open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kornilovi mäss

**Kornilovi mäss** oli 1917. aastal Esimese maailmasõja aegse Vene sõjaväe ülemjuhataja Lavr Kornilovi sõjaväeline riigipöördekatse, millega ta püüdis augustis vkj 1917 kehtestada sõjaväelise diktatuuri, et taastada Veebruarirevolutsiooni järel kord Venemaal ja eelkõige selle pealinnas Peterburis. 

Oma poliitilistes seisukohtades ei väljendanud ta soovi taastada monarhiat, vaid ta oli vastu Venemaa Ajutise Valitsuse ja Petrogradi Nõukogu tekitatud anarhiale, kaksikvõimule ja Vene armee lagundamisele soldatikomiteede loomise ning kõrgemate väejuhtide kõrvaldamise teel. Korra ja sõjaväe võitlusvõimelisuse taastamiseks kavatses ta taastada surmanuhtluse ning militariseerida raudtee. 

Kornilovi ja tema toetajate programmilised teesid:
* valitsusvõimu kehtestamine, mis oleks sõltumatu kõigist vastutustundetutest organisatsioonidest kuni Asutava Kogu moodustamiseni;
* sõja jätkamine kuni peatse liitlastega ühise rahu sõlmimiseni;
* võitlusvõimelise sõjaväe taasloomine ilma poliitikata, komiteede ja komissaride vahelesegamiseta sõjategevusse, kindla distsipliini taastamine;
* raudteetranspordi normaalse töö taastamine;
* toitlustusolukorra parandamine kooperatiivide ja kaubandusaparaadi kaasamisega.

Kornilov oli algusest peale Veebruarirevolutsiooni ja Aleksandr Kerenski juhitud Venemaa Ajutise Valitsuse toetaja, kuid ta pettus selles üha enam, mõistes, et Venemaa on langemas alles areneva ning nõrga demokraatia tõttu kaosesse ning suurimat kasu lõikavad sellest sihikindlad ja hästiorganiseeritud Lenini juhitud bolševikud. Nii otsustas ta 1917. aasta septembris Vene poliitikasse sekkuda, nõudes Kerenskilt diktatuuri kehtestamist. Seetõttu kuulutas peaminister Kerenski Lavr Kornilovi valitsusvastaseks mässuliseks ning edastas talle rindele telegrammiga otsuse asendada ta 27. augustil 1917 armee ülemjuhataja kohal Aleksandr Lukomskiga. 

28. augustil 1917 vastas Kornilov avaldusega, et Kerenski telegramm on "suur provokatsioon" ning ta keeldub allumast kodumaa reetnud valitsusele. 

Kerenski kutsus appi kõik väeüksused, mis pealinnas olid, ka bolševike Punakaardi. Koondatud väed suutsidki Kornilovi väed peatada. Kindral ise ja tema mõttekaaslane, Edelarinde juhataja Anton Denikin vahistati. 19. novembril 1917. Uus ülemjuhataja Nikolai Duhhonin vabastas Kornilovi ja Denikini vahi alt.
Võritsa

**Võritsa** on alev Venemaal Leningradi oblastis Gattšina rajoonis, Võritsa valla keskus.

Alevi pindala on 50 km² ja sellega on ta üks oblasti suurimaid asulaid. 1. jaanuaril 2019 oli asulas 12187 elanikku.

Võritsa asub 60 km Peterburist lõunas ja 20 km Gattšinast kagus Oredeži jõe ülemjooksul.

Alevis asub lisaks Võritsa raudteejaamale Mihhailovka raudteepeatus. Eksisteerib veel asulasisene raudtee, mis algab Võritsa raudteejaamast. Selle ääres on kolm raudteepeatust, mida nimetatakse vastavalt 1., 2. ja 3. platvormiks.

Alevit läbib maantee, mida mööda saab sõita lääne poole Siverskisse ja Kikerinosse ning ida poole Tosnosse ja Šapkisse.

## Ajalugu

Võritsat on esmamainitud Novgorodi Vadja viiendiku maksuraamatus 1499/1500. aastal. Sel ajal elasid selles piirkonnas soomeugrilased ja asula nimi tuleb sõnast "võru".

Võritsas ja selle ümbruskonnas elasid ajalooliselt ingerlased. Enamik kohanimesid on ingeri päritolu. Ingerlased venestusid selles piirkonnas lõplikult 20. sajandi alguses.

1914 valmis Võritsas Jumalaema Kaasani Ikooni kirik, mille arhitektid olid Mihhail Krassovski ja Vladimir Alõškov. Lisaks on Võritsas Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse nimeline kirik ning Võritski Vaga Serafimi kellatorn.

1904 jõudis Võritsasse Peterburi–Dno raudtee (selle ots on Peterburis Vitebski vaksalis) ja sinna hakati ehitama suvemaju. 27. novembril 1938 nimetati asula aleviks. Alevi saamiseks liideti Võritsa ja Novopetrovskoje küla ning Knjažeskaja Dolina, Bori, Zaretšje ja Posjoloki asundus.

Võritsas töötavad metalltoodete tehas, Võritski katsemehaanikatehas, saeveski ja õmblusvabrik "Uzor".

Võritsas on karskusliikumine väga tugeval järjel.

## Vaatamisväärsused

Alevis on palju Peterburi elanike suvilaid. Suvel kasvab Võritsa elanike arv mitmekordseks. Alevis suvitanute hulgas on kirjanik Vitali Bianki, kelle teoseid on eesti keeleski avaldatud.

Võritsas on säilinud 20. sajandi alguse suvilaid ja vürst Wittgensteini jahimaja.

Võritsas on sündinud vene ulmekirjanik Ivan Jefremov. Seal on temanimeline raamatukogu ja muuseum ning raamatukogu lähedal on tema mälestusmärk.

Võritsas elas õigeusu pühak Võritsa Serafim alates oma haigestumisest 1930 kuni surmani 1949. Ta on Võritsasse maetud ja tema haud on palverändude sihtkoht.

## Viited

## Välislingid
*http://www.vyritsa.ru/
*http://www.vyritsa.narod.ru/
Ambatoharana (Masoala)

**Ambatoharana** ehk **Ambatoarana** on küla Madagaskaril Sava piirkonnas Antalaha ringkonnas Vinanivao vallas  Masoala poolsaare lõunaosa idarannikul.

Kõrgus merepinnast on umbes 78 m.
Ambatomifanga saar

**Ambatomifanga** (malagassi keeles *Nosy Ambatomifanga*) on saar Madagaskaril Madagaskari saare Masoala poolsaare idarannikul Sava piirkonnas Fampotakely jõe suudme ja Fampotakely asula lähedal. Geograafilised koordinaadid on 	15°36' S,	50°25' E.

## Viited
Ambatoharana neem

**Ambatoharana neem** on neem Madagaskari idarannikul Toamasina provintsis Antanambe ja Manompana vahel.
Otto von Rehbinder

**Otto von Rehbinder** (arvatavasti 1640 – oktoober 1710) oli baltisaksa päritolu Rootsi sõjaväelane ja poliitik. Vabahärra.

Otto von Rehbinder sündis Soome kindralkuberneri kindralmajor Heinrich von Rehbinderi ja Hildegard Elisabeth von Uexkülli pojana.

Otto von Rehbinder teenis Rootsi armees, kus sai oobersti auastme.

Ta oli Virumaa meeskohtunik, 1680–1687 Eestimaa rüütelkonna peamees, 1687–1708 Eestimaa maanõunik, 22. jaanuarist 1701 Järva maarügemendi ülem ning 1710. aastal Tallinna komandant. Põhjasõja ajal langes ta 1704. aasta Narva piiramisel ja 29. septembril 1710 Tallinna kapituleerumisel venelaste kätte vangi.

Otto von Rehbinder oli üks neljast, Rootsi vägede Tallinna garnisoni poolt Harku kapitulatsiooniakti allkirjastanud väejuhist, ta suri 1710. aastal katku ja on maetud Tallinna Niguliste kirikusse.

Talle kuulusid Udriku, Liigvalla (aastast 1676) ja Tamsalu mõis Eestimaal ning Kawandtholmi ja Pyhtää valla Kullagårdi mõis Soomes.

## Perekond

Otto von Rehbinder abiellus kaks korda:
*1660. aastal Gertruta Helena von Tiesenhauseniga. Abielust sündisid:
**Bernhard Otto von Rehbinder (1662–1742), Sardiinia kindralfeldmarssal (Vt: itaalia wiki: Rehbinderi rügement)
**Heinrich Georg von Rehbinder, Hollandi ja Rootsi sõjaväelane
**Fabian Wilhelm von Rehbinder (surnud 1746), Hollandi sõjaväelane
**Hildegrad Lisbeth von Rehbinder (sünd. 1665), abiellus Otto Gustav von Delwigiga
**Frommhold Johann von Rehbinder (1671–1697), Rootsi lipnik
**Gustav Magnus von Rehbinder (1673–1734), Eestimaa rüütelkonna peamees
**Anna Helene von Rehbinder (sünd. 1674)
**Andreas Reinhold von Rehbinder (surnud 1737), Rootsi sõjaväelane, Seljaküla suguvõsaliin
**Charlotte Dorothea von Rehbinder, abiellus kõigepealt Georg Erich von Stiernhielmiga ja hiljem Frommhold von Bergiga
*Hiljem abiellus Margaretha Elisabeth von Bellingshauseniga.

### Sugupuu

## Esivanemad

## Vaata ka
*Rehbinder

## Viited

## Välislingid
*Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
*Biograafia Svenskt biografiskt handlexikonis (rootsi keeles)
*
Behentona saar

**Behentona** (malagassi keeles *Nosy Behentona*) on saar Madagaskaril Antsiranana provintsis Masoala poolsaare edelatipust Baldrisy neemest umbes 2 km läänes Masoala asula lähedal. 

Saarel on hallidest värvidega kividest laotud valge puitäärega 10 m kõrgune galeriiga tuletorn. Ta on aktiivne. Iga 15 s tagant heidab ta 2+1 valget sähvatust, mis on nähtavad 10 meremiili kaugusele.  
Tähised:
*TARLHS MAG-029 
*Admiralty D6948.5 
*NGA 32416

Saarele pääseb ainult paadiga. Sinna korraldatakse väljasõite kajakiga. 

## Välislingid
*Behentona tuletorni foto ja kirjeldus
Baldrisy neem

**Baldrisy neem** (prantsuse keeles *Cap Baldrisy*) on neem Madagaskaril, Madagaskari saare Masoala poolsaare edelatipp ning ühtlasi kõige lõunapoolsem tipp. Geograafilised koordinaadid on 16°00' S, 50°10' E. 

Umbes 2 km põhjas on Masoala asula ning umbes 2 km läänes on Behentona saar. Umbes 8 km idas on Masoala neem.
Vavarana

**Vavarana** on küngas Madagaskari saarel Masoala poolsaare idarannikul 3&nbsp;km kaugusel Antanjokatafanast ja 3&nbsp;km Fampotakelyst põhja pool. Geograafilised koordinaadid on  15°34'56" S, 50°24'33" E.

Kõrgus merepinnast on umbes 79&nbsp;m.

## Viited
Tongavadiriana

**Tongavadiriana** on mägi Madagaskari saarel Sava piirkonnas Masoala poolsaare sisemaal. Geograafilised koordinaadid on 15°28' S, 50°06' E. 

Kõrgus merepinnast on umbes 1001 m.
Nanatonana

**Nanatonana** ehk **Nanantonana** on asula Madagaskaril Antsiranana provintsis Madagaskari saare läänerannikul saare põhjatipu lähedal. 

Kõrgus merepinnast on umbes 105 m.
Nanatonana mägi

**Nanatonana** on küngas Madagaskari saare Masoala poolsaare sisemaal. Geograafilised koordinaadid	on 15°44' S,	50°11' E. 

Kõrgus merepinnast on umbes 199 m.
Ambanizana

**Ambanizana** ehk **Benjana** on asula Madagaskaril Sava piirkonnas Antalaha ringkonnas Vinanivao vallas  Masoala poolsaare läänerannikul Antongila lahe osa Ambanizana lahe lähedal. Geograafilised koordinaadid on 15°37' S,	49°58' E. 

Kõrgus merepinnast on umbes 256 m.

Ambanizana on kahe- või kolmetunnise mootorpaaditee kaugusel Maroantsetrast, kust tuuakse varahommikuti külasse turiste. Pooletunnise jalgsimatka kaugusel on troopiline vihmamets (Masoala rahvuspark), mis algab pärast põllumajandusmaastikku ning kuhu viivad jalgrajad. See on tähtsaim ligipääs Masoala rahvuspargi vihmametsadele. Tähelepanuväärsed on leemurid ja linnud. Tähelepanuväärsete liikide seas on puna-loorkakk ja leemur *[[Varecia rubra]]* ning *[[Eugenia antongiliensis]]*. Puud on kuni 35 m kõrgused. Ambanizanas on ööbimisvõimalus.  

Külas on õlgkatusega onnid ning kasvavad bambus ja palmid. Elanikud on betsimisarakad.  

## Välislingid
*Ambanizana rand
*Rand Ambanizana lähedal
*Foto
*Foto
Ambanizana jõgi

**Ambanizana jõgi** on jõgi Madagaskari saarel Masoala poolsaarel Toamasina provintsis. 

Ta suubub Ambanizana asula lähedal Ambanizana lahte, mis on osa Antongila lahest. 

Jõgi läbib troopilisi vihmametsi, mis on aga kalda äärest maha raiutud. 

## Välislingid
*Foto
*Foto: metsaraie jõest idas.
Ambanizana laht

**Ambanizana laht** ehk **Benjana laht** (malagassi keeles *Helodranon' Ambanizana*) on Antongila lahe sissesopistus Madagaskari saare Masoala poolsaarde Ambanizana jõe suudme ümbruses. 

Lahe kaldal on Anjahana ja Ambanizana. 

Lahe kirdenurgas on ranna lähedal väike korallrahu. 

## Välislingid
*Rand Ambanizanas
Christian Ernst Stahl

**Christian Ernst Stahl** (21. juuni 1848 Schiltigheim – 3. detsember 1919 Jena) oli saksa botaanik.

Ta rakendas eksperimentaalseid meetodeid ökoloogilises uurimistöös ning oli üheks ökofüsioloogia rajajaks. Ta tegeles ka samblike ja seente arengubioloogiaga. Üheks ta oluliseks saavutuseks oli puude mükoriisa kui seente ja puujuurte sümbioosi selgitamine.
Henn Elmet

**Henn Elmet** (4. aprill 1941 Tartu – 29. august 2002 Tartu) oli eesti sõudja ja majandusteadlane.

Ta lõpetas 1964. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsanduse ja maaparanduse teaduskonna insener-maakorraldaja eriala, 1974. aastal kaitses ta Tartu Riiklikus Ülikoolis majandusteaduste kandidaadi kraadi. 

Ta töötas insener-maakorraldajana, majandusmatemaatika keskinstituudis ja majandusinstituudis, aastail 1991–1992 oli ta tööl Tartu Ülikooli geograafia instituudis.

Aastatel 1992–1993 oli ta Eesti Põllumajandusülikooli maainseneriteaduskonna dekaan, valiti 1993. aastal professoriks, oli 1993–1998 ülikooli teadusprorektor ja aastatel 1998–2002 Eesti Põllumajandusülikooli rektor.

Henn Elmeti üks olulisemaid tegevusi ülikooli juhina oli Maaülikooli linnaku kujundamine ja väljaehitamine Tähtveres ning ülikooli koondamine sinna.

Ta oli Eesti Vabariigi Presidendi juures tegutseva akadeemilise nõukogu liige. 1997. aastal valiti ta Balti riikide põllumajandusülikoolide rektorite nõukogu esimeheks.  

## Tunnustus
* 1971 NSV Liidu meistersportlane
* 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* Norra kuninglik teenetemedal

## Karjäär sõudmises
190 cm, 88 kg. 

Sportima hakkas 1954 koolis õpetaja Eduard Sauvere ja spordikoolis tennisehuvilisena Voldemar Turba käe all. Sõudmisele pühendus 1961 Ülo Tölbi juhendamisel, aastast 1965 oli tema treener Jüri Kurul. 

**Tulemused**
*1962 NSV Liidu meistrivõistluste II grupis kaheksapaadil 1. koht,
*1965 NSV Liidu meistrivõistluste aü-te 1965 roolijaga nelja- ja kaheksapaadil 3. koht
*1968 NL KV 1968 roolijaga kahepaadil 3. koht
*Tuli 8 korda Eesti meistriks:
**1970 roolijaga kahepaadil
**1962, 1964–1965 ja 1967–1970 kaheksapaadil
*Meistersportlane (1971)

Kuulus 1983–1989 Sõudespordiföderatsiooni presiidiumi ja 1989–1990 Sõudeliidu juhatusse, 1991–2002 oli Sõudeliidu asepresident. 
Rahvuskategooria sõudekohtunik (1993).

## Viited

## Välislingid
*H. Elmeti haud Tartus Vana-Jaani kalmistul
* 
*Henn Elmeti sporditulemused
Juhan Raud

**Juhan Raud** (1935. aastani **Osvald Johannes Raud**; 26. jaanuar 1905 Tealama talu, Torma, Võtikvere vald, Tartumaa – 8. juuli 1988 Stockholm) oli eesti õigusteadlane.

Raud õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust ja lõpetas ülikooli. Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane .

Ta töötas aastatel 1933–1940 Riigikontrollis revidendina, 1941. aastal ETK kapitaalehituse osakonnas ning aastatel 1942–1944 Eesti Omavalitsuse arveosakonna ametnikuna. 

1944. aastal põgenes Saksamaale. 1946. aastal siirdus Rootsi, kus töötas pikka aega L. M. Ericssoni telefonivabrikus. 

Ta valiti 1966., 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse.

## Kirjandus
* Arvo Horm. Juhan Raud lahkus. Teataja, 6. august 1988, nr. 14, lk. 9.

## Viited

## Välislingid
* TÜ matrikkel/ Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944
Elmar Reisenberg

**Elmar Reisenberg** (22. mai 1906 Muri talu, Aidu vald, Viljandimaa – 4. juuni 1988 Düsseldorf) oli eesti jurist.

Ta lõpetas 1925. aastal Viljandi Maagümnaasiumi. Õppis 1925–1927 Tartu Ülikooli filosoofia- ja 1927–1934 (lõpetas) õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. 

Oli advokaatide Jaan Toodo ja Evald Konno abi Mõisakülas ja Viljandis, 1939–1940 Viljandi abilinnapea. 

1941 metsavend, 1944 mobiliseeriti Saksa sõjaväkke, taandus Saksamaale. 

Eesti Ühiskond Saksa Liiduvabariigis esimees kuni 1963. aastani, seejärel kuni surmani Eesti mitteametlik esindaja Saksa valitsuse juures.

## Kirjandus
*Eesti välisteenistus. Biograafiline leksikon 1918–1991. Välisministeerium 2006. Lk. 98
Artur Tava

**Artur Tava** (3. aprill 1910 Väätsa vald (Türi kihelkond), Järvamaa – 26. aprill 1988 Stockholm) oli eesti arst.

Lõpetas Tartu Ülikooli arstiteaduskonna 1935. aastal, töötas linnaarstina Kilingi-Nõmmes ja Mõisakülas, hiljem jaoskonnaarstina Sindis.

1944. aastal põgenes Rootsi. 

## Kirjandus

*Arvo Horm. Mälestades dr. A. Tava. Teataja, 21. mai 1988, nr. 10, lk. 12.
Marie Susi

**Marie Susi** (sündinud **Marie Kalman**, 3. märts 1903 Tallinn – 19. märts 1988) oli eesti õpetaja.

Lõpetas Tallinna Õpetajate Seminari 1924. aastal, töötas 1924–1937 Kodasuu ja 1937–1944 Tallinna algkoolides.

Põgenes 1944. aastal Rootsi, oli 1945–1970 õpetaja Stockholmi Eesti Algkoolis.

## Kirjandus
* Udo Juuno. Marie Susi in memoriam. Teataja, 9. aprill 1988, nr. 7, lk. 12.
Agaate Veeber

**Agaate Veeber** (aastani 1926 **Kanto**; eesnimi ka **Agathe, Agate**; 23. veebruar 1901 Tallinn – 8. aprill 1988 New York) oli eesti graafik.

## Elukäik
Agaate Veeber alustas kunstiõpinguid Ants Laikmaa ateljeekoolis, seejärel õppis Nürnbergi kunstikoolis ja Riigi Kunsttööstuskoolis. 1933. aastast õppis ta Kõrgemas Kunstikoolis Pallas maalimist Ado Vabbe ja Nikolai Triigi ateljeedes. Maalimisega rööbiti alustas ta õpinguid graafikaklassis Hando Mugasto juures ning lõpetas graafikuna 1938. aastal, olles õppinud Arkadio Laigo ja Roman Vaheri käe all. Ametlik tunnustus tema kunstile tuli üsna varakult. 1939 oli ta juba valitud osalema Eesti kunsti välisnäitusel Roomas, Budapestis ja Antwerpenis.

Veeber alustas näitustel esinemist Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu viiendal näitusel 1926. aastal Tallinnas Harjumäe paviljonis. Järgmine esinemine tuli 1930. aastal sama rühmituse 10 järjekordsel kunstinäitusel. 1939. aastal alustas Veeber tööd raamatukunstnikuna illustreerides P. von Manteuffeli "Ajaviide peeruvalgusel". 1940–1941 töötas ta mitme Tallinna ajalehe illustraatorina. Ta on illustreerinud ka Henrik Visnapuu "Kogutud luuletused I ja II" ning Marie Underi "Porkuni preili".

Agaate Veeber põgenes Suure põgenemise lainel Nõukogude okupatsiooni eest Eestist esialgu Austriasse, kus täiendas end stipendiaadina Viini Kunstiakadeemia graafikakunsti katseinstituudis. Hiljem siirdus ta edasi Ameerika Ühendriikidesse, kus elas New Yorgis.

## Looming
Tema loomingu peaosa valmiski Ameerika Ühendriikides. Veeberi peatehnikaks kujunes kuivnõel, ent ta valdas kõiki sügavtrükitehnikaid. Agaate Veeberi looming muutus paguluses järjest dramaatilisemaks, must-valge kontrast omandas valulise tähenduslikkuse, graveeritud joon oli sageli järsk ja kare. Talle said oluliseks filosoofilised ja eetilised probleemid, millele ta leidis lahenduse kõikenägeva ingli kujul. Agaate Veeber, nagu paljud kunstnikud, joonistas ka arvukalt loomi.

Agaate Veeberi graafilisi lehti omandasid Metropolitani Kunstimuuseum New Yorgis, Public Library Print Collection, Cincinnati Museum of Art ja Albright Art Gallery Buffalos.

## Isiklikku
Ta kaotas varakult abikaasa, andeka maalikunstniku Kuno Veeberi (1898–1929), kellega oli abiellunud 1926. aastal.

## Viited

## Välislingid
* Agaate Veeberi looming EKM Digikogus
* Ulrika Jõemägi, Anne Untera. Agathe Veeber (1901–1988). Tuntud, kuid siiski tundmatu. Eesti Kunstimuuseum, 2018
Johannes Sonin

**Johannes Sonin** (28. jaanuar 1899 Tuhalaane vald, Viljandimaa – 31. oktoober 1987 Florida) oli eesti jurist.

Võitles Vabadussõjas. Lõpetas 1928. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, täiendas end Berliinis. 

1940. aastani oli ta Sotsiaalministeeriumi töökaitse ja sotsiaalkindlustuse osakonna direktor ja aastatel 1940–1941 Eesti NSV Töö Rahvakomissariaadi töökaitseosakonna juhataja. Saksa okupatsiooni ajal 22. septembrist 1941 Eesti Omavalitsuse Sotsiaaldirektooriumi tööosakonna asejuhataja.

Ta oli üks paremaid Eesti töö- ja sotsiaalkindlustusõiguse tundjaid, Sotsiaalse Arengu Eesti Ühingu esimees.

1944. aastal põgenes Saksamaale, hiljem elas Ameerika Ühendriikides.

## Isiklikku
Tema abikaasa oli alates 1938. aasta jaanuarist näitleja Mae Sonin.  

## Viited

## Kirjandus
*Bernhard Mäelo. Johannes Sonin'it mälestades. Teataja, 28. november 1987, nr 22, lk 9
Sofia piirkond (Madagaskar)

**Sofia piirkond** on 1. järgu haldusüksus Madagaskaril.

Piirkond loodi 2004. aastal Mahajanga provintsis. See on saanud nime Sofia jõe järgi. 2009. aastal provintsid kaotati ja piirkonnad said 1. järgu haldusüksusteks.

Piirkond jaguneb 7 ringkonnaks:

*Mandritsara ringkond
*Befandriana avaratra ringkond
*Bealanana ringkond
*Antsohihy ringkond
*Analalava ringkond
*Port-Bergé ringkond
*Mampikony ringkond
Halduskeskus on Antsohihy.
Serbia Eurovisiooni lauluvõistlusel

**[[Serbia]]** tegi oma debüüdi **[[Eurovisiooni lauluvõistlus]]el** 2007. aastal, mil Serbia ka võistluse võitis. Varem oli Serbia osalenud Eurovisioonil osalenud Jugoslaavia (1961–1991), Jugoslaavia Föderatiivse Vabariigi (1992) ja Serbia ja Montenegro (2004–2006) koosseisus.

Serbia esimene esinduslaul oli "Molitva", mida esitas Marija Šerifović. Laul võitis võistluse 268 punktiga. Tänu sellele sai Serbia õiguse korraldada Belgradis 2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlust.

Järgmisel aastal esindas Serbiat Jelena Tomašević, kes esitas loo "Oro", mis platseerus Belgradis 6. kohale, kogudes 160 punkti.

## Ajalugu

Alates Serbia ja Montenegro lagunemisest on Serbia on võtnud osa Eurovisiooni lauluvõistlusest. Riik tegi oma soolodebüüdi 2007. aastal, mille Serbia esindaja võitis.

2004. ja 2005. aastal Serbia osales võistlusel Serbia ja Montenegro koosseisus. Nende esimene esindaja oli Željko Joksimović, kes pärines Serbiast ja saavutas 2. koha. 2006. aastal pidi riik eemalduma võistlusest, kuna liitriik ei suutnud otsustada, millist kandidaati saata.

## Osavõtt

 Ei pääsenud žürii otsusel finaali.

## Hääletamise ajalugu (2007–2016 finaalid)
Serbia on *andnud* kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:

Serbia on *saanud* kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:

## Korraldatud Eurovisiooni lauluvõistlused

## Vaata ka
*Jugoslaavia Eurovisiooni lauluvõistlusel

## Viited

## Välislingid
* Eurovisioon.ee – Serbia
Johnny Roosval

**John (Johnny) Roosval**, õieti **John August Emanuel Roosval** (29. august 1879 Kalmar – 18. oktoober 1965 Stockholm) oli rootsi kunstiteadlane, Stockholmi Ülikooli õppejõud. Tema isa oli konsul John Roosval ja ema Johanna Kramer. Nende pere oli väga kunstilembene, millest annab tunnistust see, et tema vend Albin Roosval oli fotograaf ja õde Gerda Roosval-Kallstenius kunstnik. 1905. aastal abiellus Johnny endast 12 aastat vanema Ellen Roosval von Hallwyliga.

Roosval töötas Nordiska museetis 1901. aastani ja kaitses 1903. aastal Berliini Ülikoolis Adolph Goldschmidti juhendamisel doktorikraadi. Koos Sigurd Curmaniga alustas ta 1912. aastal Rootsi kirikute inventeerimist ja vastava publikatsiooni väljaandmist (Sveriges kyrkor-konsthistoriskt inventarium), mida ta juhtis kuni 1962. aastani. 

Muu hulgas oli ta Tartu Ülikooli esimese kunstiajaloo professori Tor Helge Kjellini õpetaja.
Gustav Magnus von Rehbinder

Vabahärra **Gustav Magnus von Rehbinder** (1673 – 1734) oli baltisaksa poliitik.

Gustav Magnus von Rehbinder sündis Eestimaa rüütelkonna peamehe Otto von Rehbinderi ja Gerdruta Helena von Tiesenhauseni pojana.

Teenis Rootsi armees, kus sai Eestimaa aadlilipkonna teenistuses rittmeistri auastme. Oli meeskohtunik ning 1723–1724 Eestimaa rüütelkonna peamees.

Talle kuulusid Udriku, Liigvalla, Polli ja Maidla mõis.

Gustav Magnus von Rehbinder maeti (vkj 20. juulil) 1734. aastal Kadrina kirikusse.

## Perekond

Gustav Magnus von Rehbinder abiellus kahel korral:
*Esmalt 1706. aastal Oktaviana Ebba von Bellingshauseniga (surnud 1707). Abielust sündis:
**Bernhard Wilhelm von Rehbinder (sünd. 1707)
*Teist korda abiellus Gustav Magnus von Rehbinder Juliane Helene von Bistramiga, kes oli Eestimaa rüütelkonna peamehe Bengt Heinrich von Bistrami tütar. Abielust sündisid:
**Anna Katharina von Rehbinder (sünd. 1708)
**Heinrich Johann von Rehbinder (1710–1756), Udriku mõisnik
**Fabian von Rehbinder, Imastu mõisnik
**Margaretha Elisabeth von Rehbinder (1715–1734)
**Gustav Johann von Rehbinder (sünd. 1717)
**Juliane Helena von Rehbinder (1724–1800), abiellus vabahärra Reinhold Johann von Ferseniga (1713–1772)
**Krahv Otto Magnus von Rehbinder (1727–1792), Saksi-Weimari riigitegelane
## Esivanemad

## Vaata ka
*Rehbinder
*Eestimaa rüütelkonna peameeste loend

## Välislingid
* 
*Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
*Gustaf Magnus Rehbinder, www.adelsvapen.com
Blagoevgradi piirkond

**Blagoevgradi piirkond** on 1. järgu haldusüksus Bulgaaria edelaosas. Piirneb läänes Põhja-Makedooniaga ja lõunas Kreekaga.

## Haldusjaotus

Blagoevgradi piirkonnas on 13 vallasisest linna ning ta jaguneb 14 vallaks:

## Elanike arv
* 364 100 (2006)
* 324 100 (2011)

## Viited

## Välislingid

* Piirkonnavalitsuse koduleht
Musala

**Musala** on mägi Rila mägedes, Bulgaaria kõrgeim tipp. Ühtlasi on ta Balkani poolsaare ja kogu Ida-Euroopa kõrgeim tipp.

Musala kõrgus merepinnast on 2925 m. Mäe suhteline kõrgus on 2473 m.

1949–1962 oli mäe ametlik nimi *Stalin* Jossif Stalini järgi. Musala nimi vanabulgaaria keeles oli *TangRa*. Tänapäevane nimi tuleb türgi keelest, kus *mus Allah* tähendab umbes 'jumalale lähedal'.

Mägi koosneb vanaaegkonna graniitidest, millesse lõikuvad graniitporfüüri sooned.

Põhiliselt on Musala kaetud alpiniitudega. Mäe lõunaküljel on mägikarjamaid. Alpiniidu kohta on taimestik ja loomastik suhteliselt mitmekesised. Musala on hea paik ka linnuvaatluseks.

Musala asub Rila rahvuspargis.

Musala tipus asub ilmajaam. Seetõttu on selle piirkonna kliima hästi uuritud. Musala on Bulgaaria kõige külmem paik, selle aasta keskmine temperatuur on –2,9 °C. Kõige külmem kuu on veebruar (–12,0 °C), kõige soojem kuu august (+5,4 °C). Mäe tipus mõõdetud absoluutne maksimumtemperatuur on +18,7 °C, absoluutne miinimum on –31,2 °C. Tuul puhub valdavalt loodest. Mägi on 254 päeva aastas lumega kaetud, aga minevikus on seal olnud ka liustikud ja nende kulutustöö jälgi on veel näha.

Ilmajaam katkestas tegevuse 1984, kui see maha põles, kuid asutati uuesti 1999. Ilmajaamas jälgitakse ka õhusaastet ja kosmilist kiirgust.

Musala jalamilt algavad Bulgaaria kolm peamist jõge Iskǎr, Marica ja Mesta.

Musala asub Bulgaaria pealinnast Sofiast linnulennult vähem kui 60 km kaugusel. Seetõttu on ta levinud turismi sihtpunkt. Kõige lihtsam marsruut algab Boroveci mägikuurordist ja kulgeb lõunasse. Selle pikkus on 10 km. Borovecist saab köisraudteega sõita 2369 m kõrgusele Jastrebetsi ja niimoodi lühendada tõusu aega 2,5–3 tunnile. Jastrebetsist saab Musala turismibaasi, mis asub 2389 m kõrgusel, minna umbes tunniga, sealt tippu minekuks kulub veel ligi kaks tundi. Tipust paarsada meetrit madalamal, 2709 m kõrgusel, on Ida-Euroopa kõige kõrgem mägijärv ja selle kaldal asub peatuskoht Ledenoto Ezero, kus häda korral ka ööd veeta saab. Sealt hargneb rada suviseks ja talviseks marsruudiks. Talvine marsruut on tähistatud raudvaiadega, mis on omavahel ühendatud kindla trossiga.

Kuulujutu järgi saab Musala tipust selge ilmaga Vahemerd näha. See ei vasta tõele. Lõuna-Bulgaaria ja Põhja-Kreeka mäed segavad nähtavust ja isegi kui neid ees poleks, ei võimaldaks Maa kuju nii kaugel asuvaid objekte vaadelda.


Bulgaria - Rila - Musala april 2006.jpg|Talvine marsruut Musalale
Musala2.JPG|Musala tipp


## Viited
Burgasi piirkond

**Burgasi piirkond** on 1. järgu haldusüksus Bulgaaria kaguosas Musta mere rannikul. Piirneb lõunas Türgiga. Pindalalt on see Bulgaaria suurim piirkond.

## Haldusjaotus

Burgasi piirkond jaguneb 13 vallaks ja neis asub 18 vallasisest linna.

## Elanike arv
* 426 000 (2001) 
* 415 817 (2011

## Viited

## Välislingid

*Burgasi piirkonna koduleht
Rueni vald

**Rueni vald** on vald Bulgaarias Burgasi piirkonnas.

Rahvaarv oli 2005. aastal 35 600, 2008. aastal 29 400 ja 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 29 101. Valla elanikest 80% on türklased, 10% bulgaarlased, 5% mustlased ja 5% islami usku bulgaarlased.

Valla pindala on 689,94 km².

Halduskeskus on Rueni küla. Vallas on 42 küla.
Dobriči piirkond

**Dobriči piirkond** on 1. järgu haldusüksus Bulgaaria kirdeosas Musta mere rannikul. Piirneb põhjas Rumeeniaga.

## Haldusjaotus

Piirkond jaguneb kaheksaks vallaks ning neis on kuus vallasisest linna.

## Elanike arv
* 215 200 (2005)
* 189 700 (2011)

## Viited

## Välislingid

* Dobriči piirkonna koduleht
Haskovo piirkond

**Haskovo piirkond** on 1. järgu haldusüksus Bulgaaria lõunaosas. Piirneb lõunas Kreekaga ja kagus Türgiga.

## Haldusjaotus

Haskovo piirkonnas on 11 valda ja 10 vallasisest linna.

2011. aastal oli piirkonnas 246 200 elanikku.

## Viited

## Välislingid

*Haskovo piirkonna koduleht
Ardino

**Ardino** (bulgaaria Ардино, türgi *Eğridere*) on linn Bulgaarias Kǎrdžali piirkonnas, Ardino valla keskus. Asub Rodope mägedes.


Bulgaria-Ardino-01.jpg|
Bulgaria-Ardino-02.jpg|
Bulgaria-Ardino-03.jpg|


## Viited

## Välislingid
Arda jõgi

**Arda** (bulgaaria keeles Арда, kreeka keeles ¨Αρδας) on jõgi Balkani poolsaarel, Marica parempoolne lisajõgi. Jõgi saab alguse Rodope mäestikust Lõuna-Bulgaarias ja voolab peamiselt itta, läbides Bulgaaria ja Kreeka ning suubudes Maricasse Edirne (Türgi) lähedal. 

Arda pikkus on umbes 290 km, millest 241 km asub Bulgaaria territooriumil. Jõgi on oluline nii veemajanduse kui ka energeetika seisukohalt. Bulgaarias on Ardale rajatud kolm suurt hüdroelektrijaama ja paisjärve: Kărdžali, Studen Kladenets ja Ivailovgrad.

Jõe oru maastik on vaheldusrikas, eriti Rodope mäestikus, kus Arda voolab läbi kitsaste orgude ja kanjonite. Ardino linna lähedal asub jõel kuulus keskaegne kivisild Djavolski most (nn Kuradisild), mis on üks piirkonna tuntumaid ajaloomälestisi.

## Viited

## Välislingid
Djavolski most

**Djavolski most** (bulgaaria Дяволски мост 'Kuradisild') on kaarsild Bulgaarias Ardino lähedal Arda jõel.

Djavolski most asub Rodope mägedes olevast Ardino linnast 10 km kaugusel loodes ja on osa iidsest teest, mis ühendas tänapäeva Bulgaaria alasid Traakia tasandikega Egeuse mere põhjakaldal.

Silla ehitamise aeg ei ole täpselt teada. Pakutud on aega 14. sajandist 17. sajandi alguseni. Sild oli osa teest, mis viis Traakia madalikelt Egeuse mere rannikule. Sild rajati samas kohas asunud vanarooma silla asemele.

Sild on 3,5 m lai ja 56 m pikk. Sillal on kolm sildeava, millest suurima, keskmise pikkus on 13 meetrit. Silla kõrgus jõevee tasemest on 11,5–12 meetrit. Silla kummaski servas on 12 cm kõrgune rinnatis. Silla ees on lainemurdja, et vähendada jõevoolu survet sillale.

Tänapäeval tohivad silda ületada ainult jalakäijad. 24. veebruaril 1984 võeti sild muinsuskaitse alla.

Ardinost läheb peaaegu sillani autoga sõidetav pinnastee. Silla juures on varikatuse ja tuleasemega puhkekoht.

## Välislingid
Bristoli laht (USA)

**Bristoli laht** (inglise *Bristol Bay*) on laht Põhja-Ameerika loodeosas, Beringi mere idapoolseim osa.

## Välislingid
Tarakvere mõis

**Tarakvere mõis** (saksa keeles *Terrastfer*) oli rüütlimõis Torma kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Mustvee valla territooriumile Jõgeva maakonnas.

Mõisa keskus paiknes Tarakvere külas.

## Ajalugu

Tarakvere korda on esmamainitud 1551. aastal. Mõis tekkis tõenäoliselt veskikoha juurde.

Viimaseks omanikuks enne 1919. aasta võõrandamist oli Liphartide suguvõsa.

## Mõisakompleks

19. sajandil rajatud mõisa peahoone on lihtne ühekorruseline viilkatusega ehitis. Pikk hoone on ehitatud telliskividest ning kaetud krohviga. Tänapäeval on hoone kohati lagunenud ja varisenud.

Suurem osa kõrvalhooneid oli punasest telliskivist või maakivist. Enamik neist on nüüdseks hävinud. 

## Vaata ka
*Eesti mõisate loend

## Kirjandus
*

## Välislingid
*Tarakvere mõisast Eesti mõisaportaalis
Filosoofia veebientsüklopeedia

**Filosoofia veebientsüklopeedia** (*The Internet Encyclopedia of Philosophy*) on 1995. aastal asutatud vaba veebientsüklopeedia filosoofia alal. See sarnaneb Stanfordi filosoofiaentsüklopeediaga, kuid artiklid on populaarteaduslikumad.

## Vaata ka
*Entsüklopeedia
*Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia

## Välislingid
*Filosoofia veebientsüklopeedia koduleht
Benedictus XIV ametisse nimetatud kardinalid

**[[Paavst]] [[Benedictus XIV]]** nimetas ametisse 64 kardinali 7 konsistooriumil. Lisaks itaallastele said kardinalideks 6 prantslast, 4 hispaanlast, 3 austerlast, 1 inglane, 1 portugallane ja 1 sakslane.

## Konsistoorium [[9. september]] [[1743]]
#Girolamo de Bardi
#Giovanni Battista Barni
#Johann Theodor von Bayern (in pectore)
#Gioacchino Bessozzi
#Mario Bolognetti
#Carlo Leopoldo Calcagnini
#Girolamo Colonna di Sciarra
#Prospero Colonna di Sciarra
#Marcello Crescenzi
#Giorgio Doria
#Joaquín Fernández de Portocarrero Mendoza
#Carlo Alberto Guidobono Cavalchini
#Raffaele Cosimo de Girolami
#Francesco Landi Pietra
#Federico Marcello Lante
#Luigi Maria Lucini
#Filippo Maria de Monti
#Giacomo Oddi
#Domenico Orsini d'Aragona
#Camillo Paolucci
#Giuseppe Pozzobonelli
#Francesco Ricci
#Antonio Maria Ruffo
#Alessandro Tanara
#Fortunato Tamburini

## Konsistoorium [[10. aprill]] [[1747]]
#Gian Francesco Albani
#José Manuel da Câmara d'Atalaia
#Daniele Delfino
#Carlo Vittorio Amedeo delle Lanze
#Álvaro Eugenio de Mendoza Caamaño Sotomayor
#Giovanni Battista Mesmer
#Mario Millini
#Frédéric-Jérôme de la Rochefoucauld de Roye
#Armand de Rohan-Soubise-Ventadour
#Raniero Felice Simonetti
#Ferdinand Julius von Troyer

## Konsistoorium [[3. juuli]] [[1747]]
#Henry Benedict Mary Clement Stuart of York

## Konsistoorium [[26. november]] [[1753]]
#Clemente Argenvilliers
#Giovanni Francesco Banchieri
#Flavio Chigi
#Carlo Francesco Durini
#Enrico Enriquez
#Giuseppe Maria Feroni
#Antonio Andrea Galli
#Cosimo Imperiali
#Vincenzo Malvezzi Bonfioli
#Luigi Mattei
#Giovanni Giacomo Millo
#Giuseppe Livizzani Mulazzini
#Fabrizio Serbelloni
#Giovanni Francesco Stoppani
#Luca Melchiore Tempi
#Luigi Maria Torregiani

## Konsistoorium [[22. aprill]] [[1754]]
#Antonio Sersale

## Konsistoorium [[18. detsember]] 1754
#Luis Antonio Fernández de Córdoba Portocarrero Guzmán y Aguilar

## Konsistoorium [[5. aprill]] [[1756]]
#Alberico Archinto
#Paul d'Albert de Luynes
#Étienne-René Potier de Gesvres
#Franz Konrad Casimir von Rodt
#Giovanni Battista Rotario da Pralormo
#Francisco de Saldanha da Gama
#Nicolas de Saulx-Tavannes
#Francisco de Solís Folch de Cardona
#Johannes Joseph von Trautson

## Välislingid
*Benedictus XIV pühitsetud kardinalid.
Jean-Marie Gustave Le Clézio

**Jean-Marie Gustave Le Clézio** (sündinud 13. aprillil 1940 Nice'is) on prantsuse kirjanik. Ta on võitnud Renaudot' auhinna ja Nobeli kirjandusauhinna 2008. aastal.

## Teoseid
* "Procès-verbal" (1963)
* "La Fièvre" (1965)
* "Désert. Roman" (1980)
* "Onitsha. Roman" (1991)
* "Étoile errante" (1992)
* "Poisson d'or" (1997)
* "L'Africain" (2004) 
* "Ritournelle de la faim" (2008)

## Teosed eesti keeles
* "Päev, mil Beaumont tegi tutvust oma valuga" (*Le jour où Beaumont fit connaissance avec sa douleur*, novell kogumikust *La fièvre* = "Palavik", 1965). Tõlkinud Merike Riives – kogumikus "Prantsuse novell", Eesti Raamat, Tallinn 1973, lk 279–304
* "Kõrb" (*Désert*; romaan). Tõlkinud ja järelsõna: Kristiina Ross. Eesti Raamat, Tallinn 1990
* "Diego ja Frida. Mehhiko kuulsa kunstnikepaari Diego Rivera ja Frida Kahlo elu ja armastuse lugu" (*Diego et Frida*). Tõlkinud Sirje Keevallik. Kirjastus Kunst, Tallinn 2007
* "See, kes pole kunagi näinud merd" (jutt). Tõlkinud Helle Michelson – Looming 2008, nr 11, lk 1672–82; 2 trükk Tiritamm 2009

## Kirjandus
* Triinu Tamm, "Nobeli kirjandusauhind taas kord prantslasele" – Looming 2008, nr 11, lk 1753–54

## Välislingid
* Kaarel Kressa. Uus nobelist: prantslane Jean-Marie Gustave Le Clézio, Eesti Päevaleht 10. oktoober 2008
* Triinu Tamm.  Värske nobelist Le Clézio tuli mässates, Postimees 10. oktoober 2008
* Kristiina Ross, "Kultuurikonfliktne nobelist" – Eesti Ekspress 16. oktoober 2008, lk B8
* Jean-Marie Gustave Le Clézio, "Elusa jumala mägi" (jutt). Tõlkinud Helle-Iris Michelson – Sirp 17. oktoober 2008, lk 11–13
* Triinu Tamm, "Jean Marie Gustave Le Clézio "Hea metslase" otsingul" – samas, lk 14
Tartu lahing (1919)

**Tartu lahing** (ka **Tähtvere lahing**) peeti 13.-14. jaanuaril 1919 Eesti Vabadussõjas Eesti 2. Diviisi üksuste ja Läti punase diviisi jõudude vahel. Lahing oli Vabadussõja üks tähtsamaid, mille tulemusena said Eesti väed vallutada ka ülejäänud Lõuna-Eesti.

## Lahing

9. jaanuaril andis 2. diviisi ülem kolonel Viktor Puskar käsu Tartu vallutada. Soomusrongide ülemad Anton Irv ja Karl Parts kohtasid Kaareperes raudteele välja jõudnud kuperjanovlasi ja tegid Julius Kuperjanovile ettepaneku üheskoos Tartu peale minna. Kuperjanov nõustus ja partisanid mahutati rongile. 

Enne Tartusse jõudmist tuli soomusrongidel pidada väiksemaid võitlusi alates 13. jaanuari õhtust Voldis, Äksis ja Kärknas. 

Jõudnud Tartu lähedale, saatis soomusrong nr 1 välja dessandi, mis vallutas väga tähtsa Jänese raudteesilla otse sillaõhkijate nina all. Tänu sellele said soomusrongid turvaliselt üle silla sõita ja linna tungida. Lahingu käigus näitasid Läti punased kütid üles suurt võitlusvaimu, eriti 6. polk. 

Linn puhastati punaste vägede käest 14. jaanuaril. Järelejäänud lätlased põgenesid Võru ja Valga linna poole, nende jälitamiseks polnud Eesti vägedel jõudu.

## Krediidikassa massimõrv

Tartusse jõudes selgus, et punased olid Tartus toime pannud massimõrva, hukates Kompanii tänav 5 asuva Tartu Krediidikassa keldris 19 tsiviilelanikku, sealhulgas esimese eesti õigeusu piiskopi Platoni, ülempreestrid Nikolai Bežanitski ja Mihhail Bleive ning Tartu Ülikooli koguduse õpetaja ja usuteaduse professori Gotthilft Traugott Hahni ja Tartu Jaani koguduse pastori Moritz Wilhelm Paul Schwartzi ning 14 Tartu linnakodanikku.

## Monument
Tartu lahingu mälestuseks paigaldati 1932. aastal Tähtvere parki Tartu lahingu mälestussammas. See lõhuti Nõukogude võimu poolt 1941. aastal, taastati 1942, lõhuti uuesti 1944 ning taastati Tartu linnavoliniku Enn Tarto eestvedamisel veel kord 2006. aastal.

## Kirjandus
Schiller

**Schiller** on saksa perekonnanimi.
## Nime kandjaid
*Franz Schiller (1898–1955), nõukogude kirjandusteadlane, saksa kirjanduse spetsialist
*Friedrich Schiller (1759–1805), saksa luuletaja, filosoof, ajaloolane ja näitekirjanik
*Rudolf Schiller (1872–1938), Venemaa Keisririigi ohvitser
Lõke

**Lõke** on vabas õhus asuv lahtine tulease. Lõke on lihtne söögiküpsetamisvahend, mille abil saab ka riideid kuivatada, joogivett keeta, hädasignaale anda, metsloomi eemal hoida ja soojust säilitada.

Lõkkes või lõkke kohal saab toitu valmistada erinevatel viisidel, näiteks, katelokis keetes, varda otsas vorsti või tuhas kartuleid küpsetades. Hooletu lõkkega ümberkäimine võib olla ohtlik, põhjustada vigastusi või põlenguid, ohutu lõkke tegemine ja kustutamine nõuab läbimõeldud tegevust ning oludega (aastaaeg, ilmastik) arvestamist.

## Lõkketüübid
Olenevalt võimalustest, asukohast, ilmast ja vajadustest on võimalus ning vajadus teha erinevaid lõkkeid:

* palklõke või matkalõke on üks valvelõkke tüüpe, mis põleb kaua ja aitab ühtlaselt sooja ja valgust hoida
* tähtlõke on samuti valvelõkkena kasutusel
* püramiid- või püstkodalõke või koonuslõke on üks levinumaid lõkke tegemise viise
* muldkolle kaevatakse tuulise ilmaga, sellel on ka erinevaid variante nagu T-kujuline ja lukuaugukujuline lõke
* kaevlõke on mõeldud eelkõige toiduvalmistamiseks
* lõunapausilõke tehakse kiirelt ja intensiivselt põlevalt materjalist, et toitu valmistada
* laagrilõke on suurem lõkketüüp, kuhu pannakse näiteks kände ja suuri oksi

## Pilte

Fail:Campfire4 mgx.svg|Kõrvuti asetatud palkidest palklõke
Fail:Nuotiokahvi, campfire coffee.jpg|Püramiidlõke
Fail:Campfire1 mgx.svg|Lõhestatud pakust toiduvalmistamise lõke
Fail:Campfire7 mgx.svg|Tähtlõkke kohal toidu valmistamine
Fail:Camp Log Cabin Fire.svg|Kaevlõke
Fail:Camp Teepee Fire.svg|Püramiidlõke
Fail:Campfire5 mgx.svg|Muldkolle


## Vaata ka

*Jaanituli
*Kamin
*Tulepakk
*Metsapõleng

## Viited
Rockhouse

**Rockhouse** on eesti ansambel, mis loodi veebruaris 2007 Viljandis. 

Ansambli liikmed on Kait Lukka (basskitarr, laul), Levo Jõgiaas (kitarr), Taavi Bergmann (trummid) 

Bändi looming on eestikeelne. 

## Välislingid
* Bändi koduleht
* Rockhouse mängib lõbu pärast, Sakala, 19. oktoober 2007
Risti mõis

**Risti mõis** (saksa keeles *Kreuzhof*) oli rüütlimõis Risti kihelkonnas Harjumaal. 

Nüüdisajal jääb kunagine mõis Lääne-Harju valla territooriumile.

## Ajalugu
Risti mõisa rajas 1622. aastal Tallinna bürgermeister Heinrich Lohn. 1640. aastal müüsid tema pärijad Risti mõisa Gotthard Hövelnile. 1710. aastal ostis mõisa Heinrich Lohni tütre pojapoeg Berend Johann von Mohrenschildt. Pärast viimase surma sai omanikuks tema poeg Berend Otto von Mohrenschildt. 

Mohrenschildtide kätte jäi Risti mõis 1887. aastani, mil Reinhold von Mohrenschildt müüs selle Hermann von Stackelbergile. Stackelbergidele kuulus mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni.

## Mõisakompleks
Mõisa peahoone rajati 18. sajandi alguses (on oletatud, et see võis valmida isegi 17. sajandil). Poolkelpkatusega puidust hoonet iseloomustasid kõrge katus ja ruudukujulised aknad.

19. sajandil ehitati hoone ümber, aknad tehti kuueruudulisteks ning esifassaadile lisati suur ehisviil.

Härrastemaja lagunes ning lammutati 20. sajandi keskel.

Säilinud on mõned tugevasti ümber ehitatud kõrvalhooned.

Risti kiriku juurest viis mõisasüdamesse pooleteisekilomeetrine sirge sihitee.

## Vaata ka
*Eesti mõisate loend

## Kirjandus
*Alo Särg, "Harjumaa mõisad ja mõisnikud" Argo, Tallinn 2006

## Välislingid
*Risti mõisast Eesti mõisaportaalis
Philipp von dem Bottlenberg

**Philipp von dem Bottlenberg**, teise nimega **Schirp** oli Liivimaa ordu liige ja Rēzekne foogt aastal 1523.

Philippi vanemad olid Wilhelm von dem Bottlenberg-Schirp ja Hilweg von Holz. Ta sündis Düsseldorfi lähedal Sermis. Tema suguvõsa pärines Bergi hertsogkonnast Reinimaalt, kuuludes alamaadli hulka. Tema sugulane Wilhelm von dem Bottlenberg oli Liivimaa ordu liige 16. sajandi teisel poolel.

1507–1509 oli Bottlenberg Võnnu linnusekomtuur, 1514 sai temast aga Sēlpilsi foogt. 1523. aastal on teda mainitud Rēzekne foogtina ning seejärel teated temast lõppevad.

## Kirjandus
**Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 100 (lk 134–135).
Dietrich von Saldern

**Dietrich von Saldern** oli Liivi ordu liige ja Sēlpilsi foogt aastal 1496.

Dietrichi vanemaid pole teada, kuid ta pärines Braunschweigi lähistelt Salzgitteri juurest. Tema suguvõsa omas seal lähedal asuvat Salderi valdust juba alates 13. sajandist.

1478. aastal on Saldernit märgitud Rēzeknes marssalina (linnusemarssalina), 1496. aastal aga Sēlpilsi foogtina. Rohkem temast teateid pole.

## Kirjandus
**Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 750 (lk 557–558).
Friedrich Wolthus von Herse

**Frierich Wolthus von Herse** (ka **Waldhaus von Heerse**; surnud umbes 1480) oli Liivi ordu liige ja Riia komtuur aastatel 1470–1471.

Friedrichi vanemad olid Friedrich von Waldhaus Heersest ja Agnes von Mengede-Osthoff, Liivi ordumeistri Johann von Mengede-Osthoffi õde. Tema vennad olid ordumeister Johann Wolthus von Herse ja orduvasall Ernst Wolthus von Herse. Tema suguvõsa pärines Marki krahvkonnast, kuid tema täpset sünnikohta pole võimalik kindlaks määrata. Tema suguvõsa omas lääne mitmelpool Vestfaalis.

1451. aastal on Friedrichit mainitud rüütelvennana Tallinnas. 1470. aastal võis ta olla esimene Bauska foogt, seejärel aga, kui ta vennast sai ordumeister ja ta alustas suuri ordusiseseid ümberkorraldusi, sai Friedrichist Riia komtuur. Oma venna kukutamise järel (see toimus ordukapiitlil, millest Friedrich osa ei võtnud), sai tast lühikeseks ajaks Dobele komtuur. Kui ta vend aga vangistuses suri, lahkus ta Preisimaale ja pidas Liivi ordu, eriti aga ordumeister Bernd von dem Borchi vastu ilmselt õigustatud viha. Alles 1480. aastal naasis ta Liivimaale, kus ka peagi suri.

## Kirjandus
**Die Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 927 (lk 692–693).
Ernst Wolthus von Herse

**Ernst Wolthus von Herse** (ka **Waldhaus von Heerse**; surnud 1490. aastatel) oli Liivi ordu vasall Põhja-Eestis.

Ernsti vanemad olid Friedrich von Waldhaus Heersest ja Agnes von Mengede-Osthof, ordumeister Johann von Mengede-Osthofi õde. Tema vennad olid ordumeister Johann ja Riia komtuur Friedrich Wolthus von Herse. Tema täpset sünnpaika pole teada.

Ernsti on esimest korda Liivimaal olevana märgitud 1466. aastal. 1473. aastal, pärast tema ordumeistrist venna surma orduvangistuses, alustas Ernst isiklikku vaenust Liivi ordu vastu, sidus end Rootsi piraatide Axelssonidega ja astus 1475. aastal orduvastase Tartu piiskopi teenistusse. 1476. aastal sõlmis ta orduga siiski rahu ja sai oma valdused Põhja-Eestis tagasi. Ta suri sealsamas umbes 15–20 aastat hiljem lastetult.

## Kirjandus
**Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Lk. 693.
Seim (Leedu)

**Seim** (leedu keeles *Seimas*) on Leedu parlament. Seim on 141-liikmeline ühekojaline parlament. 

Sõna *seimas* on tulnud leedukeelsest sõnast *sueiga* või *suėjimas*, mis tähendab kogunemist, kokkusaamist. 

Seimi istungid toimuvad Vilniuses Seimi lossis. Seimi loss valmis aastail 1976–1980. Selle arhitektid olid vennad Algimantas ja Vytautas Nasvytis ning Robertas Stasėnas. 

Seim valitakse neljaks aastaks. Seimi 70 liiget valitakse võrdeliste valimiste põhimõttel, kusjuures kasutatakse Hare'i kvooti, ja 71 liiget ühemandaadilistes ringkondades. Kokku on seimis 141 liiget. Leedus kehtib 5% valimiskünnis erakondadele ja 7% künnis valimisliitudele. 

Igal nädalal toimub neli seimi istungit: kaks teisipäeval ja kaks neljapäeval. Istungit juhatab kas seimi eesistuja või tema asetäitja. Seimi istungid on tavaliselt avalikud. 

Seimi esimees oli alates 2008 Arūnas Valinskas, kes tagandati ametist 15. septembril 2009, sest avalikustati foto, kus ta oli koos kuritegeliku grupi liikmega. Aastatel 2004–2008 oli seimi esimees Česlovas Juršėnas. 

Alates 17. septembrist 2009 kuni 14. september 2012 oli parlamendi esimees Irena Degutienė. Tema järel olid seimi esimehed Vydas Gedvilas (16. september 2012 – 3. oktoober 2013) ja Loreta Graužinienė (3. oktoober 2013 – 14. november 2016). Aastatel 2016–2020 oli seimi esimees Viktoras Pranckietis ja 2020–2024 Viktorija Čmilytė-Nielsen. Alates 14. novembrist 2024 on seimi esimees Saulius Skvernelis.

## Seimi valimised
* 1992. aasta Leedu parlamendivalimised
* 1996. aasta Leedu parlamendivalimised
* 2000. aasta Leedu parlamendivalimised
* 2004. aasta Leedu parlamendivalimised
* 2008. aasta Leedu parlamendivalimised
* 2012. aasta Leedu parlamendivalimised
* 2016. aasta Leedu parlamendivalimised
* 2020. aasta Leedu parlamendivalimised
* 2024. aasta Leedu parlamendivalimised

## Välislingid
* Seimi koduleht (leedu, inglise, saksa, prantsuse, vene ja hiina keeles)
* Kalev Kask. Leedu seimiliikmed vähendasid oma palka Eesti Päevaleht, 21. jaanuar 2009
Kristjan Joost

**Kristjan Joost** (10. juuni 1913 Laiksaare vald, Pärnumaa – 15. oktoober 1987 Stockholm) oli eesti agronoom.

Lõpetas Tartu Ülikooli 1936. aastal, mag. agr. 1938. 

1944. aastal põgenes Rootsi.

## Kirjandus
*Aksel Mark. Kristjan Joost surnud. Teataja, 31. oktoober 1987, nr. 20, lk. 9.
Peterburi Teataja

**Peterburi Teataja** oli Venemaa Keisririigi pealinnas Peterburis 1908. aastal asutatud eestikeelne ajaleht.

## Asutamine ja tegevus 1908–1918
Peterburi Teataja 1. number ilmus 14. septembril 1908, selle väljaandmisega olid seotud Konstantin Päts, Julius Seljamaa, August Rei. Ajaleht ilmus alguses kaks korda nädalas, enne sulgemist juba iga päev päevalehena.

Kümne ilmumisaasta jooksul oli ajaleht sunnitud mitu korda nime vahetama. 1914. aastal, seoses linna nime muutmisega Petrogradiks, vahetas nime ka ajaleht: Petrogradi Teataja, edasi Pealinna Teataja ja Eesti. Lühikest aega oli väljaande nimi Vabadus, kuni ajaleht 1918. aastal sootuks suleti.

## Taasavamine 1999
Ajaleht taasavati 1999. aastal, Peterburi Teataja on ainus Venemaa eestlaste trükis.

Ajalehe väljaandmisega tegelevad vabatahtliku tööna kunagine Eesti konsul Peterburis Jüri Trei, Venemaa Eesti Seltside Liidu vastutav sekretär Külli Sulg ja Peterburi Eesti Kultuuriseltsi juhatuse liige Veronika Mahtina. Lisaks hulk kaastöölisi Peterburi Eesti Seltsist ja Eestist.

Leht ilmub neli korda aastas, trükiarv on 700–800 eksemplari. Lugejaid on peale Venemaa ja Eesti ka mujal maailmas, kus eestlasi elab.

Lehe väljaandmist toetavad rahaliselt Peterburi Eesti Selts, Peterburi Jaani kogudus ja Peterburi Jaani kiriku fond.

## Viited

## Välislingid
*Peterburi Teataja esmailmumisest möödub 100 aastat.
*Peterburi teataja numbrid Estonian World Review
Friedrich List

**Friedrich List** (6. august 1789 Reutlingen – 3. november 1846 Kufstein) oli saksa majandusteadlane.

Ta oli Tübingeni ülikooli professor ning üks esimesi, kes propageeris Saksamaa majanduslikku ja poliitilist ühendamist. List pooldas tugevat riiklikku majanduspoliitikat ning oli protektsionismi veendunud toetaja, pidades seda vajalikuks arenevate riikide tööstuse kaitsmiseks. Tema peamine teos, "Das nationale System der politischen Ökonomie" (1841), kritiseeris klassikalise liberalismi vabakaubanduse ideid ning pani aluse nn rahvuslikule majandussüsteemile.

Friedrich Listi ideed avaldasid suurt mõju 19. sajandi Saksamaa majanduspoliitikale ning hiljem ka paljudele teistele riikidele, kes soovisid oma majandust arendada ja moderniseerida.

## Viited