Aleksandr Rodtšenko

**Aleksandr Mihhailovitš Rodtšenko** (vene Александр Михайлович Родченко; 23. november/5. detsember 1891, Peterburi – 3. detsember 1956, Moskva) oli vene ja nõukogude maalikunstnik, graafik, plakatikunstnik, skulptor, fotograaf, teatri- ja filmikunstnik ning korrespondent. Ta oli üks konstruktivismi rajajaid, disaini ja reklaami teerajaja NSV Liidus ning Uue visiooni liikumise esindaja.

## Elulugu
Tema isa Mihhail Mihhailovitš Rodtšenko (1852–1907) oli butafoor . Ema Olga Evdokimovna Rodtšenko (1865–1933) oli pesunaine. 1902. aastal kolis perekond Kaasanisse, kus Rodtšenko lõpetas 1905. aastal Kaasani kihelkonna algkooli.

Aastatel 1911–1914 õppis ta Kaasani kunstikoolis Nikolai Fešini käe all, kus ta kohtus 1914. aastal Varvara Stepanovaga. 1916. aastal hakkasid Rodtšenko ja Stepanova Moskvas koos elama. Samal aastal kutsuti ta armeesse ja ta teenis kuni 1917. aasta alguseni.

1917. aastal, kohe pärast Veebruarirevolutsiooni, asutati Moskvas kunstnike ametiühing . Rodtšenkost sai selle Noorteföderatsiooni sekretär, tegeledes peamiselt noorte kunstnike normaalsete elu- ja töötingimuste korraldamisega. Samal ajal töötas ta koos Georgi Jakulovi, Vladimir Tatlini ja teistega Moskvas asuva "Pittoresque" kohviku kujunduse kallal.

Samaaegselt tööga Rahvakomissariaadis arendas ta välja rea ​​graafilisi, pildilisi ja ruumilisi abstraktselt geomeetrilisi minimalistlikke teoseid. Alates 1916. aastast hakkas ta osalema vene avangardi tähtsaimatel näitustel ja arhitektuurivõistlustel. Oma loomingulise kreedo pani ta aluse manifesti tekstidele. Ta käsitles kunsti kui uute vormide ja võimaluste leiutamist ning pidas oma loomingut tohutuks eksperimendiks, kus iga teos esindab vormilt minimaalset pildilist elementi ja on oma väljendusvahenditelt piiratud. 

Lisaks maalimisele ja graafikale tegeles ta ruumiliste konstruktsioonidega. Rodtšenko kreedo on: "Ma tahan õpetada inimesi nägema erakordseid tavalisi asju".1925. aastal, NSV Liidu osalemise ettevalmistamise käigus Pariisi maailmanäitusel, ta oli kaasatud Nõukogude näitusekomiteesse ja saadetud Pariisi Nõukogude paviljoni projekteerima. Paviljoni ruumides viis ta ellu oma sisekujunduse "Tööliste Klubile", mis pälvis näitusel hõbemedali, nagu ka Rodtšenko reklaamplakatid, mis olid samuti seal esitatud.

Ta kasutas fotomontaaži raamatute illustreerimiseks. Alates 1924. aastast hakkas ta tegelema fotograafiaga. Ta on tuntud oma sugulaste ("Ema portree", 1924), sõprade ja tuttavate (Majakovski, Lilja ja Osip Brik, Tretjakov) ning kunstnike ja arhitektide (Konstantin Melnikov, Aleksandr Vesnin, Aleksei Gan ja Ljubov Popova) karmide psühholoogiliste portreede poolest. 1926. aastal avaldas ta oma esimesed perspektiivfotod hoonetest ajakirjas "Nõukogude kino". Oma artiklites propageeris ta uut, dünaamilist ja dokumentaalfilmilikku maailmavaadet ning kaitses vajadust omandada fotograafias nii kõrgeid kui ka madalaid vaatenurki. Ta osales näitusel "Nõukogude fotograafia 10 aasta jooksul" (1928, Moskva). Fotograafina sai Rodtšenko tuntuks oma kaameranurkade ja perspektiividega tehtud katsete poolest.

Aastatel 1938–1940 pildistas ta tsirkuseartiste ja naasis hiljem maalimise juurde.

1920. aastate lõpus ja 1930. aastate alguses sai temast sihtmärk neile, kes võitlesid "väikekodanliku esteetika" vastu, mille keskpunktiks fotograafias oli Rodtšenko juhitud rühmitus "Oktoober". Kriitikute surve all oli Rodtšenko sunnitud 1932. aastal fotograafiast loobuma. Ta naasis selle juurde kaks aastat hiljem, kui gruppidevaheline võitlus ja vastastikune ahistamine olid vaibunud tänu kõigi gruppide likvideerimisele ja sotsialistliku realismi kuulutamisele nõukogude kunsti ja kirjanduse ühtseks meetodiks.

## Viited