Sardana

**Sardana** on Kataloonia (Hispaania) traditsiooniline ringtants, mida tantsitakse kätest kinni hoides
ning mis on kujunenud üheks olulisemaks kultuurisümboliks Hispaania kirdeosas.
Tänapäevane vorm tekkis 19. sajandi keskel Pep Ventura uuenduste kaudu, kui ta
pikendas tantsusamme (hisp. *llargs* ehk pikad sammud) ja kindlustas *cobla*
(põhiliselt sardana muusikaansambel) orkestri koosseisu.

Antropoloog Stanley Brandes on nimetanud sardanat leiutatud traditsiooniks,
rõhutades selle rolli rahvusliku identiteedi väljendajana ja väärtuste nagu harmoonia,
demokraatia ning vennalikkuse sümbolina.

Josep Martí i Pérez on toonitanud sardana institutsionaliseerimist 20. sajandi jooksul
ning selle tähendust kui demokraatlikku ja kogukondlikku tantsu, mis sümboliseerib
ühtsust ja võrdsust. Samuti on Josep Martí rõhutanud
sardana rolli Barcelona esinduskultuuris, kus seda tantsitakse avalikel väljakutel ja
pidustustel.

## Ajalugu ja päritolu
Sardana varasemad vormid olid levinud Põhja-Kataloonias juba enne 19. sajandit.
Alates 16. sajandist leidub tekstides viiteid tantsule, mida nimetati erinevalt -
*cerdanes*, *serdanas* või *çardanes*. See viitab pikaajalisele arengule ja mitmekesistele
kohalikele variantidele. Need varased vormid olid seotud religioossete
pidustustega ning kandsid pigem kohaliku rahvatantsu iseloomu.

19. sajandi keskpaigas toimus oluline muutus, kui sardana standardiseeriti ja
fikseeriti kindlasse koreograafilisse vormi. Pep Ventura rolli kõrval kujunes välja ka
kaks piirkondlikku stiili - La Selva ja Empordà -, mille vahel tekkisid vaidlused
sammude ja käte asendi üle. Näiteks arutleti tuliselt, kas lühikesi samme
(hisp. *curts*) tuleks tantsida käed all või üles tõstetuna, mis näitab, kui tugevalt seoti
tantsu autentsus traditsioonilise pärandi kaitsmisega.

Sardana ei olnud esialgu rahvuslik sümbol, vaid üks paljudest tantsudest, mida
harrastati koos polka, valsi ja masurkaga. Kuid 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi
alguses muutus see järk-järgult Kataloonia tantsuks, mida hakati levitama linnades ja
külades ning mille ümber loodi ühinguid ja koolkondi.

Etümoloogia osas on Enrique Cabrejas pakkunud hüpoteesi, et nimi *sardana*
tuleneb Väike-Aasia linnast Sardes ja kreeka sõnast *ana* ("uus"), seostades tantsu
antiiksete ringtantsude traditsiooniga Vahemere kultuurides.
Kuigi
see seletus ei ole üldiselt aktsepteeritud, näitab see, kuidas sardana päritolu on
inspireerinud mitmesuguseid kultuurilisi ja ajaloolisi tõlgendusi.

20. sajandi alguseks oli sardana juba tugevalt seotud Kataloonia rahvusliku
identiteedi ja kultuurilise eripäraga.

## Tantsu struktuur ja sammud
Sardana on ringtants, mida tantsitakse kätest kinni hoides ning mille koreograafia
põhineb täpsel sammude ja taktide arvestamisel. Tantsu saadab *cobla*-orkester, kus
mängib üksteist muusikut kaheteistkümnel instrumendil, sealhulgas flabiol (flööt),
tibles (folk-oboe) ja tenores (inglissarve sorti pill), mis annavad sardana muusikale
erilise kõla.

Sardana põhineb alati kahetaktilisel rütmil, tavaliselt 2/4, 4/4 või 6/8 meetrumis. Iga
sardana koosneb kahest muusikalisest osast, mis korduvad kindla mustri järgi ning
millele vastavad erinevad koreograafilised sammud.

Tants koosneb kahest põhilisest osast: *curts* (lühikesed sammud) ja *llargs* (pikad
sammud). Tantsijad peavad muusikat hoolikalt kuulama ja sammud täpselt rütmiga
sobitama, mis muudab sardana matemaatiliselt rangeks ja ühtsust nõudvaks tantsuks. Tähtis on, et kogu ring
liigub ühtselt vasakule ja paremale, käsi tõstes ja langetades vastavalt muusikalistele
osadele.

Sardana ring (*rotllana*) sümboliseerib demokraatiat ja võrdsust: kõik osalejad on samas positsioonis,
eristamata vanust, sugu või sotsiaalset tausta. Samas on ringi ühtsus range - käte
kõrgus, sammude pikkus ja viimane takt peavad olema täpselt kooskõlas, mis jätab
vähe ruumi individuaalsele improvisatsioonile.

## Muusika ja orkester (''[[cobla]]'')
*Cobla* on Katalooniast pärit muusikaansambel, mis koosneb peamiselt puhkpillidest
ja millel on ainulaadne kõla. Kuigi selle repertuaar on lai ja mitmekesine, seostatakse
seda rahva seas eelkõige sardana muusikaga.

*Cobla* koosneb üheteistkümnest muusikust, kes mängivad kaheteistkümnel
instrumendil. Nad on paigutatud kahte ritta. Esimeses reas, kus muusikud istuvad,
mängitakse väikest flööti (*flabiol*) ja väikest trummi (*tamborí*), kahte *tible*´t ja kahte
*tenore*´t – mõlemad on oboega suguluses olevad kahekordse pillirooga instrumendid.
Teises reas, kus muusikud seisavad, mängitakse vaskpille: kaks trompetit, tromboon
ja kaks *fiscorn*´i, mis sarnanevad flüügelhorniga. Ridade lõpus asub kontrabass, mis
on ansambli ainus keelpill.

Termin *cobla* tähistas algselt määratlemata muusikute rühma, mis võis võtta
erinevaid vorme. Üks neist oli *cobla de tres quartans*, tänapäevase koosseisu
eelkäija.  

Kahe nimega seostatakse *cobla* arengut tänapäevasesse vormi: Andreu Toron
(1815–1886) ja Pep Ventura (1817–1875). Nüüdisajal elab *cobla* läbi tõusuperioodi.
See on peamine tegija loomingulistes ja kõrgetasemelistes muusikalistes
projektides. *[[Jazz]]*, klassika, *[[jazz fusion]]*, flamenko, *sardana*, koorimuusika, pop, rokk –
miski ei jää *cobla* muusikute, heliloojate ja dirigentide tõlgendusvõimele
kättesaamatuks. Barcelonas tegutseb mitmeid selliseid ansambleid.

## Kultuuriline tähendus ja tänapäev
Sardana on kujunenud üheks olulisemaks Kataloonia kultuuriliseks sümboliks, mille
tähendus ulatub kaugemale pelgalt rahvatantsust. Stanley Brandes rõhutab, et
sardana kehastab väärtusi nagu harmoonia, demokraatia ja kogukondlik ühtsus, ning
selle kaitsmist on sageli käsitletud kui Kataloonia identiteedi kaitsmist poliitiliste
piirangute tingimustes.

20. sajandi jooksul toimus sardana institutsionaliseerimine: loodi ühinguid, korraldati
võistlusi ja festivale, ning kujunes liikumine, mida nimetatakse *sardanisme*. Josep
Martí i Pérez näitab, et sardana muutus sel perioodil mitte ainult rahvuslikuks
sümboliks, vaid ka moraalseks ja konservatiivseks praktikaks, mis rõhutas
kogukondlikku ühtsust ja traditsiooniliste väärtuste säilitamist.

Josep Martí on omakorda analüüsinud sardana rolli Barcelona esinduskultuuris.
Tema hinnangul on sardana mitmetähenduslik: ühelt poolt rahvusliku identiteedi
väljendus, teisalt aga konservatiivne ja vanema põlvkonna kultuuripraktika, mis ei
pruugi noorematele enam sama atraktiivne olla. Samas on sardana tänapäeval
endiselt nähtav avalikel väljakutel ja pidustustel, kus see toimib kogukondliku
ühtsuse sümbolina.

Lisaks rahvuslikule ja sotsiaalsele tähendusele on sardana ka kultuuriline marker,
mis eristab Katalooniat teistest Hispaania piirkondadest. Seda kasutatakse nii
pidustustel kui ka poliitilistes kontekstides, kus sardana tantsimine võib
sümboliseerida rahvuslikku vastupanu või kultuurilist järjepidevust. Tänapäeval on
sardana seega korraga traditsiooniline rahvatants, institutsionaliseeritud
kultuuripraktika ja rahvusliku identiteedi sümbol.

## Tuntud esitajad
### Heliloojad ja dirigendid
* Pep Ventura (1817–1875) – uuendaja, kes pikendas sardana vormi ja standardiseeris cobla koosseisu  
* Josep Anselm Clavé (1824–1874) – helilooja ja kooriliikumise juht, kes populariseeris sardanat töölisklassi seas  
* Enric Morera (1865–1942) – sidus sardana rahvusliku muusikaga ja rikastas repertuaari  
* Juli Garreta (1875–1925) – kirjutas keerukaid ja sümfoonilisi sardanasid, mis tõstsid žanri kunstilisele tasemele  
* Xavier Pagès-Corella (snd 1971) – kaasaegne helilooja ja dirigent, kes on loonud uusi sardanasid ning juhatanud cobla-orkestreid rahvusvahelisel tasandil  

### ''Cobla''-orkestrid
* Cobla Sant Jordi – Ciutat de Barcelona – üks tänapäeva tuntumaid professionaalseid kollektiive, mida on juhatanud Xavier Pagès  
* Cobla Popular – asutatud 1925. aastal Jaume Panadèsi ja Grivé vendade poolt; tuntud klassikalise sardana repertuaari esitamise poolest  
* Cobla Barcelona – ajalooline kollektiiv, mille esinemisi jälgis ja hindas kõrgelt ka helilooja Manuel de Falla  
* Cobla Baix Llobregat – tegutsenud Barcelonas, esinenud Palau de la Generalitat'i ees ning tuntud oma traditsioonilise repertuaari poolest  

## Viited