open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Seeder

**Seeder** (*Cedrus*) on männiliste sugukonda kuuluv igihaljaste puude perekond.

Seedrite looduslik levila ulatub Põhja-Aafrikast ja Lähis-Idast kuni Himaalajani. Nad kasvavad valdavalt mägedes, Vahemere ääres 1000–2200 meetri kõrgusel ja Himaalajas 1500–3200 meetri kõrgusel merepinnast.

Seedrid on kõrged (30–40, harvem kuni 60 m), aeglasekasvulised ja pikaealised (kuni 3000 aastat) puud. Nad on koonilise või laiuva võraga, oksad on horisontaalsed. Puukoor on paks ja kas püstiste või ristkülikukujuliste koorepragudega. Võrsed on kahesugused: pikad, mis moodustavad oksad, ja lühikesed, mis kannavad okkaid. Okkad on igihaljad ja nõeljad, 8–60&nbsp;mm pikkused, kinnituvad kimpudena. Okkakimbud paiknevad võrsel spiraalselt ja ühel võrsel on 15–45 okast. Okaste värv varieerub heledast mururohelisest üle tumerohelise kuni kahvatu sinakasroheliseni, olenevalt valge vahakihi paksusest, mis kaitseb okkaid kuivamise eest.

Isaskäbid on saledad, munajad, 3–8&nbsp;cm pikad, kasvavad hilissuvel ja levitavad õietolmu sügisel. Emaskäbid on püstised, 6–12&nbsp;cm pikad ja 3–8&nbsp;cm laiad, silinderjad või tünnikujulised, noorelt rohelised, küpsenuna hallikaspruunid, lagunevad pärast küpsemist nagu nulukäbidki. Seemnete valmimise tsükkel kestab ühe aasta: tolmlemine toimub sügisel ja järgmisel sügisel saavad seemned valmis.

Seemned on 1–1,5&nbsp;cm pikad ja 2–3&nbsp;cm pikkuse tiivaga. Nagu nulgudel, on ka seedritel seemne sees paar-kolm õõnsust, mis sisaldavad ebameeldiva maitsega vaiku. Arvatavasti on see kaitseks oravate vastu, et need seemneid ära ei sööks.

Seedrite puit on tugeva vaigulõhnaga; pehme, kuid vastupidav ja hästi töödeldav. Seda kasutatakse ehituses ning mööbli ja muusikainstrumentide valmistamiseks.

Seedri puit ja seedriõli on tuntud looduslike koipeletusvahenditena. Sellepärast kasutatakse seedripuitu kummutite ja kappide valmistamisel, kus hoitakse villaseid esemeid. Seedri niisugust kasutamist mainitakse juba "Iliases", kus 24. peatükis läheb Priamos seedrist katusega või seedriga vooderdatud laoruumi, kus ta oma aardeid hoiab. Seedripuidust valmistatakse ka kingaliiste, sest need imavad niiskust ja halba lõhna.

Seedrid on levinud ilupuud. Neid kasutatakse laialdaselt mõõduka kliimaga paikades, kus talvised temperatuurid ei lange alla –25&nbsp;°C. Türgi seeder (*Cedrus libani var stenocoma*) on natuke vastupidavam ja kannatab välja –30&nbsp;°C või isegi pisut alla selle. Kuid karmidel talvedel, kus temperatuurid taluvuspiirist allapoole langevad, võivad istutatud isendid kõik korraga hukkuda.

Perekonda kuulub eri seisukohtade järgi kas kaks või neli liiki.

## Liigid
* himaalaja seeder (*Cedrus deodara*)
* liibanoni seeder (*Cedrus libani*)
* atlase seeder (*Cedrus atlantica* või *Cedrus libani* var. *atlantica*)
* küprose seeder (*Cedrus brevifolia* või *Cedrus libani* var. *brevifolia*)
Ebalehis (perekond)

**Ebalehis** (*Pseudolarix*) on männiliste sugukonda kuuluv heitlehiste puude perekond.

Perekonna ainuke liik on ebalehis (*Pseudolarix amabilis*), mis kasvab pärismaisena Hiina idaosas.
‘Abd al-Kūrī

**‘Abd al-Kūrī** (araabia keeles ‏عبد الكوري‎) on 
saar India ookeani loodeosas Sokotra saarestikus, saarestiku suuruselt teine ning läänepoolseim saar. Geograafilised koordinaadid on 12°11′ N, 52°14′  E. Ta kuulub  Jeemeni Ḩaḑramawti kubernerkonda.

Saar asub 95&nbsp;km ida pool Aafrika Sarve kirdetipust Caseyri neemest ning 350&nbsp;km Araabia poolsaarest lõuna pool Adeni lahe idasuudme juures. Saarestiku peasaar Sokotra jääb 105&nbsp;km kaugusele.

Saar on ida-lääne suunas piklik. Pikkus on 36&nbsp;km, laius kuni 5,8&nbsp;km, pindala 133&nbsp;km².

Elanike arv on 2004. aasta andmeil umbes 300.
Tsuuga

**Tsuuga** (*Tsuga*) on männiliste sugukonda kuuluv igihaljaste puude perekond.

Tsuuga perekonda kuuluvad liigid kasvavad Põhja-Ameerikas ja Ida-Aasias. Perekonnas on 8–10 liiki, millest Ameerikas kasvab 4 ja Aasias 4–6.

Puud kasvavad 10–60 meetri kõrguseks, rekord on 79 meetrit. Võra on koonusjas, mõnel Aasia liigil ebakorrapärane. Koor on hall või pruun, soomuseline ja tavaliselt sügavate pragudega. Oksad moodustavad lameda okkakanga, on tüve lähedal rõhtsad, aga kaugemal kõverduvad allapoole ja alumised oksad ulatuvad tihti maani. Noored oksad on väga painduvad. Pungad kasvavad puule talvel, nad on kerajad või pöördellipsoidsed ja mitte vaigused.

Okkad on lamedad ja tömbi otsaga, veidi nurgelised, 5–35&nbsp;mm pikad ja 1–3&nbsp;mm laiad. Okkad kinnituvad oksale ükshaaval ja paiknevad oksal spiraalselt. Okkad on alusel paindunud, nii et okkad kulgevad oksaga paralleelselt ja kõikide okaste lame pind on ühteviisi kas oksaga paralleelne või sellega risti. Okkad on oksa poolt kitsamad. Otsast on okkad kas sälguga, ümarad või teravad. Okka alumisel küljel on kaks õhulõheriba, mille vahel on kõrgem riba. Mertensi tsuugal ei ole okka alakülje õhulõhed märgatavad. Okka pealmisel küljel õhulõhesid ei ole, välja arvatud Mertensi tsuugal. Okkal on üks vaigukanal, mis asub ainsa juhtkimbu all.

Isaskäbid kasvavad üksikutena külgpungadest. Nad on 3–5, harva kuni 10&nbsp;mm pikad, kerajad või pöördellipsoidsed, kollakasvalget kuni kahvatulillat värvi ja lühikese varre otsas. Tolmuterad ise on ümmargused ja kotjad. Emaskäbid kasvavad aastavanustele võrsetele. Nad on väikesed, ümmargused või silindrilised, 1,5–4&nbsp;cm pikad, välja arvatud Mertensi tsuuga, mille käbid on pikemad, 3,5–8&nbsp;cm. Käbid kasvavad ükshaaval kas võrse tipus või harvem selle küljel, rippuvad ja kas varreta või tillukese (kuni 4&nbsp;mm pika) varre otsas. Käbid valmivad 5–8 kuud ja seemned pudenevad vahetult selle järel või siis järgmise aasta-kahe jooksul. Käbisoomused on õhukesed, nahkjad ja vastupidavad, aga kuju poolest erinevad. Kandelehed on väikesed.

Seemned on väikesed, 2–4&nbsp;mm pikad ja 8–12&nbsp;mm pika tiivaga. Seemnes on ka väike vaiguga täidetud mull, mis teeb seemne maitse ebameeldivaks.

Seemik tõuseb mullast välja ja on 4–6 idulehega.

Tsuuga puitu kasutatakse muu hulgas paberi tootmiseks. Puid kasvatatakse ka ilupuudena. Puukoort kasutatakse naha parkimiseks.

## Liike
* kanada tsuuga (*Tsuga canadensis*)
* karoliina tsuuga (*Tsuga caroliniana*)
* sitšhuani tsuuga (*Tsuga chinensis*)
* eriokkaline tsuuga (*Tsuga diversifolia*)
* himaalaja tsuuga (*Tsuga dumosa*)
* Forresti tsuuga (*Tsuga forrestii*)
* läänetsuuga (*Tsuga heterophylla*)
* Mertensi tsuuga (*Tsuga mertensiana*)
* Sieboldi tsuuga (*Tsuga sieboldii*)
Narva – Narva-Jõesuu – Hiiemetsa tee

**Narva – Narva-Jõesuu – Hiiemetsa tee** (registrinumbriga 91) on üks Eesti tugimaanteedest. 

See saab alguse Narva linnas Tallinna–Narva tee 212. kilomeetril, Tallinna maantee, Paul Kerese tänava ja Puškini tänava ringristmikul. Tee pikkus on 26,3 km. Tee lõpeb Tallinna–Narva tee 194. kilomeetril Hundinurga ja Udria küla piiril. Narva linna tänavatena kannab nimesid Puškini tänav, Hariduse tänav, Vestervalli tänav, Sepa tänav ja Jõesuu tänav. Narva-Jõesuu linna tänavatena kannab nimesid J. Poska tänav, Vabaduse tänav ja L. Koidula tänav.

## Sillad Narva – Narva-Jõesuu – Hiiemetsa teel

Sildade nimistu pärineb teeregistrist.

## Asulad Narva – Narva-Jõesuu – Hiiemetsa teel

Narva linn, Tõrvajõe küla, Kudruküla, Narva-Jõesuu linn, Meriküla, Udria küla.

## Tee korrashoid
2020. aastal rekonstrueeritakse Narva ja Narva-Jõesuu teelõiku (maantee km 6,9–11,6). Ehitustööde maksumus on 2 miljonit eurot.

## Viited
Keteleeria

**Keteleeria** (*Keteleeria*) on männiliste sugukonda kuuluv igihaljaste puude perekond.

Keteleeriad kasvavad Hiina lõunaosas, Taiwanil, Hainanil, Laose põhjaosas ja Vietnamis.

Puud kasvavad kuni 35 meetri kõrguseks. Okkad on lamedad ja nõeljad, 1,5–7&nbsp;cm pikkused 2–4&nbsp;mm laiused. Käbid on püstised ja 6–22&nbsp;cm pikkused.

## Liigid
* Davidi keteleeria (*Keteleeria davidiana*)
* *[[Keteleeria evelyniana]]*
* Fortune'i keteleeria (*Keteleeria fortunei*)

## Välislingid
Aasta õpetaja

**Aasta õpetaja** on aunimetus, mis antakse õpetajale, kasvatajale, haridusasutuse juhile või mõnele teisele haridustöötajale, kelle töö ja isiklik eeskuju on oluliselt kaasa aidanud noorte kujunemisele mitmekülgselt arenenud isiksusteks ning on positiivselt mõjutanud haridusasutuse, piirkonna või riigi elu.

Aasta õpetaja valitakse konkursiga. Kandidaate võivad esitada nii õpilased, lapsevanemad, pedagoogid, pedagoogide ühendused ja kollektiivid, kohalikud omavalitsused ja omavalitsuste liidud, haridusasutuste juhtkonnad kui ka üksikisikud ja organisatsioonid.

Aasta õpetaja aunimetust antakse üleriigiliselt, maakondlikult, võidakse anda ka omavalitsustes ja igas haridusasutuses. Aunimetuse võib samal aastal pälvida mitu inimest. Üleriigilise aunimetused antakse üle aasta õpetaja galal "Eestimaa õpib ja tänab".

2014. aastal andis haridus- ja teadusministeerium aasta õpetaja aunimetused välja kategooriates "aasta lasteaiaõpetaja", "aasta klassijuhataja", "aasta klassiõpetaja", "aasta põhikooliõpetaja", "aasta gümnaasiumiõpetaja", "aasta kutseõppeasutuse õpetaja", "aasta õppeasutuse juht". Lisaks anti aasta õpetaja galal välja aunimetused "aasta üldhariduse sõber", "aasta kutsehariduse sõber", "aasta tegu hariduses", "aasta õppur" ja "aasta juhendaja".

## Kategooriad
*Aasta lasteaiaõpetaja
*Aasta klassiõpetaja
*Aasta klassijuhataja
*Aasta põhikooli aineõpetaja
*Aasta gümnaasiumiõpetaja
*Aasta kutseõppeasutuse õpetaja
*Aasta õppejõud
*Aasta tugispetsialist
*Aasta õppeasutuse juht
*Haridusasutuse aasta tegu
*Aasta hariduse sõber
*Elutööpreemia

## Vaata ka
*Eesti NSV teeneline õpetaja

## Viited

## Välislingid
*Aasta õpetaja 2007 laureaadid
*Aasta õpetaja 2008 laureaadid
*2009. aasta õpetajate valimise juhend
‘Abd Allāh ibn Yāsīn

**‘Abd Allāh ibn Yāsīn** (araabia keeles عبد الله   ياسين; suri 1059) oli teoloog, almoraviidide sekti rajaja. 

Ibn Yāsīn pärines *[[Sanhājah]]* hõimust. Ta oli malikiitide koolkonna õigusõpetlane ning 1046 kutsus hõimujuht Ibrāhīm ibn Yaḩyā Ibn Yāsīni tema õpetust Sahara lääneosa berberite seas levitama. *Sanhājah* hõim oli tollal veel pealiskaudselt islamiseeritud ning harrastasid veel paljusid paganlikke praktikaid. Nõnda jutlustas Ibn Yāsīn Sahara lääneosa *Sanhājah* hõimule puritaanlikku ortodoksset sunniitlikku islamit. 

Hõimude mässu tõttu pidi ta varjuma lõuna poole, kus ta Senegalis asutas *[[ribāţ]]*. Liidus *[[Lamthūnah]]*  hõimu juhi Yaḩyā ibn ‘Umariga suruti mäss maha.

Ibn Yāsīn moodustas nüüd kolmest hõimust almoraviidide võitlusliidu. Liikumise vaimulikuks juhiks sai tema ning sõjaliseks juhiks Yaḩyā ibn ‘Umar. Aastal 1054 vallutati Sijilmāsah, mida valitses *[[Maghrāwah]]* hõim. Ibn Yāsīn kehtestas puritaanlikku korra, muu hulgas keelati vein ja muusika, mitteislami maksud kaotati ja üks viiendik sõjasaagist nähti ette usuõpetlastele. Islami sellise range tõlgenduse vastu puhkes Sijilmāsah's juba 1055 mäss. 

Yaḩyā ibn ‘Umar langes 1056 uue mässu tagajärjel Saharas. Ibn Yāsīn nimetas uueks sõjaliseks juhiks Abū Bakr ibn ‘Umari. See purustas Sijilmāsah', kuid mässu tõstnud kõrbehõimu tal almoraviidide liiti tagasi tuua ei õnnestunud. 

Ibn Yāsīn langes 1059 katsel alistada ketserlikku hõimu Atlandi ookeani ääres. Tema haud on Casablanca lähedal.
Jeffrey Buttle

**Jeffrey Buttle** (sündinud 1. septembril 1982) on endine Kanada iluuisutaja.

Buttle võistles meeste üksiksõidus kuni 10. septembrini 2008, mil ta teatas sportlaskarjääri lõpetamisest.

Aastatel 2005–2007 oli ta Kanada meister iluuisutamises.

Ta tuli maailmameistriks 2008. aastal Göteborgis toimunud maailmameistrivõistlustel ning võitis pronksmedali 2006. aasta Torino olümpiamängudel.
Johnny Weir

**Johnny Weir** (kodanikunimega **John Garvin Weir**; sündinud 2. juulil 1984 Coatesville'is Pennsylvanias) on USA iluuisutaja.

Weir on tulnud kolm korda USA meistriks meesüksiksõidus (2004, 2005 ja 2006) ja võitnud 2008. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali. 2001. aastal tuli ta juunioride maailmameistriks.

2010. aasta veebruari seisuga oli ta meeste iluuisutamises maailmas kaheksandal kohal. Ta esindas Ameerika Ühendriike 2010. aasta Vancouveri taliolümpiamängudel.

## Isiklikku
Tema isa on John ja ema Patti Weir. Tal on vend Brian, kes on temast neli aastat noorem. Ta kasvas üles Quarryville'is, kuid kui ta hakkas 12-aastaselt uisutamisega tegelema, kolis perekond Newarki Delaware'is, et ta saaks olla treeningupaiga ja treeneri läheduses. 2007. aasta suvel kolis ta Lyndhursti New Jerseys ja hakkas Wayne'i lähedal treenima. Weiril oli oluline roll Newarki keskkoolis; ta õppis ka poole kohaga Delaware'i ülikoolis keeleteadust, kuni sealt välja langes, et uisutamisele keskenduda. Ta on russofiil, kes imetleb Venemaa uisustiili ja kultuuri. Ta õppis ise vene keelt rääkima ja lugema. Samuti räägib ta veidi prantsuse keelt.
‘Abd al-Mālik ibn Marwān

**‘Abd al-Mālik ibn Marwān** (araabia keeles عبد الملك بن مروان &lrm;; 646 Meka – oktoober 705 al-Sinnabra) oli viies kaliif Umaijaade kalifaadis, üks tähtsamaid Umaijaadide kaliife. Ta valitses 685–705.

Pärast oma isa Marwān I surma kindlustas ‘Abd al-Mālik kõigepealt Umaijaade kalifaadi võimu Süürias, Palestiinas ja Egiptuses. Tema valitsemise esimestel aastatel oli mitu laastavat katkuepideemiat (685–686 und 688–690) ja näljahädasid, samuti Bütsantsi rünnakuid Süüriast. Mekat, Mediinat ja Iraaki valitses 690. aastateni ‘Abd Allāh ibn az-Zubayr. Kui kodusõja haripunktil muutus võimatuks isegi palverännak Mekasse, hakkas ‘Abd al-Mālik 691 rajama Jeruusalemma kaljumošeed. 

Aastal 689 puhkesid jälle lahingud ‘Abd Allāh ibn az-Zubayri pooldajatega. Aastal 691 õnnestus Umaijaade kalifaadil pärast võitu Mu‘şab ibn az-Zubayri üle vallutada Iraak.  Sõjakäiguga Al-Ḩijāzi (Al-Ḩajjāj ibn Yūsufi juhtimisel), Meka vallutamisega ning ‘Abd Allāh ibn az-Zubayri surma 692) oli Kalifaadi ühtsus taastatud ning Umaijaade juhtpositsioon kindlustatud. 

‘Abd al-Māliki ajal hakkas kehtestuma kaliifi võimutäius. Nii määrati provintside asevalitsejateks eelkõige kaliifi perekonnaliikmeid, keda Damaskuse keskvõim ühtlasi tugevamini kontrollis. Keskhalduse tugevnemisele aitas kaasa ka postisüsteemi rajamine. Peale selle võeti kantseleikeelena kasutusele araabia keel ning seni käibinus Pärsia ja Bütsantsi mündid asendati dinaaridega. 

Kaliifi võimu kindlustumine võimaldas taasalustada islami ekspansiooni. Nii õnnestus pärast 700. aastat lõpuks murda berberite vastupanu ja alistada Magrib. ‘Abd al-Māliki haldusreformid lõid ka eeldused edaspidiseks ekspansiooniks, mis kulmineerus ‘Abd al-Māliki poja Al-Walīd I valitsemisajal.
‘Abd Allāh ibn al-Ḩusayn

**‘Abd Allāh ibn al-Ḩusayn** on kahe valitseja nimi:
***[[‘Abd Allāh I]]**, Transjordaania emiir, Transjordaania kuningas ja Jordaania kuningas
***[[‘Abd Allāh II]]**, Jordaania kuningas
Karl Terrav

**Karl Terrav** (sündinud **Karl Teraw**; 24. detsember 1885 Nõo, Tartumaa – 21. aprill 1926 Läänemaa) oli Eesti sõjaväelane (kapten).

Karl Terrav oli pärit paljulapselisest perest. Lahkus noorena isatalust, põhihariduse omandas Tartus.

Jätkas õpinguid Venemaal sõjakoolis. Esimeses maailmasõjas osales ohvitserina paljudes lahingutes.
Eesti Vabadussõjas osales algusest kuni lõpuni, võttes osa väga paljudest lahingutest. Teenis Laiarööpmelisel soomusrongil nr 3. 

29. veebruaril 1920 ülendati alamleitnant Terraw leitnandiks vanusega 20. veebruar 1919. Eesti Vabadussõjas osutatud teenete eest anti talle tasuta maa normaaltalu suuruses.

Pärast Vabadussõda läks tegevast sõjaväest reservi. Asus teenistusse algul Vaivara metsaülema ametikohal, kust ta varsti Haapsalu metskonna metsaülemaks määrati. Haapsalus osales seltskondlikus tegevuses. Kaasaegsete mälestustes kirjeldatakse teda heatahtliku ja vastutuleliku kodanikuna. 

Kaitseliidu taasasutamisest peale ehk 1924. aastast oli Kaitseliidu Lääne maleva pealiku abi ja II Haapsalu malevkonna (Risti malevkond) pealik. Kaasaegsete mälestustes kirjeldatakse teda kui aatelist, hea organiseerimisvõimega ja kaasakiskuvat pealikku. Kogu temale alluv kaitseliitlaskond tundis teda kui head sõpra. 

Läks vabasurma täiselujõus, vaevalt keskikka jõudnud mehena. Maetud Tartumaale.

## Viited
Väikeseõieline hiirehernes

**Väikeseõieline hiirehernes** (*Vicia lathyroides*) on taimeliik  liblikõieliste sugukonnast hiireherne  perekonnast.

Viimastel aastatel on avastatud arvukalt uusi selle liigi esinemiskohti Eestis.

## Viited

## Välislingid
*
Kohtla-Järve – Kukruse – Tammiku tee

**Kohtla-Järve – Kukruse – Tammiku tee** (varem *Kohtla-Järve – Kukruse tee*, registrinumber 93) on üks Eesti tugimaanteedest.

See saab alguse Tallinna–Narva tee 154. kilomeetril. Tee pikkus on 20,6 km. Tee lõpeb Jõhvi–Tartu–Valga tee 5. kilomeetril. Kohtla-Järvel Järve linnaosas kannab tee tänavanimesid Uus-Tehase tänav ja Järveküla tee, Kukruse linnaosas nime Jõhvi maantee ning Tammiku alevikus ja Ahtme linnaosas nime Tammiku tänav.

Kagupoolne osa teest (Kukruselt Tammikule) arvati maantee koosseisu 2010. aastal. Varasema Kohtla-Järve – Kukruse tee pikkus oli 10,7 km, see lõppes Tallinna–Narva tee 159. kilomeetril.

## Asulad maanteel

Ontika küla, Kohtla-Järve linn (Järve linnaosa), Järve küla, Peeri küla, Kohtla-Järve linn (Kukruse linnaosa), Täkumetsa küla, Kabelimetsa küla, Sompa küla, Pauliku küla, Tammiku alevik, Puru küla, Kohtla-Järve linn (Ahtme linnaosa).

## Viited
Ahtalehine hiirehernes

**Ahtalehine hiirehernes** (*Vicia angustifolia*) on taimeliik  liblikõieliste sugukonnast hiireherne  perekonnast.

## Välislingid
*
Muuga sadama tee

**Muuga sadama tee** (registrinumbriga 94) on tugimaantee Maardu linnas. 

See saab alguse Tallinna–Narva maantee 15. kilomeetril. Tee pikkus on 3,4 km. Tee lõpeb Muuga sadamas.
Keskööpäike

"**Keskööpäike**" (algupärandi pealkiri "Midnight Sun") on Stephenie Meyeri romaanisarja "Videvik" planeeritud raamat, mis esitab romaani "Videvik" tegevuse Edward Culleni vaatepunktist. Sellele eelnes sarja neljas osa "Koidukuma".

2008. aasta augustis katkestas Meyer raamatu kirjutamise, sest selle 12 peatükki olid lekkinud internetti. Ta teatas, et juhtunu tõttu jääb raamat määramata ajaks ootele.Aga nüüd avalikustas ta isiklikult et raamat siiski ilmub 04.08.2020 inglise keeles
Aed-hiirehernes

**Aed-hiirehernes** (*Vicia sepium*) on taimeliik liblikõieliste sugukonnast hiireherne perekonnast.

Pilt:Aed-hiirehernes.IMG_4271.JPG|Aed-hiireherne ladvas on näha õied, allosas on näha valmiv viljakaun


## Välislingid
*
Mets-hiirehernes

**Mets-hiirehernes** (*Vicia sylvatica*) on taimeliik  liblikõieliste sugukonnast hiireherne  perekonnast.

## Välislingid
*
Zaijaniidide riik

**Zaijaniidide riik** ehk **Abdalvadiidide riik** oli riik praeguse Alžeeria alal 1235–1556. Seda valitses Abdalvadiidide dünastia. Pealinn oli Tlemcen.

Riigi senine Almohaadide asevalitseja kuulutas end iseseisvaks 1235. aastal Almohaadide riigi lagunemisel, 14. sajandil (1337–1358) oli riik valitsetud Maroko Mariniidide dünastia poolt. 

15. sajandil riik nõrgenes ning sattus naaberriikide - Ifriqiyat (Tuneesia, Ida-Alžeeria ja Lääne-Liibüa-Tripolitaania) valitsenud Hafsiidide dünastiast kaliifide, Maroko Mariniidide ja Vahemere põhjarannikul valitsenud Aragoni mõju alla.

1554. aastal langes nõrgenenud riik Osmanite riigi vasalliseisusesse.
‘Abd ar-Raḩmān I

**‘Abd ar-Raḩmān I** (araabia عبد الرحمن الداخل&lrm;; 731 Damaskus – 30. september 788) oli Córdoba emiraadi rajaja, esimene Córdoba emiir (756–788) Andaluusias.

‘Abd ar-Raḩmān I oli kaliif Hishāmi pojapoeg. Pärast 750. aastal toimunud Umaijaadide kukutamist kalifaadis ja Abbasiidide veresauna Umaijaadide kallal põgenes ta Palestiina ja Egiptuse kaudu Magribisse. Seal aitas teda berberite hõim, millest tema ema pärit oli. Berberite toetusel maabus ta augustis 755 Andaluusias Málaga ja Almería vahel ning võitis mais 756 asevalitsejat Yūsuf ibn ‘Abd ar-Raḩmān al-Fiḩrīd. Samal aastal ülendas ta end emiiriks, lahutades sellega Andaluusia Abbassiidide kalifaadist. Kuni 760. aastani tuli tal siiski veel võidelda Abbassiidide pooldajatega. 

‘Abd ar-Raḩmān I alustas valitsemist emiraadi korraldamisest. Andaluusia jaotati provintsideks, Kesk-Hispaaniasse aga rajati Mérida markkrahvkond, Toledo markkrahvkond ja Zaragoza markkrahvkond, mille eesotsas olid sõjaväelised komandandid, kes pidid kaitsma põhjapiiri kristlike riikide (sealhulgas Astuuria) eest. Markkrahvkondades valitsesid vägevad suguvõsad, mis valitsesid osalt Córdobast üsna sõltumatult. Nii valitses Zaragozat ja Ebro orgu kuni 907. aastani suure autonoomiaga Banū Qāsī suguvõsa. 778. aastal leidis aset esimene kokkupõrge Frangi riigiga, kui mässuline Fiḩrī suguvõsa sõlmis liidu Karl Suurega. Zaragoza piiramine frankidel siiski ebaõnnestusid. Maha suruda tuli ka mitu berberite mässu (766–776). Siiski jättis ‘Abd ar-Raḩmān I oma järglasele kindlustatud riigi. 

‘Abd ar-Raḩmān I ajal algas intensiivsem araablaste sisseränd Süüriast, mis kiirendas tunduvalt Andaluusia kultuurilist arabiseerimist. Juba ‘Abd ar-Raḩmān I alustas ulatuslikku ehitamist. Peale Córdoba kindlustamise rajas ta Arruzafa palee ning alustas Córdoba mošee ehitamist. Uute niisutus- ja kanaliehitustehnikatega edendati põllumajandust. See lõi eeldused keskmise suurusega ja väikeste talumajapidamiste arenguks ning pani aluse hilisemale põllumajanduse õitsengule.       

Pärast ‘Abd ar-Raḩmān I surma 788. aastal tõusis troonile tema poeg Hishām I.
Veisekasvatus

**Veisekasvatus** on loomakasvatuse haru, mis tegeleb veiste pidamisega piima, liha ja naha saamiseks või tööloomana kasutamiseks.

Otstarbe järgi liigitatakse veisetõuge järgmiselt:
*piimatõud
*liha-piimatõud
*lihatõud
*tööveisetõud. 

Piimatõugude kasvatamisega tegeleb piimakarjakasvatus ja lihatõugude kasvatamisega lihakarjakasvatus. 

Peale veiste tegeleb veisekasvatus kodustatud pühvlite, jakkide, seebude ja seebulaadsete veiste bantengide, gajaalide ja teiste liikide kasvatamisega.

## Kirjandus
* Marika Oeselg. *Praktiline veisekasvatus*. Olustvere : Olustvere Teenindus- ja Maamajanduskool, 2015
‘Abd ar-Raḩmān III

**‘Abd ar-Raḩmān III** (araabia keeles عبد الرحمن لثالث ) ehk **‘Abd ar-Raḩmān ibn Muḩammad ibn ‘Abd Allāh** (889 või 891 – 15. oktoober 961 Córdoba) oli Umaijaadide dünastiast kaheksas Córdoba emiir 912–929 ja esimene Córdoba kaliif 929–961.

‘Abd ar-Raḩmān III oli Córdoba emiir al-Mundhīri venna pojapoeg ning sai oma vanaisa ‘Abd Allāh ibn Muḩammadi järglasena Córdoba emiraadi valitsejaks (vanaisa oli lasknud tema isa hukata). Tal õnnestus kõigepealt mitu mässu maha suruda ning 913 alistada Sevilla. Võitlust mässulistega kergendasid ‘Umar ibn Ḩafşūni surm (918) ning järgnev võimuvõitlus Ḩafşūni suguvõsa sees. Ka kodusõja puhkemine Leóni kuningriigis 925 nõrgendas markkrahvkondade muslimitest mässulisi, keda toetas León. Aastal 928 oli Ḩafşūni suguvõsa Bobastros sunnitud kapituleeruma. Samal aastal alistati Mérida markkrahvkond. Toledo vallutamisega jõudis mässude mahasurumine riigis lõpule. 

16. jaanuaril 929 võttis ‘Abd ar-Raḩmān III endale kaliifi tiitli. Peamine põhjus oli oht Magribi šiiitidest Fatimiidide poolt, kes samuti nõudlesid Kalifaati. Hiljem oli Fatimiididega kokkupõrkeid ülevõimu pärast Marokos. Juba alates 914. aastast oli rajatud sõjalaevastikku, ning 931 hõivati mereäärsed linnad Ceuta ja Tanger (Melilla oli vallutatud juba 927) ning need muudeti kindlusteks. Liidud berberi hõimudega (sealhulgas *[[Banū Īfrān]]*) ja Salihhiididega takistasid Fatimiidide ekspansiooni jätkumist Marokos. 

Ka Kastiilia ning Leóni kuningriigi vastu kaitses ‘Abd ar-Raḩmān III end pikaajalises võitluses hästi, näiteks võideti 920 Leóni ja Navarra kuningriiki. Ent augustis 939 sai ‘Abd ar-Raḩmān III Simancase lahingus Leónilt rängalt lüüa; kaliif ise sai haavata ja pääses napilt vangivõtmisest. Siiski õnnestus 951 kehtestada Córdoba kalifaadi ülevõim Leóni, Kastiilia ja Barcelona üle, millega kaasnesid kristlastelt suured andamid. Córdoba kalifaadi tähtsust näitab ka tõik, et Bütsants sõlmis selle riigiga liidu Fatimiidide vastu ning Otto Suur saatis Córdobasse Saksa saatkonna. 

Pärast mässude mahasurumist puhkes riigi majandus õitsele. Sellele aitasid kaasa muu hulgas Idamaade niisutustehnikate kasutuselevõtt põllumajanduses ning siidiussikasvatuse alustamine. Ka Vahemere kaugkaubandusel oli suur tähtsus. 

Tänu kunsti, kultuuri ja teaduse edendamisele ning intensiivsele ehitamisele tõusis Córdoba Konstantinoopoli ja Bagdadi kõrvale üheks Vahemere maade tähtsamaks kultuuri- ja majanduskeskuseks. Muu hulgas rajati pärast 936. aastat Madīnat az-Zahrā'.

Pärast ‘Abd ar-Raḩmān III surma sai Córdoba kaliifiks tema poeg al-Ḩakam II.
Tartu–Kõrveküla tee

**Tartu–Kõrveküla tee** (varem *Kõrveküla–Tartu tee*, registrinumber 95) on üks Eesti tugimaanteedest. 

See saab alguse Tartus Narva maantee ja Puiestee tänava ristmikult ja lõpeb Raadi alevis Jõhvi–Tartu–Valga tee 127. kilomeetril. Tee pikkus on 3,5 km. Linna piires kattub tugimaantee Narva maanteega (kohalik tee).

Maantee algusest 2,2 km kaugusel ületab see Raadi kergliiklustee tunnelit.

## Viited
Ian Carmichael

**Ian Gillett Carmichael** (18. juuni 1920 – 5. veebruar 2010) oli Briti filmi- ja teatrinäitleja.

Carmichael kogus tuntust selliste filmidega nagu "Private's Progress" (1957), "Brothers in Law" (1957) ja "I'm All Right Jack" (1959). Samuti tegi ta kaasa BBC draamasarjas "The World of Wooster" ja BBC sarjas "Wives and Daughters".

## Välislingid
*
Dominique Blanc

**Dominique Blanc** (sündinud 25. aprillil 1956 Lyonis) on prantsuse näitleja.

6. septembril 2008 valiti ta 65. Veneetsia filmifestivalil parimaks naisnäitlejaks.
Kolõma mägismaa

**Kolõma mägismaa** ehk **Gedan** ehk **Gõdan** (vene keeles Колымское нагорье ehk Гедан ehk Гыдан) on mägismaa Venemaa kirdeosas Kirde-Siberis peamiselt Magadani oblasti territooriumil. Mägismaa lõunaosa paikneb Jama ja Gižiga lahe rannikul.

Kolõma mägismaa koosneb mäeahelikest, lavamaadest ja seljakutest, mis eraldavad Kolõma jõe jõgikonda Vaikse ookeani vesikonna jõgedest. Suntar-Hajata ahelikust ulatub ta idas ja kirdes 1300&nbsp;km kaugusele Anadõri jõelähteni. Mägismaa edelaosas on ülekaalus lavamaad, lühikesed mäeahelikud ja graniidist mäemassiivid kõrgusega 1500–1800&nbsp;m. Kirdes paikneb mitu mäeahelikku, mis on eraldatud tektooniliste nõgude poolt. Need on Maimandžinski ahelik (kuni 1800&nbsp;m), Ola lavamaa, Seimtšani-Bujundini nõgu, Omsuktšani ahelik (kuni 1962&nbsp;m), Omsuktšani nõgu, Korkodoni ahelik, Kedoni ahelik, Ülemkedoni nõgu, Kongini ahelik, Molongdini ahelik jt.

Kolõma mägismaa läänenõlval on mandriline paraskliima. Juuli keskmised õhutemperatuurid on +8...+10&nbsp;°С, jaanuari –40&nbsp;°С. Suvi on kuiv. Idanõlv on tuulepealne niiske kliimaga. Juuli keskmine õhutemperatuur on +4 °С, jaanuari kuni –20&nbsp;°С.

Kolõma mägismaa 2/3 territooriumist on metsatu, esineb sammalde ja samblikega mägitundra ning kääbus-seedermänd. Jõeorud ning mäeahelike ja seljakute nõlvade alaosad on kaetud kõrguseni 500&nbsp;m põhja- ja kuni 800&nbsp;m lõunanõlvadel hõredate lehisemetsadega. Orgude põhjas on levinud lammimetsad.

Kolõma mägismaal on kulla, tina ja haruldaste muldmetallide leiukohad. Nõgudes on kivi- ja pruunsöe leiukohad. Mägismaal on rohkesti termaalvett.
Dominique Strauss-Kahn

**Dominique Strauss-Kahn** (sündinud 25. aprillil 1949 Neuilly-sur-Seine'is, Pariis Prantsusmaa) on juudi päritolu Prantsusmaa majandus- ja poliitikategelane. 

Aastatel 2007–2011 oli Strauss-Kahn Rahvusvahelise valuutafondi juht.

Strauss-Kahn tegutses aastatel 1997–1999 Lionel Jospini valitsuses rahandus- ja majandusministrina. Ta on Prantsusmaa Sotsialistliku Partei liige ning kuulub selle vasaktsentristlikusse tiiba. Ta kavatses kandideerida 2012. aasta Prantsusmaa presidendivalimistel Sotsialistliku Partei kandidaadina.

Strauss-Kahn on olnud viimastel aastatel kriitiline neoliberaalse majanduskorralduse suhtes ja pöördunud 2000. aastatel majanduskriisi hoiatusega USA ametkondade poole. 3. aprillil 2011 esines ta pooleteisetunnise kontseptsioonilise kõnega Rahvusvahelise Valuutafondi ja Maailmapanga iga-aastasel ühisel koosolekul. Strauss-Kahn kõneles siis vajadusest kujundada kriisijärgses maailmas uus majandus- ja sotsiaalpoliitika nii riikides kui ka rahvusvahelises praktikas.

15. mail 2011 vahistati ta New Yorgi John F. Kennedy rahvusvahelisel lennuväljal kahtlustatuna hotelliteenija seksuaalses väärkohtlemises. Kohus otsustas teda eeluurimise ajaks kautsjoni vastu mitte vabastada ja ta saadeti Rikers Islandi vanglasse.

Augustis 2011 otsustas prokurör, kaebaja ebausaldusväärsuse tõttu, Dominique Strauss-Kahni vastu esitatud süüdistused tagasi võtta.

## Välislingid
* New Yorgis vahistati Rahvusvahelise Valuutafondi juht // DELFI, 15.05.2011
* IMF: Strauss-Kahni vahistamine ei ole fondi teovõimet halvanud // DELFI, 15.05.2011
Abdera (Hispaania)

**Abdera** oli vanaaja sadamalinn Hispaania lõunarannikul Malaca (Málaga) ja Carthago Nova (Cartagena) vahel bastulite asualal. Ta asus künkal praeguse Adra lähedal. Geograafilised koordinaadid on 36°44′ N, 3°01′ W. 

Linna asutasid kartaagolased kaubajaamana. Mõnda aega kestnud languse järel sai sellest Rooma riigis üks Hispania Baetica provintsi tähtsamaid linnu. 

Kõige vanematel Abdera müntidel on foiniikia kirjas *abdrt* ning Heraklese (Melkarth) pea ja tuunikala. Tiberiuse-aegsetel müntidel on linna peatempel kahe sambana püstitatud tuunikalaga.
Ḩāfez̧

**Khwājah Shamsoddīn Moḩammad Ḩāfez̧-e Shīrāzī** (خواجه شمس‌الدین محمد حافظ شیرازی; tuntud pseudonüümiga **Ḩāfez̧**; umbes 1325 – umbes 1389) oli üks kuulsamaid pärsiakeelseid luuletajaid. Sageli on teda nimetatud poeetide poeediks. Varasemas eesti ortograafias on tema nime transkribeeritud kujul *Hafiz*.

Ḩāfez̧i kogutud teosed ("Diivan") võib leida enamiku iraanlaste kodudest. Tänini õpitakse ta värsse pähe ning kasutatakse vanasõnadena. Tema elu ja luulet on ohtralt analüüsitud, kommenteeritud ja tõlgendatud. 14. sajandile järgnenud pärsiakeelset kirjandust pole keegi ulatuslikumalt mõjutanud kui tema.

Ḩāfez̧i gaseelide põhiteemad on armastus, veini ja joobumuse ülistus ning nende silmakirjalikkuse paljastamine, kes on seadnud end teiste üle kohtumõistjaks ja moraalivalvuriks.

Tema mõju iraanlaste elus võib näha ta luuletuste sagedas kasutuses pärsia klassikalises muusikas, kujutavas kunstis ja kalligraafias. Ḩāfez̧i haud Shīrāzis on Iraani arhitektuuri meistriteos, mida sageli külastatakse. Ḩāfez̧i luulet on tõlgitud, mugandatud ja jäljendatud kõigis levinumates keeltes. 

## Viited
Põhja-Baikali mägismaa

**Põhja-Baikali mägismaa** (vene keeles Северо-Байкальское нагорье) on mägismaa Venemaa kaguosas Baikali järve ääres Irkutski oblastis ja Burjaatias.

Põhja-Baikali mägismaal on mitu mäemassiivi ja tasaste tipualadega mäeahelikku (Ülemangara ahelik, Sõnnõri ahelik). Mägismaa kõrgeim koht 2578&nbsp;m. Vitimi jõe org eraldab seda Patomi mägismaast.

Koosneb moondekivimitest, kohati graniidist. Pinnases on igikelts.

Põhja-Baikali mägismaal voolavad jõed kuuluvad Baikali järve vesikonna ja Leena jõgikonna koosseisu. Pikimad parvetusjõed on Tšaja (353&nbsp;km), Tšetšui (231&nbsp;km), Minja (176&nbsp;km), Mogol (162&nbsp;km), Okunaika (155&nbsp;km), Kutima (141&nbsp;km), Tõja (125&nbsp;km), Domugda (115&nbsp;km), Tšerepahhina (97&nbsp;km) jt.

Mägede nõlvad on kaetud lehisemetsaga, kõrgemal on mägitundra.
Juuli Suits

**Juuli Suits** (4. mai 1884 Tartu – 13. jaanuar 1957 Tallinn) oli Eesti esimene kutseline keraamik ja tarbekunstnik.

## Elukäik
Juuli Suits õppis 1907. aastal Kristjan Raua juures, sealt siirdus Helsingisse, kus õppis Ateneumi kunsttööstuskooli (*Taideteollisuuskeskuskoulu*; asus Ateneumi majas) kõrgemas astmes  keraamikat. Järgmised neli aastat õppis Saksamaal Karlsruhes ja Münchenis keraamikat ja skulptuuri. 

1913. aastal sai ta Peterburis ülevenemaalisel kunstkäsitöönduse näitusel hõbemedali ning organiseeris esimesed tarbekunstikursused Tartus. Aastal 1918 naasis ta Tartusse, kus töötas Tartu Naisühingu Käsitöökooli keraamikaosakonnas õpetajana. 

Pärast Teine maailmasõda töötas ta Tallinna Riiklikus Kunstimuuseumis restauraatorina ja 1954. aastast kuni surmani Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis.

## Looming
Suits viljeles tekstiilikunsti, dekoratiivskulptuuri ja väikeseformaadilist pronksbareljeefi. Ta avaldas Postimehes ja Käsitöölehes arvustusi keraamika ja tekstiili kohta, kirjutas ülevaateid ja artikleid tarbekunsti ajaloost. Suits õpetas keeli, joonistamist, kompositsiooni ja keraamikat.

## Viited

## Kirjandus
*Nekroloog. Sirp ja Vasar nr 3, 18. jaanuar 1957. Lk 8
*Leila Anupõld. "Suits, Juuli, keraamik ja tekstiilikunstnik". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 494–495
Karvane hiirehernes

**Karvane hiirehernes** (*Vicia hirsuta*) on taimeliik  liblikõieliste sugukonnast hiireherne  perekonnast.

Õied on väikesed, valkjad sinaka varjundiga, 4–7 õiega õisikutes. Õisikuraag on ligikaudu lehe pikkune. Kaunad on kahe seemnega, rombjad.

## Välislingid
*
Põld-hiirehernes

**Põld-hiirehernes** (*Vicia villosa*) on taimeliik  liblikõieliste sugukonnast hiireherne  perekonnast.

## Välislingid
*
Géza Jakó

**Géza Jakó** (4. jaanuar 1886 – 19. oktoober 1943) oli ungari päritolu Eestis tegutsenud keraamik ja pedagoog.

Géza Jakó kutsuti Eestisse 1923. aastal avatava keraamikaosakonna juhatajaks. Ta oli varem õppinud rakenduskunsti Lääne-Euroopas ning töötanud tekstiili ja keraamika alal.

Jakó panus Eesti keraamikasse seisneb eelkõige modernse keraamikatöökoja rajamises ja kohalike savisortide uurimises.

1933. aastal andis Riigi Kunsttööstuskool välja Géza Jakó koostatud esimese eestikeelse keraamikaõpiku "Eesti savitööstuse käsiraamat".

Jáko juhtis keraamikaosakonda kümme aastat ja viis osakonna tugevale tehnoloogilisele alusele.

Géza Jakó viljeletud Ungari traditsioonist lähtuv keraamika kutsus Eesti kunstiringkondades esile terava kriitika.

Aastal 1933 pöördus Géza Jakó tagasi Ungarisse.
Peenelehine hiirehernes

**Peenelehine hiirehernes** (*Vicia tenuifolia*) on taimeliik  liblikõieliste sugukonnast hiireherne  perekonnast.

## Välislingid
*
Suvivikk

**Suvivikk** ehk **kurehernes** ehk **vikk** (*Vicia sativa*) on taimeliik  liblikõieliste sugukonnast hiireherne  perekonnast. Vikk on hinnatud eelkõige söödakultuurina.

## Välislingid
*
Didrik Solli-Tangen

**Didrik Solli-Tangen** (sündinud 11. juunil 1987 Porsgrunni vallas) on Norra laulja.

Ta valiti Norra esindajaks 2010. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "My Heart Is Yours". Laul ei pälvinud kõrgeid punkte ning jäi 20. kohale, mis on korraldajamaale läbi aegade mitte kõige halvem, ent siiski üks kehvemaid tulemusi.

## Välislingid

* Ametlik koduleht
Jean-Louis Trintignant

**Jean-Louis Trintignant** (11. detsember 1930 Piolenc – 17. juuni 2022) oli prantsuse filminäitleja.

Jean-Louis Trintignanti tuntumad rollid on filmides "Mees ja naine", "Kolm värvi: punane", "Minu öö Maudi juures" ja "Z".

## Tunnustus
Berliini filmifestivali auhind (1968)
*Berliini Hõbekaru filmi "L'homme qui ment" eest

Cannes'i filmifestivali auhind (1969)
*Parima meesnäitleja auhind rolli eest filmis "Z"

David di Donatello auhind (1972)

Euroopa filmiauhind (2012)
*Parima meesnäitleja auhind rolli eest Michael Haneke filmis "Armastus"

Neljal korral on ta olnud Prantsuse Kunstide Akadeemia auhinna Césari nominentide hulgas (1987, 1995, 1996 ja 1999).

## Isiklikku
Trintignant oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli näitleja Stéphane Audran. 

Aastail 1960–1976 oli ta abielus filmilavastaja Nadine Trintignantiga. Sellest abielust sündis kolm last: Marie Trintignant (1962–2003), Vincent Trintignant (sündinud 1973) ja Pauline, kes suri 11-kuuselt.

Tema onu Maurice Trintignant oli tuntud autovõidusõitja.

## Välislingid
*
Eesti I Portselanitööstus

**Eesti I Portselanitööstus** oli aastatel 1932?–1939 tegutsenud Eesti keraamikaettevõte.

Selle asutasid Riigi Kunsttööstuskoolis keraamikat õppinud koolivennad Helmut Käsukond ja Jüri Jüriloo. Töökoja asutamise aasta määramisel on küsitavusi, kuid üldiselt võib arvata, et see toimus 1932. aastal. Üüriti Kotzebue 16a hoovis asunud vana soolalao ruumid. Ruumidesse ehitati ahjud, paigutati savi- ja glasuuritrumlid ning muu vajalik sisseseade. Esialgne plaan oli hakata tootma tehnilist portselani: elektriisolaatoreid, õllepudelikorke, salvipurke jne. Helmut Käsukond lahkus ettevõttest üsna varsti pärast selle käivitamist. Portselanitööstusse võeti tööle 1933. aastal Keraamika Tööstuskooli lõpetanud Ainold Sauman ja Friedrich Viitman. Aastatel 1936–1938 töötas ettevõttes 1936. aastal rakenduskunstniku tunnistusega kooli lõpetanud Mari Rääk. Seal on töötanud ka Arnold Kallas.  

Tänavapoolsest puumajast võeti lisaks soolalaole kasutusele treimis- ja dekoreerimisruumidena veel kaks tuba. Kui algselt plaanitud tehnilise portselani tootmisest ei tulnud midagi välja, orienteerus Jüriloo ümber kunstilise keraamika, peamiselt kõrgkuumusesemete tootmisele. Jüriloo töökojas põletati kõrgkuumustoodete kõrval ka madalkuumuskeraamikat. Eriti tuleb tunnustada töökojas kasutusel olnud soolapõletust. Vähesed selles tehnikas säilinud nõud asuvad Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis, Tallinna Linnamuuseumis ning ühes erakogus. Jüri Jüriloo töökojas olid kasutusel ka saviglasuurid. Nende glasuuridega kaetud esemetest on Ellinor Piipuu teostest säilinud aiafiguur „Kitsetall“ ja suur roheline draakonitega vaas.

Jüriloo töökojas käisid oma keraamikaesemeid põletamas skulptorid Ferdi Sannamees, Aleksander Kaasik, Enn Roos, ka Aino Alamaa. 1937. aastal esines töökoda oma väljapanekuga RaKÜ 5. näitusel. 

1939. aastal oli ettevõte pankrotis ja see müüdi OÜ Kodukäsitööle.

Ettevõtte toodete põhjast leiab markeeringu EIP.

## Viited
Marie Trintignant

**Marie Joséphine Innocente Trintignant** (; 21. jaanuar 1962 – 1. august 2003) oli prantsuse filminäitleja.

Marie Trintignant oli filminäitleja Jean-Louis Trintignant' ja filmilavastaja Nadine Trintignant' tütar.

Ta on maetud Père-Lachaise'i kalmistule.

## Välislingid
*
*Marie Trintignant cineartistes.com-i lehel
*"Prantsuse filmitäht suri koomast väljumata", Õhtuleht, 2.08.2003
Nadine Trintignant

**Nadine Trintignant** (neiupõlvenimi **Nadine Marquand**; sündinud 11. novembril 1934 Nice'is) on prantsuse filmilavastaja.

Tema tuntum linateos on 1967. aastal valminud draamafilm "Mon amour, mon amour". Filmi peaosa mängis tema endine abikaasa Jean-Louis Trintignant. 

## Isiklikku
Nadine Trintignant oli aastail 1960–1976 abielus filminäitleja Jean-Louis Trintignantiga. Sellest abielust sündis kolm last: Marie Trintignant (1962–2003), Vincent Trintignant (sündinud 1973) ja Pauline, kes suri 11-kuuselt.

Tema vend on samuti tuntud filmilavastaja Christian Marquand.

## Välislingid
*
Ohtu mõis

**Ohtu mõis** (saksa keeles *Ocht*) oli rüütlimõis Harjumaal Keila kihelkonnas. Tänapäeval jääb kunagine mõis Harju maakonna Lääne-Harju valla territooriumile, mõisakeskus asus tänapäeva Ohtu küla lähedal.

## Ajalugu

Ohtu mõis rajati 17. sajandi algul. Nime sai see Ohtu vabatalu järgi (*Ochter*, 1534). Rootsi võimu ajal läänistati mõis Nils Jönsson Krämerile. Rootsi kuningliku kammerhärra Soomes ja Rootsi Eestimaa ning Ingerimaa kammerhärra Nils Jönssoni pärand (Ohtu ja Lehola) jagati tema poegade Johann, Caspar ja Claus Nilssoni vahel.

18. sajandi alguses kuulus mõis Rötgert Johann von Wrangellile, kelle käest läks see 1720. aastatel Otto Wilhelm von Harpe valdusse. 1760. aastatel omandas mõisa Christoph Heinrich von Kursell, kes lasi mõisakompleksi esinduslikult välja ehitada. 1793. aastal läks mõis Meyendorffidele.

Viimane võõrandamiseelne Ohtu mõisnik oli Gottlieb von Meyendorff, kes lahkus perega Eestist 1918. aastal ja suri Dresdenis 1923. aastal.

## Mõisakompleks

Barokkstiilis kahekorruseline härrastemaja valmis 1769. aastal. Hoone fassaadi ilmestavad liseenid ja keskosa kohal paikneb kolmnurkfrontoon. Barokse mulje jätavad hoone kõrge kelpkatus ja väikeste ruutudega aknad.

3. novembril 1920 kolis endise Ohtu mõisa härrastemajja kool, mis enne oli tegutsenud Kuusiku talus.

Saksa okupatsiooni ajal asus hoones lühikest aega haigla.

Kool töötas endises mõisahoones 1971. aastani (mõningatel andmetel ka 1973. aastani).

1990. aastateks oli härrastemaja üsna lagunenud. Kuigi vahepeal sai mõis uue katuse, oli see vaskplekist, mistõttu langes metallivaraste saagiks. Seega jätkus vihmavee hävitav mõju.

2000. aastate esimesel poolel läks mõisakompleks eraomandisse. Seejärel on peahoone väljast ja osaliselt ka seest restaureeritud. Mõisakompleks on avatud ka külastajatele – seal korraldatakse nii kulinaarseid kui ka muid kultuuriüritusi.

2009. aasta suvel leidis mõis ja mõisapark kasutust omalaadse teatrietenduse toimumiskohana – mängitud tükk "Aiapidu" koosnes kahest osast, kus tegevus toimus korraga nii mõisahoones kui ka aias. Publik sai korraga jälgida vaid poolt tegevusest, sest erinevalt näitlejatest oli publik paikne. Seega oli publikule ette nähtud tulla etendust vaatama kahel õhtul, saades kummalgi korral jälgida poolt etendust.

## Pilte

Ohtu mõisa peahoone, 18.-20.saj (1).jpg|Peahoone
Ohtu mõisa ait, 18.-20.saj (2).jpg|Ait
Ohtu mõisa kelder, 19.saj.jpg|Kelder
Ohtu mõisa laut 2, 19.saj.jpg|Laut
Ohtu mõisa park, 18.-20.saj.jpg|Mõisapark
Ohtu mõisa piirdemüür, 18.-20.saj.jpg|Piirdemüür
Ohtu mõisa tall-tõllakuur 2.JPG|Tall-tõllakuuri varemed
Ohtu mõisa valitsejamaja, 18.-20.saj.jpg|Valitsejamaja
Keila kirikuaia Ohtu mõisa kabel, 19. saj.jpg|Keila kirikuaia Ohtu mõisa kabel

## Vaata ka
*Eesti mõisate loend
## Viited

## Välislingid
*
*Ohtu mõis (Keila khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

* Ohtu Mõisa koduleht
* Ohtu mõis portaalis "Eesti mõisad"
Z (film 1969)

**"Z"** on 1969. aasta Prantsusmaa ja Alžeeria ühistööna valminud film.

Film põhineb Vassílis Vassilikóse teosel "Z". Filmi stsenaariumi kirjutas Jorge Semprún.

Filmi lavastaja on Costa-Gavras, peaosades mängivad Jean-Louis Trintignant, Yves Montand, Iríni Pappá ja Jacques Perrin. Filmi helilooja on Míkis Theodorákis.

"Z" võitis 1970. aastal parima võõrkeelse filmi Oscari ja Françoise Bonnot võitis Oscari parima montaaži eest. Samuti võitis film parima võõrkeelse filmi Kuldgloobuse. Jean-Louis Trintignant võitis Cannes'i filmifestivali parima meesnäitleja auhinna.
Louis Cyr

**Louis Cyr** (sünninimi **Cyprien-Noé Cyr**; 10. oktoober 1863 St. Cyprien de Napierville (Québec) – 10. november 1912 Montréal) oli Québeci jõumees.

Alates ajast, mil ta 12 aastat vanaks sai, töötas ta talviti metsatöölisena ja sai kiiresti tuntuks suure jõu poolest. Suviti töötas ta oma vanemate talus. Tema ema otsustas mitte oma poja juukseid lõigata, vaid lasta neil kasvada nagu Simsonil. Selle asemel lokkis ta oma poja juukseid regulaarselt.

1878 emigreerus pere USA-sse Massachusettsisse. Seal muutis nooruk oma eesnime Louis'ks, sest seda oli ameeriklastel lihtsam hääldada.

Louis Cyr kaalus 17-aastaselt 104 kilo (230 naela), hiljem 170 kg.

18 aasta vanuselt võitis ta Bostonis oma elu esimese rammumehe võistluse, tõstes õhku vähemalt kolmveerand tonni kaaluva hobuse. Selleks, et hobust oleks mugavam tõsta, oli see asetatud platvormile, millel oli kinnihaaramiseks kaks raudlatti.

1882 naasis ta Québeci juba oma abikaasaga. 1883–1885 töötas ta Montréalis politseinikuna, seejärel hakkas elukutseliseks rammumeheks. Ta moodustas trupi La Troupe Cyr ja rändas sellega mööda Québeci. Truppi kuulusid maadleja, poksija ja tõstja.

Juba järgmisel aastal võitis ta jõukatsumise Kanada senise tugevaima mehe David Michaud' vastu. Ta tõstis ühe käega 218 naela (99 kg) raskuse tõstekangi Michaud' 158 naela (72 kg) vastu ja suutis seljale tõsta 2371 naela (1076 kg) suuruse raskuse Michaud' 2071 naela (940 kg) vastu. Seejärel tunnistati ta Québeci kõige tugevamaks meheks.

Kuigi kuulujuttudes on nimetatud Cyri saavutusi suuremana, kui need tegelikult olid, on mitu tema saavutust siiski dokumenteeritud ja need avaldavad muljet. Ta on tõstnud oma seljale platvormi 20 mehega, tõstnud ühe sõrmega 500 naela (227 kg) ja tõmmanud prügiauto kaldteed mööda üles. Ta ületas 2 naelaga Eugen Sandow' rekordi kõige suurema raskuse ühe käega pea kohale tõstmises: Cyr tõstis 273 naela ehk 124 kg.

1895. aastal teatati, et ta tõstis Bostonis oma seljale platvormi 18 mehega, kokku 1967 kg (4337 naela). 12. oktoobril 1891 korraldas ta Montréalis katse, kus neli hobust, kaks kummalgi pool, ei suutnud tema käsi laiali tõmmata.

Ta suri 1912. aastal kroonilise nefriidi tagajärjel.

Tänapäeval antakse kõigile, kes võidavad Arnold Strongman Classicu, väike Louis Cyri kuju.

Montréalis on Louis-Cyri asum. See asub kohas, kus ta politseinikuna omal ajal patrullis. Tema järgi on nimetatud park Parc Louis-Cyr ja väljak Place des Hommes-Forts ('jõumehe väljak'). Tema skulptuurid asuvad Jõumehe väljakul ja Québecis tsivilisatsioonimuuseumis. Tema sünnikohas St. Cyprien de Napierville'is on tema järgi nimetatud kool.
Patomi mägismaa

**Patomi mägismaa** (vene keeles Патомское нагорье) on mägismaa Venemaa kaguosas Leena platoost lõuna pool ja Põhja-Baikali mägismaast kirde pool Irkutski oblasti territooriumil.

Mägismaa pikkus ja laius on umbes 300&nbsp;km. Mäemassiivid kõrgusega kuni 1924&nbsp;m koosnevad kiltkivist, lubjakivist ja kvartsiidist. Pinnases on laialt levinud igikelts.

Mägismaal voolavad Vitim, Tšara ja Žuja jõed.

Kõrguseni 1100&nbsp;m on mägismaa nõlvad kaetud männi- ja lehisemetsadega, kõrgemal on kivine mägitundra.
OÜ Kodukäsitöö

**Osaühisus Kodukäsitöö** oli aastatel 1927–1940 tegutsenud esimene püsivam naiskäsitöökeskus Eestis. 

Osaühisus Kodukäsitöö asutati käsitöö edendamiseks, organiseerimiseks ja selle kaudu tööpuuduse vastu võitlemiseks riigi- ja omavalitsusasutuste ning ühiskondlike organisatsioonide toetusel.

Siseministeeriumis 5. veebruaril 1927 registreeritud põhikirja järgi oli   
Kodukäsitöö osaühisus, mille liikmeteks olid "riigi- ja omavalitsusasutused, seltskondlised organisatsioonid ja käsitööst huvitatud eraisikud ning ettevõtted".

Osaühisuse asutajad olid Eesti Naisorganisatsioonide Liidu juhatuse liige Klaara Holst, R. Reite naiskutsekooli õpetaja M. Sõerd, Kaubandus-tööstusministeeriumi esindaja K. Maranik ja Riigi Kunsttööstuskooli direktor Voldemar Päts.

Põhiliselt tegeleti rahvakunsti jäljendava käsitöö ülesostmise ja müügiga. 1937. aastal avati keraamikatöökoda, mille juhatajaks sai Ellinor Piipuu. Keraamikatöökojas kasutati plastilisi lahendusi; toodeti lambijalgu, raamatutugesid, reljeefseid dekoore, pisiplastikat. Töökoda oli edukas.

## Vaata ka
*Tartu Naisühingu Käsitöökool

## Viited

## Kirjandus
**Osaühisus "Kodukäsitöö" : kümme aastat : 1927-1937*. – [Tallinn : Kodukäsitöö], 1937.
Tony Shalhoub

**Tony Shalhoub**, kodanikunimega **Anthony Marcus Shalhoub** (sündinud 9. oktoobril 1953) on Liibanoni päritolu Ameerika Ühendriikide filmi- ja televisiooninäitleja, kes on tuntud eeskätt Adrian Monkina telesarjast "Monk".

## Tunnustus
Emmy auhind
*2003 – parim komöödiasarja meesnäitleja ("Monk")
*2005 – parim komöödiasarja meesnäitleja ("Monk")
*2006 – parim komöödiasarja meesnäitleja ("Monk")

Kuldgloobus
*2003 – parim muusika- või komöödiasarja meesnäitleja telekategoorias ("Monk")

Ekraaninäitlejate Gildi auhind
*2004 – parim komöödiasarja meesnäitleja ("Monk")
*2005 – parim komöödiasarja meesnäitleja ("Monk")
Magnus Minnesköld

**Magnus Minnesköld** (ka **Minnisköld** või **Miniskjöld**; suri tõenäoliselt 31. jaanuaril 1208 või 17. juulil 1210) oli Rootsi seadusekuulutaja. 

Magnus oli Bengt Snivili poeg ning Birger jarli ja Karl Kurdi vend.

Magnust on mainitud kahes säilinud dokumendis (DS 70 ja 116) jarli (Birger Brosa) vennana. Samuti on teda mainitud kuningas Magnus Aidaluku kirjutatud kirjas (1280), kus ta nimetab Magnus Minnesköldi oma vanaisaks. Teostes "Västgötalagens lagmanslängd" ja "Hakonarsagan" nimetatakse Magnust Eskil Magnussoni isana. Selles viimases allikas viidatakse Magnusele kui Birger jarli isale. 

Magnus Minnesköld elas suguvõsa valdustes Bjälbos. 

Tema surma kohta käivad andmed on vastuolulised. Mõnes allikas väidetakse, et Magnus Minnesköld hukkus Lena lahingus 31. jaanuaril 1208. Teiste andmete kohaselt langes ta aga Gestilreni lahingus 17. juulil 1210. Varnhemi kloostrikirikus asuvate oletatavate Birger jarli säilmete uurimisel tehti kindlaks, et Birger jarl oli surres 50–55-aastane, mistõttu pidi jarli isa Magnus Minnesköld olema elus veel 1210. aastal.

## Abielu ja lapsed
Magnuse esimese naise nimi pole teada. Esimesest abielust sündisid:
* tütar, kelle nimi pole teada, abiellus Sigtrygg Bengtssoniga
* Eskil Magnusson, kohtunik Västergötlandis 
* Karl Magnusson, Linköpingi piiskop, langes 8. augustil 1220 Lihula lahingus

Magnuse teine abikaasa oli Ingrid Ylva. Abielust sündisid
* Bengt Magnusson, Linköpingi piiskop, suri 1237
* Birger jarl, Rootsi jarl

## Kujutamine ilukirjanduses

Magnus Månesköld esineb tegelasena Jan Guillou romaanides Arn Magnussonist, kus ta on väljamõeldud tegelaste Arn Magnussoni ja Cecilia Algotsdotteri poeg ning Birger jarli ja Eskil Magnussoni isa. Birger Brosast tehakse romaanis Arni onu ehk Magnuse vanaonu.

## Allikad