Sadamaladu

**Sadamaladu** on mere- või jõesadama kail või selle läheduses paiknev ladu, mille peamine funktsioon on laeva seisuaja lühendamine sadamates. 

Kuna laeva seisuaeg sadamates on kallis, tuleb laev lastida või lossida loetud tundide, äärmisel juhul paari ööpäeva jooksul. Et laeva täitmine kaubaga toimuks kiiresti, peab kaup olema varem veetud kaile või selle lähedusse. Veoste kiireks mahalaadimiseks aluselt tuleb need paigutada territooriumile, mis paikneb osaliselt kail või selle vahetus läheduses. Kauba vedamine laeva juurde mõne kilomeetri kauguselt veokite, terminalitraktorite või tõstukitega aeglustaks laadimisprotsesse ja muudaks stividorettevõtte toimimise konkurentsivõimetuks.

Kaubalaevad mahutavad tuhandeid või kümneid tuhandeid tonne kaupu, mis on vaja lastimiseks enne laeva saabumist sadamasse ette vedada. Suure kaubalaeva lossimiseks tõstetakse laevast mõne ööpäeva jooksul välja mitukümmend tuhat tonni kaupa, mis tuleb lattu kiiresti ära paigutada. Sel eesmärgil töötavad sadamate laod nagu anumad, kuhu ühest küljest vaadatuna kogutakse laevade lastimiseks suuri kaubakoguseid, teisest küljest aga hoitakse pärast laeva lossimist kaupa aja jooksul, mil see suudetakse raudtee- ja maanteetranspordivahenditega saajateni vedada. Sel põhjusel täidavad sadamalaod veetranspordi ja muude transpordiliikidega veetavate kaupade jaoks puhvri rolli. Kaupu on vaja kontrollida, teostada tolliprotseduure ja sooritada lisaväärtusteenuseid. Kõik see nõuab sadamates nii kinniste kui ka avatud ladude olemasolu.

Vilja hoiustatakse silodes, naftasaadusi mahutites, kivisütt avatud platsidel ja väetisi angaarides. Tükikauba hoiustamiseks on ehitatud kaidest kaugemale katusealused ja madalad laohooned. Kaupade teisaldamine lühikestel teekondadel kailt ladudesse ja vastupidi hoiab kokku aega ja energiat ning muudab sadama töö efektiivseks.

Kuna sadamate kasutatavad territooriumid kaidel ja nende vahetus läheduses on piiratud ja iga ruutmeeter on hinnas, peab töö sadama ladudes olema intensiivne ja tagama kaupade suure ringlussageduse. Et seda nõuet täita, tuleb ühest küljest tagada koostöös veoste omanikega kaupade lühikesed seisuajad sadama ladudes, teisest küljest aga kasutada tootlikke tehnoloogiaid ning tõste- ja transpordimasinaid, mis võimaldab teostada laadimistoimingud kiiresti.

Sadamaladusid jaotatakse ühest küljest nende asukoha alusel sadama territooriumil, teisest küljest aga selle alusel, kas on tegemist avatud laoga või kaetud laoga (laohoonega). Katusealuseid vajatakse sademetundlike kaubagruppide ajutiseks hoiustamiseks. Laohooneid vajatakse nii sademetundlike kui ka temperatuuritundlike kaupade (nt väetised, paber, keemia- ja toiduainetööstuse toore jms) hoiustamiseks.

Kiirestiliikuvate kaupade laod paiknevad enamasti kas sadamakail või selle vahetus läheduses (nt konteinerite hoiustamise platsid). Sõltuvalt sadamate ja sadamaterminalide suurusest ning kauba käitlemise intensiivsusest võivad kaidel paiknevate avatud ladude pindalade suurused ulatuda alates mõnest hektarist kuni kümnete hektariteni.

Tüüpilisteks avatud ladudeks sadamates on konteinerterminalid, sõidukite logistikat teenindavad laod, transpordi- ja ehitusmasinate laod, palgi- ja puiduhakke laod, vanametalli laod, teatud puistlastide laod (kivisüsi, killustik jms) ja tükikauba laod. Sadamakail paiknev ladu võib olla ka ajutine. Nii näiteks veetakse vahetult enne laeva saabumist kaile laevale kiireks lastimiseks sadu ja tuhandeid kuupmeetreid ümarpuitu, hakkpuitu, peenestatud vanametalli jms.

Pikka aega hoiustatavate kaupade laod ehitatakse üldjuhul kaijoonest kaugemale ja need võivad paikneda suures territooriumiga sadamas kaist isegi mõne kilomeetri kaugusel. Kui sadamasse rajatakse ka tootmishooneid, paiknevad need koos ladudega kaugemal sadama aktiivtsoonist, sadama territooriumi sügavuses. Sadamakaidest eemal paiknevad laod pole tavaliselt seotud sadamatehnoloogiatega. Tegemist on iseseisvate laokompleksidega, mis kuuluvad logistikateenuseid osutavatele rahvusvahelistele ettevõtetele ja milles kasutatakse traditsioonilisi siseladude tehnoloogiaid. Laeva lastimisele ja lossimisele kuluv aeg ei sõltu nende ladude tegutsemisest. Tegemist on enamasti ladudega, kus hoitakse kaupu kaubaalustel. Võidakse teha suuremahulisi konteinerite tühjaks- ja täislaadimise töid, laadida kaupa raudteevagunitele, veokitele jms.

Eraldi ladude grupi moodustavad sadamates vedelkaupade laod. Tüüpiliselt on vedelkaupadeks toornafta ja selle töötlemise produktid (masuut, laevakütus, diislikütus, autobensiin, lennukikütus, biokütused, veeldatud gaasid (veeldatud maagaas – LNG ja veeldatud naftagaas – LPG). Mahutites võidakse hoida ka kemikaale ja toiduainetööstuse tooraineid. Naftasaaduste mahutid võivad olla mahutavusega mõnest tuhandest kuupmeetrist kuni mõnekümne tuhande kuupmeetrini. Aurustumise vältimiseks on mahutitel nn „ujuv kaas“, mis on alati vedeliku tasapinnas. Veeldatud gaase hoitakse kerakujulistes mahutites.

Lähestikku paiknevad ühe või mitme riigi sadamad konkureerivad omavahel, mistõttu on oluline, et kaasaegsed laod sadamates, kasutatavad tehnoloogiad ja tõste- ning transpordimasinad ja laadimistööde organiseerimine oleksid tootlikud ja kulusäästlikud. Sel viisil on võimalik tagada laevakompaniidele, laevaagentidele ja nende klientidele konkurentsivõimelised lastide käitlemise hinnatariifid.

## Ajaloost
Seoses sadamate territooriumi nappuse ning tõstemasinate ja -seadmete kasutuselevõtuga 19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi algul ehitati Euroopas paljude sadamate kaidele kvaliteetseid, mitmekorruselisi põletatud savitellistest laohooneid. Seoses konteinerlogistika võidukäigu ja veeremilaevade ning nende teenindamiseks vajalike tehnoloogiate kasutuselevõtmisega aastatel 1965–1975 kadus vajadus taoliste mitmekorruseliste laohoonete järele. Tegutsevates sadamates on praeguseks need arvestatava arhitektuurilise väärtusega hooned suurel määral lammutatud või ehitatud ümber, täitmaks muid funktsioone.

## Viited