open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Harilik maokeel

**Harilik maokeel** (*Ophioglossum vulgatum*) on maokeeleliste sugukonda maokeele perekonda kuuluv sõnajalgtaim.

## Levila ja kasvukoht
Harilik maokeel kasvab Euraasias, Loode-Aafrikas, Põhja-Ameerika idaosas ja Mehhikos kõrgusel kuni 800 m merepinnast.

Harilik maokeel kasvab mõõdukalt niisketel ja märgadel rohumaadel, samuti kaljulõhedes ja rohustel teeservadel. Luidete vahel on kohatud neid kasvamas sadade kaupa. Ta talub kasvukohti, mida aeg-ajalt üle ujutatakse, ning Saksamaal kasvab ta isegi soodes ja rabades. Neid kasvukohti ühendab asjaolu, et neis on vähe toitaineid.

Eestis esineb harilik maokeel suhteliselt harva.

## Kirjeldus
Taim (kõrgus kuni 20&nbsp;cm) koosneb lehest, millel on umbes 10&nbsp;cm pikkune leheroots ja kaks osa: viljakas ja viljatu. Viljatu leheosa sarnaneb tavalise lehega, see on ovaalne, kuni 8&nbsp;cm pikk ja kõige laiemas kohas 4&nbsp;cm lai. Viljakas osa koosneb varrest (3–18&nbsp;cm), mille otsas on 5&nbsp;cm pikk ja 1–4&nbsp;mm jäme tõlvikusarnane viljapea tüüpi eostega sporangium. Eosed valmivad juulis-augustis. Taime leht on väga lühikese, umbes 1&nbsp;cm kõrguse varre otsas.

Maa all on taimel umbes 20 juurt, mille läbimõõt on 0,3–0,9&nbsp;mm ja mis suunduvad kiirtena varrest eemale. Juured ei ole karvased.

Hariliku maokeele kõige lähedasim sugulane on *O. pusillum*, kuid ta eristub sellest nahkjama lehe ja väiksemate eoste poolest.

Hariliku maokeele isendid Euroopas ja Indias on diploidsed, 480 kromosoomiga. Seevastu Apalatšides kasvavad isendid, mille kromosoomide arv on umbes 1320. See on kõige suurem teadaolev kromosoomiarv kogu taimeriigis.

## Saadused
Droogiks valmistatakse ürti (*Ophioglossi vulgati herba*), harvemini juuri ja lehti. Hariliku maokeele ürdil on mikroobidevastane, okseleajav, vere hüübimist soodustav ja haavu parandav toime.

Raviannustes loetakse ohutuks. Hariliku maokeele mahla juuakse sisemiste verejooksude korral, kuid andmete vähesuse tõttu ei ole seespidine tarvitamine soovitatav.

## Viited

## Välislingid

* 
* Ophioglossum vulgatum L. subsp. africanum Pocock ex J.E. Burrows
287

**287. aasta**

Sajandid: 2. sajand - **[[3. sajand]]** - 4. sajand

Aastakümned: 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad - **[[280. aastad]]** - 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad 

Aastad: 282 283 284 285 286 - 287 - 288 289 290 291 292

----

## Sündmused

* ...

## Sündinud

* ...

## Surnud

* ...
279

**279. aasta**

Sajandid: 2. sajand - **[[3. sajand]]** - 4. sajand

Aastakümned: 220. aastad 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad - **[[270. aastad]]** - 280. aastad 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad

Aastad: 274 275 276 277 278 - 279 - 280 281 282 283 284 

----

## Sündmused

* ...

## Sündinud

* ...

## Surnud

* ...
268

**268. aasta**

Sajandid: 2. sajand - **[[3. sajand]]** - 4. sajand

Aastakümned: 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad 250. aastad - **[[260. aastad]]** - 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad 310. aastad

Aastad: 263 264 265 266 267 - 268 - 269 270 271 272 273

----

## Sündmused

* ...

## Sündinud

* ...

## Surnud

* ...
Produtsendid (film 2005)

**"Produtsendid"** (originaalpealkiri **"The Producers"**) on Kuldgloobusele nomineeritud 2005. aasta muusikaline komöödiafilm. 

Film põhineb 2001. aasta Broadway muusikalil "Produtsendid", mis omakorda põhineb 1968. aasta filmil "Produtsendid".

Filmi lavastas Susan Stroman, kes oli ka Broadway lavamuusikali lavastaja ja koreograaf. Peaosatäitjad Nathan Lane ja Matthew Broderick olid peaosades ka Broadway muusikalis.

## Süžee
"Produtsendid" on film teatriprodutsendist Max Bialystockist (Nathan Lane), kelle viimane muusikal "Funny Boy" osutus täielikuks läbikukkumiseks. Tema raamatupidaja Leo Bloom (Matthew Broderick) avastab, et Max teenis lavastusega hoolimata tolle edutusest 2000 dollarit kasumit, mida vägagi lihtsalt võimalik maksuameti eest peita. Leole tuleb pähe idee, kuidas edutute lavastustega maksuametit pettes palju lihtsam kasumit teenida oleks ja Max haarab tema ideest lennult kinni. Leo keeldub küll alguses Maxi plaanis kaasa löömas, aga tema igipõline unistus teatrilavastajaks hakata, saab temast lõpuks võitu.

Koos hakkavad nad otsima halvimat käsikirja, milleks osutub natsinäidend "Springtime for Hitler", mille autoriks endine natsiohvitser Franz Liebkind (Will Ferrell). Seejärel üritavad nad nõusse rääkida maailma halvima lavastajat Roger De Brisi (Gary Beach) ja palkavad rollidesse halvimad näitlejad, keda leida annab. Vahepeal jalutab nende kontori uksest sisse veel imeilus umbkeelne rootslanna Ulla (Uma Thurman), kelle nad oma sekretäriks palkavad.

Muusikali avaõhtul teevad Leo ja Max kõike, et oma muusikalile lisaks võimalikult palju ebaõnne kaasa tuua, mille käigus Hitleri osatäitjaks valitud Franz Liebekind oma jalaluu murrab ning lavastaja Roger viimasel minutil tema rolli üle võtab. Muusikali algminutitel on vaatajad sellest kohkunud ja osad valmis enneaegselt lahkuma, kuni tuleb lavale Roger, kelle paroodiline kehastus Hitlerist inimesi naerma ajab, nii et nad hakkavad muusikali nautima. Tulemusena osutub muusikal hoopis hitiks ja kui maksuameti kätte satuvad Maxi finantsdokumendid, võetakse Max vahi alla. Leol õnnestub aga peitu pugeda ja ta põgeneb koos Ullaga Rio de Janeirosse. Leo südametunnistus ei lase tal aga Maxi hüljata ja Maxi kohtuistungi ajaks ilmub ta koos Ullaga, kellega ta on vahepeal abiellunud, uuesti välja. Kohtunik määrab neile mõlemale viis aastat vanglas Sing Sing. Vanglas olles kirjutavad nad muusikali "Prisoners of Love" ja pärast vanglast väljasaamist saavad neid edukad Broadway lavastajad.

## Osatäitjad
*Nathan Lane – Max Bialystock 
*Matthew Broderick – Leo Bloom 
*Will Ferrell – Franz Liebkind 
*Uma Thurman – Ulla Inga Hansen Bensen Yanson Tallen Hallen Svaden Swanson (Bloom) 
*Gary Beach – Roger De Bris 
*Roger Bart – Carmen Ghia 
*Jon Lovitz – Mr. Marks 
*Michael McKean – Prison Trustee 
*David Huddleston – Kohtunik 
*Eileen Essell – Hold Me-Touch Me 
*Debra Monk – Lick Me-Bite Me 
*Andrea Martin – Kiss Me-Feel Me

## Välislingid
*Koduleht
*
Knud Rasmussen

**Knud Johan Victor Rasmussen** (7. juuni 1879 Ilulissat, Gröönimaa – 21. detsember 1933 Kopenhaagen) oli taani polaaruurija ja antropoloog.

Tema isa oli Taanist pärit misjonär ning ema inuiti-taani päritolu. Rasmussen veetis lapsepõlve Gröönimaal, kus õppis rääkima grööni keelt, pidama jahti ja sõitma koerarakendiga. Hiljem sai ta Taanis hariduse ning proovis teha karjääri näitleja ja ooperilauljana, kuid see ebaõnnestus.

Ta käis oma esimesel ekspeditsioonil inuittide kultuuri uurimas aastatel 1902–1904. 1908. aastal ta abiellus. 1912. ja 1933. aasta vahel käis ta seitsmel ekspeditsioonil, mis on tuntud kui Thule ekspeditsioonid.

## Surm
Ta suri kopsupõletikku pärast toidumürgistushoogu, olles söönud kiviakki.

## Välislingid
Biff Byford

**Biff Byford** (kodanikunimi **Peter Byford**; sündinud 15. jaanuaril 1951) on inglise muusik ning *[[heavy metal]]* bändi Saxon laulja ja asutajaliige.

2007. aasta aprillis avaldas ta autobiograafia "Never Surrender".
290

**290. aasta**

Sajandid: 2. sajand - **[[3. sajand]]** - 4. sajand

Aastakümned: 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad - **[[290. aastad]]** - 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad

Aastad: 285 286 287 288 289 - 290 - 291 292 293 294 295

----

## Sündmused

* ...

## Sündinud

* ...

## Surnud

* ...
Karl Talpak

**Karl Eduard Talpak** (28. veebruar 1905 Rakvere – 12. märts 1991 Södertälje, Rootsi) oli Eesti sõjaväelane (kolonel) (1944). 

## Elukäik
Pärast õpinguid Viru Maakonna Reaalgümnaasiumis astus ta 1923. aastal Eesti Vabariigi Sõjakooli, mille lõpetas 1926. aastal nooremleitnandi auastmes. 1928. aastal oli ta Allohvitseride Koolis rühmaülem, kursuse ohvitseri kohusetäitja. 1928. aastal asus ta õppima kehalise kasvatuse eriala Tartu Ülikoolis, mille lõpetas 1931. aastal. Korp! Sakala liige. Seejärel töötas Valgamaa spordinõunikuna. 1933. aastast 1941. aastani oli Talpak sõjalise kasvatuse instruktor Narva koolides. Oli alates 1934. aastast Noorte Kotkaste Narva maleva Põhjakotka rühma vanakotkas (rühmapealik).

Pärast Eesti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt 1940. aasta juunis paigutati Talpak Otepääle. Seal organiseeris ta 1941. aastal metsavendade salga, mis osales Tartu vabastamisel nõukogude vägede käest. Hiljem võitles Talpaku vabatahtlike kompanii ka teistes 1941. aasta Suvesõja lahingutes, jõudes koos Saksa vägedega ka Tallinna. Talpaku üksus alustas oma sõjateed Põhja-Eesti vabastamisel Nõukogude vägedest Järvamaal, nii saadeti pärast Tartu lahinguid Otepää omakaitse kompanii koos 30-mehelise tartlaste rühmaga kapten Karl Talpaku juhtimisel Rakke piirkonda. Kompanii osales seal Nõukogude relvarühmituste likvideerimisel, kes olid Paide kandist tunginud läbi metsade ja soode Jõgeva suunas ja ohustasid Saksa vägede rindetagalat. 

Aastatel 1941–1943 oli Talpak Tartu Hugo Treffneri Gümnaasiumi võimlemisõpetaja ja inspektor. Talpak oli veendunud rahvuslane ning taotles ennekõike Eesti iseseisvuse taastamist. Seetõttu ei läinud ta koostööle Saksa okupatsioonivõimudega, vaid lahkus 1943. aasta aprillis Soome, kus osales soomepoiste üksuse loomises ja selle juhtimises. 

1944. aasta 13. septembri öösel naasis Talpak Eestisse Eesti Vabariigi Rahvuskomitee sõjaliseks nõuandjaks ja püüdis selles ametis kaasa aidata Eesti iseseisvuse taastamisele. Ta sai aru, et selleks puuduvad küll reaalsed võimalused, kuid seadusliku valitsuse ametisseastumine on hädavajalik riigi juriidilise järjepidevuse kestmajäämise jaoks. Otto Tiefi valitsus andis Talpakule koloneli auastme, mida ta siiski ei kasutanud, nimetades end edasi kapteniks. 21. septembril määrati ta Tallinna komandandiks, kuid Nõukogude armee vallutas Tallinna juba järgmisel päeval, 22. septembril 1944. 

Karl Talpak põgenes koos perega Rootsi, kus elas kuni oma surmani 12. märtsil 1991. 

1. septembril 1991 maeti Karl Talpaku põrm ümber Tallinna Metsakalmistule.

## Viited

## Välislingid
* Ilo Käbin. Aus ja õiglane vabadusvõitleja. Mälestades kolonel Karl Talpakut. Teataja (Stockholm, Rootsi), 13. aprill 1991, nr 7, lk 4-5.
*Ain Kaalep. Ohvitser Karl Talpaku 100. sünniaastapäev Postimees, 28. veebruar 2005.
* Kirjutamata menuaare. Minu isa kolonel Karl Talpak. Eesti Raadio 1991. (Ingrid Meredith jutustab oma isast Karl Talpakust. Saatejuht Lembit Lauri, toimetaja Lembit Siimaste.)
Capel

**Capel** on mitme asula nimi:

***[[Capel (Kent)|Capel]]**, küla Inglismaal Kenti krahvkonnas
***[[Capel (Surrey)|Capel]]**, küla Inglismaal Surrey krahvkonnas
***[[Capel (Austraalia)|Capel]]**, asula Austraalias Lääne-Austraalia osariigis
Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument

Eestis on mitu **Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monumenti**:

***[[Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument (Tartu)|Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument]]** Tartus
***[[Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument (Rakvere)|Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument]]** Rakveres
***[[Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument (Võru)|Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument]]** Võrus
***[[Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument (Tallinn)|Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument]]** Tallinnas
Eldor Renter

**Eldor Renter** (13. mai 1925 Tallinn – 27. juuli 2007 Tallinn) oli eesti teatri- ja kostüümikunstnik, aastatel 1957–1963 ja 1980–1995 Estonia teatri peakunstnik.

## Elulugu
Eldor Renter sündis Tallinnas riigiteenistujate perekonnas. Ta lõpetas aastal 1944 Nõmme Gümnaasiumi. Kõrghariduse omandas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas 1951. aastal teatridekoratsiooni erialal Voldemar Haasi ja Natalie Mei õpilasena.

Aastast 1951 oli ta Eesti NSV Kunstnike Liidu liige ja aastast 1957 ka Eesti NSV Teatriühingu (hilisema nimega Eesti Teatriliidu) liige. Samuti kuulus Eldor Renter Eesti Lavastuskunstnike Liitu.

Lisaks Estonia teatrile tegi ta lavakujundusi ka Läti, Leedu, Saksamaa ja Soome teatrites. Peamiselt kujundas ta ballette, oopereid ja operette, kokku on teada umbes 150 tema tehtud lavakujundust. Oma viimase tööna kujundas ta lava ja kostüümid Tiit Härmi lavastatud balletile "Don Quijote", mis esietendus rahvusooperis Estonia 4. oktoobril 2007.

Aastatel 1959–1968 töötas Eldor Renter ühtlasi Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi õppejõuna.

## Mälestuse jäädvustamine
*12. maist 3. juunini 2015 oli Eesti Rahvusraamatukogus avatud Eldor Renteri 90. sünniaastapäeva tähistav ülevaatenäitus, kus eksponeeriti tema elu viimase poolesaja aasta jooksul valminud dekoratsiooni- ja kostüümikavandeid Eesti Rahvusraamatukogust ning Teatri- ja Muusikamuuseumist, samuti tööjooniseid, maketiosi, kostüümikavandeid ja kostüüme rahvusooperi Estonia kogust. 
*13. mail 2015 toimus Särevi Teatritoas Tallinnas teatrikunstnik Eldor Renteri mälestusõhtu. Renterit meenutasid tema lähedased, sõbrad ja kolleegid, teiste hulgas Maarja Haamer-Renter, Ülle Ulla, Kustav-Agu Püüman, Enn Suve, Liidia Panova, Urve Tauts. Õhtut juhtis Arne Mikk. Särevi Teatritoas oli väljas ka teatrikunstnik Eldor Renteri töid tutvustav näitus. Näituse kujundas Jane Kaas.

## Tunnustus
*1970 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
*1984 Eesti NSV rahvakunstnik
*1995 Eesti Vabariigi kultuuripreemia
*1996 Suure Vankri auhind
*2003 Valgetähe IV klassi teenetemärk
*2005 Natalie Mei nimeline auhind

## Isiklikku
Laulja Maarja Haamer oli tema abikaasa.

## Viited

## Välislingid
*Rahvakunstnikud: Eldor Renter ETV telesaade, 1985 (Eldor Renteri loometööd tutvustav saade. Saatejuht Moidela Tõnisson)
*Eldor Renter 13. V 1925 – 27. VII 2007 Sirp, 3. august 2007
*Suri teatrikunstnik Eldor Renter Postimees, 2007
Fårö

**Fårö** on Rootsile kuuluv väike saar Ojamaast põhjas. Halduslikult kuulub saar Ojamaa lääni Ojamaa valda.

Fårö pindala on 111,35 km², millest 9,7 km² on veealad ja saarekesed. Rannajoone pikkus on 97 km.

Fårö saart eraldab Ojamaast Fårösundi väin.

## Nimi
Saare nimi pärineb gutni keelest. 15. sajandist on teada nimekuju *Faroyna*. Rootsi keeles tähendab *får* 'lammas' ja *ö* 'saar', kuid nime esimese poole algne tähendus on teine, sest 'lammas' on gutni keeles *lamm* või *lamb*. *Far-* tähendab 'sõidu-'. Teise etümoloogia järgi on nime algusosa pärit inglise sõnast *far* 'kauge'. 

## Loodus
Fårö looduses on hulgaliselt omapäraseid moodustisi, mida nimetatakse *[[rauk]]* (rootsi keeles mitmuses *raukar*). Need on moodustunud jääajal erosiooni tulemusena. Peale Ojamaa ja Fårö neid mujal ei kohta. Nende kaitseks on loodud Digerhuvudi looduskaitseala.

## Rahvastik
Fåröl elab vähem kui 600 inimest. Saarel ei ole panka, postkontorit, arsti ega politseid. Saarlased räägivad oma murret, mis on väidetavalt kõige arhailisem Rootsis.

Saarega peavad ühendust kaks parvlaeva; ülevedu korraldab Rootsi Teedeamet ja sõit kestab pool tundi.

Saare kirdetipus asub Fårö tuletorn. See on 30,3 m kõrge ja püstitatud aastail 1846–1847.

## Ajalugu
Külma sõja ajal oli Fårö välismaalastele suletud. Saarele viiva tee ääres olid suured mitmekeelsed sildid, mis teatasid, et pääs saarele on rangelt keelatud. Saarel asus Rootsi rannikusuurtükiväe üksus. Pärast külma sõja lõppu 1990. aastatel viidi sõjaväeüksus saarelt ära ja saar avati turistidele. Jäänukiks saare militaarsest minevikust on 203 m kõrgune raadiomast.

## Kultuur
Iga aasta septembris korraldatakse turistide ligimeelitamiseks kultuuriüritus Fårönatta ('Fårö ööd'), mille ajal on kõik saare baarid ja muud toitlustuskohad avatud öö otsa ja kohalikus kirikus algab keskööl jumalateenistus.

Saarel elas Ingmar Bergman, kes seal ka 30. juulil 2007 suri  ja on maetud Fårö kirikaeda. Fåröl on filmitud paljud Bergmani filmid: "Nagu peeglis" (1961), "Persona" (1966), "Hunditund" (1968), "Häbi" (1968), "Kirg" (1969) ja "Stseenid ühest abielust" (1973).

Tema mälestuseks korraldatakse Fåröl iga aasta juunis nädalapikkune Bergmani festival.

Fåröl on filmitud ka Andrei Tarkovski viimane film "Ohverdus" (1986).

## Viited

## Välislingid

* Visit Sweden. Fårö – Ingmar Bergman's favourite island (inglise keeles)
Ivo Varts

**Ivo Varts** (1. detsember 1961 Rakvere – 15. jaanuar 2013 Tallinn) oli eesti trummar.

Ta on mänginud ansamblites Ruja, Kaseke, Haak, Propeller, Apelsin, In Spe, Mahavok, Compromise Blue.

Ivo oli (aastast 2000) Rocca al Mare kooli kehalise kasvatuse õpetaja ja trummiringi eestvedaja.

## Isiklikku
Tema isa Tiit Varts on džässmuusik, vend Ain Varts on kitarrist.

## Välislingid
* Trummar Ivo Varts kukkus oma kodutrepil surnuks, Õhtuleht, 17. jaanuar 2013
Undel Kokk

**Undel Kokk** (sündinud 26. veebruaril 1947 Hanila vallas Läänemaal) on eesti koorijuht ja pedagoog.

Undel Kokk kasvas üles Kinksi külas, kus tema vanemad olid talupidajad. Ta lõpetas 1965. aastal Haapsalu 1. Keskkooli ja 1970. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi muusikaõpetajana.

Tööd alustas ta Tallinna 47. Keskkooli muusikaõpetajana (1971–1973), pärast Tartusse kolimist jätkas Tartu Sanatoorse Keskkooli õppealajuhataja ja muusikaõpetajana. 

Aastatel 1977–2015 oli Kokk Tartu Karlova Gümnaasiumi (endise Tartu 7. Keskkooli) direktor. Ta on juurutanud koolis koorimuusika süvaõppe.

Undel Kokk on olnud kolme esimese Tartu Linnavolikogu koosseisu liige ja Tartu Kultuurkapitali nõukogu liige selle asutamisest 1991. aastal kuni 2004. aastani. Ta oli ka Eesti Kongressi liige.

## Tegevus dirigendina
Undel Kokast sai 1973. aastal Tartu Poistekoori dirigent (1992–2018 peadirigent). 1980. aastal rajas ta koos tollase direktori asetäitja Uno Uigaga koorimuusikaklassid. Edu on saatnud neidudekoori Kurekell, lastekoori Maarjalill, kolme mudilaskoori, puhkpilliorkestrit, ansambleid jm.

Undel Kokk on olnud poiste- ja meeskooride üleriigiliste laulupidude algataja ja organiseerija; olnud üldlaulupidude ja maakondlike laulupidude dirigent. 

## Tunnustus
* 2004 Heino Kaljuste nimeline stipendium silmapaistva töö eest Tartu poistekooriga
* 2011 Tartu Tähe kavaler
* 2019 Tartu teerajaja

## Isiklikku
Undel Kokal on pojad Marten ja Marek Kokk ning tütar Silja Kokk.

## Välislingid
* Undel Kokk Tartu Karlova Gümnaasiumi kodulehel
* Marju Himma "Direktorid jahivad tiitlit laulu ja spordiga - Undel Kokk" Postimees, 10. juuni 2009
* Elina Randoja "Kooride kool võitleb elu eest" Postimees, 19. oktoober 2011
451

**451. aasta**

## Sündmused

* 20. juunil peeti Katalaunia lahing Lääne-Rooma keisririigi ja hunnide vägede vahel.
* Toimus Kalchedoni kirikukogu ning Jeruusalemmast sai patriarhaat.

## Sündinud

* ...

## Surnud

* Theodoric I, visigootide kuningas
Ursel Oja

**Ursel Oja** (sündinud 8. mail 1953 Tartus) on eesti muusik ja muusikaõpetaja. 

On õppinud Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis akordioni ja koorijuhtimise erialal.  Lühikest aega õppisTallinna Riikliku Konservatooriumis koorijuhtimise erialal. 

Ursel Oja on töötanud Luunjas muusikaõpetaja ja kultuurijuhina. 1994–1998 korraldas rahvusvahelisi akordionimuusika päevi ja seejärel mitu aastat kantrimuusikafestivali Luunja Suvekantri. Aastast 1999 on ta Ülenurme Muusikakooli laulustuudio juht ja vanemõpetaja. 20 a. korraldas ta Ülenurme Muusikakoolis noorte lauljate konkurssi  "Jõulutäht". Samas töötab  Ellerikoolis rütmimuusika lauluõpetajana.

Ta on musitseerinud ansamblites Hanuri, Meidon 7, Synkop, Holarid, Repriis, Sept, Kaabu ja Minu Bänd.

2008. aastal ilmus kahasse Margus Vaheriga CD "Minu Eestimaa".

Tema tuntumad õpilased on Kerli Kõiv, Laura Põldvere, Hannaliisa Uusma, Anna-Liisa Supp, Annika Leppik, Margus Vaher, Indrek Ventmann, Eliisa Kõiv, Anne Arrak, Katrin-Merili Poom, Mari Ronimois, Madara Vilson, Karmen Rõivassepp, Anett Kulbin, Susanna Aleksandra Veldi, Elina Hokkanen ja Andre Hein.

## Tunnustus
* 2004 – Tartumaa aasta õpetaja
* 2007 – Tartumaa kultuuripärl
* 2007 – Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2011 – Tartu Kultuurkapitali aastapreemia
* 2014 – Tartumaa Kuldne Tammeoks
* 2019 – Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium

## Viited
August Traksmaa bareljeef

**August Traksmaa bareljeef** on kindralmajor August Traksmaale püstitatud mälestusmärk Tartus Barclay hotelli fuajees. 

August Traksmaa bareljeef avati 23. veebruaril 2004. Selle autor on Airike Taniloo.

## Välislingid
*August Traksmaa bareljeefist Tartu linna kodulehel
Ernst-Johannes Põdderi bareljeef

**Ernst-Johannes Põdderi bareljeefiga** mälestustahvel paigaldati kindral Ernst Põdderi mälestuseks tema 70. surma-aastapäeval 2002. aastal Barclay hotelli fuajeesse Tartus aadressil Ülikooli tänav 8. Mälestustahvli autor on Airike Taniloo. Selles hoones asus aastatel 1920–1930 Eesti kaitsevägede 2. diviisi staap, mille ülemana Ernst Põdder teenis.

## Viited

## Välislingid
*Kindral Põdderi mälestustahvel
Ale

**Ale** (ka **aletegemine**, **aletamine**, **aletegu**, **alepõllundus**, saarte murdes ja mulgi murdes **saat**, põhja- ja lõunaeesti murretes ka **sõõrd**) on põllumaa saamine metsa maharaiumise, metsamaa põletamise ning selle tuhaga maa väetamise teel.

*Aleks* võidakse nimetada ka sel teel saadud põllumaad või põldu (alepõld). *Aleks* võidakse nimetada ka aletegemiseks maharaiutavat või maharaiutud metsa. Aletegemine on ka üks maaharimis- ehk viljelusviis (**aleviljelus**).

## Ajaloost
Aletegemine on maailma metsaaladel laialdselt tuntud. Põhja-Euroopa metsavööndis oli aleviljelus vanimaks maaharimise viisiks. 

I aastatuhande keskpaiku pKr. hakkas alet ja selle kõrval kasutatud söödiviljelust eesti aladel välja tõrjuma põlispõldudega kesaviljelus. Eestis kadus aletegu kõige varem Saaremaal. Ka Põhja-Eestis loobuti ebasobivate pinnaseolude tõttu aletamisest varakult, sest sealne õhuke mullakiht võis ale käigus isegi hävida. Aletegu oli oluline muudel Eesti aladel veel 16.- ja 17. sajandil ning säilis kõige kauem, kohati kuni 19. sajandi lõpuni, tüsedamate muldadega Lõuna-Eestis.

## Ale tegemine
Alet haris kogu küla ühiselt. Talvel (okaspuud) ja kevadel (lehtpuud) langetatud 10–20 aasta vanune noor mets kuivas sügiseni või järgmise kevadeni. Seejärel veeti suuremad puud ära, oksad ja peenem võsa laotati laiali või koguti kokku.
Kui põletusmaterjali oli piisavalt, kaeti kogu ale pind ühtlaselt langetatud puiduga ning süüdati pealttuule servast ja põletati täielikult. Kui materjali oli vähe, seati puit vaaludesse ning süüdati vaaludest äärmine. See veeretati konks- või harkotstega teivastega (lõunaeesti murdes *topits*) aeglaselt järgmise vaaluni. Või põletati oksad ja võsa koos ning aeti ühtlaselt tuhk laiali. 

## Külv
Terad külvati otse tuha sisse, alles seejärel künti ja äestati. Peamised taimed, mida alemaal kasvatati olid oder ja rukis, samuti naeris. Esimesel aastal andis alemaa harilikult saaki rohkesti, kuid seejärel viljakus vähenes tunduvalt. Alemaale külvati 3–4 aasta jooksul, seejärel jäeti kurnatud maa 10–20 aastaks sööti. Seda kasutati karjamaana kuni järgmise aleteoni. Mõnel juhul hakati maad sõnnikuga täiendavalt väetama. 

## Vaata ka
*Alepõld
*Alepõletamine
*Kütis
*Võsamaa

## Viited

## Välislingid

* Alepõllundus. Eesti Loodus nr 4, 2007
Tartu linnakodaniku muuseum

**19. sajandi linnakodaniku muuseum** (lühemalt **Tartu linnakodaniku muuseum** või **linnakodaniku muuseum**) on muuseum, mis asub 1740. aastatel valminud puust elumajas aadressil Jaani tänav 16. Hoone on Tartus säilinuist üks vanemaid.

Muuseum on osa Tartu Linnaajaloo Muuseumidest.

## Püsinäitus
 
Muuseumi ekspositsioon on kujundatud 1830. aasta keskklassi kodaniku kodu järgi. Biidermeieri stiili interjöör ja mööbel annavad edasi saksa perekonna eluolu. Majas on elutuba ehk saal, söögituba, magamistuba ja köök. Muuseumi nätiuseruumides puudub ajastule omaselt elektrivalgus.

Hoone muuseumiks restaureerimise projekti koostasid 1989. aastal arhitektid Kai Siim ja Udo Tiirmaa (ARC-Projekt). Säilinud ehitusdetailide baasil taastati hoone 19. sajandi II poole välisilme. Ajastule omase biidermeieri stiilis ajaloolise interjööri kujundas sisearhitekt Leila Pärtelpoeg. Ajaloolise interjööri rekonstruktsioon toetub dokumentaalsetele allikatele.

## Muuseumi hoone ajalugu

Pärast Tartu täielikku hävitamist Põhjasõjas 18. sajandil alguses seisis suur krunt Jaani tänaval mõned aastakümned tühjalt. 1734 sai selle omanikuks abiõpetaja Gabriel Pflug, kes 1744. aastaks ehitas tänava äärde väikese puust elamu. Majas oli tuba, kolm kambrit ja ärkel.

Abiõpetaja Pflugi ehitatud väikesel puumajal õnnestus üle elada kõik 18. sajandi II poole Tartu suured tulekahjud (1755, 1763, 1775). Maja säilis vaatamata 1775. aasta tuleõnnetuse-järgsele käsule lammutada kõik südalinna piirkonnas asuvad puumajad.

1782. aastal ostis krundi Rostockist Tartusse rännanud müürsepp Voss. 18. sajandi lõpukümnendil ehitas Voss õuele uue kivist elumaja (säilinud Jaani 18 vasakpoolne tiib) ning vajalikud kõrvalhooned.

Aastatel 1808–1843 oli krundi omanikuks Imukvere mõisa (Palamuse kihelkond Tartumaal) rentnik Carl Schulz. Vana puust elamu sai 1828. aastaks õuepoolse laienduse. Põhiliselt sellisel kujul on hoone säilinud tänapäevani ning linnakodaniku muuseumis on näha tolleaegne ruumide planeering.

1843 ostis kahe elumaja ja suure õunapuuaiaga krundi Tallinnast tulnud tislermeister Steinberg. Tisleritöökoja tarvis ehitas Steinberg uuele elumajale parempoolse tiiva. Tema järeltulijate omandusse jäid hooned kuni 1938. aastani.

1920–1938 tegutses õuepealses elumajas Jaani 18 tisler Steinbergi tütrepojale Hugo Gottfried Masingule (1873–1939) kuulunud teadusaparatuuri konstrueerimise töökoda. Siin koostöös Tartu Ülikooli professori Johann Vilipiga valminud uut tüüpi seismograafid töötasid omal ajal 23 seismoloogiajaamas üle kogu maailma.

1940. aastal natsionaliseeriti mõlemad krundil olevad elumajad.

1989. aastal anti auväärne maja Tartu linna omandisse ja pärast põhjalikku restaureerimist avati seal 1993. aastal 19. sajandi linnakodaniku muuseum.

## Viited

## Välislingid

* 19. sajandi linnakodaniku muuseumi koduleht
Jaan Kruusi bareljeef

**Jaan Kruusi bareljeef** on kindralmajor Jaan Kruusi bareljeef Tartus Barclay hotelli fuajees. 

See avati 23. veebruaril 2004. Pronksist bareljeefi autor on Airike Taniloo.

## Välislingid

*Jaan Kruusi bareljeef
Ahvenalised

**Ahvenalised**  (*Perciformes*) on kõige suurem kalade ja selgroogsete selts. Nad kuuluvad kiiruimsete klassi. Ahvenaliste hulka kuulub 40% kõigist kaladest, kokku üle 7000 liigi.

Eesti kaladest kuulub ahvenaliste hulka 15 liiki.

## Anatoomilisi erijooni
Ahvenaliste uimedes esineb tavaliselt ogakiiri. Kõhuuimed, kui nad on olemas, asetsevad tavaliselt rinnauimede aluste all või nendest eespool - kõril ning ei sisalda enamasti üle kuue kiire. Rinnauimede alused asetsevad kala pikitelje suhtes kaldu või perpendikulaarselt. Rasvauim puudub. 

Ujupõis ei ole ühendatud sooltoruga või puudub hoopis.

## Eesti liikidega sugukonnad
**Ammodytidae* tobiaslased
**Gobiidae* mudillased
**Percidae* ahvenlased
**Pholididae* võikalalased
**Scombridae* makrellased
**Stichaeidae* ridakalalased
**Xiphiidae* mõõkkalalased
**Zoarcidae* emakalalased

## Teisi sugukondi
**Cichlidae* kirevahvenlased
**Sparidae* merikogerlased

## Viited

## Välislingid

*Ahvenaliste seltsi lühikirjeldus FishBase.org-is
*Ahvenaliste süstemaatika
Miina Härma monument

**Miina Härma monument** asub Tartus Miina Härma Gümnaasiumi ees. 

Monument on püstitatud Miina Härma mälestuseks. 

See avati helilooja 120. sünniaastal detsembris 1984, avamise puhuks kirjutas luuletuse Lehte Hainsalu. Monumendi autor on Juta Eskel.

## Vaata ka
*Miina Härma hauamonument

## Viited

## Välislingid
*M. Härma monument
Miina Härma hauamonument

**Miina Härma hauamonument** asub Miina Härma haual, Tartus, Raadi kalmistul. Monumendi autor on Aleksander Eller. Monument paigaldati 1965. aastal

## Välislingid
*
*Miina Härma (1864-1941) haud
Mordvalased

**Mordvalased** on mordva keeli kõnelevad soome-ugri rahvad – ersad ja mokšad. Nad elavad Volga keskjooksul, mokšad lääne ja ersad ida pool.

2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 744 237 mordvalast, neist Mordva Vabariigis 333 112 (40,0% elanikkonnast). 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 484 450 mordvalast.

Viimaste aastakümnete jooksul on mordvalaste arv kiiresti vähenenud. Veel 1979. aasta rahvaloenduse andmetel elas Nõukogude Liidus 1 191 765 mordvalast, neist Vene NFSV-s 1 111 075.

Ersad ja mokšad räägivad vastavalt ersa keelt ja mokša keelt ning "erinevad mõneti ka antropoloogiliselt tüübilt ja kultuurilt."

Sellegipoolest on neid nimetatud üheks rahvaks. Rahvanimetus *mordvalased* on teistesse keeltesse levinud vene keele vahendusel. Mordvalased ise nimetavad end ersadeks või mokšadeks ja ütlevad: "Oleme ühe pea, kuid kahe suuga rahvas."

Rahva laialipaisatus, asumine väga laialdastel aladel on olulisemaid põhjusi, miks mordvalaste rahvuslik kultuur on jäänud suhteliselt vähem väljaarenenumaks kui mõne arvult väiksema, kuid kompaktselt koos elava rahva kultuur.

## Mordvalased Eestis
2003. aasta seisuga elas Eestis 562 mordvalast. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 368 mordvalast (161 meest ja 207 naist). Neist 268 emakeel oli vene keel, 10 eesti keel ja 89 muu keel (sealhulgas ersa ja mokša keel). 129 olid Eesti kodanikud.

Eestis tegutseb Eesti-Mordva Selts ja Eesti-Ersa Kultuuriühing Sjatko (tõlkes: Säde).

## Vaata ka
* Terjuhhaanid
* Merema

## Viited
Mart Saare monument (Tartu)

**Mart Saare monument** on mälestusmärk, mis on loodud helilooja Mart Saare mälestuseks. 1982. aastal valminud monumendi autor on skulptor Aime Kuulbusch-Mölder. Monument asub Tartus Kooli tänaval.

## Vaata ka
*Mart Saare monument (Tallinn)

## Välislingid
*M. Saare monument
169

**169. aasta**

Sajandid: 1. sajand - **[[2. sajand]]** - 3. sajand

Aastakümned: 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad- **[[160. aastad]]** - 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad

Aastad: 164 165 166 167 168 - 169 - 170 171 172 173 174
----

## Sündmused

* ...

## Sündinud

* ...

## Surnud

*Lucius Verus
* ...
Gilbert Keith Chesterton

**Gilbert Keith Chesterton** (29. mai 1874 – 14. juuni 1936) oli 20. sajandi alguse mõjukas inglise kirjanik. Tema mitmekülgne ja mahukas looming hõlmas ajakirjandust, luulet, biograafiaid, apologeetikat, ulmet ja detektiivilugusid.

## Teosed eesti keeles
* "Sinine rist" (*The blue cross*; novellid *Sinine rist*; *Kolm tapariista*; *Jumala vasar*). Inglise keelest tõlkinud Marta Strandberg. Sari" Looduse universaal-biblioteek", nr 30, Loodus, Tartu 1928, 64 lk
* "Saladuslik aed" (*The secret garden*; kriminaaljutud *Saladuslik aed* ja *Kummalised sammud*). Inglise keelest tõlkinud Anna Mägi. Sari "Looduse universaal-biblioteek", nr 105, Loodus, Tartu 1930, 64 lk
* "Isa Browni lugusid". Inglise keelest tõlkinud Edith Roks. Tallinn, Loomingu Raamatukogu 1958, nr 32, 62 lk
* "Saladuslik aed". Kirjastus Sünnimaa, Viljandi 1990, 16 lk
* "Isa Browni lugusid ja teisi jutte" (tõlgitud raamatutest: *The Penguin complete Father Brown*; *Selected stories*; *Stories, essays and poems*). Inglise keelest tõlkinud ja järelsõna: Kersti Unt. Eesti Raamat, Tallinn 1992, 335 lk (Kordustrükk: Tallinn : Varrak : Eesti Päevaleht, 2013)
* "Isa Browni saladus" (kriminaaljutud). Tõlkinud Kersti Unt. Sari "Mirabilia", Eesti Raamat, Tallinn 2000, 168 lk
* "Püha Franciscus Assisist" (*St. Francis of Assisi*). Tõlkinud Jaanus Sarapuu; järelsõna: Philippe Jourdan. Sari Klassikalised lood, Eesti Raamat, Tallinn 2007, 192 lk
* "Õigest usust: esseed" Tõlkinud Tiia Rinne. Tallinn: Kuldsulg, 2011, 215 lk
* "Mees, kes oli Neljapäev: luupainaja" Tõlkinud ja järelsõna: Peeter Veltson; toimetanud Hille Lagerspetz. Tallinn: Eesti Raamat, 2012, 174 lk

## Kirjandus
* Harald Peep, "Nii et suled lendavad. Kilde kirjanike poleemikakultuurist". Ilmamaa, Tartu 2001, lk 138–144 ("Kui vaidlesid Gilbert Keith Chesterton ja Theodore Dreiser")
* Maria Kozõreva, "*Relatives or strangers? [[Charles Dickens|Ch. Dickens]] and G. K. Chesterton about America*" – Interlitteraria 11, vol. 2 / ed. Jüri Talvet, Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus 2006, lk 446–457
  
## Välislingid

* Ants Oras, Gilbert Keith Chesterton., Akadeemia 1937, nr 1, lk 50–57; loetav ka digiteeritud ajakirjanduse portaalis Digar
171

**171. aasta**

Sajandid: 1. sajand - **[[2. sajand]]** - 3. sajand

Aastakümned: 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad 160. aastad - **[[170. aastad]]** - 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad 220. aastad

Aastad: 166 167 168 169 170 - 171 - 172 173 174 175 176 
----

## Sündmused

* ...

## Sündinud

* ...

## Surnud

* ...
Tänapäev

**Tänapäev** on kirjastus Tallinnas, mis alustas tegevust 1. septembril 1999. Kirjastuse põhivaldkondadeks on ilukirjandus, ajaloo- ja teatmekirjandus, elulood, laste- ja noortekirjandus, terviseraamatud ning huumor. Tänapäev on nime saanud 1930. aastatel ilmunud ajakirja järgi, kuid ei oma selle väljaandega muud seost.

2000. aastal kirjastas Tänapäev 45 raamatut, 2001. aastal oli see arv 60, 2005. aastal 92 raamatut ning 2011. aastal ilmus 125 raamatut. 2015. aastal kirjastati umbes 140 ja 2017. aastal umbes 150 teost.  

Peamiselt annab kirjastus välja ilukirjandust. Aimekirjanduses on rõhk kvaliteetsetel ajaloo- ja teatmeraamatutel, mis käsitlevad nii uuemat kui ka vanemat ajalugu. 

Viimastel aastatel on Tänapäev olnud kõige suurem eestikeelse luule kirjastaja.  

Tänapäev on tuntud ka vanade fotode ja postkaartide põhjal koostatud pildialbumite kirjastajana. 

Tänapäeva juht on Tauno Vahter. 

## Raamatusarjad
Kirjastus on välja andnud raamatusarju 
* "Punane raamat", 
* "Minu esimene raamat", 
* "Tänapäeva noorsooromaan" ja 
* "Looduse lood".

Tõlgitud ilukirjandus ilmub peamiselt sarjas "Punane raamat", mis koondab selliste tunnustatud kirjanike loomingut nagu Oscar Wilde, Kurt Vonnegut, Albert Camus, Franz Kafka, Paul Auster, Günter Grass, Ian McEwan, John Irving, Mihhail Bulgakov, Anton Tšehhov jpt. Uute tõlgete kõrval ilmub ka populaarsema klassika kordustrükke. Tänapäev avaldab ka kriminaalromaanisarju, kus on ilmunud näiteks Georges Simenoni, Dashiell Hammetti, M. C. Beatoni, Boriss Akunini ja Robert van Guliku teosed.

Eestikeelse lastekirjanduse sarjas "Minu esimene raamat" avaldatakse omamaiste autorite teoseid; tänu sellele on saanud oma loomingut tutvustada mitu uut lastekirjanikku ja lasteraamatute illustraatorit. Sarja "Tänapäeva noorsooromaan" teosed on mõeldud peamiselt teismelistele.

## Romaani- ja jutuvõistlused
Kirjastus Tänapäev on korraldanud nii romaani- kui ka jutuvõistlusi. 
* Koostöös Eesti Lastekirjanduse Keskusega korraldatakse alates 2000. aastast algupärase noorteromaani võistlust. Esimese võistluse võitis Aidi Valliku käsikiri „Kuidas elad, Ann?". 2020. aastal toimus noorteromaanivõistlus juba üheteistkümnendat korda.
* 2021. aastal toimus kümnendat korda lastejutuvõistlus "Minu esimene raamat".
* 2008. aastast korraldab kirjastus romaanivõistlust (2008. aastal võitis sekke Angela Hofberg romaaniga "Ikkagi", 2010. aastal Avo Kull romaaniga "Haigla", 2011. aastal Janka Lee Leis romaaniga „Vihmasaatjad", 2013. aastal Esta Aksli romaaniga "Ane", 2015. aastal Kaur Riismaa romaaniga "Pimeda mehe aiad").
* 2021. aastast korraldatakse ka krimiromaanivõistlust.

## Viited

## Välislingid
*Kirjastuse Tänapäev koduleht
Põšma jõgi

**Põšma** (vene *Пышма*) on jõgi Venemaal, Tura parempoolne lisajõgi. 

Põšma saab alguse Kesk-Uuralist Uurali idanõlvadelt 290 m kõrgusest Isseti paisjärvest, mis asub Jekaterinburgist põhjas Verhnjaja Põšma linna juures. Jõgi voolab ida suunas Sverdlovski ja Tjumeni oblastis Taga-Uuralimaa madalikul ja Lääne-Siberi madaliku lääneserval.

Jõe pikkus on 603 km, valgala pindala 19 700 km².

Jõe ääres asuvad Verhnjaja Põšma, Zaretšnõi, Belojarski, Kamõšlovi, Suhhoi Logi, Põšma ja Talitsa linn. 

Jõgi toitub 60% ulatuses lumest. Kevadine suurvesi on aprillist maini. Suvel põhjustab vihm tulvavesi. 

Keskmine vooluhulk on 34 m³/s, maksimaalne vooluhulk umbes  1300 m³/s, minimaalne vooluhulk umbes 2 m³/s. 

Jõgi külmub novembri esimesel poolel, jääkate sulab aprilli teisel poolel.

Alamjooksul on hulgaliselt meandreid. Seal on jõgi umbes 50 m lai ja 3 m sügav.

Jõel parvetatakse metsa. Jõe vett kasutatakse tööstuslikus veevarustuses. Jõel on kolm või kaks veehoidlat. Belojarski veehoidlat kasutab Belojarski tuumaelektrijaam. 

Jõgi on väga saastatud. 

## Välislingid
*Jõgi Venemaa veeregistris
Co-edition

***Co-edition*** ehk ***co-production*** on trükitehnika.

*Co-edition* tehnikas väljaandeid trükitakse kahes osas: kõigepealt neljavärvitrükis pildiline osa ja siis tekstiline. Meetodi peamine pluss on rahaline kokkuhoid mitmekeelsete trükiste puhul. Pärast pildilise osa trükkimist söödetakse poognad uuesti trükimasinasse ja trükitakse peale erinevates keeltes tekstid. Suurem osa Eestis müüdavatest *co-edition* raamatutest valmistatakse Hiinas, Tšehhis, Slovakkias, Itaalias, Hispaanias, Saksamaal, Ungaris või Singapuris.
Matsuo Bashō

**Matsuo Bashō** (jaapani keeles 松尾芭蕉; 1644 Ueno – 28. november 1694 Ōsaka) oli Edo ajastu kuulsaim jaapani luuletaja, keda peetakse üheks meisterlikumaks haikude autoriks. 

Bashō kodanikunimi oli Matsuo Kinsaku. Ta sündis Kyoto lähistel Ueno külas (tänapäeval Iga-Ueno) Iga provintsis (tänapäeval Mie prefektuur) Honshū saarel. Tema perekonnast pole palju teada. Bashō isa oli madalama tähtsusega samurai, kes õpetas kalligraafiat. 

Bashō hakkas noorena kirjutama haikai-luuletusi. Neid kirjutati mitmekesi ja tema kirjutas neid teenrina koos oma isandaga. Haikai koosneb kahest osast, millest esimene on kolmerealine luuletus silpide arvuga 5-7-5, millest kujunes haiku. Haikai teine osa koosnes kahest seitsmesilbilisest reast, mille lisas teine luuletaja. 

Pärast oma isanda Tōdō Yoshitada surma 1666. aastal asus Bashō elama Kyotosse. 1672. aastal kolis ta tollasesse pealinna Edosse. Seal pühendus ta luulele, ja mõne aasta möödudes sai tuntuks oma lihtsate ja nappide luuleridadega. Varased Bashō luuletused (1662–1674) olid Teimoni koolkonnast mõjutatud, seda stiili iseloomustavad elegantsed, humoorikad vihjed klassikalisele õukonnakirjandusele, sõnamängud ja vaimukus. 

Edos elamise perioodil sugenes tema luulesse Danrini koolkonna mõjutusi. Sel ajal pühendus ta täielikult luulele ning hakkas välja töötama uusi luuletehnikaid, toetudes Jaapani ja Hiina klassikalisele luulele. 

Üks tema kuulsamaid haikusid on 1686. aasta rännakust pärinev luuletus:

ふる池や
蛙飛込
水のおと

*furuike ya / kawazu tobikomu / mizu no oto*

oh vana tiiki/ äkki miski sulpsatas / konn vaid sukeldus 
(Uku Masingu tõlge)

Bashō elatus haikude kirjutamise õpetamisest ja haikai-õhtutel esinemistest. Viimastel eluaastatel hoidis Bashō avalikust elust eemale. Bashō suri 1694. aastal pärast teadmata kõhutõbe.

Eesti keelde on Bashō luulet tõlkinud kõige rohkem Uku Masing, viimasel ajal ka Rein Raud.

## Teoseid eesti keeles
* "Haikud : jaapani luulet Uku Masingu tõlkes". [Järelsõna: Jaanus Valk; kunstnik: Inge Kudisiim]. Tartu : Ilmamaa, 1997. 119 lk. ISBN 9985821912 (sisaldab muuhulgas Bashō haikude tõlkeid)
* "[Haikud] / Matsuo Bashō". [Inglise keele kaudu tõlkinud Lauri Sommer]. Räestu [Võrumaa] : Tiivaalune, 2011. [200] lk. ISBN 9789949219728
* "Kitsas tee sisemaale". Klassikalisest jaapani keelest tõlkinud ja kommenteerinud Margit Juurikas. Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn 2013, 144 lk; ISBN 9789985587577

## Viited

## Välislingid
*
Andaluusia hobune

**Andaluusia hobune** () on pärit Andaluusia piirkonnast Hispaanias. 
Neil hobustel on kõrge liikumisviis ja lühike kuid ühtlane samm, mida iseloomustab kõrge põlvetõste. Andaluusia hobune on leebe ja õpihimuline, uhke, arukas ning võib olla väga vapper. Ta on valmis rõõmuga töötama ja õppima. Andaluusia hobune on oivaliselt juhitav kerge ratsahobune. Märkimisväärne on nende tohutu populaarsus tsirkusehobustena.

## Välimus
Andaluusia hobused on valdavalt halli värvusega. Turjakõrgus on keskmiselt 152–154 cm. Tegu on välimuselt elegantse ja ilusa hobusetõuga. Tal on pikk pea, korrapärane ümar nina ja suured väljendusrikkad silmad. Teised iseloomulikud jooned on külluslik lakk, väiksed kõrvad ja lihaselised õlad. Õlad on madalad ja ümarad, samuti kui selg. Saba ulatub peaaegu maani. Jäsemed on keskmise suurusega, teravajoonelised, aga tugevad. Lakk ja saba moodustuvad siidjatest karvadest.

## Päritolu
Hispaania: Andaluusia provintsid Cadiz, Sevilla ja Medina Sidonia. Hobusekasvandus: Jerez de la Frontera.
Baja California osariik

**Baja California osariik**, ametliku nimega **Baja California vaba ja suveräänne osariik** (*Estado Libre y Soberano de Baja California*), on osariik Mehhiko põhjaosas California poolsaare põhjaosas. See on Mehhiko loodepoolseim osariik. Osariigi pindala on 70 113 km², mis moodustab umbes 3,57% Mehhiko maismaast. See hõlmab Baja California poolsaare põhjapoolset osa 28. paralleelist põhja poole ning Guadalupe saart. Piirneb läänes Vaikse ookeaniga, lõunas Baja California Suri osariigiga, idas California lahega, kirdes Sonora osariigiga ja põhjas Ameerika Ühendriikide California osariigiga.

2020. aasta seisuga elas Baja Californias hinnanguliselt 3 769 020 inimest – tunduvalt rohkem kui hõredalt asustatud Baja California Suris lõuna pool. Rahvaarvult võrreldakse piirkonda sageli ka Ameerika Ühendriikide San Diego ja Imperiali maakondadega, mis asuvad otse põhjas. Üle 75% elanikest elab kolmes linnas: Mexicalis (osariigi pealinn), Tijuanas (suurim linn) ja Ensenadas. Teised tähtsamad linnad on San Felipe, Playas de Rosarito ja Tecate.

Baja California on pindalalt Mehhiko kaheteistkümnes osariik. Selle maastik on mitmekesine – seal leidub randu, metsi ja kõrbealasid. Osariigi „selgrooks” on Sierra de Baja California mäeahelik, kus asub poolsaare kõrgeim tipp Picacho del Diablo. See mäestik mõjutab oluliselt osariigi ilmastikku: loodes on see vahemereliku ja poolkuiva kliimaga, keskosas kõrguse tõttu niiskem, seal paikneb ka Valle de Guadalupe – Mehhiko peamine veinipiirkond. Ahelikust ida pool domineerib Sonora kõrb, lõuna suunas muutub ilm veelgi kuivemaks ja seal asub Vizcaíno kõrb. Osariigi koosseisu kuulub ka mitmeid saari mõlemal rannikul. Guadalupe saar, mis on ühtlasi Mehhiko läänepoolseim punkt, asub Vaikses ookeanis. Samal rannikul asuvad ka Coronado, Todos Santose ja Cedrose saared. California lahes on suurim saar Ángel de la Guarda, mida eraldab poolsaarest sügav ja kitsas Ballenase kanal.

## Ajalugu

Aastal 1804 jagati Hispaania koloonia California Alta ja Baja Californiaks. Aastal 1850 annekteerisid Ameerika Ühendriigid Alta California (tänapäeva California, Nevada ja Utah' osariik). Baja California jagati 1930. aastal põhja- ja lõunaosaks, põhjaosa sai osariigi õigused 1952. aastal.

## Haldusjaotus

Baja California osariik on jagatud viieks kohalikuks omavalitsusüksuseks: Ensenada vald, Mexicali vald, Tecate vald, Tijuana vald ja Playas de Rosarito vald.

## Viited

## Välislingid

* Baja California osariigi koduleht
Ust-Ilimsk

**Ust-Ilimsk** on linn Venemaal Irkutski oblastis, Ust-Ilimski rajooni keskus. Asub Angara kaldal.

Ust-Ilimski kaugus Irkutskist on raudteed pidi 1280 km (Železnogorsk-Ilimski ja Taišeti kaudu), maanteed pidi 950 km (Bratski ja Tuluni kaudu) ning õhuteed pidi 650 km.

Kuigi Ust-Ilimsk asub samal laiuskraadil kui Sõrve säär, Valgamaa põhjaosa ja Põlvamaa, on Venemaa võrdustanud Ust-Ilimski rajooni Kaug-Põhjaga. Linna kliima on kontinentaalne. Aasta keskmine temperatuur on –3,9 °C, absoluutne miinimum –56 °C, absoluutne maksimum +37 °C. Öökülmavaba periood kestab 99 päeva aastas. Keskmine sademehulk on 429 mm aastas ja keskmine tuule kiirus 1,9 m/s.

Ust-Ilimsk asutati 1966. aastal. Linnaõigused sai 27. detsembril 1973 Vene NFSV Ülemnõukogu ukaasiga.

Vaatamata suhteliselt suurele sündimusele väheneb linna elanike arv. Selle põhjuseks on noorte lahkumine linnast. Nii näiteks oli 2003. aastal linnas 106 600 elanikku, ka Suur maailma atlas (2005) tähistab Ust-Ilimski tingmärgiga "üle 100 000 elaniku", kuid juba sama aasta ametlikud andmed nimetavad linna elanike arvuks 99 800, kellest 21 100 olid alaealised ja 11 400 pensioniealised. Elanike arvult on Ust-Ilimsk Irkutski oblasti neljas linn Irkutski, Angarski ja Bratski järel.

Linnas asub Ust-Ilimski HEJ ja metsatööstuse ettevõtteid, söekaevandus, leivakombinaat ja limonaaditehas. Lihakombinaat suleti 1999. aastal. 

Linnas asub 8 ülikooli filiaali ja 2 tehnikumi.

Linnas on kunstigalerii, draama- ja komöödiateater, koduloomuuseum, 2 kultuuripaleed, 2 kunstikooli ja raamatukogu. Kino suleti 2002 ja selle asemele rajati teenindusmaja. Samal aastal avati klooster.

Afganistani ja Tšetšeenia sõjas hukkus 13 ustilimsklast. Nende mälestuseks rajati 2001 Mälestuse allee, kuhu istutati 13 puud. 2007 paigaldati iga puu juurde mälestustahvel hukkunud sõduri nimega.

Ust-Ilimskis on jõesadam ja lennujaam. Linnast väljuvad maanteed edelasse piki Angara läänekallast Bratskisse ja piki raudtee äärt Železnogorsk-Ilimskisse. Ust-Ilimski kiirtrammiliin avati 15. septembril 1988.

Ust-Ilimskis harrastatakse 19 spordiala. Linna jääpallimeeskond Lessohimik mängis 2004–2008 Venemaa kõrgliigas, kuid loobus sellest rahapuuduse tõttu.

## Vaata ka

*Trammiliiklus Ust-Ilimskis

## Viited

## Välislingid
*Linnavalitsuse koduleht
!peatus

**!peatus** on 2002. aastal loodud ja mõne aasta määramata ajani Tallinnas tegutsenud noorte kirjanike rühm. Sellesse kuulusid kolm endist TNT-last Neeme Põder, Hedda Maurer ja Jana Lepik ning prosaist ja kirjanduskriitik Priit Kruus.

## Manifest
!peatuse manifestis, mis ilmus 25. oktoobril 2002 ajalehes Sirp, määratleti ennast muuhulgas järgnevalt:

"!peatus ei taha järjekordset ühe hooaja revolutsiooni. Me tahame põhimõtteid, mitte provokatsioone; mõtteid, mitte hüsteeriat; valikuid, mitte stampe! Me tahame vabu isiksusi, mitte kastidesse löödud brände; teostusi, mitte mudeleid; mõistmist, mitte skandaale!

!peatus ei taha leiutada jalgratast, vaid me tahame sellega sõita. Me tahame olla head ja me tahame olla halvad, me tahame olla targad ja me tahame olla rumalad. Me tahame kirjutada, me tahame lugeda!" 

## Tegevus
!peatus andis 4. detsembril 2002 Tallinna Kirjanike Majas kirjandusõhtu "!peatus musicus" ning !peatuse kui kirjastuse nime kannavad Priit Kruusi proosaraamat "Ring ümber teiste" (2002) ja Neeme Põdra luulekogu "Baile Átha Cliath" (2005). Rohkem rühma tegevus eriti konkreetset väljundit ei leidnud ja kauaks see kirjanduspilti figureerima ei jäänud.

## Välislingid
* Hedda Maurer, Priit Kruus, Neeme Põder, Jana Lepik: "!peatus" Sirp, 25. oktoober 2002, manifest
* "Varjust välja !Peatus" Kultuur ja Elu 2003, nr 1, tutvustav artikkel
* Monica Pikker: "!peatus musta laega saalis" Sirp, 13. detsember 2002, kirjandusõhtust "!peatus musicus"
Tulun

**Tulun** (vene keeles *Тулун*) on linn Venemaal Irkutski oblastis, Tuluni rajooni keskus. Asub Ija jõe kaldal, Irkutskist 390 km loode pool.

Linna läbib Siberi raudtee.

Tulun on asutatud 18. sajandi teisel poolel. Linnaõigused sai 1927. aastal.

Metsa- ja söetööstuse keskus. Linnas on hüdrolüüsi-, klaasi- ja ehitusmaterjalide tehased.

## Viited

## Välislingid
*http://web-tulun.ru/
TNT!

**TNT!** on Tallinnas 2002. aasta sügisel loodud noorte kirjanike rühm, mis peab ennast Tallinnas aastail 1998–2000 tegutsenud Tallinna Noorte Tegijate (TNT) järeltulijaks.

## Liikmed
TNT!-sse kuulusid:

* Andres Lindemann
* Avjoska (kodanikunimega Ave Maria Mõistlik)
* Birgit Jaanus
* Johanna-Mai Vihalem
* Kaarel Kressa
* Kristel Kiigemägi
* Maria Siimon
* Monica Pikker
* Rolf Liiv
* Tarvo Truus
* Vibu (kodanikunimega Jaanis Valk)
* Pärtel-Peeter Pere

## Tegevus
TNT! andis rea ühisesinemisi (11. oktoobril 2002 Tallinna Pedagoogikaülikooli muuseumis, 28. oktoobril 2002 Meistrite hoovi galeriis, 30. oktoobril 2002 Tallinna Kirjanike Majas jm), mis tekitasid tähelepanu. Siiski jäi TNT! koondatum tegevus lühiajaliseks, vaibudes umbes aasta jooksul.

Kirjanduses on TNT! liikmetest endale nime teinud Kaarel Kressa, kes debüteeris 2005. aastal luulekoguga "Oidroon", ja juba varemgi (kirjandusliku kogumiku URDU kolmandas numbris) luulet avaldanud Rolf Liiv, kellelt ilmus 2003. aastal luulekogu "Enda sisse minek".

## Välislingid

* http://www.sirp.ee/archive/2002/18.10.02/Kirjand/kirjand1-3.html (Sirp, 2002, Jürgen Rooste)
* http://www.sirp.ee/archive/2002/08.11.02/Kirjand/kirjand1-2.html (Sirp, 2002, Karl Martin Sinijärv, Veiko Märka)

* http://www.sirp.ee/archive/2002/08.11.02/Varamu/varamu1-1.html (Sirp, 2002)
Ussolje-Sibirskoje

**Ussolje-Sibirskoje** on linn Venemaal Irkutski oblastis, Ussolje rajooni keskus. Asub Angara jõe kaldal, Irkutskist 67 km loode pool Siberi raudtee ääres.

Ussolje-Sibirskoje on asutatud 1669. aastal. Linnaõigused sai 1925. aastal.

Linnas on soolakaevandus ja masinatööstuse ettevõtted.

## Viited

## Välislingid
*Ussolje-Sibirskoje koduleht