Perchta

***' või ***' (eesti keeles: **[[Bertha]]**), tuntud ka kui ***' ja muud variatsioonid, oli kunagi tuntud kui Alpide paganlik [[jumalanna]] Ülem-Saksamaa ja Austria [[Alpid|Alpide]] piirkondades. Tema nimi võib tähendada "helget" ([[Germaani algkeel|alggermaani keelest]] ''berhtaz'') ja on tõenäoliselt seotud nimega , mis tähendab [[Kolmekuningapäev|kolmekuningapäeva püha]]. Eugen Mogk pakub alternatiivset etümoloogiat, omistades nime  päritolu vanaülemsaksa verbile ''pergan'', mis tähendab "peidetud" või "varjatud".

[[Erika Timm|Erika Timmi]] sõnul tekkis Perchta [[Alpid|Alpide]] piirkondade germaani ja eelgermaani liitumisel, tõenäoliselt [[Keldid|keldi]] traditsioonide segunemisel pärast [[Varakeskaeg|varakeskaja]] [[Suur rahvasterändamine|rändeperioodi]].

== Kirjeldus ==
Mõnedes kirjeldustes on Perchtal kaks vormi, ta võib olla nii ilus ja valge nagu lumi nagu tema nimi või eakas ja räsitud.

Paljudes vanades kirjeldustes oli Perchtal üks suur jalg, mida mõnikord nimetati ka hane- või luigejalaks. Grimm leidis, et kummaline jalg sümboliseerib teda kõrgema olevusena, kes suudab loomse kuju võtta. Ta täheldas, et imeliku jalaga Bertha on olemas paljudes keeltes (kesksaksa "Berhte mit dem fuoze", prantsuse "Berthe au grand pied", ladina "Berhta cum magno pede", itaalia "Berta dai gran piè", keskaegse tiitel Itaalia ala eepiline poeem): "See on ilmselt luigetüdruku jalg, mida ta ei saa oma kõrgema olemuse märgina kõrvale jätta ... ja samal ajal ketrava naise jalg, mis tallas vokki".

[[Ida-Alpid|Tiroolis]] ilmutab ta end väikese vana naisena väga kortsus näo, säravate teraste silmade ja pika konksninaga, ta juuksed on sasitud, riided räbaldunud ja auklikud.

== Traditsioonilised narratiivid ==
Esialgu jälgis Perchta kultuuriliste tabude järgimist, näiteks pühade ajal ketramise keeldu. [[Baieri]] ja [[Austria]] folklooris räägiti, et Perchta rändas südatalvel ringi ja tuli kodudesse jõulude ja kolmekuningapäeva vahelisel ajal. Ta teadis, kui pere lapsed ja noored teenijad olid terve aasta hästi käitunud ja kõvasti tööd teinud. Sel juhul võisid nad järgmisel päeval leida kingast või ämbrist väikese hõbemündi. Kui nad polnud tublid olnud, lõikas ta nende kõhu lahti, eemaldas mao ja sisikonna ning täitis augu õlgede ja kivikestega. Eriti häiris teda see, kui neiud olid aasta jooksul kogu neile määratud [[Harilik lina|lina-]] või [[Vill|villakoguse]] ära kedranud. Ta lõikas  inimeste kõhud lõhki ja toppis sinna õlgi ka siis, kui nad sõid tema pidupäeva õhtul midagi muud peale traditsioonilise kala- ja pudru.

Perchta kultus, mille järgijad jätsid ''Frau Perchtile'' ja tema käsilastele toitu ja jooki, lootes teenida rikkust ja küllust, mõisteti Baierimaal hukka teoses ''Thesaurus pauperum'' (1468) ja Thomas Ebendorfer von Haselbach teoses ''De decem praeceptis'' (1439).

Hilisemad kanoonilised ja kirikudokumendid iseloomustasid Perchtat teiste juhtivate naisvaimude sünonüümina: [[Holda]], [[Diana]], [[Herodias]], [[Diana|Richella]] ja [[Diana|Abundia]].

== Seotud olendid ==

Sõna  on mitmus ***'st, ja sellest on kujunenud tema saatjaskonna nimi, aga ka Austria mägipiirkondade paraadidel ja festivalidel kantavate loomamaskide nimetus. 16. sajandil oli Perchtenil kaks vormi: mõned on ilusad ja säravad, tuntud kui  ("ilus Perchten"). Need tulevad kolmekuninga öö ja festivalide ajal, et "tuua inimestele õnne ja rikkust". Teine vorm on  ("inetu Perchten"), kellel on kihvad, võhad ja hobuse saba, mida kasutatakse deemonite ja tontide peletamiseks. Mehed riietusid 16. sajandil koledaks Perchteniks ja käisid majast majja kurje vaime välja ajades.

Mõnikord on kuradit peetud kõige koledamaks (*schiach*) Perchtiks ja kõige ilusam (*schön*) on .

## Tähistamine tänapäeval
Kaasaegses kultuuris kujutatakse Perchtat kui "heldete tasustajat ja halbade, eriti valelike laste karistajat".

Tänapäeval on perchtenid Austrias, eriti Salzburgis, kus ta väidetavalt ööpimeduses läbi Hohensalzburgi lossi rändab, ikka veel traditsiooniline pühade ja festivalide osa (nagu näiteks karneval Fastnacht). Festivalide jaoks valmistatud puidust loomamaske nimetatakse tänapäeval iks.

Austrias Pongau piirkonnas toimuvad igal talvel suured  ("ilus Perchten") ja  ("inetu Perchten") rongkäigud. Väidetavalt soosivad ilusad maskid jõukust ja inetuid maske kantakse kurjade vaimude eemale peletamiseks.

Muud piirkondlikud variatsioonid on  Austria Pinzgau piirkonnas Unkeni linna kõmpidel tantsijad  või  ("koonuga Percht") Unterinntali piirkonnas ja  ("kellajooks") Salzkammergutis. Mitmed suured suusakuurordid on muutnud selle traditsiooni turismiatraktsiooniks, mis toob piirkonda igal talvel palju rahvast.

## Vaata ka

* Perchteni sandid
* Baaba-Jagaa
* Krampus
* Grýla

## Viited