open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Magnus Wilhelm von Nieroth (1663–1740)

Vabahärra **Magnus Wilhelm von Nieroth** (vene: *Магнус-Вильгельм фон Нирот*) (u 1663 – 1740 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Rootsi sõjaväelane, vabahärra (1687) ja Venemaa Keisririigi poliitik.

## Elulugu
Magnus Wilhelm von Nieroth sündis Kiltsi, Väätsa ja Tarakvere mõisniku maanõunik Magnus von Nierothi (surnud 1670) ja Albu mõisniku Adam Johann Schrapferi lese Anna Elisabethi (sündinud Taube) (1633–1680) pojana.

Magnus Wilhelm von Nieroth asus noorukina Rootsi sõjaväeteenistusse, tõustes 1688. aastal 26-aastaselt ooberstiks ning juhtides seejärel komandörina Rootsi liitlasvägedest Saksa rügementi Hollandis ning alates 1700. aastast teenis Liivimaal ja osales Rootsi vägedes Põhjasõjas. 1705. aasta juunis osales Rootsi vägede ebaõnnestunud dessantoperatsioonis Kotlini saarele, pärast seda teenis 1710. aastani Nieroth Tallinnas linna garnisonis, kus kindralkuberneriks oli krahv Carl Gustaf Nieroth. 

Magnus Wilhelm von Nieroth osales Tallinna kaitsmisel Vene vägede linna piiramise ajal. 

Pärast Eestimaa vallutamist Venemaa keisririigi poolt ja liitmist keisririigi koosseisu oli Magnus Wilhelm von Nieroth aastatel 1711–1716 Eestimaa maanõunik, 1718. aastal valiti ta Heinrich von Ficki projekti kohaselt teostatud Venemaa keisririigi riigihaldusreformi tulemusel Peeter I poolt loodud Venemaa Keiserliku Kammerkolleegiumi (riigikassa) asepresidendiks, Kammerkollegiumi president oli Dmitri Mihhailovitš Golitsõn.

1719. aastal rajas Magnus Wilhelm von Nieroth Harju-Jaani pastori Heinrich Christopher Wrede algatusel Albu mõisas aadliorbudele mõeldud kool-varjupaiga, nn Rüütliakadeemia, mille eeskujuks oli sarnane kool Halles. Selle lõpetajad said ohvitseriks. Koolis olevat õppinud ka mõned eestlased.

Talle kuulusid Albu, Seidla, Kaalepi, Vaida, Kukevere ja Vaimastvere mõis.

Aastatel 1744–1747 oli tema sugulasest nimekaim, Kaarli mõisnik Magnus Wilhelm von Nieroth Eestimaa rüütelkonna peamees.

## Perekond

Magnus Wilhelm von Nieroth oli abielus kolm korda. 1711. aastal abiellus Tallinnas Sophie Hedwig von Bergiga, 1723. aastal Viru-Nigulas Rebekka Meiseriga ja 1739. aastal Tallinnas Raasiku mõisnik Bernhard Georg Pilar von Pilchau (surn. 1753) tütre Anna Helena Pilar von Pilchauga (1715–1774).

### Sugupuu

## Vaata ka
* Nieroth

## Viited

## Välislingid
* Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
* Albu mõisa ajaloost 1660–1738
*
Oude Rijn

**Oude Rijn** ('Vana Rein') on Reini jõe haru jõe delta osas Hollandis Utrechti ja Lõuna-Hollandi provintsides. Tänapäeval on jõe pikkus 52 kilomeetrit.

Vana-Rooma ajal oli see osa Reini jõe peaharust ja tähistas Rooma impeeriumi põhjapiiri. 

Keskajal kasutati Oude Rijni jõetranspordil ja selle kallastel olid mitmel lõigul pukseerimisrajad, mida kasutati selleks, et neid mööda saaks jõge mööda laevu ja pargaseid vedada. Tänapäeval on paljud nendest radadest ehitatud maanteedeks. 

Keskaja jooksul täitus jõgi setetega ja kaotas oma väärtuse jõetranspordil 17. sajandiks.

## Välislingid
Universität der Bundeswehr München

**Universität der Bundeswehr München** (Bundeswehri Müncheni ülikool) on üks Saksamaa kahest sõjaväe (*[[Bundeswehr]]*) ülikoolist. Mõlemad on asutatud 1973. aastal. 

Ülikoolis antakse kõrgharidust peamiselt Saksamaa ohvitseridele ja kandidaatidele. Lõpetajad saavad eduka õppimise korral maksimum kolme aasta ja kolme kuuga bakalaureusekraadi või nelja aasta ja kolme kuuga magistri kraadi. Õppeaasta on lühem kui tavaliselt Saksamaa akadeemiline aasta ja koosneb kolmest trimestrist kahe semestri asemel, mistõttu on ka ühes õppeaastas poole rohkem aineid.
 
Teiste riikide sõjaväekoolidest erineb ta selle poolest, et Saksamaa föderatiivsed sõjajõud pakuvad seal kursuseid, mis pole otseselt seotud sõjaväega ja vastavad Saksamaa muude ülikoolide õppekavadele. Koolis on ka väike hulk andekamaid üliõpilasi (umbes 50), kelle õpinguid spondeerivad tööstusettevõtted, kellel on kaitseministriga vastavasisuline leping. Ka tsiviilisikutel on ülikoolis võimalik õppejõuna töötada ja ülikoolis on õppejõudude hulk üliõpilase kohta kõrgem, kui teistes Saksamaa ülikoolides. 

Õppeprogramm koosneb erinevatest kursustest nagu erinevad inseneriteadused (näiteks aeronautika, arvutid, mehaanika), majandus ja sotsiaalteadused (ka pedagoogika). Kuid on ka ajaloo ja sporditeaduste kursused. 

## Vaata ka
* Helmut-Schmidt-Universität
* Bundeswehri Juhtimisakadeemia

## Viited

## Välislingid
*Koduleht
Batümeetria

**Batümeetria** ehk **sügavusmõõtmine** on hüdromeetria haru, mis tegeleb veekogude sügavuste mõõtmisega ja kaardistamisega. Vastavaid kaarte nimetatakse batümeetrilisteks kaartideks ja tavaliselt on need kolmemõõtmelised ning sisaldavad infot veekogu sügavuste ja põhjareljeefi iseloomu kohta. 

Mõnikord räägitakse ka paleobatümeetriast, mis kirjeldab ja uurib minevikus olnud veekogude sügavusi.

Tänapäeval teostatakse enamik batümeetrilise uuringuid kajaloodimisega.

## Vaata ka
*Batümeetriline kõver
*Hüpsomeetria
Merike Jürjo

**Merike Jürjo** (sünninimi **Merike Nurme**; 23. veebruaril 1959) on eesti ajakirjanik ja ajaloolane.

Ta lõpetas 1983. aastal Tartu Riiklikus Ülikoolis ajaloo eriala.

Ta töötas Eesti Televisioonis säilitusfondi juhatajana.

Ajaloolasena osales ta Eesti Televisiooni saatesarja "Eesti aja lood" esimeses saates.

## Raamatud
Ajaloolise kriminaalromaaniga "Mälestusteta maja" pälvis ta kirjastuse Tänapäev 2008. aasta romaanivõistlusel kolmanda koha ja 20 000 krooni.
* "Olla väärikas juht, kui isamaa vajab" (kahasse Mati Õunaga), Eesti Entsüklopeediakirjastus 2007
* "Eesti kasarmud", Tänapäev 2008
* "Mälestusteta maja", 2008

## Publikatsioone
* "Saksa keele tunnid Käsmu rannas", Eesti Päevaleht 4. september 1996
* "Korvimeistri pere elab käsitöö keskel", Eesti Päevaleht 31. jaanuar 1997
* "Perearst ravib ja lohutab", Eesti Päevaleht 11. veebruar 1997
* "Milleks Kaitseliit?", Eesti Päevaleht 16. veebruar 1998
* "Saksa kinokroonika Eesti Filmiarhiivis", Teater. Muusika. Kino, juuli 2001

## Liikmesus
*Naiskodukaitse Tallinna ringkonna ja Reservohvitseride Kogu (2000 – lipnik, 2006. aasta juunist nooremleitnant)
*Eesti Arhivaaride Ühingu ja kultuuripärandi digitaalse säilitamise nõukogu liige

## Tunnustus
* 2021 Vabaduse Tammepärja aumärk

## Viited

## Välislingid
*Rebekka Lotman, "Romaanivõistlusel haarasid magusaimad kohad eesti naised". Postimees, 5. märts 2008
Aivar Jarne

**Aivar Jarne** (sündinud 27. mail 1965 Antslas) on eesti ajakirjanik ja suhtekorraldaja. 

Ta lõpetas 1991 Tartu Ülikooli ajaloo erialal.

Ta on töötanud Postimehe ajakirjanikuna ja Riigikohtu pressiesindajana. Ta on olnud ka Riigikogu Toimetiste peatoimetaja.

Ta on Riigikogu Kantselei pressitalituse juhataja ning pressinõunik.

## Tegevus poliitikas
Aivar Jarne kuulub aastast 2020 Eesti Keskerakonda. Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Kristiine linnaosas, kogus 6 häält ning ei osutunud valituks.

## Publikatsioone
*"Liidust" liitu, Postimees, 27. november 1995
*Elamislubade virvarr, Postimees, 30. november 1995

## Viited
Vahur Kalmre

**Vahur Kalmre** (sündinud 4. veebruaril 1956) on eesti ajakirjanik. 

Kalmre on lõpetanud 1974. aastal Tartu 1. Keskkooli, õppinud 1974/75. õppeaastal Tartu Riiklikus Ülikoolis matemaatikat ja lõpetanud 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal.

Ta on töötanud 1980–1985 ajalehe Edasi spordikorrespondendina ja 1985–1986 kooliosakonna juhatajana. 
* 1986–1992 Edasi/Postimehe vastutav sekretär ja tegevtoimetaja
* 1992–1998 Postimehe peatoimetaja
* 1998–2001 Eesti Meedia (Postimehe Grupi) meediadirektor
* 2001. aastast kuni 2015. aasta aprillini Tartu Postimehe vanemtoimetaja
* 2015. aastast Vahka Meedia juhatuse liige ja ajakirja Ma Olen Jalgrattur (2016-2023) väljaandja ja toimetaja.

1986. aastal valiti Kalmre Tartu linna rahvasaadikute nõukokku. 1980. aastate lõpul kuulus ta Rahvarinde Tartu gruppi. 1989. aasta kohalikel valimistel kandideeris ta kandidaadina Rahvarinde ja roheliste rühmituses, kogus Raadi-Jaamamõisa valimisringkonnas 1230 häält ja pääses linnavolikokku, kus oli kolm aastat.

1975. aastal tuli Kalmre Tartu Ülikooli korvpallimeeskonna koosseisus Eesti meistriks ja 1974. aastal Eesti karikavõitjaks. 1981. aastal sõitis ta esmakordselt läbi Tartu maratoni. Ta on olnud Tartu maratoni korraldusnõukogus.

Vahur Kalmre on kirjutanud mitu raamatut, neist "Kolm Kirsipuud" (2012) ja "Tartu Rock! Tartu Rock! Ühe korvpallimeeskonna lugu" (2016) on pälvinud parima spordiraamatu eest antava Georg Hackenschmidti raamatuauhinna. 2019. aasta algul ilmus Kalmrel raamat "Martin Kutman – kergejõustikus kogu elu". Ta on Eda Kalmre raamatu “Kriimani kriimud lood. Mõis ja saja-aastane küla” (2022) kaasautor.

2018. aastal pälvis ta Valgetähe IV klassi teenetemärgi.

## Artikleid
*Raamatute kaitseks, Postimees, 27. november 1995 

## Viited

## Välislingid
*Vahur Kalmre blogi Postimehes
* Priit Pullerits "Vahur Kalmre – meie juht, keda sütitab kirg" Postimees, 10. aprill 2015
* "Vahur Kalmre lahkub Postimehest" Postimees, 7. aprill 2015
* Vahur Kalmre saates "Kukul külas", 26. oktoober 2008 http://podcast.kuku.ee/2008/10/26/kukul-kulas-2008-10-26/
*
Batüsfäär

**Batüsfäär** on kerakujuline mootorita teraskamber, mis laeval oleva trossi otsas lastakse süvamerre. Batüsfääri tuumiku moodustab kamber, kus mõnes batüsfääris saavad viibida inimesed, mõnes batüsfääris asub aparatuur jne.

Esimese batüsfääri mõtles välja 1928. aastal Otis Barton Selle konstrueeris kapten John Butler, kes töötas ettevõttes Cox & Stevens Inc. insenerina. Selle ettevõtte palkas Barton aastal 1929, et ehitada "allveepaaki". Teraskera valutööd teostas Watson Stillmani hüdraulikaseadmete ettevõte New Jerseyst. Esimene batüsfäär osutus liiga raskeks, et olla praktikas kasutatav. Lõplik, kergem versioon valmistati tollipaksusest (2,54&nbsp;cm) valuterasest ja oli 4,75 jalga (1,5 meetrit) läbimõõdus..

Keral olid 3 tolli (7,6&nbsp;cm) paksusest kvartsklaasist aknad. See oli kõige tugevam tollal kättesaadav läbipaistev materjal. Keral oli 400 naela (180&nbsp;kg) kaaluv sissepääsuluuk, mis enne batüsfääri merepõhja laskmist poltidega kinni keerati. Hapnikku anti kaasa suruõhuballoonis. Elektri mõjul töötavad ventilaatorid juhtisid õhku üle anumate, milles olev kustutatud lubi imas õhust süsihappegaasi ja kaltsiumkloriid imas õhust niiskust.

Batüsfäär lasti merepõhja tollipaksuse kaabli otsas. Samuti ühendas batüsfääri merepinnaga paks kummivoolik, milles asusid elektrijuhe ja telefoniliinid. Need olid seesolijate ainsad ühendusvahendid välisilmaga. Kogu vee alla lastav aparatuur, kaasa arvatud kaabel ja voolik, kaalus kokku umbes 4,5 tonni.

## Vaata ka
*Batüskaaf
*Hüdrostaat
*Tuukrikell

## Viited
Jaan Kelder

**Jaan Kelder** (sündinud 10. novembril 1971) on eesti ajakirjanik. 

Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal 1994. aastal.

## Viited

## Publikatsioone
*Keskmised rabelevad, Postimees, 28. november 1995
Ivar Kostabi

**Ivar Kostabi** (14. aprill 1936 – 2. november 2021) oli eesti ajakirjanik. 

Kostabi oli aastaid Edasi tegevtoimetaja ja Postimehe poliitikatoimetaja. Hiljem oli ta Riigikogu Toimetiste toimetaja.

## Publikatsioone
*Poliitika poliitikute taga, 29. november 1995

## Viited
Magnus Wilhelm von Nieroth

Magnus Wilhelm von Nieroth (vene: *Магнус-Вильгельм фон Нирот*; maetud 12. veebruar 1770) oli baltisaksa päritolu Eestimaa rüütelkonna poliitik ja mõisnik.

Magnus Wilhelm von Nieroth sündis Kaarli, Nurme ja Kodila mõisniku Adam Reinhold von Nierothi ja Maastrichtis sündinud Katharina Fonki pojana.

Ta oli  Eestimaa rüütelkonna peamees aastatel 1744–1747  ja Eestimaa maanõunik 1747–1760.

Talle kuulus Kaarli mõis Virumaal, mis oli päritud vanavanaisalt Karl von Hastferilt (surnud 1665), kes oli aastatel 1653–1659 samuti Eestimaa rüütelkonna peamees. Karl von Hastfer oli vanema venna Heinrichiga (surnud umbes 1663) jaganud *Sommerhusen*-i mõisa 1642. aastal Kaarli (*Alt-Sommerhusen*) ja Sõmeru (*Neu-Sommerhusen*) mõisaks. Viimane jäi 18. sajandi lõpuni Hastferite suguvõsa kätte.

### Sugupuu

## Vaata ka
*Nieroth

## Välislingid
*Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
*
Harpuun

**Harpuun** on odakujuline vahend, millega saab püüda kalu või teisi suuri veeloomi. 

Lihtne harpuun koosneb kiskudega teravikust ja varrest, mis on kinnitatud nööri või trossi otsa. Selliseid harpuune liigutati tavaliselt käsitsi. Kidad on vajalikud selleks, et oda jääks looma kehasse püsima ega libiseks enese tekitatud haava mööda uuesti välja. Nööri või trossi on vaja selleks, et harpuunitud looma mitte ära kaotada. Tähtis võib olla seegi, et harpuuni ennast mitte ära kaotada.

## Ajalugu
Harpuunid leiutati vanemal kiviajal. Lõuna-Prantsusmaal Cosquer' koopast on leitud umbes 16 000 aasta vanuseid koopamaalinguid harpuunitud hüljestest. Enamik kiviaja tingimustes elavaid hõime tundis harpuune ja mõnigi neist oli harpuunide ehituse oma tehnoloogilise võimekuse piires täiuseni arendanud, näiteks inuitid.

Eestist on leitud neoliitikumist ehk nooremast kiviajast pärinevaid harpuuniotsi, mis on valmistatud lõhestatud toruluudest. Luust valmistatud harpuunide kasutamine jätkus pronksiajal.

Harpuuni on mainitud piiblis Hiiobi raamatus, kus on räägitud, et muistsed juudid ei küttinud kunagi krokodille ja kartsid neid: "Kas sa saad tema nahka viskodasid või tema pead kalatuurasid täis tikkida?". Kuid piiblis ei kirjeldata lähemalt, milliseid harpuune tollal kasutati.

Vasest harpuunid olid tuntud juba Harappa meresõitjatele. Vana-Kreeka ajaloolane Polybios, kes elas 2. sajandil eKr, kirjeldas oma "Maailma ajaloos" jahipidamist mõõkkalale, milleks kasutati kisalise ja vahetatava otsaga harpuuni.

Eestis kasutati harpuune peamiselt hülgepüügiks, neid nimetati ka **hülgeraudadeks **(ka **hülgerõngasteks**). Hülgepüügiga on seostatud ka juba pronksiajast pärinevaid harpuune, mida on leitud Asva ja Iru asulakohtadest.

1870 konstrueeris ja patenteeris norralane Svend Foyn plahvatava harpuuni ja relva, millest seda lasta. Need põhinesid Erik Erikseni (1820–1888) ideel ja projektil. Koos auru jõul töötavate vaalapüügilaevade kasutuselevõtmisega juhatas see sisse moodsa vaalapüügi ajastu. Euroopa ja Ameerika vaalapüüdjad said nüüd hakata jahti pidama kõige kiirematele ja võimsamatele vaalaliikidele, nimelt vaguvaallastele. Probleemiks oli sealjuures asjaolu, et surnud vaguvaalad ei jäänud pinnale, vaid vajusid merepõhja. Sellepärast täiustati plahvatavaid harpuune sel viisil, et nad süstisid vaala kehasse ühtlasi õhku, mis takistas neil pärast surma põhja vajumast.

## Harpuunid tänapäeval

Tänapäeva harpuunikahur koosneb laevatekile paigaldatud laskeseadmest, milleks on tavaliselt kahur, ja viskerelvast, milleks on jämeda köiega ühendatud suur harpuun. Harpuuni pea kuju võimaldab sellel tungida läbi paksu traanikihi ja lihasse kinni jääda. Sellel on teravad ogad, mis takistavad harpuunil vaala kehast välja libisemast. Pärast vaala harpuunimist saab nööri hakata kokku kerima (selleks on laeval eraldi seade) ja ühtlasi tõmmatakse vaal vaalapüügilaeva juurde.

Teine tänapäevane leiutis on käeshoitav allveekahur. Sukeldujad kasutavad seda kaitseks ohtlike mereloomade vastu. Ühtlasi saab sellega kala püüda. Allveekahurid võivad töötada suruõhuga või mehaaniliste vahenditega, näiteks vedrude või elastsete ribadega.

## Viited
Hülgeraud

**Hülgeraud** (ka *hülgerõngas*) on endisaegne talvine hülgepüügirelv, harpuun.

## Kirjeldus
Saaremaal, Kihnus ja Ruhnus olid hülgerauad ühel tasapinnal asuvate kahe ühesuguse või erineva pikkusega kisuga. Kiskude servad olid nii teravad, et neid kasutati ka lõikeriistadena. Hiiumaal ja põhjarannikul olid hülgerauad ühe lühikese ja ühe pika, nurkselt paikneva kisuga. Hülgeraua külge oli seotud hobusejõhvidest punutud nöör ning raua otsas oli putk, mille sisse lükati lahtiselt puuvars. Varreks võis olla ka lühike pootshaak (käks).  

## Kasutamine
Jääauku hingama tulnud hülge pihta visati hülgeraud. Looma tabamisel hülgeraud eraldus umbes 2 meetri pikkusest, kinnitamata varrest. Küti kätte jäänud nööri abil tõmmati haavatud hüljes jääaugust välja. Veest väljatõmbamisel kasutati väsitamistaktikat, mis sundis hüljest jääauku hingama tulema. 

19. sajandi teises pooles hakkas hülgeraua kasutamine taanduma püssi ees.

## Vaata ka
*Hülgeoda
*Hülgepüss
*Hülgevõrk
*Hülgeõng
*Käks
*Tang

## Viited

## Kirjandus
*Ilmari Manninen. Die Sachkultur Estlands, I Band. Õpetatud Eesti Selts, Tartu, 1931, 71–75.

## Välislingid
*Hülgeraud. Eesti Rahva Muuseum
*Filmiaparaadiga hülgepüügil. DIGAR. Päevaleht, nr. 85, 27. märts 1938.
* Hülged rahvapärimuses. Eesti Loodus, nr 12, 2014, 8–13.
* Prangli saare hülgeküttimise traditsioonid. Maaleht, 16. veebruar 2011.

* 
* 
* 
*
IIZI Kindlustusmaakler AS

**IIZI Kindlustusmaakler AS** on Eesti kindlustusvahenduse ettevõte, mis asutati **8. veebruaril 2000. aastal**. Ettevõtte põhitegevusala on kindlustusmaaklerite tegevus.

IIZI Kindlustusmaakler AS on noteeritud Eesti suurima kindlustusmaaklerina. Finantsinspektsiooni 2024. aasta andmete kohaselt oli ettevõtte turuosa maksete järgi **33%**.

## Ajalugu ja kuuluvus
IIZI Kindlustusmaakler alustas tegevust 2000. aastal. 2015. aastal ostis ettevõtte juhtkond ettevõtte senistelt omanikelt välja (juhtkonna väljaost, MBO).

2019. aasta sügisel liikus IIZI Kindlustusmaakler AS enamusosalus Austria kindlustusmaaklerite kontserni **GrECo Grupi** omandusse. Omandamise eesmärk oli GrECo strateegiline laienemine Baltimaadesse, mille tulemusel sai IIZI Grupp laiema rahvusvahelise haarde. IIZI omanik on **GRECO BALTIC HOLDING AS**.

## Tegevus ja teenused
Ettevõtte põhitegevus on kindlustuslepingute vahendamine ja sõlmimine, sealhulgas **liikluskindlustuse**, kaskokindlustuse, kodu-, reisi- ja tervisekindlustuse osas. Lisaks pakutakse äriklientidele näiteks vastutuskindlustusi, küberkindlustust ja **patsiendikindlustust**.

IIZI on aktiivne Eesti finantsteenuste turul, kommenteerides avalikult nii kindlustusturu ülevaateid kui ka tehnoloogiasektori ja majanduskeskkonna olukorda.

## Juhtimine ja finantsnäitajad
Ettevõtte juhid on **Igor Fedotov** (Juhatuse esimees), Kaido Kepp, Kaido Konsap ja Marko Veerberk. IIZI Kindlustusmaakler AS on Eesti Kindlustusmaaklerite Liidu (EKML) liige ja ka Finance Estonia liige.

2024. aastal oli ettevõtte müügitulu **10,88 miljonit eurot**, mille juures oli ärikasum **2,85 miljonit eurot**.

## Viited
Arto Tolsa Areena

**Arto Tolsa Areena** on Soomes Kotkas asuv jalgpallistaadion, mis asub Kotkansaarel Katariina linnaosas. Staadion on esiliigas mängiva jalgpalliklubi FC KooTeePee koduväljak.

## Ajalugu

**Kotkan urheilukeskus** (spordikeskus) valmis Helsingis toimunud 1952. aasta olümpiamängude tarbeks. Staadionit tunti selle nime all pikka aega, kuid nimetati ümber tuntud Kotka jalgpalluri Arto Tolsa surma järel.

### [[1952. aasta suveolümpiamängud|1952. aasta olümpiamängud]]

Kotka spordikeskuses mängiti neli 1952. aasta olümpiamängude jalgpallimatši ja staadioni pealtvaatajate rekordtähised pärinevad tollest ajast. 16. juulil mängiti seal kaks esimese ringi mängu: Nõukogude Liigu ja Bulgaaria (2-1) mängu käis vaatamas 10 637 pealtvaatajat ning Egiptuse ja Tšiili (5-4) mängu 5354 pealtvaatajat. 1/8 finaalis toimus Kotkas üks mäng 20. juulil, kus kohtusid Luxembourg ja Brasiilia, millest võitjana väljus viimane 1-2. Seda mängu jälgis 6791 vaatajat. Olümpiamängude suurim pealtvaatajate magnet Kotkas oli 24. juulil mängitud veerandfinaalmäng, kus hilisem olümpiavõitja Ungari kohtus Türgiga ja võitis 7-1. Seda mängu külastas 20 000 pealtvaatajat.

## Välislingid

* Pilte Arto Tolsa Areenast FC KooTeePee kodulehel
Hans Heinrich von Fersen

Hans Heinrich von Fersen oli mitme isiku nimi:
***[[Hans Heinrich von Fersen (surnud 1724)|Hans Heinrich von Fersen]]**, Kirna, Laupa, Pahkla ja Reopalu mõisnik, Eestimaa rüütelkonna peamees (maetud 1724)
*Krahv **[[Hans Heinrich von Fersen (1743–1800)|Hans Heinrich von Fersen]]**, eelmise pojapoeg, Olustvere ja Uue-Kariste mõisnik, Venemaa jalaväekindral (1743–1800)
***[[Hans Heinrich von Fersen (1754–1814)|Hans Heinrich von Fersen]]**, eelmise onupoeg, Laupa mõisnik, Sachsen-Weimari kammerhärra (1754–1814)
***[[Hans Heinrich von Fersen (sündinud 1860)|Hans Heinrich von Fersen]]** (sündinud 1860)
Hans Heinrich von Fersen (surnud 1724)

**Hans Heinrich von Fersen** (maetud 4. jaanuaril 1725 (vkj 24. detsembril 1724) oli baltisaksa poliitik ja Rootsi sõjaväelane.

Hans Heinrich von Fersen sündis Kirna mõisniku Heinrich von Ferseni ja Luise Beate von Bergi pojana. Teenis Rootsi armees kus sai kapteni auastme. 

Ta oli 1720–1723 Eestimaa rüütelkonna peamees ja 1721. aastast Eestimaa maanõunik.

Talle kuulusid Kirna, Laupa, Pahkla ja Reopalu mõis.

## Perekond
Hans Heinrich von Fersen abiellus kaks korda:
*1698. aastal Christina Hedwig von Esseniga, kes oli Esna ja Prandi mõisniku Otto Magnus von Esseni tütar. Abielust sündisid:
**Otto Magnus von Fersen (sünd. 1706)
**Luise Margaretha von Fersen, abiellus esmalt Karl Johann von Delwigiga (surnud 1726) ja seejärel Erich Helmich von Kaulbarsiga
*1711. aastal Anna Barbara von Vietinghoffiga, kes oli Audla mõisniku Reinhold Johann von Vietinghoffi tütar. Abielust sündisid:
**Reinhold Johann von Fersen (1713–1772), Laupa ja Maidla mõisnik, Venemaa leitnant, meeskohtunik
**Vabahärra Karl Gustav von Fersen (1717–1790), Pahkla mõisnik, Liivimaa maanõunik

### Sugupuu

## Viited

## Välislingid
*Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
*Väljavõte Liivimaa genealoogilisest käsiraamatust
*
Tertius Zongo

**Tertius Zongo** (sündinud 18. mail 1957) on Burkina Faso poliitik.

Ta oli Burkina Faso peaminister 11. juunist 2007 kuni 18. aprillini 2011.

Tertius Zongo on õppinud majandusteadust ja rahandust. Ta on töötanud rahanduse ja panganduse alal; esindanud muu hulgas Burkina Fasot Maailmapangas, IMF-is ja Aafrika Arengupangas ning töötanud õppejõuna Ouagadougou ülikoolis.

Aastatel 1997–2000 oli Tertius Zongo Burkina Faso majandus- ja rahandusminister; aastatel 2002–2007 Burkina Faso suursaadik Ameerika Ühendriikides.
Hiinalinn

**Hiinalinn** on peamiselt hiinlastega asustatud linnaosa väljaspool Hiinat asuvates suurlinnades.

Kagu-Aasias on hiina kaupmeeste emigratsioon toimunud juba väga kaua aega. Väljaränne teistesse maailma piirkondadesse hoogustus pärast 1860. aastal sõlmitud lepingut Qingi impeeriumi, Suurbritannia, Prantsusmaa ja Venemaa vahel, mis muu hulgas võimaldas vaba väljarännet. 

Paljude välismaal rajatud hiinalinnade ülesanne oli pakkuda uutele immigrantidele hüppelauda ja sujuvamat sobitumist uude kultuuri. Hiina enda arenguga seoses on hiinalinnad kaotanud oma algse tähtsuse ja paljudel juhtudel jäänud vaid ajalooliseks nähtuseks ja mitte enam aktiivseks hiinlaste piirkonnaks.

Maailma vanimaks hiinalinnaks peetakse Binondo linnajagu Filipiinide pealinnas Manilas. See rajati 1594. aastal.

Üks varasemaid hiinalinnu Euroopas hakkas kujunema 1830. aastatel Liverpoolis. Palju hiina immigrante saabus sinna 1850. aastatel.

Põhja-Ameerika vanim ja üks suurematest hiinalinnadest asub San Franciscos. See oli aastatel 1850–1900 hiinlaste peamine värav Ameerikasse.

## Viited
Lasnamäe Vangla

**Lasnamäe Vangla**, ka **Karistusvangimaja**, oli kinnipidamiskoht Tallinnas Sikupilli asumis aadressil Suur-Tartu maantee 85 (Katusepapi tänava vahel).

Kinnipidamiskoht asutati 19. sajandil Venemaa keisririigi ajal Tallinnas Lasnamäel. See rajati Kroonuhospidalina, kuid kuna paksud paekiviseinad põhjustasid patsientide seisundi halvenemist, müüdi hoone 1869. aastal Tšernjaginile elamuks. 

Aastatel 1883–1885 asus hoones Eestimaa karistusvangla.

1886. aastal ostis riik tema pärijatelt selle maja ning sinna asutati naistevangla, mida rahvapäraselt nimetati *Tšernjagini vanglaks*, hiljem ka *Sirin*aks. Venemaa keisririigi lõpuaastail asus Suur-Jurjevi maantee (vene k *Болшая Юревская шоссе*) 75 (*Ревельская Срочная Тюрьма*). Vangla juures asus õigeusu kiriku kirik (vene k. *Церковь мученицы Евгеніи*).

1918. aasta detsembri keskel loodi Kohtuministeeriumi juurde Vangimajade Peavalitsus ning tegevust alustas Tallinna Karistusvangla.

1920. aastate lõpus oli vanglas 12 15–20 m2 kambrit, milles oli kokku 175 voodikohta. 

1928. aastal ehitati vangla kõrvale vana haigemaja kohale naistevangla kahekorruseline korpus, kus oli 150 voodikohta.

20. sajandi esimesel poolel asus kinnipidamishoones aadressil Suur-Tartu maantee 97 Tallinna Karistusvangla, 1936–1940 Tallinna Lasnamäe Vangla, 1941–1944 Tallinna Vangimaja, Eesti NSV ajal ENSV SARK/ENSV SM vangla nr 2 (Ülemiste ehk Lasnamäe (etapi)vangla). Vangla peamine ülesanne oli vangide kinnipidamine kuni nende saatmiseni töölaagritesse ja -kolooniatesse. 

Hiljem asusid hoonetes Eesti NSV Siseministeeriumi ja Eesti Politsei haldusasutused ja 1990. aastast kui moodustati Eesti NSV Siseministeeriumi Parandusliku Töö Valitsuse baasil Kohtuotsuste Täitmise Amet ning seejärel Justiitsministeeriumi Riiklik Kinnipidamiskohtade Amet.

## Lasnamäe vangla direktorid
* –  9. detsember 1918 Albert Kõrge, Tallinna Karistusvangimaja ülem
*9. detsember 1918 – Jaak Villmann, Tallinna Karistusvangimaja ülema kohusetäitja 
**–17. detsember 1918 Edgar Kasemets, vanglaülema abi
**1918 Jüri Awer, vanglaülema abi
**1919 Aleksander Saar, vanglaülema abi
*192... Oskar Tallmeister, Tallinna Karistusvangla ülem
*1929–1933 Paul Pohla (1894–1942), Tallinna Karistusvangla ülem
*–1934 Johannes Kõks, Tallinna Karistusvangla ülema k. t.
*1934–1940 Elmar Ennomäe, Tallinna Karistusvangla ülem

## Viited

## Välislingid
*Robert Nerman. "Lasnamäelt saadeti Siberisse". Eesti Päevaleht, 20. mai 2004
*Robert Nerman. "Lasnamäe paepinnal sündis Eesti jalgpall ja õitses seltsielu". Postimees, 19. september 2008
Gerhard Rägo

**Gerhard Johannes Rägo** (5. detsember 1892 Pindi mõis, Võrumaa – 27. juuni 1968 Tartu) oli eesti matemaatik.

## Elulugu
Gerhard Johannes Rägo oli viinapruuli poeg. Lõpetas 1909. aastal Tartu Reaalkooli ja 1913 Tartu Ülikooli matemaatikuna, täiendas end 1913–1914 ja 1922 Göttingeni Ülikoolis; *cand. math.* (1913, TÜ, ümber atesteeritud füüsika-matemaatikakandidaat 1945).

Oli 1914–1915 Tartu Kommertskoolis ja A. Zilova Era-Tütarlastegümnaasiumis matemaatika õpetaja, 1915–1920 Novotšerkasski Polütehnilise Instituudi matemaatika õppejõud ja 1917–1920 Doni Veterinaariainstituudis füüsika õppejõud (professor 1920). 

1920–1931 TÜ mehaanika ja rakendusmatemaatika erakorraline professor, 1931–1941 professor, 1920–1940 ka matemaatika ja mehaanika instituudi juhataja, 1936–1940 didaktilis-metoodilise seminari juhataja, 1938–1940 matemaatika-loodusteaduskonna dekaan, 1941 Tartu ülikooli rektori asetäitja, 1942–1944 Tallinna Tehnikumi õpetaja, 1944–1946 TÜ haldusprorektor, 1944–1963 teoreetilise mehaanika kateedri professor, ühtlasi 1944–1958 kateedri juhataja, 1963–1968 konsultantprofessor. 1947–1950 ka Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi sektorijuhataja ja teadusdirektor ning 1952–1956 Eesti Põllumajanduse Akadeemia kõrgema matemaatika kateedri juhataja.

Akadeemilise Matemaatika Seltsi asutajaid ja esimene esimees 1926–1927 ja 1924–1940 Eesti Matemaatika Õpetamise komisjoni esimees. Koolimatemaatika reformijaid ning uue alg- ja keskkoolide matemaatika õppekava väljatöötajaid. Koostanud õpikuid. Akadeemilise Tennisklubi esimees.

Oli tegev matemaatika õpetamise arendamisel. Töötas välja gümnaasiumiõpetajate ettevalmistuskava ning koostas vastavad õppekavad matemaatika-loodusteaduskonnale. Ta oli Tartu Ülikooli Didaktilis-Metoodilise Seminari asejuhataja (1926–1936) ning aastatel 1936–1940 selle juhataja.

## Isiklikku
Tema abikaasa oli keemik Natalie Rägo. Gerhard Rägo oli Kaljo Rägo isa, Lembit Rägo vanaisa. 

## Teadustöö
Uurimisvaldkond: matemaatika õpetamise metoodika ja matemaatika ajalugu.

## Teoseid
* Matemaatika tööraamat keskkoolile. I–V. Tartu, 1928–30
* Matemaatika õpetajaile. Tartu, 1935
* Kõrgem matemaatika. I, II. 1948, 4 1963.

## Vaata ka
*Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal

## Viited

## Kirjandus
* EE 8, 263
* EE 14, 443
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 27
* Olaf Prinits. Prof. Gerhard Rägo mälestades. // Matemaatika ja kaasaeg 16 (1969) 2, 164–168.
* Gerhard Rägo. Matemaatikast ja matemaatika õpetajast. Käsikirjaliste materjalide alusel koostanud Olaf Prinits. Tallinn, Kirjastus Valgus 1984. Raamatus on ka G. Rägo trükitud tööde nimestik (34 kirjutist lk 187-188). https://www.ester.ee/record=b1257767*est~S95
*
Arthur Girard de Soucanton

Parun **Arthur Girard de Soucanton** (19 vkj/31. märts 1813 Tallinn – 20. oktoober vkj/1. november 1884 Tallinn) oli Eesti majandustegelane. 

Aastatel 1841–1862 juhatas de Soucanton Kunda sadamat, oli 1864–1876 Tallinna raehärra ja 1876–1883 bürgermeister ning kaubafirma Thomas Clayhills & Son kaasomanik ja aastast 1872 selle juht. Ta oli 1872–1875 Tallinna Börsiseltsi Börsikomitee esimene esimees. Ta oli ka Tallinna Liikumata Varanduste Omanike Krediitühisuse (immobiilpanga) president (*Creditverein die Immobilienbesitzer in Reval*).

Aastal 1863 rajas de Soucanton Õismäe küla alale Rocca al Mare suvemõisa.

Alates 1872 kuulus de Soucantonile praegune Tallinna Malemaja hoone, mis pärast tema surma pärandus ta lesele ja pärast tolle surma vanimale pojale.

## Perekond

Parun Arthur Girard de Soucanton oli abielus Marie Luise Bergiga (11. veebruar 1821 – 11. mai 1901). Abielust sündisid
*Eleonore Karoline Valerie (5. veebruar 1842 Kunda – 11. august 1910 Wertheim), abiellus 11. mail 1865 Eugen Ferdinand Kyberiga
*Johann Karl Étienne (6. september 1843 Kunda – 8. oktoober 1910 Tallinn), Tallinna kaupmees ja Briti Tallinna auasekonsul, Thomas Clayhills and Son juhataja, abiellus 25. juulil 1870 Olga Alexandra Tobieseniga
*Claude Antoine (5. juuni 1845 Kunda – 26. aprill 1868 Hamburg), uppus
*Marie Luise Gabrielle (sündis 12. november 1846 Kunda), abiellus 16. veebruaril 1868 Ernst Friedrich Niebuhriga
*Julie Henriette Estelle (17. juuli 1850 Kunda – 2. detsember 1929 Berliin-Lichterfelde), abiellus 16. oktoobril 1873 Julius Theodor Wittega
*Catarina Helene Claudine Girard (25. november 1855 Kunda – 8. jaanuar 1930 Tallinn), abiellus 29. novembril 1872 Johann Eugen Alexander von Nottbeckiga

## Vaata ka
*Tallinna raad
*Girard de Soucanton

## Kirjandus
* Jüri Kuuskemaa. «Suka Antonite» majad ja sehvtid Pealinn 10. detsember 2004

## Välislingid
*Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust, 1930
*Parandused Eestimaa rüütelkonna genealoogilises käsiraamatus 1930
Plaki järv

**Plaki järv** on järv Põlvamaal Orajõe külas.

Plaki järv on looduslik järv, mille pindala on 1,6 ha (1963. aasta andmetel 0,9 ha) ja valgala 5,7 ha.

Enne Teist maailmasõda on järve nimetatud *Himma järv*eks. Plaki järve nimi on seotud asjaoluga, et järv asus endisel Plakki kinnistul.

Nõukogude perioodil juhiti Plaki järve Põlva linna olme- ja tööstuse reovett, mistõttu järv kasvas kinni.

## Viited
Anton Uesson

**Anton Uesson** (12. jaanuar 1879 – 13. aprill 1942 Sverdlovski vangla) oli Eesti insener ja poliitik.

## Elukäik
*1909 Üliõpilasselts Liivika (REÜS) asutajaliige.
*1914– Tallinna Linnavalitsuse Tallinna linnanõunik
*1919–1934 ja 1938–1940 Tallinna linnapea 
*1934–1938 Tallinna linnapea abi
*1935–1940 Insenerikoja esimees
*1930–1940 Noorte Kotkaste Tallinna maleva vanem
*Majaomanikkude Koja liige
*Rahvuskogu liige
*I Riiginõukogu liige
*7. mail 1940 valiti Omakaitse Sihtkapitali Komitee esimeheks
*Tallinna Vabatahtliku Kodanliku Õhukaitse Ühingu esimees

1939. aastal kirjutati Rahvalehes tema 60. sünnipäeva puhul: "A. Uessoni vaikne endassesüvenenud ilme sunnib inimesi kuidagi aukartusele ja kainusele."

NKVD arreteeris ta 14. juunil 1941 Tallinnas. Surmaotsus, lasti maha.

## Tunnustus
* 1928 Eesti Punase Risti mälestusmärgi II järgu I aste
* 1929 Tallinna Meestelaulu Seltsi auliige
* 1930 Kotkaristi III klassi teenetemärk
* 1934 Eesti Punase Risti mälestusmärgi I järgu II aste
* 1938 Valgetähe II klassi teenetemärk

## Viited


## Kirjandus
* Linnapea A. Uesson 60-aastane. Uus Eesti, 12. jaanuar 1939, nr. 11, lk. 6.
Matusetoetus

**Matusetoetus** on ühekordne rahaline toetus matuse korraldamisega seotud kulude hüvitamiseks. Matusetoetus kui sotsiaalkindlustushüvitis sisaldub paljude Euroopa Liidu liikmesriikide (Austria, Bulgaaria, Hispaania, Holland, Kreeka, Küpros, Leedu, Luksemburg, Läti, Poola, Portugal, Prantsusmaa, Rumeenia, Slovakkia, Suurbritannia, Taani, Tšehhi) sotsiaalse kaitse süsteemis. Matusetoetust makstakse enamasti lahkunu abikaasale, lapsele, lapselapsele, vanemale või mõnele muule sugulasele, teatud juhtudel ka isikule, kes ei kuulu lahkunu perekonda.

Eestis oli matusetoetus aastatel 1999–2009 universaalne riiklik toetus, mida maksti Eesti elanikule, kes kandis matuse korraldamise kulud: 
* Eesti elaniku surma korral sõltumata sellest, kas isik suri (st surm registreeriti) Eestis või välismaal, kui isik maeti Eestis;
* välismaalase surma korral, kui surm registreeriti Eestis ja isik maeti Eestis.

1. juulist 2009 lõpetati majandussurutise olukorras Eestis matusetoetuse maksmine universaalse toetusena. Juulist 2009 kuni detsembrini 2014 maksis riik matusetoetust üksnes kohalikele omavalitsustele omasteta või tundmatu inimese matuse korraldamiseks. Samas mitmed kohalikud omavalitsused kehtestasid matusetoetuse kohaliku sotsiaaltoetusena oma valla või linna vähekindlustatud isikutele lähedase inimese matuse korraldamise kulude hüvitamiseks.

1. jaanuarist 2015 taastati riikliku matusetoetuse maksmine neile majanduslikult vähekindlustatud isikutele, kes eelmise aasta jooksul vähemalt ühe korra on saanud toimetulekutoetust. Riiklikku matusetoetust maksab Sotsiaalkindlustusamet. Matusetoetust maksavad oma töötajale tema lähedase surma korral ka paljud Eesti ettevõtted.

## Viited

## Välislingid
* MISSOC Comparative Tables Database
* Riikliku matusetoetuse seadus
* Eesti.ee Matusetoetuse avaldus (erinevad vallad)
Mõraste mõis

**Mõraste mõis** (saksa keeles *Morast*, hiljem *Fersenau*) oli rüütlimõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb kunagise mõisa territoorium Märjamaa valda. Mõisa keskus paiknes Mõraste külas.

Mõraste mõis rajati ajavahemikus 1549–1563. Mõisa algne saksakeelne nimi oli *Morast*. Kirjalikud teated mõisa kohta on olemas 1563. aastast, kuid oletatakse, et mõis oli olemas juba 1549. aastal kui Diedrich Uexkull päris Mõraste küla. 1774. aastal sai mõisa omanikuks Gustav von Fersen. Fersenite nimest tuleneb ka Mõraste mõisa hilisem saksakeelne nimi *Fersenau*. 

18. sajandi teises pooles valmis barokses stiilis ühekorruseline kelpkatusega kivist peahoone. Mõisasüda paiknes Kasari jõe idakaldal Sipa külast ligikaudu 3,5 km lõunas.

1824. aastal eraldati Mõraste mõisast Uuesalu mõis.

1829. aastal avas Mõraste mõisas arstipraksise Carl Hermann Hesse, kes oli varem olnud Märjamaa kihelkonnarst ja kellest hiljem sai Paide kreisiarst.

1831. aastast oli mõisa omanikuks Kügelgenide, 1836. aastast Gernetite ja 1870. aastast Stackelbergide suguvõsa. 19. sajandi lõpus oli mõisa omanikuks Helene von Wistinghausen. Mõisa viimane omanik 1904. aastast oli Georg von Rennenkampff.

1905. aasta rahutuste käigus mõis põletati ja jäi varemetesse. Hiljem mõisa ei taastatud ja nüüdseks on kogu kompleksist alles vaid magasiaida müüri varemed.

## Viited

## Välislingid
*Mõraste mõis (Märjamaa khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Psalm

**Psalm** (kreeka keeles *psalmos*, 'laul', 'näppepilli keelte näppimine ja selle käigus tekkiv heli') on vaimuliku luule žanr, mida iseloomustavad järgmised tunnused:
* vaimulik temaatika,
* lühikestest kaheosalistest üksustest koosnev poeetiline struktuur,
* parallelism ehk mõtteriim (*parallelismus membrorum*)
ja sellele vastav muusikažanr.

Psalm võib olla mittemeetriline või meetriline.

Psalme lauldakse nii liturgia osana kui ka kristlikes kodudes. 

Kristlike psalmide üks olulisemaid kogumikke on Taaveti laulud.

16. sajandil tekkis reformatsiooni käigus meetriline psalm, mis kujutas enesest psalmide värsstõlkeid, mida hakkas esitama kogudus. Olulisemateks meetriliste psalmide kogumikeks on Hollandi psalter (1540), Genfi psalter (1562) ja Inglise psalter (1562, 1564, 1621, 1671 ja 1696). 1612. aastal ilmus n-ö Inglise separatistide psalter, mis viidi palverändurite poolt 1620. aastal Ameerikasse, kus see 1640. aastal ilmus esimese Uues Maailmas trükitud raamatuna.

Psalmide laulmise ja mängimise muusikastiili nimetatakse psalmoodiaks.
Hüdroakustika

**Hüdroakustika** on akustika allharu, mis uurib heli levi ja selle rakendusi veekeskkonnas. Teise definitsiooni järgi võib hüdroakustiliseks nimetada akustilise energia teket rõhu all voolava vedelikus .

Hüdroakustika üheks peamiseks valdkonnaks on sonari kasutamine veekogude uurimiseks. Selle abil saab mõõta veekogude sügavusi (batümeetria) ja veealuseid objekte (sealhulgas elusaid), pinnavorme ja põhja iseloomu.

## Vaata ka
*Allveeakustika
*Aeroakustika
*Hüdroakustiline logi
*Hüdroakustilised seadmed
*Hüdrolokatsioon

## Viited
Tarmo Roosimölder

**Tarmo Roosimölder** (sündinud 25. mail 1970 Tallinnas) on eesti maalikunstnik. 

Ta lõpetas 1988. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja õppis aastatel 1988–1991 Tartu Ülikoolis geoloogiat, on kunstis iseõppija.  

Roosimölder maalib õlivärvidega ja teeb väikeseformaadilisi kuivnõelatehnikas sügavtrükke paberile. Ta on osalenud näitustel alates 1990. aastast, algul rühmituse Lüliti liikmena, hiljem isiku- ja rühmanäitustega mitmes Eesti ja Euroopa galeriis. Tema töid on paljudes erakogudes ja Tartu Kunstimuuseumi Matti Miliuse kogus.

## Isiklikku
Tema isa oli insener Lembit Roosimölder.

## Viited

## Välislingid
* Koduleht
* Tarmo Roosimölder HAUS galerii kodulehel
* Tarmo Roosimölder e-kunstisalong.ee kodulehel
Golden Air

**Golden Air**  Flyg AB oli 1976. aastal loodud Rootsi regionaalne lennufirma, mille kodulennujaam oli Trollhättanis.

Golden Airist liisis Estonian Air väikelennukeid.

2008. aastal oli ettevõttel 18 Saabi lennukit.

Kuulus kuni 2012 kontserni Erik Thun AB, mil selle omandas  Braathens Aviation. 1. jaanuarist 2013 kannab nime Braathens Regional.

## Viited

## Välislingid
* Ettevõtte koduleht
Moḩammad Khātamī

**Moḩammad Khātamī** (sündinud 29. septembril 1943 Ardakanis) on Iraani poliitik ja vaimulik, riigi president aastatel 1997–2005.

Khātamī isa oli ajatolla Ruhollah Khātamī. Tema vennad on poliitik Mohammad Reza Khātamī ja ärimees Ali Khātamī. Ka tema õde Fatemeh Khātamī on tegelenud poliitikaga.   

Khātamī õppis islamirevolutsioonieelses Iraanis lääne filosoofiat ja ka islamiteadusi Qomis ja Teheranis, hiljem täiendas ta end ka Hamburgi Islami Keskuses. 1979 naasis ta Iraani, aastatel 1980–1982 oli parlamendi liige, 1982–1986 ja 1989–1992 kultuuriminister ning 1992–1997 Rahvusraamatukogu juhataja. 

1997. aastal valiti suhteliselt vähe tuntud Khātamī paljudele üllatuseks 70% toetusega Iraani presidendiks. Ta lubas moderniseerivaid ja ilmalikke reforme, mida oli ettevaatlikult teostanud ka eelmine president Akbar Hāshemī Rafsanjānī. Suurt tähelepanu pööras ta kultuurile ja kodanikuühiskonnale. Ta pooldas ka Euroopa riikide ning USA-ga suhete parandamist, esitades tsivilisatsioonide dialoogi teesid, kus väitis, et kõigil tsivilisatsioonidel on üksteistelt palju õppida ning isoleerumine või vaenulikkus pole lahenduseks. Tema reforme takistas siiski asjaolu, et enamik võtmepositsioonidel olevatest kõrgvaimulikest, sealhulgas Iraani kõrgeim juht ajatolla Ali Khamenei oli läänestavatele ja moderniseerivatele muudatustele vastu. Mitmed reformid õnnestus tal siiski läbi suruda. Majanduspoliitikas proovis Khātamī muuta Iraani majandust avatumaks ning liita seda ülemaailmse turuga. 

Välispoliitikas püüdis Khatami oma tsivilisatsioonide dialoogi teese igati järgida ning kohtus mitmete läänemaailma liidrite, sealhulgas Johannes Paulus II, Jacques Chiraci, Johannes Rau ja Vladimir Putiniga. USA-ga rikkus suhteid aga Iraani tuumaprojekt, kuigi Khatami püüdis teravusi kahe riigi suhetes igati vältida. 

2004. aasta valimiste ajal eemaldas klerikaalne Valvurite Nõukogu mitmed reformimeelsed kandidaadid nimekirjadest ja tulemuseks oli usukonservatiivide mäekõrgune võit. Khātamī valitsuses tekkisid seetõttu suured pinged, mitmed radikaalsemad reformimeelsed otsustasid tagasi astuda.

Pärast oma ametiaja lõppu asutas Khātamī oma eraorganisatsioonina Tsivilisatsioonidevahelise Dialoogi Keskuse, mille juht ta on alates 2006. aastast ise olnud. Ta on osalenud ka rahvusvahelistes ettevõtmistes ning on jätkanud Iraanis vabama, demokraatlikuma ja avatuma ühiskonna loomise vajaduse propageerimist. 2008. aastal organiseeris Khatami Yazdi linnas rahvusvahelise konverentsi, kus arutati religiooni rolli üle kaasaegses maailmas. Seal osalesid ka mitmed läänemaailma poliitikud.

2007. aastal surus Khātamī Itaalias majanduskonverentsil olles väidetavalt naisametnikel kätt, mis rangete islami reeglitega on keelatud. Mitmed Iraani usufanaatikud nõudsid seepeale endise presidendi karistamist, kuid seda siiski ei juhtunud.

Khātamī on alates 1974. aastast abielus Zohreh Sadeghiga, kellega tal on kolm last. 

Mohammad Khātamī räägib lisaks pärsia keelele araabia, inglise ja saksa keelt.

## Välislingid
*  Khatami teatas Iraani presidendiks kandideerimisest Postimees, 8. veebruar 2009
Adam Clayton

**Adam Charles Clayton** (sündinud 13. märtsil 1960 Inglismaal Oxfordshire'i krahvkonnas Chinnoris) on rokkansambli U2 basskitarrist.
Larry Mullen, Jr.

**Lawrence Joseph Mullen, Jr.** (sündinud 31. oktoobril 1961 Dublinis Iirimaal) on rokkansambli U2 trummar.
Plaan XVII

**Plaan XVII** oli Prantsusmaa sõjaplaan Esimeses maailmasõjas. See plaan nägi esiteks ette Preisi-Prantsuse sõja katastroofi vältimist, teiseks Prantsuse-Saksa piirile tugeva kindlustuste süsteemi rajamise (kuid Belgia-Prantsuse piirile jäetakse see rajamata!), kolmandaks Lotringi ja Elsassi hõivamise sakslaste käest ning seejärel sissetungi Saksamaale.
Bled

**Bled** on linn Sloveenias Kranjskas Bledi vallas. See asub Bledi järve ääres Austria piiri lähedal.

## Sõpruslinnad
Bledil on kaks sõpruslinna:
*  Brixen (Itaalia), alates 2004
*  Velden am Wörther See (Austria), alates 2004

## Välislingid
*Bledi valla koduleht
Uno Uiga

**Uno Uiga** (21. november 1925 Tammistu – 17. november 2017) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

Uno Uiga õppis pärast sõda Richard Ritsingu algatatud muusikakursustel ja hiljem Tartu Muusikakoolis laulmist, koorijuhtimist ja klaverit. 1947. aastal asutas ta segakoori Heli ja 1961. aastal Tartu Poistekoori ning oli mõlema peadirigent. 1957. aastal lõpetas ta kaugõppes Moskva Gnessinite-nimelise Muusikapedagoogilise Instituudi koorijuhtimise erialal.

Ta töötas 1953–1980 Tartu Pedagoogilise Kooli ja 1980–1995 Tartu 7. Keskkooli (Tartu Karlova Gümnaasiumi) õpetajana.

Uno Uiga oli üldlaulupidude korraldaja ja üldjuht ning algatas poistekooride laulupeo tava. Ta tegutses ka muusika- ja teatrikriitikuna.

2024. aastal, vahetult enne Tartus toimunud laulupidu, avati Uno Uiga viimase elukoha seinal aadressil Uus 13b tema mälestustahvel, mille valmistas skulptor Rein Karus.

## Tunnustus
*1984 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
*1997 Valgetähe medaliklassi teenetemärk
*2000 Tartu Kultuurkapitali aastapreemia
*2002 Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler
*2005 Gustav Ernesaksa koorimuusika peastipendium
*2011 Valgetähe III klassi teenetemärk

## Viited
Käsmu laht

**Käsmu laht** on Soome lahe siselaht. See asub Eesti põhjarannikul Käsmu poolsaare ja Vergi poolsaare Lobi neeme vahel. Kaldad asuvad Lääne-Virumaal Haljala vallas.

Lahe laius on kuni 4 km, lahe suus on laius 3 km, sügavus 12–27 m.

Käsmu lahte suubuvad Käsmu oja (pikkus 7 km) ja Võsu jõgi (pikkus 23 km).

Lahe läänerannikul asub Käsmu küla ja lõunarannikul Võsu alevik.  

Lahe läänekaldal asub Käsmu sadam. Kuna laht on põhjatuulte eest hästi kaitstud, siis on see hea looduslik sadamakoht. Samas tegutses varem Käsmu tuletorn.

Lahe kaguosas paikneb ka Võsu sadam, kus tegutseb Käsmu Lahe Merekool (KLM), mille asutasid Maris ja Tiit Pruuli. 

Kuulub Lahemaa rahvusparki.
Kopli poolsaar

**Kopli poolsaar** asub Harju maakonnas, osa Tallinna linnast. Poolsaar on kagu–loodesuunaline, piirnedes kirdes Paljassaare lahega ja edelas Kopli lahega. Poolsaare tipus asub Kopli neem.

Kopli poolsaarel asuvat seljandikku, mis ulatus endise Kopli kalmistu juurest kuni praeguse Eesti Mereakadeemia peahooneni nimetati Keskmetsamäeks.

Pelguranna  maa-alal asus (ulatudes endise Kopli kalmistu edelanurgast kuni Kari tänavani) asus Kirikuaiamägi.

Poolsaare keskosas asus ka Marjamäe nimeline kõrgendik.

Poolsaare alguses (Kopli, Kari ja Tööstuse tänava nurgal) Kopli asula poole laskuvat kõrgendikku nimetatakse seal asetsenud Balti Manufaktuuri ehk rahvakeeles Sitsi vabriku järgi Sitsimäeks.

Poolsaare  Kopliranna, Alasi ja Vasara tänava rajoonis asetsenud kõrgendikku
nimetati Tammemäeks, seal kasvanud tammede järgi. Omaaegse Kopli mõisa rentnikud olid kohustatud rendiaja jooksul istutama poolsaarele kindla arvu tammi, mida kasutati linna veevarustuse puittorustikkude ja suurtükilafettide valmistamiseks.

Kopli poolsaare Paljassaare poole jääva mandritipu idapoolsel küljel on Trikkarimäe-nimeline kõrgendik.

Poolsaare pikkus on umbes 3 km, laius tüveosas umbes 1,5 km.

Poolsaarel on mitu sadamat ja poolsaarel paikneb Tallinna tööstuslikemaid Põhja-Tallinna linnaosa ja Kopli asum.

## Vaata ka
*Kopli asum

## Viited
Pärandkoosluste Kaitse Ühing

**Pärandkoosluste Kaitse Ühing** (lühend **PKÜ**, inglise keeles *Estonian Seminatural Communities Conservation Association*) on mittetulunduslik valitsusväline ühing, mis asutati Tartus 27. märtsil 1997 eesmärgiga tagada Eesti pärandkoosluste püsimine.

Ühingu peamine tegevus on olnud suunatud puisniitude ja teiste poollooduslike koosluste ehk pärandkoosluste alalhoiu korraldamisele Eestis, pidades Eesti pärandkoosluste andmebaasi, korraldades talguid, loodusteaduslikke uuringuid ja ekspertiise. PKÜ on 2014. aastast koostanud Eesti taimede levikuatlast.

Ühingu juhatuse liikmed on 2019. aastast Tiit Hallikma, Aveliina Helm, Bert Holm, Tanel Kosk, Jaak-Albert Metsoja (juhatuse esimees).

## Viited

## Välislingid
*Ühingu koduleht
Kolga laht

**Kolga laht** on laht Harjumaal Kuusalu vallas, Soome lahe mereosa.

Laht piirneb idas Juminda poolsaarega ning läänes Kaberneeme poolsaare, Koipsi ja Rammu saarega. 

Kolga lahte voolavad Loo ja Pudisoo jõgi.

Lahes on mitu saart, nende seas Pedassaar.


Vaade loojangule Juminda poolsaarelt.jpg|Päike vajub Kolga laht
Muuksi linnamägi 3.JPG|Vaade Muuksi linnamäelt Kolga lahele


## Vaata ka
*Kolga lahe maastikukaitseala
Meles Zenawi

**Meles Zenawi Asres** (amhara keeles መለስ ዜናዊ ኣስረስ; 9. mai 1955 Adwa – 20. august 2012 Brüssel) oli Etioopia poliitik, alates 23. augustist 1995 kuni surmani Etioopia peaminister.

Pärast Mengistu Haile Mariami kukutamist oli Meles Zenawi aastatel 1991–1995 Etioopia president. 

Aastatel 1995–1996 oli ta Aafrika Ühtsuse Organisatsiooni peasekretär.
Kodujuust

**Kodujuust** ehk **teraline kohupiim** on välimuselt ja maitselt suureteralist kohupiima meenutav piimatoode, mille tootmistehnoloogia sarnaneb juustu tootmise tehnoloogiaga.

Kodujuustu tehakse lõssile pastöörimise järel juuretise ehk piimhappebakterite lisamise, kalgendunud massi teraliseks lõikamise, nõrutamise ja hilisema lühikese laagerdamise teel. Eritöötlemisel saadud rasvata kodujuustuteradele lisatakse vastavalt liigile soola, koort või muid lisandeid. Mitmekordne terade pesemine valmistamise käigus vähendab kodujuustu happesust ja muudab kodujuustu maitse mahedamaks .

Struktuurilt on kodujuust kohupiima ja juustu vahepealne. Sel on kohupiima kasulikud omadused, kuid kalorsus on väiksem kui juustul. Kodujuustu tüüpiline rasvasisaldus on 0–9%. Seetõttu on selle säilivusaeg pisut pikem kui kohupiimal. Ühtlasi sisaldab kodujuust palju valke. Seetõttu on kodujuust oluline mitmes dieedis ja sportlaste, eriti kulturistide toitumises. Kodujuust sisaldab ohtralt kaseiini ja seepärast soovitatakse seda süüa hilisõhtuti enne magamaminekut.

Kodujuustu võib süüa eraldi toiduna, kuid seda kasutatakse ka mitmesugustes salatites või salatite lisandina.

Eestis hakati kodujuustu tootma selleks, et täita Moskva poolt Eesti NSV-le seatud juustutootmisplaani. Nimelt nõudis NSV Liidu Riiklik Plaanikomitee viisaastakuplaan Eesti NSV juustutoodangu peaaegu kahekordistamist, mistõttu hakati lisaks tootma kodujuustu, mida aruannetes kajastati juustuna.

## Viited