarekordit. 
### Phar Lap
Phar Lap, kes juhtis Austraalias galopivõidusõitu 1929. aastast ja oli Briti impeeriumi suurim panusevõitja, on austraallaste jaoks siiani aegade kõige parim võidusõiduhobune.  Tema suurimaks saavutuseks on neljaselt Melbourne Cupi võitmine. Ta võitis Agua Caliente Handicap galopivõidusõidu rekordajaga, milleks oli 2 minutit 2,8 sekundit.  Phar Lap võitis 51st võistlusest 37, sealhulgas ka 1930. aastal toimunud Melbourne Cupi. 

### Ruffian
Ruffian, kes võitis kokku 10 galopivõidusõitu ja võitis kaks korda auhinna Eclipse Award, oli üks 20. sajandi kuulsamaid märasid. Ta kukkus Kentucky Derby ajal ja murdis jalaluu nii, et pärast operatsiooni otsustati ta ikka eutaniseerida. 

### Secretariat
Secretariat võitis Ameerika Triple Crown seerias olevad võidusõidud rekordaegadega ning võitis seeria kolmanda etapi Belmont Stakesi võidusõidu 31 pikkuse vahega. 21st võidusõidust võitis ta 16 ning oli USA aasta hobune aastatel 1972 ja 1973. 

### Shergar
Shergari pidasid paljud 20. sajandi parimaks hobuseks. Ta võitis Derby rekordilise 10 hobuse pikkuse vahega.  Shergar võitis oma esimesed viis võistlust olles ainult kolmeaastane . Shergari karjäär lõppes 1983. aasta veebruaris kui ta suri. 

### Sovereignty
Sovereignty on 2022. aastal sündinud täkk, kes võitis nii Kentucky Derby kui ka Belmont Stakes ja Travers Stakes galopivõidusõidud. Ta võistles esimest korda 2024. aastal kaheaastasena ning sai oma debüüdil neljanda koha. Ta on oma karjääri jooksul võitnud 6 korda ja teeninud üle viie miljoni dollari. 

## Viited

## Kirjandus
*Bedford, Julian. The World Atlas of Horse Racing. Hamlyn, 1989. Internet Archive, http://archive.org/details/worldatlasofhors0000bedf.
*Cranham, Gerry, ja Christopher Poole. The Guinness Book of Flat Racing. Toimetanud Simon Duncan, Guinness Publishing, 1990. Internet Archive, http://archive.org/details/guinnessbookoffl0000cran.
*Cummings, G. Clark. „The Language of Horse Racing“. American Speech, kd 30, nr 1, 1955, JSTOR, lk 17–29, https://doi.org/10.2307/454189.
*Hartley-Edwards, Elwyn. Racehorse: The Complete Guide to the World of Horse Racing. AA Publishing, 2008. Internet Archive, http://archive.org/details/racehorsecomplet0000elwy.
*Longrigg, Roger. The History of Horse Racing. Stein and Day, 1972. Internet Archive, http://archive.org/details/historyofhorsera0000long.
*Willett, Peter. The Classic Racehorse. Stanley Paul, 1981. Internet Archive, http://archive.org/details/classicracehorse0000will.
*Wright, Howard. Encyclopaedia of Flat Racing. Robert Hale Ltd, 1986. Internet Archive, http://archive.org/details/encyclopaediaoff0000wrig.