Barre des Écrins

**Barre des Écrins** on mägi Prantsuse Alpides. See on kõrgeim tipp Massif des Écrinsis ja Dauphiné Alpides ning Euroopa lõunapoolseim mäetipp, mis on kõrgem kui 4000 m. See on ainus neljatuhandeline mägi Prantsusmaal, mis asub väljaspool Mont Blanci massiivi. Enne Savoia annekteerimist 1860. aastal oli see kõrgeim mägi Prantsusmaal.

Barre des Écrins on Provence-Alpes-Côte d'Azuri piirkonna, sealhulgas kogu Oksitaania ja Lõuna-Alpide kõrgeim tipp. See asub Pelvoux' vallas Durance'i ja *Vénéoni* vahelise veelahkme lähedal. See läheb 250 m mäetipust läänes piki seljakut, mis viib mäetipu alamtippu *Dôme des Écrins* (4088 m). Mäe lõunakülg on kivine, samas põhjakülg on jäine, kuna sealt algab Glacier Blanc.

Mäge ümbritseb neli liustikku: loodes on *Bonne Pierre glacier*, kirdes *Glacier Blanc*, edelas *Glacier du Vallon de la Pilatte* ja kagus Glacier Noir. See on eraldatud *Écrinsi lumekuplist* (4015 m) *Lory lõhega* (3974 m) läänes, *Barre Noirist* (3751 m) *Écrins lõhega* (3661 m) kirdes ja *Fifre'st* (3699 m) *Col des Avalanches* kaudu (3499 m) lõunas.

Mägi koosneb migmatiseeritud gneisist, happelisest kivimist, mis koosneb kvarts-päevakivist. Ülemistel nõlvadel on ülaosa moodustava migmatiseeritud gneisi kohal amfiboolne külg. Need moodustised kattuvad suure graniidist plutooniga, mis moodustab Pelvoux' mäetipu.

## Ajalugu

Geograafid avastasid Écrinsi hilinenult 19. sajandil, kui see oli Prantsusmaa kõrgeim punkt (Savoia oli sel ajal Sardiinia kuningriigi osa). Mäed asuvad tegelikult Oisansi ja Briançonnaisi piiril, kus kõrgeim punkt asub täielikult Briançonnaisis. Kohalikud kutsuvad seda mõnikord "Arsinesi punktiks".

Inglased Adolphus Warburton Moore, Horace Walker ja Edward Whymper tõusid koos teejuhtide Michel Crozi Chamonix'st ja Christian Almeriga Šveitsist esmakordselt Barre des Écrinsile 25. juunil 1864. Nad lõikasid astmed Barre'i põhjaküljele, kuni jõudsid Whymperi koridori kaudu idaserva tippu. Seejärel jõudsid nad selle kõrge seljaku tippu, mis koosnes väga ebastabiilsetest kividest. Edward Whymper kirjeldas mäkketõusu oma raamatus "Scrambles amongst the Alps" ("Rüselused Alpide vahel", 1860-1869).

William Augustus Brevoort Coolidge tegi esimese otsetõusu Barre des Ecrinsi põhjaküljel 1870. aasta juulis, lõigates 500 astet.

Esimene tõus ilma teejuhita kuulub Frederick Gardinerile 1878. aastal Charles ja Lawrence Pilkingtoni saatel.

Lõunaküljel ronis esmakordselt 1880. aastal Pierre Gaspard koos Henri Duhameliga. Lõunasambal, Glacier Noiri osa, mis lõpeb ülaosas, ronis esmakordselt 1944. aastal kuulus alpinistipaar Jeanne ja Jean Franco.

## Mäkketõus

Barre des Écrins meelitab paljusid ronijaid ja seal on palju marsruute üles.

Mäkke on traditsiooniliselt ronitud *Pré de Madame Carle'ist* Ailefroide'i orus. Tavamarsruut kulgeb kogu Glacier Blanci pikkuses. See on paljukasutatav marsruut, kuna see on tavaline tee Dôme des Écrinsile, mis on üks kergemini ronitavaid neljatuhandelisi mäetippe. See algab *Refuge des Écrinsist* ja kulgeb põhjaküljel peaaegu Lory sadulani (3974 m), kus marsruudid Dôme'ile ja Barre'ile hargnevad. Tõus Barre'ile jätkub kaljusel seljakul kogu teel mäetippu. *La Bérarde'i* teejuhid on varustanud *Col des Écrinsi* trossidega, mis võimaldab neil oma kliendid tippu tuua.

Mäetippu on ka teisi, keerulisemaid teid, nagu üsna raske lõunakülg. Mäe kivimite kvaliteet on halvast keskmiseni ja eriti mäe lõunaküljel on kivilaviini oht märkimisväärne.

*Direct Coolidge'il* on hiliskevadel võimalik jäänaelte ja jääkirvega otse tippu ronida. Sõltuvalt lumeoludest saab seda marsruuti läbida ka suuskadel.

Barre des Écrinsi lõuna-põhja ülekäik on samuti üks massiivi klassikalisi marsruute.

Suviti on võimalik ronida lõunapoolsel järsul rajal, kus *Pilier Sud* on kõige enam läbitud marsruut.

Jalgsi mäkketõusu rekord on 2012. aasta juunist 1 tund 55 minutit Mathéo Jacquemoud'i nimel, kes alustas Pré de Madame Carle'ist (1874 m) Dôme'i ja Whymperi koridori tavamarsruudil. Ta ületas Hubert Fievet' vana rekordi (2 tundi ja 3 minutit 1998. aastal).

Edasi-tagasi suuskadel mägironimise rekord on 2009. aastast 2 tundi 51 minutit Nicolas Bonnet' nimel, Pré de Madame Carle'ist.

## Pikim nägemisulatus
Barre des Écrins on Maa pikima pildistatud ja tunnustatud vaatevälja objekt. 2016. aasta juulis pildistas Marc Bret mäge Pic de Finestrellesist Püreneedes umbes 443 km kauguselt.