open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Celâl Bayar

**Mahmud Celâleddin Bayar** (16. mai 1883, Umerbey Bursa lähedal Türgis – 22. august 1986, İstanbul) oli Türgi poliitik, riigi kolmas president. 

Ta oli kooliõpetaja poeg ning teda õpetati kodus. Hiljem läks ta Prantsuse kooli Bursas majandust ja rahandust õppima. Tema esimeseks töökohaks oli Deutsche Orient Bank, kus ta sai laialdase pangandusalase kogemuse.

Tema poliitiline karjäär algas 1907. aastal,  kui ta astus Türgi Uniooni ja Progressi Parteisse. Aastal 1908 edutati ta partei İzmiri haru sekretäriks. Aastal 1920 valiti Celâl Bayar Osmanite riigi viimasesse parlamenti. Kui impeerium langes ja Esimene maailmasõda oli lõppemas, põgenes ta Ankarasse. Seal pidas ta mitmeid ministri ametikohti Suures Rahvusassamblees, mis pani aluse tänapäeva Türgi riigile.

Ta oli 1921–1922 majandusminister ja 1922–1924 rekonstruktsiooni- ja asunduste minister. Aastal 1924 pöördus ta tagasi panganduse juurde. Ta töötas Tööpangas (*İş Bankası*), millest sai Türgi suurim pank.

Pärast poliitikasse tagasipöördumist sai temast 1932. aastal rahvamajandusminister. Ta koostas viieaastase arenguplaani, mis arendas majandust industrialiseerimisega. Aastal 1937 sai temast Türgi peaminister, kuid pärast Mustafa Kemal Atatürki surma jaanuaris 1939 astus ta sellelt ametikohalt tagasi.

Pärast Teist maailmasõda astus ta välja Vabariiklikust Rahvaparteist, mille oli rajanud Mustafa Kemal Atatürk. Ta hakkas juhtima opositsioonilist Demokraatlikku Parteid. Parteil oli suur populaarsus just tänu temale ja see viis Celal Bayari edukalt uuele presidendivalimistele 1950. aastal. Temast sai Türgi uus president ja ta valiti tagasi aastatel 1954 ja 1957.

Tema majanduspoliitika andis prioriteedi eraettevõtluse kätte, mille suhtes riik käitus koordinaatori ja reguleerijana. Samuti pani Celâl Bayar suurt rõhku välispoliitikale.

Järgnenud sõjaväelise riigipöörde käigus mais 1960 kõrvaldati ta võimult. Temale ja ta parteikaaslastele määrati surmanuhtlus, kuid see kergendati tema puhul eluaegseks vanglakaristuseks. Aastal 1964 lasti ta  haiguste ja vanaduse tõttu vabadusse.

Tema kodanikuõigused taastati 1974. aastal, kuid ta keeldus vastu võtmast oma õigusjärgset kohta Senatis.

Celâl Bayar suri 103-aastaselt, olles sellega vanimaks elanud endine riigipea kuni 2009. aastani, kui 103 aasta ja 135 päeva vanuselt suri Kambodža endine valitsusjuht Chau Sen Cocsal Chhum.
Pajusi vald

**Pajusi vald** oli vald Jõgeva maakonnas.

Pajusi vald paiknes Jõgeva maakonna loodeosas, piirnes idas Jõgeva valla, lõunas Põltsamaa valla, kagus Puurmani valla ning loodes Järvamaa Koigi ja põhjas Koeru vallaga. Valda läbis Jõgeva–Põltsamaa maantee.

Pajusi valla pindala oli 232,4&nbsp;km². Maksimaalne ulatus põhjast lõunasse on 16 kilomeetrit ja läänest itta 23 kilomeetrit.

Pajusi vallavanem oli Reet Alev.

## Ajalugu
Pajusi valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.

2017. aastal ühines vald Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus Põltsamaa vallaga, välja arvatud Kaave küla, mis liitus Jõgeva vallaga.

## Loodus
Pajusi vald asus Kesk-Eesti lavamaal, kus peamine maastikutüüp on kergelt lainjas moreenitasandik. Valla kirdeosa ulatub Alutaguse madalikule. Seal paiknevad Tapiku ja Kauru soo.

Pajusi valla peamised loodusrikkused olid viljakas põllumajanduslik maa ja mets, maavaradest on olulisemad turba ja paekivi varud. Valla põhjapoolne osa on rikas metsa poolest, asustus on hõre. Omaette vaatamisväärsus on sealne loodus, metsades esineb põtru, metskitsi, metssigu.

Veekogudest asus valla territooriumil Kõpu veehoidla. Vald piirnes läänes ja põhjas Põltsamaa jõega. Pajusi valla territooriumilt said alguse Pikknurme ja Umbusi jõgi.

## Rahvastik
### Külad
Vallas oli 23 küla. Need on:

Aidu, Arisvere, Kaave, Kalana, Kauru, Kose, Kõpu, Kõrkküla, Lahavere, Loopre, Luige, Mõisaküla, Mõrtsi, Nurga, Pajusi, Pisisaare, Sopimetsa, Tapiku, Tõivere, Uuevälja, Vorsti, Vägari, Väljataguse.

### Rahvaarv
Asustuse tihedus Pajusi vallas oli väikseim Jõgeva maakonnas. 2010. aasta 1. jaanuari seisuga oli Pajusi vallas 1422 elanikku. Sarnaselt enamiku Eesti maaomavalitsustega iseloomustas ka Pajusi valla elanikkonda vananemine ja vähenemine.

## Kultuur
Vallas oli 1 rahvamaja – Pajusi Rahvamaja – ning kolm raamatukogu – Aidu, Pajusi ja Tapiku raamatukogud. Tegutseb rahvatantsurühm Kaljaan.

## Haridus
Pajusi vallas töötas kaks lasteaed-kooli – 4-klassiline Aidu Lasteaed-Algkool 9 lasteaialapse ja 19 õpilasega ja 6-klassiline Pisisaare Algkool 32 õpilase ja 15 lasteaialapsega.

## Majandus
Põllumajandusliku tootmisega tegelevatest ettevõtetest tegutsevad AS Pajusi ABF, AS Merix Kinnisvara, OÜ Uuevälja Köögivili. Tööstusvaldkonna ettevõtetest Eltor OÜ – elektritööd, kauba- ja reisijatevedu ning veevarustus- ja kanalisatsioonitööd, Kaltsiit AS – paekivikillustiku tootmine ja jaekaubandus, Luige Kivi OÜ – paekivikillustiku tootmine, Lucisi OÜ – lihasaaduste tootmine, Maitsev OÜ – toiduainete tootmine.

## Huviväärsused
*Pajusi mõis
*Pajusi mõisa park
*Wahlide perekonna matmispaik ja kabel
*Rutikvere mõisa omanike Pistohlkorside perekonna kalmistu
*Otissaare linnamägi
*Lahavere karstijärv
*Tapiku mõis
*Tapiku mõisa park
*Aidu looduskaitseala

## Viited
Magnus I

**Magnus I** ja **Magnus**e nimelisi valitsejaid on olnud mitu.
***[[Magnus (Rooma vastukeiser)|Magnus]]** oli Rooma vastukeiser aastal 235.
***[[Magnus Maximus]]** oli Rooma kaaskeiser 383–388.
***[[Magnus Paljasjalg|Magnus I]]** oli Manni ja Saarte kuningas 1099–1102 (Norra kuningas **Magnus Olavsson**).
***[[Magnus Nielssen]] Tugev** valitses Lääne-Rootsis 1125–1134. 
***[[Magnus Henriksson]]** oli Rootsi rivaalkuningas 1160–1161.
***[[Magnus I (Rootsi)|Magnus Aidalukk]]** oli Rootsi kuningas 1275–1290.
***[[Magnus I (Taani ja Norra)|Magnus Hea]]** oli Taani ja Norra kuningas 1035–1047.
***[[Magnus I (Man)|Magnus I]]** oli Mani saare kuningas 972–978.
***[[Hertsog Magnus]]** oli Liivimaa kuningas ja Saare-Lääne ning Kuramaa viimane piiskop.
***[[Magnus I (Mecklenburg-Schwerin)|Magnus I]]** oli Mecklenburg-Schwerini hertsog 1379–1384.
***[[Magnus Billung]]** oli Saksimaa hertsog 1072–1106.
***[[Magnus I (Saksi-Lauenburg)|Magnus I]]** oli Saksi-Lauenburgi hertsog 1507–1543.
***[[Magnus Vaga]]** oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog 1345–1373.

## Vaata ka
*Magnus II
Magnus II

**Magnus II** nimelisi valitsejaid oli mitu.
***[[Magnus II (Norra)|Magnus II]]** oli Norra kuningas 1066–1069.
***[[Magnus II (Rootsi)|Magnus II]]** oli Rootsi kuningas 1319–1363.
***[[Magnus II (Man)|Magnus II]]** oli Mani saare kuningas 1095–1102.
***[[Magnus II (Braunschweig-Lüneburg)|Magnus II]] Kaelakeega** oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog 1373–1388.
***[[Magnus II (Mecklenburg-Schwerin)|Magnus II]]** oli Mecklenburg-Schwerini hertsog 1477–1503.
***[[Magnus II (Saksi-Lauenburg)|Magnus II]]** oli Saksi-Lauenburgi hertsog 1581–1603.

## Vaata ka
*Magnus I
Vladislav I

**Valdislav I** nime all on tuntud mitu valitsejat:

***[[Ladislaus Postumus|Vladislav I]]** oli **Ladislaus Postumus** Böömi kuningana
***[[Vladislav I (Böömimaa hertsog)|Vladislav I]]** oli Böömi hertsog
***[[Vladislav I (Valahhia)|Vladislav I]]** oli Valahhia valitseja

***[[Stefan Vladislav I]]** oli Serbia valitseja

**Władysław I** nime all on tuntud:
***[[Władysław I]]** oli Poola kuningas
***[[Władysław I (Poola hertsog)|Władysław I]]** oli Poola hertsog

## Vaata ka
*Vladislav II
*Vladislav III
Vladislav III

**Vladislav III** nime all on tuntud mitu monarhi:
***[[Vladislav Jindřich]] III** ehk **Vladislav III Heinrich** oli Böömi hertsog
***[[Vladislav III (Valahhia)|Vladislav III]]** oli Valahhia valitseja

**Władysław III** nimelised monarhid:
***[[Władysław III]]** oli Poola kuningas
***[[Władysław III (Poola hertsog)|Władysław III]]** oli Poola hertsog

## Vaata ka
*Vladislav I
*Vladislav II
Alarich I

**Alarich I** (ladina keeles *Alaricus*; umbes 370 &ndash; 410) oli läänegootide kuningas 395&ndash;410. Muinaspõhjakeelne *Alrekr* tähendab 'kõige' või 'kõigi valitsejat'.

## Elu
Alarich juhtis 394. aastal Ida-Rooma keiser Theodosius I liitlasena Frigiduse lahingus läänegootide vägesid, kus aitas alistada keiser Eugeniuse vägesid, mida juhtis frangi päritolu väejuht Arbogast. Gootide kaotused olid suured. 

Alarich oli pärast Theodosius I surma 395. aastal pettunud, kui temast ei saanud Rooma armee väejuhti. Ta algatas Balkani poolsaarel mitu röövretke, mida vahel toetasid ka kohalikud roomlased. 401. aastal otsustas ta tungida Itaaliasse, purustas 402. aastal Mediolanumit (Milano) valvanud Rooma väed, asus linna piirama ning pidas kolm lahingut Rooma väepealiku Stilicho vägedega, kus kumbki pool ei saavutanud otsustavat võitu. Alarich lahkus Itaaliast Illyricumi suunas. 405. aastal soovis Stilicho temaga rahu sõlmida ning pakkus talle Rooma armee *magister militium*′i ametikohta, mida aga Konstantinoopoli keisrivõim ei tunnistanud.

Alarich piiras 408. aastal Rooma linna, mis oli kaotanud oma tähtsuse, kuna Lääne-Rooma keisririigi pealinnaks oli 402. aastast olnud Ravenna, sest Lääne-Rooma keiser Honorius andis seal välja seadusi. Temaga liitusid ka endised Stilicho sõdurid. Alarich lahkus pärast väärtesemete ja raha saamist.

410. aasta suvel pöördus ta tagasi Rooma, vallutas linna sama aasta 24. augustil ning lasi seda kolm päeva rüüstata. Lisaks röövis ta Lääne-Rooma keisri (395–423) Honoriuse õe Galla Placidia.

## Surm
Pärast Rooma rüüstamist liikus Alarichi sõjavägi läbi Calabria piirkonna Põhja-Aafrika poole. Teel sinna nakatus Alarich, tõenäoliselt malaariasse, ja suri kõrges palavikus olles Cosenza linnas. 6. sajandil elanud ajaloolase Jordanese järgi maeti Alarich läänegootide kombe kohaselt Busento jõe põhja. Jõgi juhiti orjade abil ajutiselt voolusängist kõrvale ja Alarich maeti koos suure hulga sõjasaagiga (sealhulgas väidetavalt ka 70. aastal Jeruusalemma templist varastatud menoraaga) jõe põhja kaevatud hauda. Hiljem kõik orjad hukati, et nad ei saaks haua asukohta paljastada. Alarich I hauda ja mainitud aardeid on pikka aega otsitud, teiste hulgas ka näiteks SS-i juhi Heinrich Himmleri poolt, kuid seni edutult.

## Vaata ka
*Bütsants
*Läänegootide kuningriik

## Viited
Karula valla lipp

**Karula valla lipp** on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Karula valla lipp.

Lipp kinnitati 14. septembril 1994. Lipu kavandi autor on kunstnik Linda Tamm.

## Lipu kirjeldus
Karula valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Valge, pealt poolt laineline laid kolme laineharjaga jagab kanga horisontaalselt roheliseks ja siniseks väljaks. Ülemine väli on roheline ning sellel on kõrvuti kolm valget kuuske, iga laineharja kohal üks. Lipu alumine väli on sinine.

Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.

## Lipu kasutamise kord
Valla lipp heisati järgmise korra alusel: 
#Alaliselt vallavolikogu ja vallavalitsuse haldushoonel. 
#Ajutiselt valla pidupäevadel ja muudel avalikel üritustel. 
#Hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga vastavasse hoidjasse või lipumasti.
#Kui valla lipp heisatakse koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi, mõne Eesti maakonna, valla, linna või muu lipuga, asub valla lipp lipurivi tagant vaadatuna vasakul teise riigi või Eesti riigilipust, kusjuures maakonnalipud asuvad linnade ja valdade lipurivi tagant vaadates paremal.
#Valla lipu heiskamine vallale kuuluvatel hoonetel ja maa-aladel tehakse kohustuslikuks volikogu otsuse või vallavalitsuse korraldusega. 
Kasutamiskõlbmatuks muutunud valla lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.

## Vaata ka
*Karula valla vapp
*Valga maakond

## Välislingid
*Karula valla sümboolika valla kodulehel
*Karula valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Kasepää vald

**Kasepää vald** oli kohalik omavalitsusüksus Jõgeva maakonna idaosas Peipsi rannikul.

Vald liideti 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustatud Mustvee  vallaga.

Vald piirnes idas Peipsi järvega, lõunas Pala vallaga, läänes Saare vallaga, põhjas Torma valla ja Mustvee linnaga. Vald asus Eesti ja seega ka Euroopa Liidu maismaa idapiiritsoonis.

Kasepää vallavanem oli Jüri Vooder.

## Looduslik asend
Naabervaldadest eraldasid Kasepää valda suured metsa- ja soomassiivid. Metsa- ja metsastuvate maade osakaal oli üle poole valla territooriumist. Kasepää vald oli pinnamoelt madal ja tasane, puudusid kõrgemad pinnavormid. Valla maad olid üldiselt liigniisked. Kohati olid need ajutiselt Peipsi poolt üle ujutatud. Valla lõunaosas suubus Peipsi järve Kullavere (Omedu) jõgi.

## Asustus ja rahvastik
Valla elanikkond vähenes pidevalt. Kui 1970. aastal elas vallas 2058 inimest, siis 1996. aastal oli elanikke 1580. 1996. aastal prognoositu kohaselt pidi elanike arv langema 2011. aastaks 1490-ni Tegelikult elas juba 2000. aastal vallas vaid 1485 elanikku.

Külad: Kaasiku, Kasepää, Kükita, Metsaküla, Nõmme, Omedu, Raja ja Tiheda.

## Ajalugu
Vald moodustati 1992. aasta 30. aprillil. Aastatel 1992–1998 kandis Kasepää vald *Raja valla* nime.

Eesti omavalitsuste haldusreformiga moodustati 2017. aastal Avinurme valla, Kasepää valla, Lohusuu valla, Mustvee linna ja Saare valla ühinemisel uus haldusüksus – Jõgeva maakonda kuuluv Mustvee vald.

## Vaatamisväärsused
* 7 km pikkune tänavküla
* Raja vanausuliste palvemaja
* Samovarimuuseum
* näitus "Peipsi järve elu tuba" – püsinäitus, mis jagab teavet Peipsi järve looduslike tingimuste kohta ja annab ülevaate Peipsi-äärsest eluolust. Näitus tutvustab Peipsi järves elavaid kalaliike – kokku saab näha 35 liiki kalade mulaaže. Peipsi järve kujutab ja iseloomustab ligi 4 m pikkune ja 1,4 m laiune kolmemõõtmeline makett, millelt leiab suuremad Peipsi-äärsed asulad, majutuskohad, muuseumid, vaatetornid ja palju muud põnevat. Näituselt saab teadmisi ka näiteks järve toiduahelast, kala arengust, elustikust – kaanidest sinivetikateni jne. Lisaks on näitusel palju mängulisi, osalusvõimalust pakkuvaid eksponaate: saab mängida linnubingot, panna kokku Peipsi puslet, proovida jalga kalamehesäärikuid jne. Näituse saatetekstid on eesti, vene ja inglise keeles. Näitus asub Tiheda külas aadressil Sõpruse 84.
* Kükita vanausuliste palvemaja

## Viited
Stimsoni doktriin

**Stimsoni mittetunnustamisdoktriin** on USA välispoliitiline doktriin, mille kohaselt USA ei tunnusta sõjalise jõu kasutamise või sellega ähvardamisega saavutatud territoriaalseid muutusi.

Stimsoni doktriin sai alguse 7. jaanuaril 1932, kui Ameerika Ühendriikide riigisekretär Henry Stimson saatis Hiina ja Jaapani valitsustele noodi, milles teatas muu hulgas, et USA ei kavatse tunnustada Kelloggi-Briandi pakti rikkumise tulemusena toimunud territoriaalseid muudatusi (Jaapan oli osa Hiinast okupeerinud).

Stimsoni doktriin oli aluseks Eesti, Läti ja Leedu iseseisvuse taastamisele 1991. aastal.

## Vaata ka
*Mittetunnustamispoliitika

## Välislingid
* http://courses.knox.edu/hist285schneid/stimsondoctrine.html Stimsoni noodi tekst
Düsseldorf

**Düsseldorf** on linn Saksamaa lääneosas, Nordrhein-Westfaleni liidumaa pealinn ja Düsseldorfi ringkonna halduskeskus. Asub Reini jõe ääres Düsseli jõe suudmes.

Düsseldorfi on esmamainitud 1135. aastal, linnaõigused sai 1288.

## Vaata ka
* Düsseldorfi koolkond
* Fortuna Düsseldorf
* Düsseldorfi Kunstiakadeemia
* Düsseldorfi lennujaam

## Välislingid

* Düsseldorfi koduleht
* Duesselgo
Dō

***Dō*** (道, *dō* 'liikumine, kulgemine, tee'; hiina sõnast  *[[tao|dào]]*, jaapani keeles) on nimetus mitmesugustele Jaapani rahvuslikele kunstidele, milles püütakse saavutada täiuslikkust nii vaimses kui ka füüsilises mõttes. *Dō* on seotud  zen-budismiga ja põhineb suures osas selle arusaamadel.

Tuntumad *dō* on jaapani teetseremoonia *[[sadō]]* (茶道), lilleseadekunst *[[kadō]]* (華道), sõjakunst *[[budō]]* (武道) ja samuraikoodeks *[[bushidō]]* (武士道), mitmesugused võitluskunstid: *[[aikidō]]* (合気道), *jūdō* (柔道; džuudo), *karate-dō* (空手道; karate), *[[kendō]]* (剣道) jne.

Korea keeles vastab sellele sõnaosale *do* (도; näiteks korea võitluskunst taekwondo (태권도, 跆拳道) jne).

## Vaata ka
*Dao
Dofään

**Dofään** (prantsuse keeles *le dauphin* 'delfiin') on Prantsuse kuninga troonipärija nimetus Valois'de ja Bourboni dünastia ajal. 

Nimetus kuulus algselt Alboni krahvi Guigues IV järeltulijale, kelle vapil oli kujutatud delfiini. 1349. aastal müüs tema järeltulija, Vienne'i dofään Humbert II oma maad Prantsusmaa kuningale Philippe VI-le lisatingimusega, et troonipärija peab kandma dofääni tiilit.

Dofääni abikaasa on dofiin.

Esimene Prantsuse kroonprints, kes kandis dofääni tiitlit, oli Charles V. 

## Vaata ka
*Dauphiné
1084

**1084. aasta**

Sajandid: 10. sajand - **[[11. sajand]]** - 12. sajand

Aastakümned: 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad - **[[1080. aastad]]** - 1090. aastad 1110. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad

Aastad: 1079 1080 1081 1082 1083 - **[[1084]]** - 1085 1086 1087 1088 1089

----

## Sündmused maailmas

*...

## Sündinud

* ...

## Surnud

* ...
1181

**1181. aasta** (**MCLXXXI**) oli 12. sajandi 81. aasta.

## Sündmused maailmas

* Paavstiks valitakse Lucius III.

## Sündmused [[Eesti]]s

* ...

## Sündinud

* ...

## Surnud

* 30. august – Aleksander III, Rooma paavst
1105

**1105. aasta** (MCV) oli 12. sajandi 5. aasta.

## Sündmused

* Vastupaavstiks sai Silvester IV

## Sündinud

* Aleksander III, Rooma paavst (arvatav sünniaeg)

## Surnud

* Friedrich I, Švaabimaa hertsog
Urmas Puhkan

**Urmas Puhkan** (sündinud 20. veebruaril 1967 Nadalamas) on eesti keraamik.

Ta lõpetas 1992. aastal Eesti Kunstiakadeemia keraamika erialal. Juba õpingute ajal osales näitustel ning on 1988. aastast tegutseva kunstirühmituse Neoeksprepost asutaja.

Ta on loonud skulpturaalset keraamikat, kureerinud keraamikanäitusi nii Eestis, kui ka välismaal, olnud üks ARS Keraamikakeskuse algatajaid.

Puhkan on üks varasemaid stuudiokeraamika viljelejaid Eestis, tema eestvedamisel avati Tallinna vanalinnas 1993. aastal Asuurkeraamika – esimene omataoline keraamika töökoda-galerii Eestis, kus külastajad said tutvuda nii keraamika kui ka selle valmimisprotsessiga. Ühiselt on arendatud keraamika eriala ja korraldatud näitusi nii Eestis kui ka välismaal. 2008. aastast MTÜ-na tegutsev Asuuritorn jätkab keraamikakeskusena vanalinnas alustatut keskaegses linnamüüris asuvas Loewenschede tornis, kus korraldatakse keraamikanäitusi, -esitlusi ja -koolitusi.

Puhkan on olnud Kohila rahvusvahelise keraamikasümpoosioni korralduskomitee liige.

Ta on ka kaasaegsele tarbekunstile ja disainile keskendunud Hop galerii nõukogu liige. 1993. aastast on Urmas Puhkani loomingut eksponeeritud enam kui 60 näitusel nii Eestis kui ka välismaal. 1996. aastast on ta Eesti Keraamikute Liidu liige.

Urmas Puhkan on 2005. aastast Eesti Kunstiakadeemia keraamikaosakonna juhataja.

## Viited


## Välislingid
*Tutvustus Asuurkeraamika lehel
*Tutvustus Keraamikute Liidu lehel
Kullastandard

**Kullastandard** on rahasüsteem, kus omavaluuta vahetuskurss on kulla suhtes fikseeritud. Tänapäeval ei ole kullastandard enam rahasüsteemina kasutusel. 

## Rahvusvahelise kullastandardi loomine
Prantsuse-Preisi sõja järel võttis ning vastühendatud Saksamaa kasutusele Reichsmarga ning läks üle kullastandardile, kasutades rahapakkumise suurendamiseks Lõuna-Aafrikas kaevandatud kulda. Peagi läks ka enamik teisi maailma riike üle kullastandardile.

Kullastandardi kasutuselevõtt eri maades:

* 1871 – Saksamaa
* 1873 – Ladina Rahaliit (Belgia, Itaalia, Šveits, Prantsusmaa)
* 1873 – Ameerika Ühendriigid *[[de facto]]*
* 1875 – Taani, Norra, Rootsi
* 1875 – Holland
* 1876 – Hispaania
* 1879 – Austria
* 1893 – Venemaa
* 1897 – Jaapan
* 1898 – India
* 1900 – Ameerika Ühendriigid *[[de jure]]*
DO

***[[Do (laulja)|Do]]** on hollandi laulja (**Dominique Rijpma van Hulst**). 
****"[[Do (album)|Do]]"** on tema debüütalbum.
***[[do (muusika)|do]]** on muusikas **[[c (muusika)|c]]** silpnimetus. 
***Do** oli **[[Marshall Applewhite]]'i** hüüdnimi. 
***"[[Do (The White Stripes)|Do]]"** on ansambli The White Stripes laul.
***do** on **[[Dominikaani Vabariik|Dominikaani Vabariigi]]** maakood.
***Do** on **[[Dornier Flugzeugwerke]]** lennukite lühend.

## Vaata ka
**[[dō]]*, jaapani rahvuslike kunstide jaapanikeelne nimetus
*Đỗ, vietnami perekonnanimi 
*D.O.
*D/O
Judo 1976. aasta suveolümpiamängudel

**[[Judo]] [[1976. aasta suveolümpiamängud]]el** Montréalis 27.–31. juulil.

## [[Kergekaal]] (kuni 63 kg)
32 võistlejat.
Olümpiavõitja 1972: T. Kawaguchi (Jaapan).


KohtVõistlejaRiik
1.Héctor RodríguezKuuba
2.Eunk Yung ChangLõuna-Korea
3.József TuncsikUngari
Felice MarianiItaalia
5.Erich PointnerAustria
Marian StandowiczPoola
7.José Pinto GomesPortugal
Brad FarrowKanada


## [[Kergekeskkaal]] (kuni 70 kg)
29 võistlejat.
Olümpiavõitja 1972: T. Nomura (Jaapan).


KohtVõistlejaRiik
1.Vladimir NevzorovNSV Liit
2.Koji KuramotoJaapan
3.Patrick VialPrantsusmaa
Marian TalajPoola
5.Chang Sung LeeLõuna-Korea
Vaccinuf MorrisonSuurbritannia
7.Juan-Carlos RodríguezHispaania
John van HoekAustraalia


## [[Keskkaal]] (kuni 80 kg)
31 võistlejat.
Olümpiavõitja 1972: S. Sekine (Jaapan).


KohtVõistlejaRiik
1.Isamo SonodaJaapan
2.Valeri DvoinikovNSV Liit
3.Slavko ObadovJugoslaavia
Young Chul ParkLõuna-Korea
5.José-Luis FrutosHispaania
Fred MarhenkeSaksa FV
7.Suheyl YesilnurTürgi
Paul BuganeyAustraalia


## [[Poolraskekaal]] (kuni 93 kg)
35 võistlejat.
Olümpiavõitja 1972: Šota Tšotšišvili (NSV Liit).


KohtVõistlejaRiik
1.Kasuhiro NinomiyaJaapan
2.Ramaz HaršiladzeNSV Liit
3.David StarbrookSuurbritannia
Jürg RöthlisbergerŠveits
5.Jeaki ChoLõuna-Korea
Dietmar LorenzSaksa DV
7.Ung Nam AnPõhja-Korea
Abdulaye DjibaSenegal


## [[Raskekaal]] (üle 93 kg)
20 võistlejat.
Olümpiavõitja 1972: Wilhelm Ruska (Holland).


KohtVõistlejaRiik
1.Sergei NovikovNSV Liit
2.Günther NeureutherSaksa FV
3.Sumio EndoJaapan
Allen CoageUSA
5.Gunsem JalaaMongoolia
Keith RemfrySuurbritannia
7.Radomir KovačevićJugoslaavia
Abdulaye KoteSenegal


## [[Absoluutne kategooria]]
30 võistlejat.
Olümpiavõitja 1972: Wilhelm Ruska (Holland).


KohtVõistlejaRiik
1.Haruki UemuraJaapan
2.Keith RemfrySuurbritannia
3.Šota TšotšišviliNSV Liit
Jeaki ChoLõuna-Korea
5.Jorge PortelliArgentina
Jean-Luc RougéPrantsusmaa
7.Jong Gil PakPõhja-Korea
Günther NeureutherSaksa FV
Minimalism

**Minimalism** on stiil, vool ja suund kunstis, kirjanduses, muusikas ja arhitektuuris, mille iseloomulikuks tunnuseks on võimalikult vähene kaunistuste, ilustuste ja detailide kasutamine ning keskendumine ainult hädavajalikule.

## Kunst, disain ja arhitektuur

Kuigi minimalismile ehk **minimaalkunstile** omaseid jooni – lihtsust, askeetlikkust, selgust – võib leida juba Vene konstruktivistide loomingus, loetakse traditsiooniliselt minimalismi alguseks 1964. aastat, mil esimest korda eksponeeriti Dan Flavini minimalistlikku installatsiooni "Monument V. Tatlinile", mis oli neoonvalgustitest loodud konstruktsioon, pühendatud vene konstruktivistlikku suunda esindavale kunstnikule.

1960. aastate kunstis vastandus minimalism populaarsele abstraktsele ekspressionismile, selle vaba eneseväljenduse ideele. Minimalistlik kunstiteos on teos iseeneses, sellel puudub tavaliselt sümboolne või narratiivne tähendus ja sisu. Sageli kasutati lihtsaid geomeetrilisi kujundeid, kompositsioonid on lihtsad, puhtad.

Minimalismi võib lugeda üheks opkunsti eellaseks.

Minimalismi kujutavas kunstis on Barbara Rose'i eeskujul nimetatud ka **ABC-kunstiks**.  

Arhitektuuris on kuulsaim minimalistliku idee kandja Mies van der Rohe, kes on tuntud minimalismi põhiidee "*Less is more*" ("Vähem on rohkem") populariseerijana. 

Minimalistlik sisekujundus on paljus inspireeritud Jaapani traditsioonilisest sisekujundusest. Kasutatakse lihtsaid (geomeetrilisi) vorme, avatud ruumi, tihti musta ja valget, dekoratsioone ja kaunistusi on minimaalselt. Viimase kümne aasta jooksul on minimalistlik sisekujundus taas olnud populaarne kogu maailmas.

## Muusika

*Minimalism muusikas* tekkis 1960. aastate alguses ja tähendab oma ehedas vormis üksikute muusikaliste ideede (järkjärgulist, astmelist) kordamist pika aja jooksul.

Tuntuim minimalismi esindaja ja üks loojatest on Steve Reich. Ta kasutas esimesena eksperimentaalseid tehnilisi võtteid, kus lasi linditsüklitel omavahelisest faasist kergelt välja libiseda (*It's Gonna Rain* 1966).

Kiiresti hakkasid minimalismist huvituma ka traditsioonilisse klassikalisse muusika ringkonda mittekuuluvad inimesed, mis omakorda nõudis heliloojatelt mahukamaid teoseid.

Philip Glassi lavatriloogia (Einstein on the Beach, Satyagraha, Akhnaten) 1970. aastate lõpus ja järgmise kümnendi alguses liitis tema loodud muusikale avangardismi alged. 21. sajandil käsitletakse minimalismi, avangardismi ja elektronmuusikat üheskoos.

## Kirjandus
* "Minimalism T". Edw. Strickland. Tõlk. Virge Joamets. Teater. Muusika. Kino 2003/10-11.
* "Kõnelus Steve Reichi ja Philip Glassiga". Tim Page. Tõlk. Virge Joamets. Teater. Muusika. Kino 2003/10.
* "Vestlus John Cage’iga varajastest teostest raadiole ja lindile" Richard Kostelanetz. Tõlk. Elin Sütiste ja Anneli Remme. Teater. Muusika. Kino.

## Välislingid
Tydeus

**Tydeus** oli vanakreeka mütoloogias Oineuse ja **Periboia** poeg, Diomedese isa.

Tydeus sündis väljaspool abielu. Oineus ei hoolinud ei temast ega ta emast, võib-olla sellepärast, et Periboia oli madalast soost. Tema sugulaste ega päritolu kohta pole midagi teada. Oineus abiellus Althaiaga.

Periboia asus elama Argosesse, kus Tydeus üles kasvas. Ta tegi sõjaväes kiiret karjääri, kuni Argose kuningas Adrastos talle oma tütre **Deipyle** naiseks andis. Neil oli üks laps, poeg Diomedes.

Tydeus hukkus sõjakäigus Seitse Teeba vastu, olles kaotajate poolel. Melanippos haavas teda surmavalt. Jumalanna Athenale Tydeus meeldis; ta hankis kõiki haavu raviva eliksiiri ja jooksis sellega Tydeuse juurde. Vahepeal oli Amphiaraos Melanippose tapnud ja tema pea Tydeusele toonud. Tydeus lõi kolju lõhki ja sõi Melanippose ajusid. Seda ilgust nähes virutas Athena eliksiiripudeli puruks ja Tydeus suri.

Adrastos pidas langenute matusetuleriida juures kõne, milles nimetas Tydeust heaks vaikseks meheks, kes oskas mõõka ja kilpi targalt tarvitada. Tal olevat olnud avar hing ja oma väärtust näitas ta mitte sõnade, vaid tegudega. Teised allikad nimetavad teda seevastu metsikuks võitlejaks; seesuguste lahknevuste puhul on matusekõne harilikult vähem usaldusväärne.

Nimetatud sõjas ja järgnenud epigoonide sõjaretkel, ehkki tagumise neist Argos võitis, langes niisugusel hulgal Argose ülikuid, et kui Adrastos oma poja surma üle kurvastades hinge heitis, polnud paremat troonipärijat kui Tydeuse poeg Diomedes.

Homeros on "Iliases" Tydeusele nii sageli ja detailselt vihjanud, et on oletatud, et ta koostas veel ühe eepose sõjast Seitse Teeba vastu, mille peategelane pidi olema Tydeus.
Tulemaa provintsi lipp

**Tulemaa provintsi lipp** on Argentina Tulemaa provintsi (ametlikult Tulemaa, Antarktise ja Lõuna-Atlandi saarte provintsi) lipp. 

See võeti kasutusele 1999 pärast avalikku konkurssi. 

Lipp koosneb oranžist laiust, sinisest laiust ja valgest albatrossikujulisest äärisest nende vahel. Oranž laid kujutab stiliseeritult Tulemaa saare Argentina-osa kontuuri. Sinine laid kujutab saart ümbritsevat merd ning taevast, millel on Lõunarist. Viimase tähed kujutavad ka  Lõuna-Atlandi saari, mida Argentina nõudleb. Albatross kuulub kohalikku faunasse ja tema lend sümboliseerib vabadust. 

Tulemaa provintsi lipp on Argentina nõudluse kohaselt ka Falklandi saarte lipp, samuti Argentina Antarktise lipp.  

## Vaata ka
*Tulemaa provintsi vapp
*Argentina lipp
*Falklandi saarte lipp
*Antarktise lipp
Tulemaa provintsi vapp

**Tulemaa provintsi vapp** on Argentina Tulemaa provintsi (ametlikult Tulemaa, Antarktise ja Lõuna-Atlandi saarte provints) vapp. 

See võeti kasutusele 1990. aastal, kui tollane föderaalala (*Territorio Nacional*) ülendati seadusega 23.775 provintsiks. Varem kasutati ala sümbolina Argentina vappi.  

Vapi keskel on ovaal, mille alumisel väljal on neljast keiserpingviinist kujund. Kaks pingviini vaatavad vasakule, kaks paremale. Nende taga on meri. Ovaali ülemisel väljal on lumine mäetipp, mille kohalt paistab kümne kiirega tõusev päike.   

Ovaali ümbritseb stiliseeritud punane joon, mis kujutab kümmet leeki, viis kummalgi pool ovaali. Vapp on ääristatud siniste joontega, mis moodustavad lendava albatrossi, piirkonna sümboli kujutise. Albatrossi kujutis on ka Tulemaa provintsi lipul.  

Argentina nõudluse kohaselt on see vapp ka Argentina Antarktise ja Lõuna-Atlandi saarte ametlik vapp, sest Argentina loeb neid ametlikult provintsi osaks. 

## Vaata ka
*Tulemaa provintsi lipp
*Argentina vapp
*Falklandi saarte vapp
Kolga-Jaani valla lipp

**Kolga-Jaani valla lipp** on Viljandi maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kolga-Jaani valla lipp.

Lipp kinnitati 14. novembril 1995.

## Lipu kirjeldus

Valla lipu valgel kangal on vardapoolsest servast lehviva serva keskele ulatuv sinine teravik,  milles Kolga-Jaani valla vapi tunnus – valge kotkapea kollase noka ja oreooliga.

Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:9 ning normaalsuurus 105×135&nbsp;cm.

## Põhjendus
Pühapaistega kotkas on evangelist Johannese tunnus.

## Lipu kasutamise kord

#Valla lipp heisatakse alaliselt Kolga-Jaani Vallavolikogu ja Vallavalitsuse hoonel või selle läheduses.
#Lipp heisatakse ajutiselt Kolga-Jaani valla pidupäevadel, avalikel üritustel jne. valitsuse korraldusel või viimasega kooskõlastatult.
#Kolga-Jaani valla lipu valmistamine ärilistel eesmärkidel on lubatud ainult valitsuse loaga.

## Vaata ka
*Kolga-Jaani valla vapp

## Välislingid
* Kolga-Jaani valla sümboolika valla kodulehel
* Kolga-Jaani valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Londoni Majandus- ja Poliitikateaduste Kool

**Londoni Majandus- ja Poliitikateaduste Kool** (inglise keeles *London School of Economics and Political Science*, sageli lihtsalt *London School of Economics* või *LSE*) on 1895. aastal asutatud kõrgkool, kus saab õppida interdistsiplinaarseid programme.

1900. aastast oli see Londoni Ülikooli kolledž, alates 2008. aastast annab ta teaduskraade välja oma nime all ja 2022. aastal sai ta iseseisvaks ülikooliks Londoni Ülikooli koosseisus.

Kool on olnud pidevalt Suurbritannia nelja parima kõrgkooli hulgas ning on eriti tugev majandusteaduse ja teiste sotsiaalteaduste alal.

Kooli asutasid 1895. aastal Fabiaanlaste Ühingu liikmed Sidney Webb, Beatrice Webb, Graham Wallas ja George Bernard Shaw. Nad pidid otsustama, mida teha Henry Hunt Hutchinsoni poolt ühingule pärandatud 20 000 naelaga, ja otsustasid, et kõige mõistlikum on selle raha eest asutada kool. Esimestel aastatel tegutses see töörahva õhtukoolina.

2016. aastal õppis koolis ligi 10 000 üliõpilast, kellest ligi 70% olid välismaalased, ja 3300 töötajat, kellest 44% olid välismaalased.

Veebruaris 1922 võeti kasutusele kooli vapp, maskott ja moto. Maskott on kobras, kes on kujutatud ka vapil. Kooli moto "Rerum cognoscere causas" on pärit Vergiliuse "Georgicast".

Nobeli auhinna on pälvinud paarkümmend Londoni Majandus- ja Poliitikateaduste Kooliga seotud inimest, neist esimesena George Bernard Shaw, kes sai 1925. aastal Nobeli kirjandusauhinna. Temalt pärineb ka esimene tähelepanuväärne Londoni Majandus- ja Poliitikateaduste Kooli mainimine kirjanduses: 1912. aastal ilmunud näidendis "Pygmalion" saadetakse naispeategelane Eliza Doolittle just sellesse kooli õppima.

## Viited

## Välislingid

*Koduleht
Risoto

**Risoto** on traditsiooniline Itaalia riisiroog. Pärit on risoto Põhja-Itaaliast, eeskätt Piemonte idaosast ja Lombardia lääneosast, kus laiuvad Itaalia suurimad riisipõllud. Risoto on Milano ja Torino köögi alustala.

Risoto valmistamiseks kasutatakse ümarat risotoriisi (nt Arborio või Vialone Nano), mida enne vedeliku lisamist veidi aega õlis kuumutatakse. Riisi segatakse pidevalt, vedelik lisatakse aegamisi, ja lastakse see enne järgmist lisamist pea täiesti imenduda. Sellise valmistusviisi tulemuseks on kreemjas, kuid mitte pudrune riis, sest tärklise vabanemisel muutuvad riisiterad kleepuvaks, kuid jäävad terveks.

Risoto variante on sadu vastavalt sellele, milliseid maitsekomponente kasutatakse, kuid reeglina kuulub iga risoto juurde nn *[[soffritto]]* ehk passeeritud köögiviljad, puljong, maitseained ja risotoriis. Tihti lisatakse risotole peale köögiviljade mereande, kana, seeni, juustu, vorsti ning veini ja ürte.

Kuulsaimad risotod on
* *Risotto alla Milanese* (risoto Milano moodi), mida valmistatakse lihapuljongi ja safraniga ning serveeritakse traditsiooniliselt koos Osso Bucco'ga;
* *Risotto al nero* (must risoto), kuulub Veneto kööki. Musta värvuse annab roale seepia;
* *Risotto al Barolo*, mille valmistamisel kasutatakse punast Barolo veini.

## Tsitaat

## Vaata ka
*Itaalia köök

## Viited

## Välislingid
*Risoto ajalugu ja valmistamisõpetus inglise keeles
Koonga valla lipp

**Koonga valla lipp** on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Koonga valla lipp.

Lipp kinnitati riigisekretäri poolt 26. aprillil 1996.

Lipu autor on Priit Herodes.

## Lipu kirjeldus
Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp, sinine kangas on ääristatud kahekordse äärisega, sisemine on valge ja välimine sinine. Lipu keskel on kollane tammeoks, mis koosneb kahest lehest ja kolmest tõrust.

Kandelipu suurus on 105×105 cm.

## Põhjendus
Sinine värvus tähistab vallale iseloomulikke soid ja rabasid. Valge märgib paekivi. Kollane (kuldne) on Pärnumaa vapivärvus. Valge siseääris sümboliseerib paekiviaedu ja looduskaitseala. Tammeoks tähistab tugevust ja elujõudu. Tõrud rõhutavad tulevikulootust. 

## Lipu kasutamise kord
Valla lipp heisatakse:
#Vallavalitsuse hoonel ja valla hallatavate asutuste hoonetel peasissekäigu juures valla tähtpäevadel.
#Valla ja teiste kohalike omavalitsusüksuste ametlike delegatsioonide kohtumisel.
#Valla avalikel üritustel.
#Muudel üritustel, kus Koonga vald on esindatud.

## Vaata ka
*Koonga valla vapp
*Pärnu maakond

## Välislingid
* Koonga valla lipp ja vapp valla kodulehel.
* Omavalitsuste sümbolid Riigikantselei lehel - Koonga vald.
Kullamaa valla lipp

**Kullamaa valla lipp** on Lääne maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kullamaa valla lipp.

Lipp kinnitati 16. juunil 1995.

## Lipu kirjeldus

Ristkülikukujulise kollase lipu ülemises ja alumises servas roheline laid. Kumbki laid moodustab ühe ühiku lipu kogulaiusest. Kollase laiu keskel on roheline pügalrist, mille keskel samasuunaline ja -kujuline väiksem kollane pügalrist.

Lipu normaalsuurus on 100 x 150 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 6:9.

## Põhjendus
Kahekordne pügalrist sümboliseerib ümbruskonna kaht peamist keskust: Kullamaad (muistne linnamägi ning kirik, mille vaimulikud on jätnud püsiva jälje eesti kultuurilukku) ning Koluvere lossi  (omapärane, sündmusterohke ajalooga feodaallinnus). Pügalrist osutab ühtlasi kohalike inimeste vaimuerksusele ning kultuuritraditsioonidele. Lipu kollane värvus on Kullamaa nimetuse võrdkuju, roheline aga meenutab, et maa on läbi aegade toitnud ja jõukust toonud valla elanikele.

## Lipu kasutamise kord
Valla lipp heisatakse:
#Alaliselt vallamaja peasissekäigu juurde lipuvardaga vastavasse hoidjasse ja/või lipumasti. 
#Ametlike delegatsioonide vastuvõttudel. 
#Kultuuri- ja spordiüritustel. 
#Volikogu istungitel.
#Kui valla lipp heisatakse koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi või tema omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, valla või muu lipuga, asub valla lipp lippude poolt vaadatuna riigilippudest vasakul, teistest lippudest paremal.
#Igaühel on õigus heisata ja kasutada  valla lippu  samadel alustel Eesti riigilipiuga ning järgides Kullamaa valla põhimääruse sätteid ja head tava.
#Heisatav lipp peab olema puhas ja terve. 
Valla lippu võib kasutada ka laualipuna. Kasutamiskõlbmatuks muutunud valla lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.

## Vaata ka
*Kullamaa valla vapp
*Lääne maakond

## Välislingid
*Kullamaa valla sümboolika valla kodulehel
*Kullamaa valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
David Gahan

**David Gahan** (sünninimi **David Callcott**; sündinud 9. mail 1962 Eppingis Essexi krahvkonnas Inglismaal) on laulja. 

Ta on ansambli Depeche Mode solist. 

1980 nägi Vince Clarke teda esinemas kohalikus pubis ja otsustas võtta ta oma bändi Composition of Sound solistiks. Dave'i soovitusel muudeti ansambli nimi Depeche Mode'iks. Selle nime võttis ta prantsuse moeajakirjalt Dépêche-mode.

Aastal 2003 avaldas ta oma sooloalbumi "Paper Monsters" ja 2007 albumi "Hourglass".
Jorge Alessandri

**Jorge Alessandri Rodríguez** (19. mai 1896 Santiago – 31. august 1986 Santiago) oli Tšiili president 1958–1964. 

Tema isa oli Arturo Alessandri Palma, Tšiili president 1920–1925 ja 1932–1938. 

Pärast Tšiili Ülikooli lõpetamist insenerina 1919. aastal töötas ta valitsusametites. Ta rajas riigi suurima paberi- ja tselluloosivabriku.

1947. aastal nimetati ta rahandusministriks. 1957. aastal valiti ta senatisse esindama Santiagot ja järgmisel aastal osales ta sõltumatuna presidendivalimistel. Ta võitis valimised ja astus ametisse 3. novembril 1958. Presidendina tegeles ta edukalt riigi majandusega. Ta stabiliseeris riigi eelarve ja viis Tšiili majanduse ajaloo kõige stabiilsemasse perioodi.

Kui tema aeg presidendina otsa sai, võttis presidendiameti üle kristlik demokraat Eduardo Frei Montalva. Alessandri osales 1970 uuesti valimistel ja sai ülekaalukalt lüüa sotsialistilt Salvador Allendelt.

Pärast sõjaväelist riigipööret 11. septembril 1973, mil Augusto Pinochet võttis võimu, nimetati Alessandri 1976 Riiginõukogu presidendiks. Tema tööks sai uue põhiseaduse väljatöötamine, mis seadustaks uue sõjaväelise valitsuse. Põhiseadus kiideti heaks rahvahääletusel septembris 1980 ja jõustus märtsis 1981.

Pärast seda tõmbus Alessandri poliitilisest elust tagasi. Ta juhtis oma paberivabrikut kuni surmani. 

Tema onupoeg Arturo Alessandri Besa oli Konservatiivse Partei presidendikandidaat 1993. aasta presidendivalimistel, kuid kaotas kristlikule demokraadile Eduardo Frei Ruiz-Taglele.
Autostrada

**Autostrada** on Itaalia kiirtee. Sama nimetus on kasutusel ka Poolas ja Rumeenias. Itaalia autostradad on tuntud Euroopas suurima lubatud kiiruse poolest; kiiruspiirangud varieeruvad, kuid 130&nbsp;km/h on tavaline.

Autostradade võrgustikku hakati looma 1950. aastatel.

## Itaalia kiirteede loetelu
***[[A1 (Itaalia)|A1]]** Milano – Napoli
***[[A3 (Itaalia)|A3]]** Napoli – Salerno – Reggio Calabria
***[[A4 (Itaalia)|A4]]** Torino – Trieste
***[[A5 (Itaalia)|A5]]** Torino – Aosta – Monte Bianco (ühenduses Prantsusmaaga Mont Blanci tunneli kaudu) 
***[[A6 (Itaalia)|A6]]** Torino – Savona
***[[A7 (Itaalia)|A7]]** Milano – Genova 
***[[A8 (Itaalia)|A8]]** Varese – Milano
***[[A9 (Itaalia)|A9]]** Lainate – Como – Chiasso (ühenduses Šveitsiga) 
***[[A10 (Itaalia)|A10]]** Genova – Ventimiglia (ühenduses Prantsusmaaga) 
***[[A11]]** Firenze – Pisa Nord (tuntud kui "Firenze-Mare") 
***[[A12]]** Genova – Rosignano / Civitavecchia – Rooma 
***[[A13]]** Padova – Bologna
***[[A14]]** Bologna – Taranto
***[[A15]]** Parma – La Spezia
***[[A16]]** Napoli – Canosa
***[[A18]]** Messina – Catania
***[[A19]]** Palermo – Catania 
***[[A20]]** Messina – Palermo 
***[[A21]]** Torino – Brescia
***[[Autostrada A22|A22]]** Brennero – Modena
***[[A23]]** Palmanova – Tarvisio
***[[A24]]** Rooma – L'Aquila – Teramo
***[[A25]]** Pescara – Torano
***[[A26]]** Voltri – Gravellona Toce
***[[A27]]** Veneetsia – Belluno
***[[A28]]** Conegliano – Portogruaro
***[[A29]]** Palermo – Mazara del Vallo
***[[A30]]** Caserta – Salerno
***[[A31]]** Piovene Rocchette – Vicenza
***[[A32]]** Torino – Bardonecchia (ühenduses Prantsusmaaga Fréjuse tunneli kaudu)

## Välislingid
*Infoleht Autostrade per l'Italia itaalia ja inglise keeles
Martin Gore

**Martin Lee Gore** (23. juuli 1961 Dagenham, Essex, Inglismaa) on ansambli Depeche Mode kitarrist, klahvpillimängija ja helilooja. 

Martin Gore on olnud bändi liige alates selle asutamisest aastal 1980.

Depeche Mode'i kõrvalt on ta avaldanud ka kaks sooloplaati.

## Diskograafia
* "Counterfeit e.p." (EP) (Mute Stumm67, 1989)
* "Counterfeit²" (Mute, 2003)
Əbülfəz Elçibəy

**Əbülfəz Elçibəy** [äbülf'äzz eltšib'äi] (24. juuni 1938 Kələki küla, Nahhitševan – 22. august 2000 Ankara) oli Aserbaidžaani poliitikategelane.

Tema sünninimi oli **Əbülfəz Qədirqulu oğlu Əliyev**, kuid ta muutis oma nime 1990. aastal, kui asus Aserbaidžaani Rahvarinde etteotsa. Ta ei ole Heydər Əliyevi sugulane: Əliyev on Aserbaidžaanis sageduselt teine perekonnanimi Maqomedovi (Magomedov) järel.

Nõukogude-aegsest dissidendist Elçibəyst sai Aserbaidžaani rahvarinde juht ning ta valiti 7. juunil 1992 esimeseks Aserbaidžaani mittekommunistlikuks presidendiks. Tollaseid presidendivalimisi peetakse seni ainsateks demokraatlike normidele vastavateks valimisteks Aserbaidžaanis.

Ametisse astus ta 16. juunil. Tema valitsus langes riigi sügava kriisi ajale. Paljud tema valitsuse töötajad osutusid korrumpeerunuteks ja ebakompetentseteks; sõjas Mägi-Karabahhi pärast saatis Aserbaidžaani ebaedu; rublatsoonis oli väga suur inflatsioon. Elçibəy tegevus põhjustas meelehärmi ka Venemaal. Tema valitsemisajal võeti kurss SRÜ-st eemaldumisele ning hakati lähenema Türgile, võeti kirillitsa asemel kasutusele ladina tähestik ja rubla asemel Aserbaidžaani manat (sõna *manat* tähistas varem ka rubla). 1993. aasta juunis oli Aserbaidžaan alla kirjutamas olulist lepet Lääne naftatootjate konsortsiumiga.

Enne kui nimetatud leping teoks sai, võttis isehakanud kolonel Suret Hüseynov (Venemaa jõustruktuuridesse kuuluvate isikute oletataval mahitusel) ette riigipöördekatse. Gəncə linnas toimunud relvavõitluses hukkus üle 60 inimese. Elçibəy kuulutas, et ei soovi Bakuud muuta "teiseks Tbilisiks" ja hoidus täiendavast verevalamisest. Türgi valitsuse soovitusel kutsus ta Bakuusse endise Aserbaidžaani Kommunistliku Partei juhi (1969–1982), NLKP Keskkomitee Poliitbüroo liikme (1982–1987) ja Nõukogude riigitegelase (1982–1987) Heydər Əliyevi, kes suurest poliitikast pagendatuna oli end sisse seadnud Nahhitševani Autonoomse Vabariigi eesotsas. Əliyev valiti seadusi rikkudes erakorraliselt Rahvusassamblee (*Milli Məclis*) liikmeks ja (tagasiastumisest teada andnud İsa Qəmbəri asemel) esimeheks.

Kuulnud, et tal pole mõtet loota armee toele Hüseynovi vastu, pages Elçibəy kodusesse Nahhitševani. Põhiseaduse järgi sai presidendi kohusetäitjaks seega Rahvusassamblee esimees Əliyev. Əliyev nimetas Bakuusse jõudnud Hüseynovi peaministriks, koormates ta ülesannetega, mida täita oli võimatu. Augustis korraldas Əliyev rahvahääletuse, mis avaldas Elçibəyle umbusaldust ja Elçibəy tagandati 1. septembril 1993.

1995. aastal süüdistati Elçibəyd kavatsuses kukutada president, Rahvarinne keelustati mõneks kuuks.

1997. aastal sai Elçibəy Əliyevilt loa Bakuusse naasta. Ta valiti opositsioonilise alliansi juhiks.

1998. aasta presidendivalimistel osalemisest Elçibəy protestiks protseduuri ebademokraatlikkuse vastu loobus.
Palazzo Pitti

**Palazzo Pitti** ehk **Pitti palee** on suur, peamiselt renessanss-stiilis palee Itaalias Firenzes.

Palazzo Pitti asub Arno jõe lõunakaldal Ponte Vecchio lähedal.

Palazzo põhiehitis pärineb 1458. aastast. Esialgu oli see Firenze pankuri Luca Pitti residents, tema järgi on hoone nimegi saanud. Hoone arhitekt oli Luca Fancelli. Giorgio Vasari andmetel oli küll arhitekt Filippo Brunelleschi ja Fancelli kõigest tema assistent, kuid tänapäeval seda ei usuta, sest selleks ajaks, mil hoonet ehitama hakati, oli Brunelleschi juba 12 aastat surnud.

1549. aastal müüs Luca Pitti järeltulija Buonaccorso Pitti lossi Toscana hertsogi Cosimo I abikaasale Toledo Eleonorale. Cosimo käskis Giorgio Vasaril lossi laiendada ning seda rohkem kui kahekordistati täiendava tiiva ehitamisega tagaossa. Lisaks projekteeris Vasari ja laskis ehitada Vasari koridori, mis kulgeb Ponte Vecchio kaudu üle Arno jõe ning ühendab Palazzo Pittit läbi Uffizi galerii teisel pool jõge asuva Palazzo Vecchioga, mis oli Cosimo vana palee ja valitsuse asukoht.

Esialgu kasutati Palazzo Pittit hertsogi ametlike külaliste majutamiseks ja aeg-ajalt õukondlikeks ülesanneteks. Alles Eleonora poeg Ferdinando I de Medici ja tema abikaasa Austria Johanna asusid Palazzo Pittisse alaliselt elama ning viisid sinna Medicite kunstikogu.

1737. aastal suri Medicite dünastia meesliinis välja ja 1743. aastal suri ka viimase Medicite soost suurhertsogi õde. Seejärel läks kogu Toscana koos Palazzo Pittiga Austria päritolu Lotringi dünastiale. 1860. aastal läks Toscana Savoia dünastiale. Pärast Itaalia ühendamist oli Firenze lühikest aega Itaalia pealinn ja kuni 1871. aastani elas Palazzo Pittis Itaalia kuningas Vittorio Emanuele II.

Tema pojapoeg Vittorio Emanuele III kinkis lossi 1919. aastal Itaalia riigile. Loss ja selle juurde kuuluvad hooned muudeti kunstigaleriideks ja muuseumideks, kus säilitatakse mitte üksnes selle originaalsisustust, vaid ka muid Itaalia riigi omandatud kunstiväärtusi. Külastajatele on avatud kokku 140 ruumi. Põhiliselt on need sisustatud 17. ja 18. sajandi alguse stiilis, aga mõned ka varasemas stiilis, ja on hilisemaidki lisandusi, näiteks kuninga troonisaal. Tänapäeval paikneb Palazzo Pittis Firenze suurim muuseumikompleks.

2005. aastal avastati paleest üllatuslikult 18. sajandist pärit vannitoad. Selgus, et tolle aja vannitubades sarnanes torude paigutus vägagi tänapäevaste vannitubade omaga.

## Välislingid

*Palazzo Pitti koduleht itaalia keeles
Portugali riigipeade loend

''Siin on loetletud Portugali riigipead sõltumata nende ametinimetusest.

### Kuningad ja kuningannad

{|class=wikitable
!Alates!!Kuni!!Nimi!!Eluaastad
|-
|1139, 25. juuli||1185, 6. detsember||Afonso I||surnud 1185
|-
|1185, 6. detsember||1211, 26. märts||Sancho I||1154–1211
|-
|1211, 27. märts||1223, 25. märts||Afonso II||1185–1223
|-
|1223, 26. märts||1247, 4. detsember||Sancho II||1209–1248
|-
|1248, 4. jaanuar||1279, 16. veebruar||Afonso III||1210–1279
|-
|1279, 16. veebruar||1325, 7. jaanuar||Dinis I||1261–1325
|-
|1325, 7. jaanuar||1357, 28. mai||Afonso IV||1291–1357
|-
|1357, 28. mai||1367, 18. jaanuar||Pedro I||1320–1367
|-
|1367, 18. jaanuar||1383, 18. oktoober||Fernando I||1345–1383
|-
|1385, 6. aprill||1434, 14. august||João I||1358–1433
|-
|1433, 14. august||1438, 13. september||Duarte I||1391–1438
|-
|1438, 13. september||1481, 28. august||Afonso V||1432–1481
|-
|1481, 28. august||1495, 25. oktoober||João II||1455–1495
|-
|1495, 25. oktoober||1521, 13. detsember||Manuel I||1469–1521
|-
|1521, 13. detsember||1557, 11. juuni||João III||1502–1557
|-
|1557, 11. juuni||1578, 4. august||Sebastião I||1554–1578
|-
|1578, 4. august||1580, 31. jaanuar||Henrique I (kardinal)||1512–1580
|-
|1580, 24. juuli||1583||António (pretendent, Crato prior)||1531–1595
|-
|1581, 17. aprill||1598, 13. september||Filipe I (Hispaania kuningas Felipe II)||1527–1598
|-
|1598, 13. september||1621, 31. märts||Filipe II (Hispaania kuningas Felipe III)||1578–1621
|-
|1621, 31. märts||1640, 1. detsember||Filipe III (Hispaania kuningas Felipe IV)||1605–1665
|-
|1640, 1. detsember||1656, 6. november||João IV||1604–1656
|-
|1656, 6. november||1683, 12. september||Afonso VI||1643–1683
|-
|1683, 6. november||1706, 9. detsember||Pedro II||1648–1706
|-
|1706, 9. detsember||1750, 31. juuli||João V||1689–1750
|-
|1750, 31. juuli||1777, 24. veebruar||José I||1714–1777
|-
|1777, 24. veebruar||1816, 20. märts||Maria I||1734–1816
|-
|1777, 24. veebruar||1786, 25. mai||Pedro III||1717–1786
|-
|1816, 20. märts||1826, 10. märts||João VI||1767–1826
|-
|1826, 10. märts||1826, 28. mai||Pedro IV||1798–1834
|-
|1826, 28. mai||1828, 11. juuli||Maria II ||1819–1853
|-
|1828, 11. juuli || 1834, 26. mai || Miguel I || 1802–1866
|-
|1834, 26. mai || 1853, 15. november || Maria II || 1819–1853
|-
|1853, 15. november||1861, 11. november||Pedro V||1837–1861
|-
|1861, 11. november||1889, 19. oktoober||Luís I||1838–1889
|-
|1889, 19. oktoober||1908, 1. veebruar||Carlos I||1863–1908
|-
|1908, 1. veebruar||1910, 4. oktoober||Manuel II||1889–1932
|-
}}

### Presidendid

## Vaata ka
*Portugali kuningas
*Portugali president