open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Połonina Caryńska

**Połonina Caryńska** on Poola kaguosas Bieszczadys kulgev, Prowczy ja Wołosate oruga eraldatud ja nelja tipuga Karpaatide mäemassiiv. Selle pikkus on 5 kilomeetrit ja kõrgeim tipp on Kruhly Wierch, 1297 meetrit. Ülejäänud on kõrgusega 1245, 1239 ja 1148 m üle merepinna. Połonina Caryńskast põhja poole jääb Magura Stuposiańska mäetipp kõrgusega 1016 meetrit.

Połonina Caryńska on osa UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluvast Bieszczady mäestikust.

Połonina Caryńska kuulub Bieszczady rahvusparki.

## Asukoht
Połonina Caryńska asub Podkarpacie vojevoodkonnas Poolas. Selle idapoolseim ots jääb Ustrzyki Górne külast kahetunnise ja Brzegi Górne külast 30-minutise kõnnitee kaugusele.

Lähimad linnad: Kraków – umbes 275&nbsp;km, Slovakkia Košice – umbes 195&nbsp;km ning Ukraina linnad Kaluš – umbes 250&nbsp;km ja Lviv – umbes 200&nbsp;km kaugusel.

## Iseloomustus
Połonina Caryńska on külm ja tuuline mäemassiiv, mis paikneb keset Bieszczady ning selle maalilisi mäeharju Bukowe Berdo (1311&nbsp;m), Tarnica (1346&nbsp;m), Wielka Rawka (1304&nbsp;m) ja Połonina Wetlińska (1255&nbsp;m). Oma reljeefitüübilt Połonina Caryńska meenutab karjamaad ja Alpi aasu liigendatud madalatest mergli- ehk savika lubjakivi või lubjakivi-, kilda- ja liivakiviküngastest ning -ahelikest ümardunud kividest settekivimiga. Siin mägisemaid maastikuvorme võimaldavad ületada talvel suusarajad ja suvel rohumaad mööda suhteliselt lühikest mäeharja.
Sarnaselt Połoniny Wetlińskaga on selle edelanõlvadel on lühike ja järsk laskumine orgu ning kirdes laugem vorm, kus seljandiku servi eraldamas orud väikeste ojadega. Maastikule on iseloomulikud suhteliste kõrguste märkimisväärsed erinevused ning tõusud vahelduvad triviaalselt õrnadest kohati katastroofiliselt järskudeni.

Połonina Caryńska nimega seotud kohti on selle läheduses mitu: põhjapoolsel nõlval asus varem Caryńskie küla, praeguseni säilinud püha Jani kivist kabeli varemetega, kalmistu ja 3 elanikuga. Sealsetel nõlvadel voolab külla Caryńczyki oja ning veidi läände jääb Caryńska mägi (928&nbsp;m).

Mäemassiivi niitusid on nimetatud Bieszczady mäestiku karjamaadeks, kus karjatati loomi sõdadevahelistel perioodidel. Taimeliikidest kasvab seal harilik mustikas ja pöökmets, on leidunud haruldasemaid õitsvaid liike soomukaliste sugukonnast (*Orobanche alba* ja *Tozzia alpina*) ning samuti lõikheinalisi ja tulikalisi.

## Galerii

Pilt:Połonina Caryńska - Hellingen met blauwe bosbes (V. myrtillus).JPG|Połonina Caryńska lõunanõlval
Pilt:Polonina Carynska Winter 2.jpg|Połonina Caryńska talvel
Pilt:Polonina carynska berehy.jpg|Połonina Caryńska Przełęcz Wyżniast vaadatuna
Pilt:Połonina Caryńska- widok z połoniny wetlińskiej.JPG|Połonina Caryńska varakevadel
Pilt:Oude Beuk op zuidelijke helling van Połonina Caryńska.JPG|Vana pöökpuu (*Fagus sylvatica* L.) Połonina Caryńska lõunanõlval


## Viited

## Välislingid
Uuriklased

**Uuriklased** (*Geomyidae*) on sugukond närilisi. Nad elavad Kesk- ja Põhja-Ameerikas ning neid on umbes 35 liiki.   

## Kirjeldus
Uuriklased kaaluvad tavaliselt 230 g ning on 150–200 mm pikad (saba pikkus üldiselt 25–51 mm). Mõnel liigil ulatub kehakaal isegi ühe kiloni. Isased uurikud kaaluvad kaks korda rohkem kui emased. Nad elavad tavaliselt üks kuni kolm aastat, juhul kui ei põe mõnd haigust ega satu röövlooma ohvriks. Maksimaalne eluiga võib olla umbes viis aastat, ida pool pesitsevate uurikute seast on leitud isegi 7-aastasi isendeid. Karvkate on enamikul pruun, mulla värvi. Nende kõige iseloomulikum tunnus on kõrged põsetaskud, sellest tuleneb ka nimi. Põsetaskuid saab pöörata pahupidi ning need ulatuvad näopiirkonnast õlgadeni. Neil on väiksed silmad ja lühike karvane saba, mida nad tagurpidi kõndides kasutavad uru kompamiseks. Tasku-uurikute karvkate on tihti täis parasiite. Uurikute vaenlased on nirgid, maod ja kullid.

## Käitumine
Kõik uurikud moodustavad uruvõrgustikke, mis tagavad neile kaitse ja on mõeldud ka toidu kogumiseks. Paigutades toitu põskedesse, transpordivad nad selle oma koopas asuvatesse sahvritesse. Nad on võimelised koguma väga suuri toidutagavarasid. Erinevalt vöötoravatest ei ela uurikud arvukates kogukondades ning satuvad harva maapinnale. Urgude sissepääsud on täidetud lahtise mullaga ning neid võib leida sealt, kus on pehme maapind ja kerge käike kaevata. Uurikutele meeldib niiske muld, mistõttu käivad nad sageli köögiviljaaedades, muruplatsidel ja taludes. Seepärast peetakse neid kahjuriteks.

Uurikud söövad peamiselt taimede maa-aluseid osi, vihmausse, tõuke ja köögivilju, näiteks lehtsalatit, rediseid ja porgandeid. Kui uuriklastel pole parajasti paaritumisaeg, on nad eraklikud ning kaitsevad oma territooriumi, mille suurus sõltub toiduvarudest, väga agressiivselt. Isased ja emased võivad elada samades käikudes ja urgudes, kui neil on seal eraldi territoorium, aga üldjuhul elavad nad siiski eraldi. Enamasti püüavad tasku-uurikud ohtu sattudes põgeneda, kuid võivad põgenemise käigus loomi, sealhulgas kasse ja inimesi ka rünnata. Pikkade ja teravate hammaste tõttu võivad nende hammustused väga tõsised olla. Sõltuvalt liigist ning kohalikust kliimast võivad tasku-uurikud paarituda kord või isegi mitu korda aastas. Igas pesakonnas on tavaliselt 2–5 poega, poegade arvukus erineb liigiti. Pojad sünnivad abitute ja pimedatena ning võõrutatakse umbes 40 päeva jooksul.

## Tõrje
Idauurikud ja lääneuurikud on Uus-Meremaal keelustatud liigid, et takistada nende maaletoomist. Seda reguleerib "Ohtlike ainete ja uute organismide seadus 1996". Enamik tasku-uurikuid on suhteliselt levinud ega ole ohustatud. Kõrbe tasku-uurik on kõige ohustatum liik, sest tema leviala on väga väike ja sobivad elupaigad on kiired kaduma.

## Viited

* https://en.wikipedia.org/wiki/Hazardous_Substances_and_New_Organisms_Act_1996
Kiirabihaigla (telesari)

**"Kiirabihaigla"** (**"ER"**) oli Ameerika Ühendriikide arstisari, mis oli eetris aastatel 1994–2009. 

Seriaal jälgib Chicago maakonna üldhaigla erakorralise meditsiini osakonna (EMO) meeskonna elu. Sari oli eetris 15 hooaega ja kokku valmis 331 jagu, mis tegi sellest USA kõige kauem eetris olnud arstisarja. Kiirabihaigla sai 23 Primetime Emmyt ja 124 Emmy nominatsiooni, mis teeb sellest enim nominatsioone saanud telesarja. Sari võitis eetris oldud aastate jooksul 116 auhinda.
Kiirabihaigla

**Kiirabihaigla** võib tähendada mitut asja. 

* Põhja-Eesti Regionaalhaigla Mustamäe korpuse rahvakeelne nimi
* Kiirabihaigla (telesari)
Reaalunioon

**Reaalunioon** on kahe või enama riigi unioon, mis jagab mõnda riigi institutsiooni vastandina personaalunioonile; kuid nad ei ole nii ühendatud, nagu riigid poliitilises unioonis. See oli personaaluniooni edasiarendus ja piirdus tavaliselt monarhiatega.

Erinevalt personaalunioonidest viisid reaalunioonid peaaegu alati poliitiliselt nõrgema osalise suveräänsuse vähenemisele. Nii oli see Leedu ja Šotimaa puhul, mis läksid tugevama naabri, vastavalt Poola ja Inglismaa mõju alla, kellega kumbki neist varem personaaluniooni jagas. Kuid mõnikord tuli reaalunioon pärast poliitilise uniooni perioodi. Tuntuim näide sellest on Ungari kuningriik (István Püha krooni maad), kes saavutas pärast Austria-Ungari kompromissi Austria-Ungaris võrdse staatuse Austriaga.

Ajaloolised näited:

* Taani-Norra (1524–1814)
* Poola-Leedu (1569–1795)
* Poola ja Venemaa (1832–1867):
* :Orgaaniline statuut asendas 1815. aasta põhiseaduse pärast nurjunud Novembriülestõusu.
* Austria-Ungari (1867–1918)
* Soome ja Venemaa (1809–1917):
* :Venemaa Keisririik ei tunnistanud Soomet kunagi omaette riigina. Kuid Soomet valitseti suuremalt jaolt poolametliku põhiseaduse järgi, mis lõpuks sai normiks, mis pani suurema osa Soome eliidist (ja hiljem ka tavainimesed) kaaluma Soome eraldi põhiseaduslikku monarhiat reaalunioonis Venemaaga. Enne 1910. aastat ei olnud Vene õiguses Soome ja Venemaa vahelisi suhteid kodifitseeritud, nii hõlmasid Soome Senat ja eriti Soome Riigipäev pikka aega seisuste Riigipäeva taassünnist aastal 1863 venestamise künniseni 1880. aastatel, võimaldades käitumist, nagu Soome oleks Venemaast eraldi riik. Selle tulemusena nähti Soomes Soome Riigipäeva lõplikku allutamist Vene valitsusorganitele aastatel 1899–1905 ja taas aastast 1908 põhiseadusvastasena, nagu oli Soome positsiooni 1910. aasta kodifitseerimine Venemaa Keisririigi jagamatuks osaks, mida valitseti "eriseaduste" järgi. Pärast Veebruarirevolutsiooni märtsis 1917 kuulutas Vene Ajutine Valitsus kehtetuks kõik Soome autonoomiale veebruarist 1899 kehtestatud piirangud. 1917. aasta jooksul nõudsid Soome poliitikud paremalt vasakule, et uus Venemaa tunnistaks Soomet eraldi riigina oma põhiseadusega. sotsiaaldemokraadid surusid juulis 1917 läbi seaduse, mis tegelikult tähendas reaaluniooni, kuid Ajutine Valitsus saatis pärast bolševike riigipöördekatse nurjamist samal kuul parlamendi laiali. 1917. aasta sügisel moodustati Soomes komitee uue põhiseaduse koostamise ettepanekuks. Selleks ajaks tunnistas nõrgenenud Ajutine Valitsus Soomet juba omaette riigina, kuid soovis säilitada uniooni koos mõne õigusega. Pärast Oktoobrirevolutsiooni otsustasid juhtivad kodanlikud parteid lõigata läbi kõik sidemed uue bolševike Rahvakomissaride Nõukoguga ja Soome parlament surus novembris taas seaduse läbi, kuulutades tegelikult Soome suveräänsust. Sotsiaaldemokraadid tahtsid samuti sõltumatust, kuid tahtsid, et bolševikud seda esimesena tunnistaks. Soome kuulutati sõltumatuks vabariigiks ametlikult 6. detsembril 1917.

## Vaata ka

* Komposiitmonarhia
* Kaksikmonarhia
Kėdainiai Püha Joosepi kirik

**Kėdainiai Püha Joosepi kirik** (leedu keeles *Kėdainių Šv. Juozapo bažnyčia*) on katedraal Leedus Kaunase maakonnas Kėdainiai linnas aadressil Radvilų gatvė 10. See kuulub katoliiklastele ja on Kėdainiai praostkonna peakirik. 

## Ajalugu
1704. aastal rajasid karmeliidid Kėdainiaisse kloostri. Kirikut on esimest korda mainitud 1709. aastal. Kuna ümbruskond oli üldiselt evangeelset usku, oli seal vastuseis uue rooma-katoliku kiriku rajamisele, seetõttu valmis kloostri peakirik alles 1766. aastal.

Vene võimud sulgesid kloostri 1832. aastal ning kloostri hoonetesse rajati kasarmud. Pärast Esimest maailmasõda kasutas kirikut Kėdainiai Püha Jüri kogudus. Kirik suleti Nõukogude võimu ajal 1963. aastal. Kloostrihoonetes on tänapäeval muuseum, kirikuhoone avati uuesti 1991. aastal.

## Kirikuhoone
Praegune kirikuhoone valmis 1766. aastal. Hoone on ristikujulise põhiplaaniga, sees on kolm löövi. Esifassaadil on kaks torni, ka kooriruumi kohal on haritorn. Kirik on tervikuna ehitatud puidust. Ka eraldiseisev kellatorn on puidust ning on pärit kirikuhoonega samast ajajärgust.

Aastatel 1963–1991 oli see üldse suletud, hoonet kasutati laona. Kirikuhoone restaureeriti 1991. aastal arhitekt Dainius Juozėnase juhtimisel ning pühitseti uuesti.

### Pildid

Pilt:Kėdainiai Püha Joosepi kirik 01.JPG|Idavaade kirikule.Foto: Robert Treufeldt, 16. mai 2011
Pilt:Kėdainiai Püha Joosepi kirik 03.JPG|Vaade kellatornile ja kirikule lõunast.Foto: Robert Treufeldt, 16. mai 2011
Pilt:Kedainai St. Joseph Innen 1.JPG|Sisevaade altari suunas.Foto: 16. mai 2014
Pilt:Kedainai St. Joseph Innen Hochaltar 3.JPG|Peaaltari vaade.Foto: 16. mai 2014


## Välislingid
*Kėdainiai Püha Joosepi kirikust. Inglise keeles
Musti mõis

**Musti mõis** (saksa keeles *Schwarzhof*; ka **Vastse-Kõlleste mõis** (saksa keeles *Neu-Köllitz*)) oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal.

Mõis rajati 1734 Krootuse mõisast eraldatud alast.

Mõis kuulus Stackelbergidele, Wahlidele, Bröckeritele, Mölleritele ja Samson von Himmelstiernale.

Karaski ja Musti mõis liideti 1867. aastal Liivimaa kubermanguvalitsuse 30.08.1867. a patendiga, Karaski mõisaks.

## Viited

## Välislingid
*
*Karaski mõis (Kanepi khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Elsbet Parek

**Elsbet Parek** (aastani 1930 **Elsbet Markus**; 10. juuli (vkj)/ 23. juuli 1902 Tallinn – 9. juuni 1985 Pärnu) oli eesti kunstiajaloolane.

## Elulugu
Ta õppis Tartus gümnaasiumis, kuid lõpetas aastal 1922 Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi. Aastatel 1922–1926 õppis ta Tartu Ülikoolis kunstiajalugu, uuris Järvamaa keskaegseid kirikuid. Lõpetas 1947. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kunstiajaloolasena. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Naisüliõpilaste Seltsi ja EYS Veljestosse.

Aastatel 1923–1926 töötas ta Eesti Rahva Muuseumis. Aastast 1931 elas ta Pärnus, oli aastatel 1940–1949 Pärnu Muuseumi direktor.

1949. aasta märtsis küüditati ta koos ema ja kahe tütrega Novosibirski oblastisse Suzuni rajooni. Novosibirski oblastis oli ta aastani 1951, seejärel kandis karistust vanglas Eestis, kust vabanes 16. aprillil 1953. Tema ema ja tütred olid Novosibirski oblastis aastani 1955.

Aastatel 1953–1960 töötas ta Türil mitmesugustel ametikohtadel ning aastatel 1973–1975 kunstiajaloolasena Vabariikliku Restaureerimisvalitsuse Tartu filiaalis.

## Isiklikku
Tema ema Anna Markus oli näitleja, isa Jüri Markus oli näitleja ja teatritegelane. Ta oli aastast 1930 abielus kaadrisõjaväelase ja pedagoogi Karl Parekiga. Neil sündis kaks tütart, noorem tütar Lagle on endine dissident ja ühiskonnategelane, dissident ja ühiskonnategelane on ka vanema tütre Eva-Marju poeg Heiki Ahonen.

## Teoseid
*"Keskaegse kirikuarhitektuuri uurimisest Eestis". // Eesti Kunsti Muuseumi aastaraamat. Tallinn 1931
*"Pärnu sajandeis. Ehituskunstiline ülevaade". Tallinn 1972
*"Mälestusi aastaist 1931–1949". Tallinn 1990

## Kirjandus
*Eneken Helme. "Parek, Elsbet". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn, 1996. Lk 370–371

## Välislingid
*''Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944''
Loomade märgistamine

**Loomade märgistamine** on protseduur kindla isendi tuvastamiseks ja jälgimiseks. Seda võidakse teha eri eesmärkidel: omaniku õiguse tuvastamiseks, bioohutuse kontrollimiseks ja jälgimiseks uurimuslikel või põllumajanduslikel eesmärkidel.

## Ajalugu
Hammurabi seadustest võib lugeda, et loomade individuaalset identifitseerimist kehamärgistuste abil on praktiseeritud üle 3800 aasta. Esimesed ametlikud identifitseerimissüsteemide dokumendid pärinevad 18. sajandist. Näiteks Uruguays on säilinud sellest ajast kuummärgistamise (nahale põletamise) register.

## Meetodid

### Linnud
* Jalarõngas (rõngastamine)
* Tiivasilt
* Mikrokiibist implantaat (papagoid)
* Telemeeter ehk kaugusmõõdik (pistrikulised)

### Lambad
* Külmutamisega märgistamine
* Kuuma rauaga märgistamine
* Kaelarihm
* Kõrvamärgistus
* Kõrvasilt (mitteelektrooniline)
* Kõrvasilt (elektrooniline)
* Poolpüsiv värv

### Sead
* Kaelarihm (elektrooniline ja mitte elektrooniline) 
* Kõrvamärgistus 
* Kõrvasilt 
* Kõrvasilt (Elektrooniline) 
* Poolpüsiv värv 
* Tätoveering

### Hobused
* Kaelarihm (mitteelektriline) 
* Kuuma rauaga märgistamine 
* Külmutamisega märgistamine 
* Mikrokiip 
* Huuletätoveering 

### Kariloomad
* Jalavõru 
* Külmutamisega märgistamine 
* Kuuma rauaga märgistamine 
* Kaelarihm (elektrooniline ja mitteelektrooniline) 
* Kõrvamärgistus 
* Kõrvasilt 
* Kõrvasilt (elektrooniline) 
* Vatsatablett (elektrooniline) 
* Lehmakell

### Koerad
* Kaelarihm
* Mikrokiip
* Tätoveering

### Laborihiired
* Kõrvamärgistused 
* Kõrvasildid (niklist, vasest või skaneeritavad QR-koodid) 
* Mikrokiip
* Juuksevärv
* Varvaste kärpimine
* Manuaalsed tätoveeringud (sabale, jalapatjadele või kõrvadele) 
* Automaatsed sabatätoveeringud

### Kalad
* Mikrokiip
* Uime kärpimine 
* Kodeeritud traat (süstitakse ninna või põske)
* Passiivne integreeritud transponder
* Akustiline märgis

### Mereimetajad
* Transponderid
* Liimitavad märgised

### Selgrootud
* Liimitavad märgised
* Poolpüsiv värv

## Galerii

Fail:Wing tag Great Frigatebird.JPG|Tiivasildiga Suur fregattlind
Fail:Kaka parrot foot.jpg|Rõngastatud papagoi
Fail:Notched ear sheep.jpg|Kõrvamärgisega lammas
Fail:Penn state university pigs.jpg|Kõrvamärgistusega siga
Fail:Branded Shackleford Pony.jpg|Märgistatud hobune
Fail:Santa Gertrudis.jpg|Elektrooniliste ja mitteelektrooniliste kõrvamärkidega veised
Fail:Bear with identification.jpg|Kõrvamärgise ja transponderiga karu
Fail:Greyhound right ear tattoo.jpg|Inglise hurda kõrv märgistatud tatoveeringuga
Fail:DogTags license fxwb.jpg|Koera kaelarihm märgistega
Fail:134 2khz rfid animal tag.jpg|Loomade kiibistamise aplikaator ja mikrokiip
Fail:Tagging for future reference - geograph.org.uk - 1220926.jpg|Märgistatud kala
Fail:Sealwithhattag.jpg|Hüljes kleebitud märgisega
Fail:Apis mellifera scutellata 1355021.jpg|Euroopa mesilasema mesilane, kes on tähistatud värvitäpiga, keda ümbritsevad Aafrika mesilased
Fail:Ewe with lamb - geograph.org.uk - 1119783.jpg|Käsitsi maalitud numbriga lammas


## Viited
Emajõe Laulikud

**Emajõe Laulikud** on Tartus tegutsev eesti naiskoor. 

Koor loodi aastal 2003. Emajõe Laulikute repertuaar sisaldab nii eesti kui ka välisautorite teoseid, rahvaluule seadeid ja teoseid ooperikooridest, kirikumuusikat ja levimuusika töötlusi, naiskooride ja laulupidude lauluvarasalve kuuluvat. Iganädalased kooriproovid toimuvad Haridus- ja Teadusministeeriumi saalis.

## Dirigendid
Koori dirigendid:
*2003–... peadirigent Vilve Maide
*2018-... koormeister Meelis Kesperi
*2003–2005 abidirigent Airi Liiva (Vettik)
*2010–2017 koormeister Mariell Piispea.

## Ajalugu
* 2008 – koor osales Eesti Televisiooni telesaates "Laululahing".
* 2009, 2014 – TuleTulemine. Emajõe Laulikud osalesid koos Tartu meeskooriga Akadeemiline Emajõgi Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutuse korraldatud avalikul ideekonkursil, mille võitmisel saadi austav ülesanne viia laulu- ja tantsupeo tuli Tartust Tallinna.

## Saavutused
* 2005 Eesti Naislaulu Seltsi 10. aastapäevale pühendatud naiskooride võistulaulmise B-kategoorias I koht
* 2008 “Gustav Ernesaks 100” konkursil A-kategoorias III koht
* 2012 Ester Mägi 90. sünnipäevale pühendatud nais- ja neidudekooride võistulaulmisel A-kategoorias VI koht
* 2012 Narvas Maarjalaulude festivalil toimunud konkursi I preemia
* 2013 Kaunas Cantat (Leedu), 2 kulddiplomit
* 2014 Eesti Naislaulu Selts kuulutas Emajõe Laulikud Aasta Naiskooriks

* 2015 Eesti Naislaulu Seltsi 20. aastapäevale pühendatud naiskooride võistulaulmise A-kategoorias IV koht
* 2015 Firenze, Florence International Choir Festival (Itaalia), kaks pronksmedalit
* 2016 Krakov, Cracovia Cantans (Poola), II koht ja eripreemia PWM Edition Prize poolakeelse laulu esitamise eest
* 2017 Šiauliai Cantat (Leedu), hõbediplom naiskooride kategoorias, kulddiplom rahvamuusika kategoorias ja Grand prix
*2018 Varsovia Cantat (Poola). I koht kategoorias "Equal Voices" (anti välja kaks I kohta)

## Viited

## Välislingid
* Naiskoori Emajõe Laulikute koduleht
* Facebook
Lama (täpsustus)

**Lama** võib tähendada järgmist:

* **[[Lama (Haute-Corse)|Lama]]**, vald Prantsusmaal Haute-Corse'i departemangus
* **[[Lama jõgi|Lama]]**, jõgi Venemaal
* ***Lama***, perekonna laama ladinakeelne nimetus

## Vaata ka
* Lama keel
* Lama järv
Marius Ivaškevičius

**Marius Ivaškevičius** (sündinud 26. märtsil 1973 Molėtais Utena maakonnas) on leedu proosa- ja näitekirjanik. 

Pärast keskkooli lõpetamist Molėtais õppis ta aastatel 1991–1997 Vilniuse Ülikoolis leedu keelt ja kirjandust.

Aastatel 1996–1999 töötas ta reporterina ajalehe Respublika laupäevalisas Julius, 1999–2000 oli samas laupäevalisas toimetaja. Aastatel 2000–2001 töötas Leedu Televisiooni kultuurisaadete režissööri ja toimetajana.

Hiljem on ta tegutsenud ka filmirežissööri ja stsenaristina. Ta on kahe dokumentaalfilmi režissöör: "Einu" ("Ma lähen", kirjanik Vincas Mykolaitis-Putinasest, 1999) ja "Punsko novelės" ("Punski novellid", Poolas Punski ümbruskonnas juba igiammu elavatest leedulastest, 2000).

1996. aastal debüteeris ta novellikoguga "Kam vaikų" ("Milleks lapsi"). 1998. aastal debüteeris ta ka näitekirjanikuna. Samast aastast on ta ka Leedu Kirjanike Liidu liige.

Tema näidendeid on peale Leedu teatrite mängitud Läti, Eesti, Vene, Poola, Itaalia, Prantsusmaa, Soome, Uus-Meremaa teatrites. Tema teoseid – proosat, stsenaariume, näidendeid – on tõlgitud eesti, läti, vene, valgevene, poola, saksa, inglise, prantsuse, itaalia, sloveenia jt keeltesse.

2002 aastal avaldas romaani "Rohelised".

Eesti Draamateatris on 24. aprillist 2016 mängukavas tema väljarändeteemaline näidend "Väljaheitmine ehk Ühe õuna kroonika", mille on lavastanud Hendrik Toompere juunior. Ta on kirjutanud selle põhjal esimese romaani "Väljaheitmine. Londoni nõel" ja teise romaani "Väljaheitmine. Kristus ja Tšingis-khaan". Ta kavatseb selle näidendi põhjal avaldada veel ühe romaani.

## Tunnustus
*2017 – Kuldne Mask, parim draamanäidendi dramaturgitöö (Majakovski-nimelise Moskva Akadeemilise Teatri lavastus "Russki roman" ("Русский роман"))
*2018 – Leedu riiklik preemia (Marius Ivaškevičiusele kui kirjanikule)
*2021 – Eesti Teatriliidu eriauhind (kuraatoriprogramm Vabal Laval, mis on peegeldanud postsovetliku Ida-Euroopa ühiseid kogemusi värskes vormis)

## Viited
Suitsik (mesindus)

**Suitsik** ehk **suitsulõõts** on töövahend, mida mesinduses kasutatakse suitsu tekitamiseks mesilaste rahustamisel.

Suits võimaldab mesinikul taru avada ja töötada, ilma et mesilased teda ründaksid, sest suits teeb mesilased rahulikumaks. 

Suitsu saamiseks tarvitatakse küttematerjalina takku, männiokkaid, lainepappi, pehkinud puitu jms.

## Mõju ja kasutusala

Asjaolu, et suits muudab mesilased rahulikumaks, on olnud teada juba iidsetest aegadest. Teadusliku seletuse sai nähtus 20. sajandil, kuid täielikult ei mõisteta seda siiani. Suits maskeerib häireferomoonid, mille komponentide seas on näiteks isopentüülatsetaat. Häireferomoone eritavad valvurmesilased ja mesilased, kes on läbivaatusel viga saanud. Suits annab mesinikule võimaluse taru avada ja töötada, kuni mesilaspere kaitsereaktsioon on katkestatud. Lisaks sellele käivitab suits toitumiskäitumise, seda reaktsioonina võimalikule vajadusele taru tulekahju tõttu maha jätta. Mee söömisel mesilase alakeha paisub, mis muudab nõelamiseks vajalikud painutused keeruliseks. (Viimane on alati olnud suitsiku mõju esmane seletus, sest mesilaste selline käitumine on kergesti jälgitav.)

Suitsust on vähe kasu sülemlemise ajal, osalt seetõttu, et sülemil ei ole meevarusid, millest toituda. Tavaliselt ei olegi suitsu tarvis, sest sülem kaldub olema vähem kaitsealdis ja sülemil ei ole kodu, mida kaitsta. Samuti on sülem korralikult toitunud tarus, millest lahkus.

## Traditsioonilise suitsiku ehitus ja tööpõhimõte

Suitsikuid on mesinduses kasutatud aastatuhandeid. Algul oli see ehk lihtne suitsev tokk või põletamiseks sobilik pann. Mesinikud kasutasid ka erinevaid lõõtsasid, mida algupäraselt rakendasid sepad või muud käsitöölised. 

Moses Quinby, esimene elukutseline mesinik Ameerika Ühendriikides, leiutas metallist põleti külge kinnitatud lõõtsaga kaasaegse suitsiku, mida hoitakse ühes käes (1875). Encyclopædia Britannica mainib Ameerikas ja Suurbritannias enim kasutatud suitsiku leiutajana T. F. Binghami USA-st Michigani osariigist. Tema kavand põhineb Quinby loodul.

Suitsikus võib kasutada erinevaid kütuseid, kui need on looduslikud ega ole kahjulike ainetega saastunud. Sellised on takk, männiokkad, lainepapp, paberist munarestid ja pehkinud puit. Mõned mesinduspoed müüvad ka valmiskütuseid, näiteks paberimössi ja kokkusurutud puuvilla. 

Põlevmaterjal miilab suitsikus aeglaselt, kuna selle sisemuses on vaid piiratud kogus hapnikku. Alles lõõtsavajutus annab uue koguse värsket õhku. Sel moel kasutatakse kütust säästlikumalt kui avatud pannil ning ühest suitsikutäiest võib jätkuda mitmeks tunniks või koguni päevaks (kui põletatav materjal vahepeal kustutada ja hiljem uuesti läita). Mesilaste rahustamiseks ei tohi suits olla kuum. 

Suitsiku põhikujust on mitmeid teisendeid. Kuna põleti võib muutuda väga kuumaks, paigutatakse see põletuste vältimiseks sageli korpuse sisse, mis muudab suitsiku topeltseinaliseks. Samamoodi võib suitsik olla ümbritsetud kaitsva traatvõrega. 

## Viited
Kirjamo

**Kirjamo** (vene keeles *Кирья́мо*) on küla Kosemkina kihelkonnas Ingeris, praeguse Venemaa haldusjaotuse järgi Leningradi oblasti Kingissepa rajoonis Lauga-Jõesuu vallas. 

## Ajalugu
Küla on esmamainitud Novgorodi ürikutes 1571. aastal  *Zahhonje Kirjanovo* nime all ja aastatel 1618–1623 Rootsi alana kui *Keriama by*.

1899. aastal oli külas 224 elanikku, 1928. aastal aga juba 311 elanikku. Edaspidi on elanike arv kogu aeg vähenenud.

Esimese maailmasõja ajal 1916. aastal ehitati Kirjamosse Kroonlinna kindluse Narva Suurtükiväepositsiooni patarei nr 4 ja patarei nr 5. 

## Kirjeldus
Küla asub Narva lahe idakaldal. 2010. aastal oli külas ametlikult 10 elanikku.
Lihula muinaskihelkond

**Lihula muinaskihelkond** oli muinaskihelkond Läänemaal. 

Kihelkonda on mainitud 1224. aasta maadejagamisürikus (kujul *Leale*) ja selle keskust Lihula linnust Henriku Liivimaa kroonikas (kujul *castro Lealensi*).

Lihula muinaskihelkond hõlmas hilisemate Lihula ja Kirbla kirikukihelkonna ala.

## Viited
Auruga painutamine

**Auruga painutamine** on puidutöötlemise tehnika, mille puhul töödeldakse auruga puitu, kasutades selleks aurukambrit. Rakendatav kuumus ja niiskus muudavad puidu paindlikuks, et siis seda hõlpsasti vastavalt vajadusele vormida. Painutamise protsessi tarbeks klammerdatakse puit valitud vormi külge, tavaliselt lisatakse veel metallist lisakinnitused, et vältida puidu vabanemist pinge alt. Seda meetodit kasutatakse tootmises mitme erineva toote valmistamise puhul, näiteks puidust laeva ehitamisel, kui valmistatakse traditsioonilisel viisil lacrosse keppi, muusikainstrumentide nagu viiuli puhul ja samuti mööblitööstuses.

Auruga painutamine on traditsiooniline töövõte, mille juured ulatuvad kaugesse minevikku. See oli kunagi väga laialdaselt kasutatav töövõte, mis mõjutas relvatööstust, tööriistade ja ka veeanumate valmistamist, kuid tehnoloogia arenguga on see töövõte tagaplaanile jäänud. Auruga painutamine nõuab vähest energiakulu ning on ökoloogiline ja ökonoomne puidutöötlemisviis. Seda meetodit kasutades pole vaja teha ei ajalisi ega rahalisi kulutusi, et liimida kokku mitu puutükki ja saavutada soovitud kuju. Auruga painutamisel tekib ka vähem tootmisjääke, kuna väiksema jupi saab vormida selliseks nagu vaja. Mitte ei pea seda lõikama mõnest suuremast puidutükist, laos oleval tagavaral suurem väärtus läbi selle.

Auruga painutamisel saavutatav paindenurk on piiratud, seda just tiheda puidu puhul. Lisaks sellele, kõik puuliigid ei paindu sel meetodil ühtviisi hästi. See meetod nõrgendab vähesel määral puitu ning tekitab nii-öelda sisepingeid, mis võivad põhjustada purunemist või ajapikku ka tagasipaindumist.

## Viited
Kolõma madalik

**Kolõma madalik** (vene keeles *Колымская низменность*, jakuudi keeles *Халыма намтала*) on madalik Venemaa idaosas Ida-Siberis. 

Madalik paikneb Sahha Vabariigi kirdeosas; Alazeja ja Bolšaja Tšukotšja jõe basseinis, ulatudes Kolõma jõe vasakkaldani. Põhjas piirneb madalik Ida-Siberi mere, lõunas Tšerski mäestiku, läänes Alazeja kiltmaa ja idas Jukagiiri kiltmaaga.

Suurimad järved madalikul on Mogotojevo, Pavõlon ja Ilirgõtkin.
Șimleu Silvaniei linnus

**Șimleu Silvaniei linnus** (ungari keeles *Báthory-vár (Szilágysomlyó)*; tõlkes 'Báthory linnus Șimleu Silvanieis') on linnus Transilvaanias, tänapäevase haldusjaotuse järgi Rumeenias Sălaji maakonnas Șimleu Silvaniei linnas.

Linnus asub Crasna jõe (ungari *Kraszna*) ääres, mis on üks Tisza jõe vasakpoolseid lisajõgesid.

Linnusest on esimene teade 1319. aastast. See kuulus Báthory dünastiale ja oli Báthoryde residents kuni 1592. aastani, kui Báthoryd ehitasid endale linna palee ning linnus jäeti maha. Sealt on pärit ka István Báthory.

2010. aastatel on linnust asutud konserveerima ja osaliselt üles ehitama.

Linnus on Rumeenia kultuurimälestis nr SJ-II-a-A-05126 (*Ansamblul cetății Bathory*).
## Viited

## Välislingid

*Șimleu Silvaniei linnus lehel ''Welcome to Romania''. Rumeenia, ungari ja inglise keeles
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1358

**ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1358** on  resolutsioon, mille ÜRO Julgeolekunõukogu võttis vastu aklamatsiooniga 2001. aasta 27. juunil toimunud kinnisel istungil. Resolutsioonis soovitas julgeolekunõukogu nimetada peaassambleel Ghana kodanik Kofi Annan ÜRO peasekretäri ametisse teiseks ametiajaks 1. jaanuarist 2002 kuni 31. detsembrini 2006.

Annan teatas kavast kandideerida 2001. aasta märtsis. Tema kandidatuurile vastuväiteid ei esitatud. Järgnevalt kiitis tema ametissenimetamise heaks ÜRO Peaassamblee.

## Vaata ka
*ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1090

## Viited

## Välislingid
*Resolutsiooni tekst ÜRO kodulehel (PDF) (*inglise keeles*)
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1987

**ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1987** on resolutsioon, mille ÜRO Julgeolekunõukogu võttis vastu aklamatsiooniga 2011. aasta 17. juunil toimunud kinnisel istungil. Resolutsioonis soovitas julgeolekunõukogu nimetada peaassambleel Lõuna-Korea kodanik Ban Ki-moon ÜRO peasekretäri ametisse teiseks ametiajaks 1. jaanuarist 2012 kuni 31. detsembrini 2016.

Bani valimisele vastuväiteid ei esitatud. Hääletus viibis Ladina Ameerika ja Kariibi mere regiooni piirkondlike rühmituste vahelise lahkheli tõttu küsimuses Bani kandidatuuri kinnitamise üle, kuna tegemist oli ainsa kandidaadiga. Mitteametlikult toetas Bani tagasivalimist ka Lõuna-Korea.  

Hiljem kinnitas Bani ametissenimetamise ÜRO Peaassamblee.

## Vaata ka
*ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1715

## Viited

## Välislingid
*Resolutsiooni tekst ÜRO kodulehel (PDF) (*araabia, hiina, hispaania, inglise, prantsuse ja vene keeles*)
Madis-Juhani talu kalmistu

**Madis-Juhani talu kalmistu** on kalmistu Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kagavere külas Järva vallas Järva maakonnas.

Kalmistu rajati Madis-Juhani nr 36 talu maadele (tänapäeval Korni talu maadel), selle omanik oli perekond Mathiesen. Taluperemees Hans Mathiesen (1891–1943) kavandas vähemalt juba kevadel 1932 kalmistu asutamist, kuid see taotlus kinnitati alles 1934. aastal. 

Tähelepandav on, et linnulennult umbes 1,9 km kaugusel läänes asub Kensa talu kalmistu. Ka kihelkonnakalmistud Järva-Jaanis on umbes 3–4 km kaugusel. Seega pole siin erakalmistu rajamises arvatav põhjus mitte kaugus kihelkonnakalmistust, vaid isikutevahelised vastuolud ja omavaheline rivaliteet.

Kalmistule maetutest ei ole kindlaid teateid. Võimalik, et hoolimata rajatud kalmistust polegi teadmata põhjustel sinna kedagi maetud.
 
## Kirjeldus
Kalmistu paikneb talu südamest umbes 200 m kaugusel idas, Valasti–Järva-Jaani tee äärest umbes 5 m kaugusel lõunas. Arvatavasti kavandati teed ääristama lühike puiestee. Kalmistu on trapetsikujuline (küljepikkusega umbes 17 ja 25–30 m), selle pindala on umbes 0,05 ha.

Rajamise aegu oli sellel maa-alal põõsastega karjamaa. Tänapäeval on alal lageraiejärgne võsastik.

## Viited

## Kirjandus
*Tiina Tuulik. "Oma kodu, oma maa sümbolid — talukalmistud Eestis". // Tuna, 3/2018. Lk 44–45

## Välislingid
*
Lihula kivikalme

**Lihula kivikalme** on Muinas-Eesti 5.–7. sajandi pKr kivikalme Pärnu maakonnas, Lääneranna vallas, Lihulas.

## Asukoht

1973. aastal avastatud kivikalme asub Lihula linna edelaosas, maa-alal, mis on kirdest piiratud Põllu tänavaga, läänest-edelast Vana-Pärnu maanteega ja kagust Kalmu tänavaga.

## Muistise kirjeldus
Parivere mäe (ka nn KEK-i mägi) kirdenõlval asetsev kivikalme on peaaegu ringikujuline, kaetud murukamaraga ja laotud peamiselt raud- ja paekividest. Selle läbimõõt on 16 meetrit ning keskmine kõrgus 1,63 meetrit.

## Arheoloogilised uuringud
Kivikalme kaevati arheoloogiliselt täies ulatuses läbi Mati Mandeli juhatusel 1974. aastal. Kaevamiste ajal leiti murukamarate ja kivide alt mitmeid 5.–6. sajandi pKr hauapanuseid: savinõude killud, odaots, mõõga teravik, nuga, suitsed, pronksspiraalid, sõrmus ja ehtenõel.

### Inimsäilmed
Arheoloogiliste leidude ajal selgus, et Lihula kivikalmesse oli kuni kahe sajandi jooksul maetud 21 inimest ühest perekonnast. Antropoloogia kaudu suudeti tuvastada vaid üheksa maetut: kaks imikut, üks 7–14aastane, üks vanuses 15–25 aastat, kaks vanuses 25–35 aastat ja kolm vanuses 35–55 aastat.

## Viited

## Välislingid
*Lihula kivikalme
Mihheil Džanelidze

**Mihheil Džanelidze** (gruusia keeles მიხეილ ჯანელიძე; sündinud 29. märtsil 1981) on Gruusia poliitik. Ta oli 30. detsembrist 2015 kuni 13. juunini 2018 Gruusia välisminister.

Ta lõpetas aastal 2002 Thbilisi Riikliku Ülikooli, kust ta sai bakalaureusekraadi rahvusvaheliste suhete alal. Seejärel jätkas ta aastatel 2003–2006 õpinguid rahvusvahelise- ja euroopa õiguse alal Venemaa Välisministeeriumi Moskva Riiklikus Rahvusvaheliste Suhete Instituudis. Lisaks on tal magistrikraad ärijuhtimises (Grenoble Graduate School of Business'ist) ja Caucasus School of Business'ist (Thbilisist). Aastatel 1996–1997 õppis ta Saarimaal Wadernis Hochwaldi Gümnaasiumis.

Ta oli 25. oktoobrist 2012 kuni 1. septembrini 2015 Gruusia majanduse ja säästva arengu aseminister. 1. septembrist 2015 kuni 30. detsembrini 2015 oli ta Gruusia asevälisminister. 30. detsembrist 2015 kuni 13. juunini 2018 oli ta Gruusia välisminister.

## Isiklikku
Mihheil Džanelidze on abielus ning tütre isa. Tema emakeel on gruusia keel, lisaks gruusia keelele valdab ta vene, saksa ja inglise keelt.

## Välislingid
* Minister Mihheil Džanelidze Gruusia välisministeeriumi kodulehel (inglise keeles)
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 494

**ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 494** on  resolutsioon, mille ÜRO Julgeolekunõukogu võttis vastu 1981. aasta 11. detsembril toimunud kinnisel istungil. Resolutsioonis soovitas julgeolekunõukogu nimetada peaassambleel Peruu diplomaat Javier Pérez de Cuéllar ÜRO peasekretäri ametisse ajavahemikuks 1. jaanuar 1982 kuni 31. detsember 1986.

ÜRO Julgeolekunõukogu võttis resolutsiooni vastu ühehäälselt.

## Vaata ka
* ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 589

## Välislingid
*Resolutsiooni tekst ÜRO failivaramus  (*inglise keeles*)
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 400

**ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 400** on ÜRO Julgeolekunõukogu poolt 1976. aasta 7. detsembril toimunud kinnisel istungil vastu võetud resolutsioon Austria diplomaadi, Kurt Waldheimi kandidatuuri esitamiseks ÜRO Peaassambleele kinnitamiseks ÜRO peasekretäri ametisse teiseks ajavahemikuks, 1. jaanuar 1977 kuni 31. detsember 1981.

## Vaata ka
* ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 306

## Välislingid
*Resolutsiooni tekst ÜRO kodulehel (PDF) (*araabia, hiina, hispaania, inglise, prantsuse ja vene keeles*)
Miro Gavran

**Miro Gavran** (sündinud 3. mail 1962) on horvaadi kirjanik.

Ta on kirjutanud näidendeid ja lasteraamatuid.

Tema teoseid on tõlgitud 35 keelde.

## Gavrani looming [[Eesti teater|Eesti teatris]]
*"Kõik naistest" (Endla teater; lavastaja Kaili Viidas; esietendus 20. veebruaril 2015)

## Välislingid
*Koduleht
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 720

**ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 720** on resolutsioon, mille ÜRO Julgeolekunõukogu võttis vastu 1991. aasta 21. novembril toimunud kinnisel istungil. Resolutsioonis soovitas julgeolekunõukogu nimetada peaassambleel Egiptuse diplomaat Boutros Boutros-Ghali ÜRO peasekretäri ametisse ajavahemikuks 1. jaanuar 1992 kuni 31. detsember 1996.

ÜRO Peaassemblee kiitis Boutros Boutros-Ghali ametissenimetamise heaks 3. detsembril 1991 ja nimetas ta ametisse resolutsiooniga 46/21.

Boutros Boutros-Ghali valimise teiseks ametiajaks  vetostasid ÜRO reformi puudumise tõttu Ameerika Ühendriigid.

## Viited

## Välislingid
*[Resolutsiooni tekst ÜRO kodulehel](https://undocs.org/S/RES/720(1991)) (PDF)
Zoia Ceaușescu

**Zoia Ceaușescu** (28. veebruar 1949 Bukarest – 20. november 2006 Bukarest) oli rumeenia matemaatik, Nicolae Ceaușescu ja Elena Ceaușescu tütar.

Zoia Ceaușescu õppis Bukaresti Ülikoolis matemaatikat. Ülikooli lõpetamise järel töötas ta Rumeenia Teaduste Akadeemia Matemaatika Instituudis.

1980. aastal abiellus ta Bukaresti Polütehnilise Ülikooli inseneri ja professori Mircea Opreaniga. Rumeenia revolutsiooni ajal arreteeriti Zoia Ceaușescu 24. detsembril 1989 koos abikaasaga. Zoia Ceaușescu vabastati vanglast tingimisi 18. augustil 1990. Vangistuse ajal konfiskeeriti ta maja ja kogu vara. Ta püüdis saada tööle samasse instituuti, kus ta varem töötas, kuid see ei osutunud võimalikuks. 1996. aastal läks ta pensionile. Elu lõpuperioodil elas ta avalikkusest tagasi tõmbununa. Ta käis Rumeenia riigiga kohut, nõudes tagasi konfiskeeritud vara. Tagasi õnnestus saada ainult mõned maalid ja rariteetsed raamatud.

## Viited
Stefan (Veljanovski)

**Stefan** (makedoonia keeles *Стефан*; kodanikunimega **Stojan Veljanovski**, *Стојан Вељановски*; sündinud 1. mail 1955 Dobruševos) on Põhja-Makedoonia vaimulik. Ta on aastast 1999 kanooniliselt tunnustamata Makedoonia Õigeusu Kiriku eestseisja tiitliga "Ohridi ja Makedoonia peapiiskop ning Skopje metropoliit".

Ta sündis aastal 1955 Dobruševos (asub praeguse haldusjaotuse järgi Mogila omavalitsuses). Aastal 1969 astus ta Ohridi Püha Klementi nimelisse Õigeusu Vaimulikku Seminari (asukohaga Skopje äärelinnas Dračevos), mille lõpetas aastal 1974. Seejärel õppis Belgradi Ülikooli usuteaduskonnas, mille lõpetas aastal 1979.

Pärast ülikooli lõpetamist suunati ta õpetajaks Ohridi Püha Klementi nimelisse Õigeusu Vaimulikku Seminari.
Vomentaga

**Vomentaga** (ka *Vomentagana*) oli muinaskihelkond Revalas.

Vomentagat mainib Taani hindamisraamat (kujul *Uomentakae*), mis loetleb seal 59 asustusüksust kokku 481 adramaaga. Muinaskihelkond asus Revala lääneosas ja hõlmas hilisemate Keila, Harju-Madise ja Risti ning osa Hageri kirikukihelkonna territooriumist. Suurema asustustihedusega ja majanduslikult jõukama piirkonna moodustas Vomentaga idaosa, eriti Keila-Vanamõisa-Saue ümbrus, mida arheoloogid on muinasaja kontekstis nimetanud Keila ja Vääna jõe alamjooksu piirkonnaks. See u 200 km² suurune territoorium paiknes Vääna ja Keila jõe ning ranniku ja Harku-Saue joone vahelisel alal, ulatudes Kodasema, Hüüru ja Harku juures ka Vääna jõest põhja ja kirde poole. Mauri Kiudsoo arvates kuulus sinna ka kirjalike allikate järgi Harjumaale paigutatud Tõdva – viikingiaegne rauasulatuskoht – ja selle lähiümbrus, mis asustusajaloo ja -loogika järgi on pigem Rävala loomulik osa. Ta toob välja oletuse, et harjukad on millalgi Tõdva suure majandusliku potentsiaaliga territooriumi hõivanud, kuid ei pea praeguse uurimisseisu juures võimalikuks selle hüpoteesi kontrollimist.

Vomentaga keskusega seostub ainus arheoloogiliselt fikseeritud Põhja-Eesti viikingiaegne sadama- ja/või randumiskoht, mis asus Klooga järve ja Lahepera lahe vahelisel alal. Oletatav sadamakoht oli ka Padise kloostri lähedal Paldiski lahe ääres, kus meri ulatus tol ajal praeguse Kloostri jõe alamjooksu kohal rohkem kui kilomeetri jagu sisemaale, moodustades läänetuulte eest varjatud lahesopi.

Vomentaga piirkonda on arheoloogiliselt vähe uuritud, kuid sealt on saadud juhuleide. Vomentaga viikingiaegne leiumaterjal erineb naaberaladest eelkõige oma Rootsist (Gotlandilt) ja Edela-Soomest pärit importesemete poolest. Avastatud hõbeaarete põhjal on oletatud isegi Skandinaavia viikingite asustust hilisema Keila kihelkonna alal. Kiudsoo märgib ära, et Brennu-Njálli saaga kirjeldab 972. aasta islandlaste retke Rävalasse (*Rafala*), kus nad kohtasid viikingeid ja võitsid neid lahingus, kuid leiab, et tagantjärele pole enam võimalik teada, kas tegu oli rävalaste või läbisõidul olevate viikingitega. Geograafiliselt asus viikingiaegne Vomentaga strateegilises kohas, kahe Skandinaavia keskustest Loode-Venemaa keskustesse kulgenud kaubatee (Birka-Edela-Soome-Rävala ja Gotland-Kuramaa-Rävala) ühinemispunktis. 10. sajandi kolmandale veerandile järgnevast perioodist (kuni 1220. aastateni) pärinevaid Vomentaga aardeleide aga enam pole. Kiudsoo peab tõenäoliseks põhjuseks maakerget, mis muutis vanad sadamakohad ajapikku kasutuskõlbmatuks. Uued, 13. sajandi leiud, on tema arvates seotud juba Tallinna kauplemiskeskuse esilekerkimisega.

## Viited

## Kirjandus
* Mauri Kiudsoo, Irita Kallis (2013). "Viikingiaegne Vomentakae. Hõbedast, rauast ja territoriaalsest jaotusest". *Harjumaa uurimusi 9. Arheoloogia kogumik*, toimetajad Ulla Kadakas, Nele Kangert. Keila: Infotrükk OÜ.
Abriena mägi

**Abriena mägi** on küngas Lätis Vidzeme kõrgustikul. See jääb Madona piirkonda ja Bērzaune valda. Künka kõrgus on 295,8 meetrit. Abriena mägi on Läti ja Vidzeme kõrgustiku kõrguselt kolmes tipp.

Küngas asub 1,6 kilomeetri kaugusel Gaiziņkalnsist Madona piirkonnas ja jääb Gaiziņkalnsi loodusparki.
Pula filmifestival

**Pula filmifestival** (horvaadi Festival igranog filma u Puli) on 1954. aastast korraldatav filmifestival, mis toimub igal aastal juulis Horvaatia linnas Pulas sealses Rooma-aegses amfiteatris Arena.

Pula filmifestivali auhind on Golden Arena, mida antakse paljudes kategooriates (parimale filmile, režissöörile, näitlejatele jne).

## Välislingid
*Koduleht
Valentin Ceaușescu

**Valentin Ceaușescu** (sündinud 17. veebruaril 1948 Bukarestis) on rumeenia füüsik, Nicolae Ceaușescu ja Elena Ceaușescu poeg.

Valentin Ceaușescu õppis füüsikat esialgu Bukaresti Ülikoolis ja seejärel Imperial College Londonis. 1970. aastal pöördus ta Rumeeniasse tagasi ja asus tööle Rumeenia Teaduste Akadeemia Aatomifüüsika Instituuti, kus töötas kuni 2016. aastani.

Valentin Ceaușescu ei olnud poliitikast huvitatud, kuid Rumeenia Kommunistliku Partei 13. Kongressil valiti ta Keskkomitee liikmekandidaadiks, kuna Nicolae Ceaușescu tahtis olulistele kohtadele paigutada oma lähikondseid. Poliitilise ükskõiksuse tõttu levitas tema isa Nicolae kuulujuttu, et Valentin on lapsendatud.

Rumeenia revolutsiooni ajal vangistati Valentin Ceaușescu 25. detsembril 1989. Ta vabastati vangistusest 1990. aasta augustis.

## Viited
Neum

**Neum** on linn Bosnia ja Hertsegoviina lõunaosas Hertsegoviina-Neretva kantonis, Neumi valla keskus.

Neum on Bosnia ja Hertsegoviina ainuke Aadria mere äärne linn riigi 20 km pikkusel rannikul.

Neumi ala kuulus varem Ragusa (Dubrovniki) vabariigile, millel olid head suhted Osmanite riigiga, kuid oli pidevalt vaenujalal Veneetsia vabariigiga. Kui 1699. aastal Morea sõja käigus vallutas Veneetsia osa Ragusa sisemaaalast ja lähenes Ragusale, loovutas Ragusa Karlowitzi rahuga Neumi Osmanite riigile, et Veneetsia ei saaks neid maismaa kaudu rünnata. 1815. aastal proovis Austria keisririik, olles toona annekteerinud Veneetsia ja Ragusa, Neumi tagasi osta, kuid edutult. Siis kuulutas Austria Neumile blokaadi ja saatis sadamat tõkestama oma sõjalaeva kuni Berliini kongressini, mille otsusega Bosnia ja Hertsegoviina anti Austria-Ungarile.

Pärast Jugoslaavia lagunemist jäi Neum Bosnia ja Hertsegoviinale, lõigates nii Dubrovniki ala ära muust Horvaatiast. Seoses Horvaatia liitumisega Euroopa Liiduga 2013. aastal sai sellest Euroopa Liidu välispiir. Muust Horvaatiast Dubrovnikisse sõites maismaa kaudu tuli seega Neum läbida, mis tähendas dokumendikontrolli nii linna Neumi sisse sõites kui ka Neumist lahkudes, mis turismi kõrghooajal võis tähendada pikki ummikuid. Sellest ülesaamiseks ehitas Horvaatia Pelješaci silla, mis avati 26. juulil 2022 ja mis ei läbi Bosnia ja Hertsegoviinat.

Bosnia valitsus on plaaninud Neumist teha kaubasadama, minnes nii vastuollu kohalike soovide kui ka rahvusvaheliste lepetega ökoloogiliselt tähtsa ja kaitstud Mali Stoni lahe suhtes, mille alla Neumi laht kuulub. Plaanitud on ehitada meresadam, raudtee ja kiirtee, mistõttu laskis Horvaatia projekteerida silla nii, et seda saavad läbida ka laevad, mis oma mõõtmetega ei saagi Neumi lahte siseneda. Samas on täna Bosnia ja Hertsegoviina jaoks tähtsaim sadam hoopis Horvaatia Ploče'i sadam, millel on Bosnia ja Hertsegoviinaga raudteeühendus.

## Viited

## Välislingid

*Koduleht
Lielais Liepukalns

**Lielais Liepukalns** ('suur pärnamägi') on Latgale kõrgustiku ja ühtlasi Latgale piirkonna kõrgeim küngas, kõrguselt viies tipp Lätis.

Künka absoluutne kõrgus on 289,2 meetrit ja suhteline kõrgus 86 meetrit. 

Küngas asub Rāzna rahvuspargis, Rēzekne piirkonna Kaunata vallas.

2011. aastal rajati künka tippu 34 meetri kõrgune puidust vaatetorn.
Sirdskalns

**Sirdskalns** on küngas Lätis Vidzeme kõrgustikul. Künka kõrgus on 298,1 meetrit. Sirdskalns on Läti kõrguselt teine tipp. See jääb Madona piirkonda Bērzaune valda ja Gaiziņkalnsi loodusparki.
Eduard Hill

**Eduard Hill** (vene keeles Эдуард Анатольевич Хиль; 4. september 1934 Smolensk – 4. juuni 2012 Peterburi) oli vene estraadilaulja.

Eduard Hilli isa oli mehaanik ja ema raamatupidaja. Tema lapsepõlv kujunes raskeks. Vanemad lahutasid abielu ja sõja ajal evakueeriti Hill lasteaiaga tagalasse. Emaga sai ta uuesti kokku alles 1943. aasta lõpus. 

1949. aastast õppis Eduard Hill Leningradi polügraafiatehnikumis, mille lõpetamise järel töötas ta trükikojas. 1955. aastast õppis ta Leningradi Konservatooriumis, mille lõpetas 1960. aastal. 

Alates 1955. aastast oli Eduard Hill Lenkontserdi solist. Esialgu esitas ta põhiliselt rahvalaule ja romansse. Pärast konservatooriumi lõpetamist jätkas Hill esinemist konservatooriumi ooperistuudio lavastuses ning andis klassikalise ja kammerlaulu kontserte. Estraadimuusikat hakkas ta viljelema 1962. aastal. Ta saavutas lauljana edu ka välismaal toimunud konkurssidel.

2010. aastal saavutas Internetis laialdase kuulsuse Eduard Hilli 1976. aastal esitatud vokaliis (sõnadeta laul) "Я очень рад, ведь я, наконец, возвращаюсь домой" ("Ma olen väga rõõmus, et ma lõpuks koju jõuan"). Laul sai tuntuks pealkirjaga "Trololo" ja Hill ise kui "Trololo"-mees. Seda laulu seostati Interneti trollimisega.

## Tunnustus
* Vene NFSV teeneline kunstnik (1968)
* Tööpunalipu orden (1971)
* Vene NFSV rahvakunstnik (1974)
* Leninliku Komsomoli preemia (1976) 
* Rahvaste Sõpruse orden (1981)
* ordeni Teenete eest Isamaa ees 4. järk (2009)

## Viited

## Välislingid
* Star Treki paroodia Eduard Hilli lauluga
Traditsioon ja individuaalne talent

**"Traditsioon ja individuaalne talent"** (Tradition and the Individual Talent) on T. S. Elioti essee.

See ilmus esimest korda 1919 ajakirjas The Egoist. Eesti keeles on see ilmunud Jaak Rähesoo tõlkes raamatus "Valitud esseesid" (1997).

## Kokkuvõte
### I osa
Ingliskeelses kirjasõnas on harva juttu traditsioonist, kuigi aeg-ajalt kurdetakse selle puudumist. Mõnikord ainult nimetatakse kellegi luulet traditsiooniliseks või liiga traditsiooniliseks. Heakskiiduga kasutatakse seda sõna ainult mõne meeldiva arheoloogilise rekonstruktsiooni kohta. 

Igal rahval on peale oma loova mõttelaadi ka oma kriitiline mõttelaad; ja teise nõrkusi ta ignoreerib rohkem kui esimese omi.Inglased peavad prantslasi endast kriitilisemateks, ja mõnikord isegi uhkustavad sellega, just nagu prantslased oleks vähem spontaansed. Võib-olla ongi, aga tuleb meeles pidada, et kriitika on sama vältimatu kui hingamine. Me peame raamatu lugemisel tekkivaid mõtteid ja tundeid väljendama, oma kriitilist vaimu kritiseerima. Võib välja tulla, et kui me mõnd luuletajat kiidame, siis me rõhutame seda, milles ta kõige vähem teistega sarnaneb. Sealt me arvame leidvat selle inimese eripärase olemuse. Meile meeldib, kui ta vahetutest eelkäijatest erineb, me tahame seda erinevust nautida. Ilma selle eelarvamuseta leiame sageli, et küpse luuletaja loomingu kõige isikupärasemates joontes elavad jõuliselt edasi eelkäijad. 

Aga eelmise põlvkonna saavutuste pimedat või arga jäljendamist ei saa heaks kiita, siis on uudsus parem kui kordamine. Traditsioon on olulisem asi. Seda ei saa pärida, vaid suure vaevaga omandada. See sisaldab eeskätt ajalootunnetust, mis on möödapääsmatu sellele, kes tahab ka kahekümne viieselt veel luuletaja olla. Selleks on tarvis tajuda ka mineviku kohalolekut. See sunnib kirjutama tundega, et kogu Euroopa kirjandus Homerosest saadik ja kogu oma rahvuskirjandus on korraga olemas ja korrastatud. Traditsiooniliseks teebki kirjaniku see ajalootunnetus, millega ta tajub nii ajatut, ajalikku kui ka mõlemat korraga. Seesama teeb kirjaniku teadlikuks oma kohast ajas. 

Ühelgi kirjanikul, ühelgi luuletajal ei ole üksinda täit tähendust. Teda tuleb vastandada ja kõrvutada varasematega. See on esteetilise kriitika printsiip üldse. Mitte ainult iga teos ei pea kuuluma tervikusse, vaid iga uus kunstiteos muudab kõiki eelnevaid. 

## Välislingid
*I osa originaal
*II ja III osa originaal