open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kurt Schuschnigg

**Kurt Alois Josef Johann Schuschnigg** (kuni 1919. aastani **Kurt Alois Josef Johann Edler von Schuschnigg**; 14. detsember 1897 Riva del Garda (tänapäeval Itaalia) – 18. november 1977 Mutters) oli Austria poliitik ja riigitegelane, Austria liidukantsler 1934. aasta juulist kuni 1938. aasta märtsini.

Kurt Schuschnigg sündis kindralmajori perekonnas. Ta õppis jesuiitide gümnaasiumis. 1915–1918 võttis ta Austria-Ungari armee koosseisus Itaalia rindel osa Esimesest maailmasõjast. 1918–1919 oli ta Itaalia sõjavangis. Pärast sõda lõpetas Schuschnigg 1922. aastal Innsbrucki Ülikooli õigusteaduse erialal. Ülikooli lõpetamise järel avas ta oma advokaadibüroo ja astus Kristlik-Sotsiaalse Partei liikmeks. 1927. aastal valiti ta Austria parlamenti, mille koosseisu jäi ta kuni 1934. aastani.

1932. aasta 29. jaanuarist kuni 21. septembrini oli Kurt Schuschnigg Austria justiitsminister. 21. septembrist 1933 kuni 29. juulini 1934 oli ta Austria haridusminister.

Kui Austria liidukantsler Engelbert Dollfuss mõrvati 25. juulil 1934 natsionaalsotsialistide võimuhaaramiskatse käigus, siis sai Kurt Schuschniggist 29. juulil 1934 Austria liidukantsler.

Liidukantslerina püüdis Schuschnigg Itaaliale toetudes säilitada Austria iseseisvust. Kuid 1936. aastal sattus Itaalia üha enam Saksamaa mõjusfääri ja toetus Austria iseseisvusele vähenes. 12. veebruaril 1938 ähvardas Adolf Hitler Schuschniggit Wehrmachti sissetungiga Austriasse ja nõudis Austria NSDAP-i keelu tühistamist ning natsionaalsotsialistide võtmist Austria valitsusse. Kuna Itaalia, Suurbritannia ja Prantsusmaa Schuschniggi abipalved tagasi lükkasid, oli ta 16. veebruaril sunnitud määrama natsionaalsotsialist Arthur Seyß-Inquarti Austria siseministriks. 9. märtsil 1938 kuulutas liidukantsler Schuschnigg välja rahvahääletuse Austria iseseisvuse küsimuses, mis oleks pidanud toimuma 13. märtsil. 11. märtsil 1938 sundis Hitler otsese sissetungiähvarusega Schuschniggi liidukantsleri ametist tagasi astuma. Uueks liidukantsleriks sai Arthur Seyß-Inquart. Hüvastijätukõnes raadios kutsus Schuschnigg üles Saksa vägedele relvastatud vastupanu mitte osutama.

Pärast Austria Anschlussi paigutati Schuschnigg esialgu koduaresti. 28. mail 1938 arreteeris Gestapo Kurt Schuschniggi. Teda hoiti kinni Sachsenhauseni, Flossenbürgi ja Dachau koonduslaagris. Vabanemise järel 1945. aastal elas Schuschnigg esialgu Põhja-Itaalias. 1948. aastal asus ta elama Ameerika Ühendriikidesse, kus töötas ülikoolides õppejõuna. 1956. aastal sai ta Ameerika Ühendriikide kodakondsuse, 1967. aastal aga pöördus Austriasse tagasi.

## Viited
Andres Soosaar

**Andres Soosaar** (sündinud 2. juulil 1961) on eesti arstiteadlane ja meditsiinieetika spetsialist. Aastatel 2015–2019 oli ta Tartu Ülikooli akadeemiline sekretär.

## Haridustee
Andres Soosaar õppis aastail 1979–1985 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas ravi erialal ning oli 1985–1988 arstiteaduskonna farmakoloogia ja füsioloogia instituudi juures aspirantuuris. 1989. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis meditsiinikandidaadi väitekirja tööga "Aju CCK-ergiliste mehhanismide roll käitumise regulatsioonis ja antipsühhootiliste ainete toimes" (juhendajad Eero Vasar ja Lembit Allikmets).

Aastail 2005–2006 täiendas ta end teaduseetika alal NIH Fogarty Centeri juures, 2014. aastal osales programmis "Arstid tervishoidu tagasi", saades üldarsti kvalifikatsiooni.

## Töökäik
Soosaar on töötanud Tartu Ülikooli arstiteaduskonna füsioloogia instituudi vanemõpetajana (1989–1994) ja dotsendina (1994–2005), aastail 2005–2010 oli ta arstiteaduskonna tervishoiu instituudi tervisekorralduse õppetooli dotsent. 2000. aastal töötas ta teadurina Indiana Ülikoolis, alates 2007. aastast on teadustöö eetika täiendusõppe programmi õppejõud asutuses NIH Fogarty International Center.

Oma teadustöös on Soosaar uurinud funktsionalistliku lähenemise rakendusi filosoofia ja teaduse piirialadel, bioeetikat, 
arsti-patsiendi suhte, meditsiiniliste andmebaaside ja meditsiiniuuringute eetilisi aspekte.

Aastail 2010–2013 oli ta ajakirja Eesti Arst peatoimetaja.

2014–2015 töötas ta meditsiinitekstide tõlkimise ja toimetamisega ning meditsiinieetika-alaste konsultatsioonidega tegelevas osaühingus Verbitas.

Aastatel 2015–2019 oli ta Tartu Ülikooli akadeemiline sekretär, aastatel 2020–2024 Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna külalisdotsent ja alates 2025. aastast külalisprofessor.

## Teaduskorralduslik tegevus
Aastail 2001–2005 oli Soosaar Tartu Ülikooli neuroteaduste doktoriprogrammi koordinaator, aastail 2004–2010 Tartu Ülikooli inimuuringute eetika komitee liige, aastail 2007–2009 Eesti Arstide Liidu eetikakomitee liige, aastail 2007–2014 Eesti Bioeetika Nõukogu liige. Alates 2013. aastast on ta ravimiameti farmaatsiaterminoloogia ekspertkomisjoni liige.
## Tunnustus
2005 Tartu Ülikooli aumärk

2021 Tartu Ülikooli medal

## Viited

## Välislingid
*
*Andres Soosaare CV Tartu Ülikooli lehel
*Andres Soosaare koduleht
*"Meditsiinieetika" (EPUB)
Andres Soosaar (täpsustus)

**Andres Soosaar** on mitme inimese nimi:
***[[Andres Soosaar]]** (sündinud 1961) on eesti arstiteadlane ja meditsiinieetika spetsialist
***[[Andres Soosaar (omavalitsuspoliitik)|Andres Soosaar]]** on eesti omavalitsuspoliitik, aastail 1993–1996 Viljandi linnapea
***[[Andres Soosaar (kaitseväelane)|Andres Soosaar]]** (sündinud 1985) on eesti kaitseväelane, Kotkaristi kavaler (2012)
***[[Andres Soosaar (sportlane)|Andres Soosaar]]** (sündinud 1990) on Eesti ammulaskur
Haradziečna Jumalaema Kaitsmise kirik

**Haradziečna Jumalaema Kaitsmise kirik** (valgevene keeles *Царква Пакрова Прасвятой Багародзіцы*) on kirik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Haradziečnas.

Kirikut kasutavad õigeusklikud, see on kaitse all olev ehitismälestis. Kirik on tänapäeval kasutuses.

## Kirikuhoone

Zasimavičy Püha Nikolai kirik on klassitsistlik hoone. Hoone sissepääsu kohal asub kellatorn, selle ees aga portikus. Katusel asub kaheksanurkne tambur. Portikus toetub kahele sambale, sees eraldavad kolme löövi kümme sammast. Kokku on sammaste arv 12, mis sümboliseerib aastat 1812. Algselt oli hoone palju lihtsam, sellel puudusid nii kuppel kui ka kellatorn.

## Ajalugu

31. juulil 1912 toimus Haradziečna all lahing kindral Aleksander Tormasovi juhitud Vene vägede ning Karl Philipp zu Schwarzenbergi ja Jean-Louis-Ébénézer Reynieri juhitud 40 000-mehelise väesalga vahel. Tänu vastaste vigadele õnnestus Tormasovil 18 000 mehega terve päeva rünnakutele vastu pidada ja öösel taanduda. Selle lahingu mälestuseks püstitati aastal 1825 külla kirik.

Algselt uniaatidele kuulunud kirik sai aastal 1839 ikonostaasi. Kiriku haldajad vahetusid korduvalt; see kuulus järgemööda uniaatidele, katoliiklastele ja õigeusklikele. Jaanuariülestõusu tagajärjel võttis kiriku aastal 1863 lõplikult üle Moskva patriarhaadile.

6. veebruaril 1963 kirik suleti ning hoonet kasutati nii kohaliku kooli spordisaali kui ka kolhoosi viljalaona.

1990. aastal tagastati kirik kogudusele. Hoone oli toona väga halvas seisukorras, selle välisilme taastati vanade kirjelduste põhjal. Kirik pühitseti 12. oktoobril 1991.

## Pilte


Fail:Царква Покрыву Найсьвяцейшай Багародзіцы (Гарадзечна). Агульны выгляд..JPG|Haradziečna kirik
Fail:Царква Покрыву Найсьвяцейшай Багародзіцы (Гарадзечна) 004.Jpeg|Kirik külgvaates


## Viited

## Välislingid

*Fotod kiriku kohta
*Kiriku koduleht
Edward Hicks

**Edward Hicks** (14. aprill 1780 – 23. august 1849) oli Ameerika Ühendriikide naivistlik maalikunstnik ja kveekerite usuliikumise tegelane.

Laiemale üldsusele sai Edward Hicksi looming tuntuks alles 1920. ja 1930. aastatel.

## Viited
Jałova

**Jałova** (valgevene keeles *Ялова*, transkribeerituna **Jalova**) on küla Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Vialikaje Siało külanõukogus. Asulas on 183 elanikku (2012).

Vaatamisväärsuseks on õigeusu kirik aastast 1871.

## Viited

## Välislingid

* Jałova
Koovi kool

**Koovi kool** oli kool, mis tegutses aastatel 1872–1920 Saaremaal Kihelkonna kihelkonnas Koovi külas.

Kooli õpetajate hulgas olid näiteks Aadu Nõulik, Eduard Sulg, Mihkel Uks, Aleksander Poopuu, August Mälk.

20. augustil 2015 avati koolimaja asukohas mälestusplaat.

Enne Lümanda uue vallamaja ehitamist aastatel 1892–1893 asusid Koovi koolimaja ühes otsas kahes väikeses ruumis Lümanda vallavalitsus ja -kohus. Need töötasid seal seni, kuni 1892. aastal liideti kaheksa väikevalda – Lümanda, Atla, Karala, Kotlandi, Kulli, Kuusnõmme, Lahetaguse ja Pilguse – suureks Lümanda vallaks.

## Viited
Jałova Püha Anna kirik

**Jałova Püha Anna kirik** (valgevene keeles *Царква Сьвятой Ганны*) on kirik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Vialikaje Siało külanõukogus Jałovas.

Kirikut kasutavad õigeusklikud, see on kaitse all olev ehitismälestis. Kirik on tänapäeval kasutuses; see on kogu aeg kuulunud Šarašova kihelkonda.

## Kirikuhoone

Jałova Püha Anna kirik on männipuust (prussidest) ehitatud puitkirik, mis on rahvaliku puitarhitektuuri näitena riikliku kaitse all. Hoone lõpeb kolmnurkse apsiidiga. Kirikut ehib nelinurkne kahekorruseline torn. Hoone sissekäigu juures asub veranda.

## Ajalugu

Kirik ehitati XIX sajandil kohalikule kalmistule. Kirik on pühitsetud Annale. 

1961. aastal konfiskeerisid Bresti oblasti ametivõimud kiriku. Hoone tagastati kogudusele 2006. aastal. Jumalateenistused toimuvad kirikus Püha Anna nimepäeval, lihavõttepühade kolmandal päeval ja jõulude ajal.

## Pilte


Царква сьвятой Ганны (Ялова) 002.JPG|Vaade kirikule apsiidi poolt
Царква Сьвятой Ганны (Ялова). Інтэр'ер..jpg|Kiriku sisevaade


## Viited

## Välislingid

*Fotod kiriku kohta
*Kiriku koduleht
Kaštanaŭka

**Kaštanaŭka** (valgevene keeles *Каштанаўка*, transkribeerituna **Kaštanavka**) on küla Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Pružany külanõukogus. Asulas on 59 elanikku (2012). Külas asub Čachieci mõisa hoonetekompleks.

## Viited

## Välislingid

* Kaštanaǔka
Lugaži raudteejaam

**Lugaži raudteejaam** on raudteejaam Valka piirkonnas Valga–Riia raudteeliinil Lugaži lähedal.

Tegemist on Läti poolelt piirjaamaga, millele eelneb Riia poolt Saule raudteejaam ning järgneb Valga raudteejaam (u 4 km kaugusel).

Raudteejaam avati 1942. aastal ning asub Riiast 164 km kaugusel. Toona jäi see Valga kreisi Lugaži valda. Algselt rajati see sõjaväeešelonide formeerimiseks ja seetõttu oli jaamas kaksteist teed. Toona kandis see ka nime *Lude*. Jaamas asub tänapäeval lisaks peateele kaks kõrvalteed. 

Kuni 2008. aastani oli Lugaži Riia ja Põhja-Läti vahelise reisirongiliikluse lõppjaam.

Jaama juures asub Lugažu stacija bussipeatus. 

## Viited

## Välislingid

* Infot jaama kohta; fotod (*[[vene keel]]es*)
* Jaam vanal kaardil
Čachieci mõis

**Čachieci mõis** (Valgevene keeles *Сядзіба Дзяконскіх «Чахец»*) on mõis Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Pružany külanõukogus Kaštanaŭka külas.

Čachieci mõis sai alguse aastal 1593. XIX sajandi alguses kuulus see Mierzejewskitele, aastal 1816 ostis selle Ivan Krupinski. Aastal 1845 tehtud revisjoni põhjal kuulus mõis Bulgarinitele, kes mõisakompleksi välja ehitasid. Toona kuulus mõisakompleksi lisaks peahoonele veel palju kõrvalhooneid, nende seas raamatukogu, kontor, mõisavalitseja maja, jääkelder, kaks hobuveskit ja kaks tuulikut, kasvuhoone, auru jõul töötav pruulikoda, laudad, aidad, rehi, küün, kõrts ja võõrastemaja. Hiljem läks see Kiernozickite valdusse, neilt pärisid mõisa abielu kaudu Dziekońskid..

Albin Dziekoński järel sai mõisa omanikuks tema poeg Marian Dziekoński, tema järel aga ta ema Maria. Viimane omanik oli Mariani poeg Janusz. Tema ajal sai mõis telefoniühenduse. Pärast piirkonna liitmist Nõukogude Liiduga Janusz küüditati, tema abikaasa põgenes sõja ajal Varssavisse, sealt edasi aga Argentinasse.

Mõisa peahoone ehitas Albin Dziekoński; see rajati varasema, Bulgarinite ehitatud häärberi asemele. Ühekorruselise kõrge vundamendiga tellistest peahoone juurde ehitati kahekorruseline tiibhoone. Hoone pikkus oli kokku 36 meetrit. Külgmise ukse kohal asus sammastega katus; pargipoolsel küljel asus aga veranda, mille seintel kasvasid viinapuud. Siseruumid olid kavandatud anfilaadina. Põrandaid kattis parkett; erandiks oli vaid veranda, mille põrandat katsid kahhelplaadid. Ruumides olid kahhelahjud.

Pärast mõisa võõrandamist asus peahoones sõjaväeosa, seejärel oli see kasutusel lao ja kontorina. Aastast 1966 seisab hoone tühjalt, osalt on see varemetes. Lisaks peahoonele on säilinud ka viinavabriku hoone. Mõisakompleks on arhitektuurimälestisena kaitse all.

Albin Dziekoński rajas mõisa juurde vanast metsatukast ka pargi. Seal tehti ulatuslikke maaparandustöid, kaevati kanalid ja tiigid, ehitati lüüsid. Pargi pindala oli 10 hektarit. Pargis kasvasid pöögid ja valgepöögid, lehised, valge mänd, Ameerika jalakas. Istikud toodi Lätist Cīrava mõisast. Pärast mõisaomaniku küüditamist on park metsistunud.


Pilt:Рэшткі сядзібна-паркавага комплексу Каштанаўка 2.jpg|Tiibhoone
Pilt:Рэшткі сядзібна-паркавага комплексу Каштанаўка 5.jpg|Mõisa peasissepääsu varemed
Pilt:Рэшткі сядзібна-паркавага комплексу Каштанаўка 4.jpg|Endine veranda


## Viited

## Välislingid

* Čachieci mõis
* Fotod mõisa varemetest
Isidor Popper

**Isidor Popper** (10. jaanuar 1816 Hildesheim – 7. märts 1884 Hamburg) oli juudi usku saksa maalikunstnik, litograaf ja karikaturist.

Aastatel 1839–1840 õppis Isidor Popper maalimist Düsseldorfi kunstiakadeemias, kus tema õpetajaks oli Theodor Hildebrandt. Hiljem läks ta Hamburgi.

## Galerii

Fail:Betty Heine (Isidor Popper).jpg|Heinrich Heine ema Betty Heine portree
Fail:Isidor Popper 1858 - Erste Zigarette eines Schülers.png|Õpilase esimene sigarett, 1858
Fail:Zwischen mir und mein Volk soll sich kein Blatt Papier drängen.png|Karikatuur Friedrich Wilhelm IV-st
Fail:FrWIV-Karikatur-1849-Farbe.jpg|Karikatuur Friedrich Wilhelm IV-st
Fail:Isidor Popper 1871 - In der Dorfschule.png|Külakoolis, 1871
Fail:Frederik 7 karikatur.jpg|Karikatuur Frederik VII-st
Rohingjad

**Rohingjad** on Indo-Aaria rahvas, kes elavad põhiliselt Arakani osariigis Birmas ja kõnelevad rohingja keelt. Usult on rohingjad islami sunniidid. 

Usu ja rahva paiknemise päritolu ning ajaloo erinev käsitluse tõttu on nad Birma põhirahva bamarite ehk birmalaste poolt vihatud ja tagakiusatud rahvas. Neilt võeti sel ajal, kui riiki juhtis sõjaväeline diktatuur, ära rida õigusi. Seetõttu on paljud neist põgenenud mitmesse lähiriiki ning Saudi Araabiasse ja Pakistani, kus on valdavalt levinud islami usk. Rahvaarv arvatavalt üle 2 miljoni, kellest umbes 1,3 miljonit elab Birmas. 

## Vaata ka

*Rohingjate genotsiid 

## Välislingid

*Kes on Birmas tagakiusatud rohingjad?, Postimees, 18. september 2017
Ants Kraut

**Ants Kraut** (sündinud 19. septembril 1955 Ordžonikidze (alates 1993. aastast Ordžonikidzevskoje), Ordžonikidze rajoon, Hakassi AO, Vene NFSV) on eesti arheoloog ja muinsuskaitsetegelane.

Ta sündis küüditatute perekonnas. Pere naasis Eestisse 1957. aastal.

Ta lõpetas 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena.

Ta töötas 1978. aastast muinsuskaitseametnikuna, ta on olnud Muinsuskaitseameti arheoloogia peainspektor.

## Teoseid
*"Muinas-Pärnu uurimine väärtustab Pärnu ajalugu". Pärnu Postimees nr 112, 12. juuni 2007. Lk 19
*Anu Kivirüüt, Ants Kraut, Ingmar Noorlaid. "Valgamaa linnamäed". Tallinn 2014

## Tunnustus
*2004 Valgetähe V klassi teenetemärk
*Kaitseliidu Valgeristi III klassi teenetemärk
*Kaitseliidu Toompea malevkonna auliige

## Viited

## Välislingid
*Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
*Kaarel Aluoja. "Ränga tööga kullakaevanduses toitis pere ära". Järva Teataja, 25. märts 2017
Toomas Tamla

**Toomas Tamla** (sündinud 1951 Haapsalus) on eesti ajaloolane ja arheoloog.

Ta on lõpetanud 1974. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (õppis ajalooteaduskonnas). 

1974. aastast töötas ta Ajaloo Instituudis. Aastatel 2010–2015 töötas ta Tallinna Kultuuriväärtuste Ameti muinsuskaitse osakonnas linnaarheoloogina.

Ta on TEA entsüklopeedia 4. ja 5. köite peatoimetaja.

## Tunnustus
*2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk
*2025 Tallinna teenetemärk

## Viited
William Esco Moerner

**William Esco Moerner** (sündinud 24. juunil 1953 Pleasantonis Californias USAs) on USA füüsikaline keemik ja keemiline füüsik, kes uurib peamiselt biofüüsikat ja sealhulgas üksikmolekulide kujutisi. 

Koos enda juhendatava järeldoktori Lothar Kadoriga saavutas ta esimesena üksiku molekuli optilise tuvastuse ja spektroskoopia kondensatsioonifaasis. Üksikmolekulide optilised uuringud on sestsaati jõudnud laia kasutusse üksikmolekuli katsetes keemias, füüsikas ja bioloogias. 2014. aastal pälvis Moerner Nobeli keemiaauhinna.

Moerner on õppinud Washingtoni Ülikoolis Saint Louises ja Cornelli Ülikoolis. Ta töötab Stanfordi Ülikoolis.

## Viited

## Välislingid
* Nobeli preemia laureaat avab Tartu ülikoolis rahvusvahelise konverentsi Tartu Ülikooli pressiteade, 20. august 2015
Elmar Saarepere

**Elmar Voldemar Saarepere** (3. august 1914 Saare vald – 7. august 2015 Austraalia) oli eesti kooliõpetaja ja koorijuht ning eesti aktivist Austraalias.

Ta õppis aastatel 1929–1935 Tartu Õpetajate Seminaris, kus omandas kooliõpetaja ameti ja sai muusikahariduse.

Pärast õpetajate seminari lõpetamist töötas ta õpetajana Kabalas-Villeveres, Kambjas ja Ahjal; lisaks juhatas ta neis kohtades ka koore. Aastatel 1941–1942 oli ta Kambja kooli direktor.

Sõjakeerises sattus ta koos 142 kaasmaalasega Saksamaale Diepholzi läbikäigulaagisse. 1947. aasta lõpus emigreerus ta Austraaliasse.

Tema algatusel moodustati teel Austraaliasse Eesti Meeskoor Austraalias. Austraaliasse jõudes asus ta metsatöödele Boneillasse (Victoria osariigis) ning koori liikmetel õnnestus korraldada, et nad saadeti tööle samasse kohta. Koori juhataja ta oli vahelduvalt aastatel 1947–1987.

## Tunnustus
* 2005 Valgetähe V klassi teenetemärk

## Välislingid
* http://isik.tlulib.ee/index.php?id=221
Ines Jaagus

**Ines Jaagus** (neiuna **Ines Oit**; 11. jaanuar 1921 – 12. august 2015) oli eesti arhitekt.

Ta lõpetas 1940. aastal Elfriede Lenderi Eragümnaasiumi ja 1942. aastal Tallinna Pedagoogiumi. 

Aastatel 1942–1943 töötas ta Kernu algkoolis õpetajana. Aastatel 1943–1944 õppis ta Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas. 1950. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi arhitektuuriosakonna.

Ta töötas aastatel 1950–1981 Tartus, algul linna peaarhitekti projekteerimis-geodeetilises büroos (Arnold Matteuse käe all), seejärel arhitektina ja peaarhitektina Eesti Projekti Tartu osakonnas. Ta oli aastast 1958 Eesti Arhitektide Liidu liige.

## Isiklikku
Tema vennad olid helilooja Arne Oit ja tehnikateadlane Edgar Oit.

## Kirjandus
*Niina Raid. "Jaagus, Ines". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 123

## Välislingid
*''Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944''
*Lahkunud on arhitekt Ines Jaagus
*Haud Tartu Pauluse kalmistul
Viivi Glass

**Viivi Glass** (sündinud 1944 Tartumaal) on eesti ajaloolane.

Ta lõpetas 1975. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna.

Aastast 1968 töötas ta Eesti Ajaloomuuseumis, on olnud seal ka vanemteadur.

## Viited

## Artikleid
*"Mõnda Eestimaa rüütelkonnast". Horisont 10/ 1989. Lk 32–34
*"Meeskohtute pitserid Eesti Ajaloomuuseumis". Eesti Kollektsionäär, 1/1991. Lk 33–37
*"Kirikute pitserid Ajaloomuuseumis". Käsikiri. 1994
*"Eestimaa Kirjanduse Ühingu genealoogiasektsiooni fotokogu". Muuseum 1/1995. Lk 22–25

## Välislingid
*"Eesti NSV Riikliku Ajaloomuuseumi vanemteadur Viivi Glass tutvub kindralleitnant Lebmbit Pärnale kingitud albumiga Eesti Laskurkorpuse lahinguteest Suures Isamaasõjas". Foto: Vambola Salupuu, mai 1984. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiiv, EFA 250.0.121408
Mart Lätte

**Mart Lätte** (sündinud 17. jaanuaril 1983) on Eesti diplomaat, riigiametnik ja ajaloolane.

## Haridus

Lätte lõpetas 2006. aastal Tartu Ülikoolis ajaloo eriala bakalaureuseõppe ja 2009. aastal ajaloo magistriõppe *cum laude*, kaitstes väitekirja "Eestlaste sõjalised kohustused keskajal" (juhendaja Anti Selart). Nimetatud magistritöö eest pälvis ta 2010. aastal Lennart Meri teadustöö auhinna. Mart Lätte on alates 2002. aastast Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

Lätte on õppinud ka Tartu Ülikooli ajaloo doktorantuuris, uurides Anti Selarti juhendamisel sõjapidamist Vana-Liivimaal 13.–15. sajandil, kuid õpingud katkesid.

## Tööalane tegevus

Ajaloolasena on Lätte uurinud peamiselt Vana-Liivimaa sõjandusajalugu. Samuti on ta olnud mitmete ajalooteoste sisuline toimetaja, toimetades nii eesti kui ka välisautorite kirjutisi.

Ta töötas aastatel 2006–2007 Tartu Kutsehariduskeskuses õpetajana. 2008. aastal sai temast Eesti Sõjamuuseumi teadur.

Seejärel on ta töötanud kaitseministeeriumis ja välisministeeriumis, muuhulgas aastatel 2018–2021 konsulina Eesti peakonsulaadis Venemaal Peterburis. 6. juulil 2021 pidas Venemaa Föderatsiooni Föderaalne Julgeolekuteenistus Lätte Peterburis 1,5 tunniks kinni, väites, et ta peeti kinni ajal, mil ta võttis Venemaa kodanikult vastu salastatud materjale. Eesti välisministeerium lükkas esitatud süüdistused tagasi ja nimetas seda provokatsiooniks. 7. juulil teatas Venemaa välisministeerium, et kuulutab Lätte soovimatuks isikuks ja andis talle 48 tundi aega riigist lahkumiseks.

## Viited

## Välislingid
*
Olaus Magnus

**Olaus Magnus** (1490–1557) oli Rootsi kirjamees ja katoliiklik vaimulik. 

Tema tuntuim töö on kaardiatlas "Carta marina".
Kihme aardeleid

**Kihme aardeleid** (kirjanduses ka *Kihme hõbeaare*) on Kihme külast (tänapäeval Järva maakonnas Paide linnas) 1972. aastal leitud aardeleid .

Aardeleid sisaldas muu hulgas 325 Liivimaa ja Rootsi päritoluga 16. sajandist pärit münti.

## Viited
Kolmesaja kolmekümne viie aastane sõda

**Kolmesaja kolmekümne viie aastane sõda** (hollandi keeles *Driehonderdvijfendertigjarige Oorlog*) oli aastatel 1651–1986 Suurbritannia koosseisu kuulunud Scilly saarestiku ja Hollandi vahel toimunud ühegi lasuta sõda, mis formaalselt kestis 335 aastat.

Teise Inglise kodusõja käigus saarestikku pagenud rojalistide laevastik oli kahjustanud tugevalt Inglise parlamendi pooldajatega liitunud Hollandi Ühendatud Provintside Vabariigi  kaubalaevu. Saades märtsis hüvitust taotlevale nõudele eitava vastuse, kuulutas Holland saarestikule sõja. Kuna juunis alistus rojalistide laevastik parlamendi pooldajatele, lahinguteni Hollandiga ei jõutudki. Holland, kes oli sisuliselt rojalistidega sõjajalal olnud, ei vaevunud ametlikult rahu välja kuulutama. Müüdile või pigem anekdoodile, et ikka on veel käimas sõda, tegi lõpu rahuleppe sõlmimine ja 17. aprillil 1986 välja kuulutatud rahu.

## Välislingid
* "Hollandlaste 335 aastat kestnud sõda, mida tegelikult vist ei olnudki" Delfi Forte, 9. august 2014
Lembit Jaanits

**Lembit Jaanits** (22. jaanuar 1925 Tartu – 5. juuli 2015) oli eesti arheoloog, kes oli spetsialiseerunud Eesti kiviaja, eriti neoliitikumi uurimisele.

## Haridus
Jaanits alustas õpinguid Tartu Ülikoolis 1942. aastal ning kaitses 1948. aastal ajaloo ja arheoloogia erialal diplomitöö. 1954. aastal kaitses ta väitekirja "Neoliitikumi ja varase metalliaja asulad Emajõe suudmealal" ja sai ajalookandidaadi kraadi. 1959. aastal ilmus see venekeelse monograafiana "Поселение эпохи неолита и раннего металла в приустье р. Эмайыги".

## Töö
Õpingute kõrvalt alustas Jaanits 1943. aastal tööd Tartu Ülikooli arheoloogiamuuseumis. Pärast diplomitöö kaitsmist töötas Jaanits 1968. aastani Eesti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi arheoloogiasektoris, algul nooremteadurina, hiljem vanemteadurina. Aastatel 1968–1990 oli ta Ajaloo Instituudi arheoloogiasektori juhataja ja aastatel 1990–1993 samas juhtivteadur.

Aastate jooksul teostas Jaanits väljakaevamisi järgmistel tuntud asulakohtadel:

* Akali (1949–1950, 1952, 1966)
* Kullamäe (1951–1952)
* Kunda Lammasmägi (1949, 1961)
* Kääpa (1959–1962, 1974)
* Naakamäe (1958–1959, 1961–1962)
* Narva Joaoru linnamägi (1954, 1957, 1960, 1962–1964)
* Pulli (1968–1976)
* Riigiküla III (1958)
* Siimusaare (1961–1964) koos Henn Mooraga
* Tamula (1955–1956, 1961, 1968, 1988–1989)
* Valma (1950, 1953–1955)

Ta uuris ka järgmisi kalmeid ja matmispaiku:

* Ardu (1953)
* Kivisaare (1962, 1965; Kolga-Jaani vallas Meleski külas)
* Kunila (1949; Puurmani vallas)
* Loona matmispaik ja asulakoht (1956–1959)

Jaanitsalt pärineb tüüpilise kammkeraamika kultuuri soome-ugri päritolu teooria. Ta oli esimene, kes esitas süstematiseeritud vaate Eesti nooremasse kiviaega ning täiendas oluliselt keskmise kiviaja andmestikku.

## Isiklikku
Tema abikaasa oli ajaloolane Elina Jaanits (sünninimega Elina Öpik), abikaasa isa oli astronoom Ernst Öpik.

## Teoseid
* Янитс Л. Ю. 1959. Поселения эпохи неолита и раннего металла в приустье р. Эмайыги (Эстонская ССР). Таллин.
* Jaanits, L. 1956. Arheoloogilistest välitöödest Eesti NSV-s 1955. aastal. – Eesti NSV Teaduste Akadeemia Toimetised. Ühiskonnateadused, 4, 308–320.
* Jaanits, L. 1970. Kultuuri arengupidevusest Eestis üleminekul keskmiselt nooremale kiviajale. – , toim. M. Schmiedehelm, L. Jaanits & J. Selirand. Tallinn, 81–87.
* Jaanits, L. Soomeugrilaste hargnemisest arheoloogia andmeil. Keel ja Kirjandus, 1973, nr 12, lk 711-724
* Jaanits, L., Laul, S., Lõugas, V., Tõnisson, E. 1982. Eesti esiajalugu. Tallinn.
* Saluäär, U. 2000. Lembit Jaanitsa avaldatud tööd. Publications by Lembit Jaanits. – Muinasaja Teadus 8. Tallinn, 19–26.

## Tunnustus
* 2001 – Valgetähe III klassi teenetemärk.

## Viited

## Kirjandus
*TEA entsüklopeedia, 9. köide, 139.
*Kriiska, A. 2000. Arheoloog Lembit Jaanits 75. – Ajalooline Ajakiri, 2, 133–135.
*Peets, J. 2000. Lembit Jaanits 75. – Eesti Arheoloogia Ajakiri, 4/1, 86–87.
*Tõnisson, E. & Kriiska, A. 2000. Lembit Jaanits 75 [eesti ja inglise k.]. – Muinasaja Teadus 8. Tallinn, 9–18.
Kostivere aardeleiud

**Kostivere aardeleiud** (kirjanduses ka *Kostivere aarded*) on Harju maakonna Jõelähtme vallast Kostivere külast 20. sajandil leitud mitu aardeleidu.

Leiud pärinevad nooremast rauaajast. Suurimas leius oli muu hulgas viis punutud kaare ja plaatjate otstega kaelavõru, 5 hoburaudsõlge (Kostivere sõlg), 18 ornamenteeritud rinnalehte, 1 sõrmus, 113 klaashelmest, 121 münti ja brakteaati.

## Viited
Arančycy Püha Risti Ülendamise kirik

**Arančycy Püha Risti Ülendamise kirik** (valgevene keeles *Царква ўзьвіжаньня Сьвятога Крыжа*) on kirik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Arančycys.

Kirikut kasutavad õigeusklikud, see on kaitse all olev ehitismälestis. Kirik  on tänapäeval kasutuses.

## Kirikuhoone

Pseudovene stiilis kiriku sissepääsu juures asub kolmekorruseline kellatorn. Torni alumine osa on nelinurkne, ülemised korrused aga kaheksanurksed. Teise osa moodustab täisnurkne refektoorium, sellele järgneb kuubikujuline palveruum ja hoone lõpeb viisnurkse apsiidiga. Kiriku katusel asub kaheksanurkne tambuur. Kiriku fassaadi kaunistavad hambulised friisid, eenduvad pilastrid ja liseenid.

Hoone sisemust valgustavad tambuuris paiknevad vitraažaknad. Apsiidis asub puidust ikonostaas. Kirikus asuvad kaks XVIII sajandist pärit ikooni. 

## Ajalugu

Esimene õigeusu kirik ehitati Arančycy külla aastal 1600, aga juba aastal 1654 ehitati selle asemele uus puidust hoone. Kiriku ehitamist rahastas Simeon Orańsky. Aastal 1879 remonditi seda põhjalikult.

Aastal 1914 ehitati külla praegune kirik. Vana hoone lammutati ja viidi Linovasse, kus see võeti kasutusele katoliku kirikuna. Selle asukohta püstitati puidust rist.

Aastal 1915 viidi kirikukellad ja ikonostaas Venemaale. Aastal 1928 sai kirik uued kellad, samuti valmis Varssavis uus ikonostaas.   

## Pilte


Царква ўзьвіжаньня Сьвятога Крыжа (Аранчыцы). Панікадзіла..JPG|Kiriku sisevaade
Church of the Exaltation of the Holy Cross, Arančycy 006.Jpeg|Kirik külgvaates


## Viited

## Välislingid

*Fotod kiriku kohta
*Kiriku koduleht
*Artikkel kiriku kohta (*valgevene keeles*)
Horvaatia sõjaväestatud piiriala

**Horvaatia sõjaväestatud piiriala** (horvaadi: *Hrvatska vojna krajina* või *Hrvatska vojna granica*) oli sõjaväestatud piiriala ringkond, territoorium Habsburgide monarhias, alguses Austria keisririigis ja siis Austria-Ungaris.

## Ajalugu

Asutatuna 16. sajandi lõpul Habsburgide Horvaatia kuningriigi maadest, oli see esialgu selle kuningriigi nominaalne osa, mis aastal 1627 muudeti otse keisrile alluva sõjaväestatud piiriala osaks. Piiriala paiknes piiril Osmanite riigiga. Piirialal lubasid kuningas-keisrid tasuta maad ja usuvabadust sinna tulnud inimestele, kes olid peamiselt horvaadid ja serblased. Vastutasuks pidid piirkonnas elavad inimesed teenima keisririigi sõjaväes ja kaitsma maad. Aastal 1630 kehtestas keiser Ferdinand II *[[Statuta Valachorum]]i*. On teada, et sõdurid pidid täitma sõjaväeteenistust 16.–66. eluaastani. 17. sajandi lõpus laiendas Habsburgide monarhia oma piire ja Horvaatia sõjaväestatud piiriala territoorium laienes samuti, hõlmates mõned endised Osmanite territooriumid idas. Aastal 1783 pandi see Horvaatia kindralkonna ühendkontrolli alla, peakorteriga Zagrebis. Sõjaväestatud piiriala demilitariseeriti 8. augustil 1873. Horvaatia sõjaväestatud piiriala kestis kuni 15. juulini 1881, kui see kaotati ja liidendati Horvaatia-Slavoonia kuningriigiga.

## Geograafia

See sõjaväestatud piiriala osa hõlmas Lika, Korduni, Banija geograafilised piirkonnad ning piirnes Aadria merega läänes, Veneetsia vabariigiga lõunas, Habsburgide Horvaatia kuningriigiga loodes, Osmanite riigiga kagus, Habsburgide Slavoonia kuningriigiga idas ja Ungari kuningriigiga põhjas.

See ulatus Slavoonia sõjaväestatud piirialani Una ja Sava jõe ühinemiskohas. Sarnaselt ülejäänud sõjaväestatud piirialaga lakkas see poliitilise üksusena olemast 19. sajandi lõpul.

## Jaod

Horvaatia sõjaväestatud piiriala hõlmas kolm kindralkonda (*Generalat*), mis jagunesid kaheksaks rügemendiks:

* Varaždini kindralkond
** Križevci rügement N°V
** Đurđevaci rügement N°VI
* Karlovaci kindralkond
** Lika rügement N°I
** Otočaci rügement N°II
** Ogulini rügement N°III
** Slunji rügement N°IV
* Zagrebi kindralkond
** Glina rügement N°X
** Petrinja rügement N°XI

## Rahvastik

Aastal 1802 koosnes rahvastik ligikaudu:

* 195 300 katoliiklasest
* 180 800 õigeusklikust

Aastal 1820 koosnes Horvaatia sõjaväestatud piiriala rahvastik ligikaudu:

* 207 747 katoliiklasest
* 198 728 õigeusklikust

Ungari statistiku Fényes Elek järgi elas aastal 1840 Horvaatia sõjaväestatud piirialal 498 947 inimest ja rahvuslik koosseis oli:

* 258 454 horvaati
* 240 493 serblast

Esimene moodne rahvaloendus aastast 1857 talletas Horvaatia sõjaväestatud piiriala rahvastiku religiooni:

* 285 344 katoliiklast
* 253 429 õigeusklikku
* 5433 idakatoliiklast

74,8% aktiivsest rahvastikust Horvaatia-Slavoonia sõjaväestatud piirialal olid tegevad põllumajanduses, 18,63% olid sõdurid, samas 3,11% olid tööstustöölised.

## Vaata ka

* Slavoonia sõjaväestatud piiriala
* Banaadi sõjaväestatud piiriala
* Horvaatia kuningriik (Habsburgide)
* Horvaatia-Slavoonia kuningriik
Martin Kuivleha

**Martin Kuivleha** (16. sajandi allikas *Merte Kuyeleya*; umbes 1530 – umbes 1600 Tartu) oli eesti päritolu Tartu käsitööline ja linnakodanik. Arvatakse, et nimi *Kuyeleya* tähendab 'kuiv(atatud) liha'), saksa keeles *Dörrfleisch*.

Kuivleha sai Tartu linna kodanikuõiguse 1554.

Poola võimu ajaks oli Kuivlehast saanud Püha Katariina eesti koguduse vanem. 

## Viited
Ghirmay Ghebreslassie

**Ghirmay Ghebreslassie** (sündinud 14. novembril 1995) on Eritrea pikamaajooksja.

2013. aasta krossijooksu juunioride maailmameistrivõistlustel Bydgoszczis saavutas ta seitsmenda koha. 2014. aasta poolmaratoni maailmameistrivõistlustel Kopenhaagenis oli ta meeste jooksus seitsmes.

2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta maratonijooksus kuldmedali ajaga 2:12.28. Temast sai sellega meeste maratonijooksu noorim maailmameister.

Ghebreslassie isiklik rekord maratonijooksus on 2:07.46, mille ta jooksis 24. aprillil 2016 Londoni maratonil. Tema eelmine rekordijooks oli sekundi võrra aeglasem, rekord oli püstitatud 26. aprillil 2015 Hamburgi maratonil.

## Viited

## Välislingid
*
Antti Leppänen

**Antti Kalervo Leppänen** (23. november 1947 Tampere – 5. august 2015) oli soome jäähokimängija, väravavaht.

Ta mängis aastatel 1964–1978 Tampere Tapparas ja tuli kaks korda Soome meistriks (1975 ja 1977). Samuti kuulus ta Soome jäähokikoondisse ning osales koondises kolmedel maailmameistrivõistlustel (1973, 1974 ja 1975) ja Innsbrucki olümpiamängudel 1976.  

Aastal 1973 valiti Leppänen Soome parimaks hokimängijaks ja aastal 1990 valiti ta Soome hokimängijate kuulsuste halli.
Gurly Vedru

**Gurly Vedru** (sündinud 4. septembril 1970) on eesti arheoloog.

Ta lõpetas 1995. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna arheoloogina (bakalaureusetöö "Proosa keskaegne asulakoht") ja kaitses samas 1998. aastal magistritöö "Kahala järve ümbruse asustuspiirkond muinasajal" (juhendaja Valter Lang).

2011. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoriväitekirja "Põhja-Eesti arheoloogilised maastikud" (juhendaja samuti Valter Lang).

Ta on töötanud alates 1995. aastast Ajaloo Instituudis. 1996. aastast on ta juhtinud Muuksi kivikirstkalmete väljakaevamisi. 

## Viited

## Välislingid
*
Prohhorivka

**Prohhorivka** on kohanimi.

*Prohhorivka, küla Ukrainas Donetski oblastis Volnovahha rajoonis
*Prohhorivka, küla Ukrainas Hmelnõtskõi oblastis Starokostjantõnivi rajoonis
*Prohhorivka, küla Ukrainas Tšerkassõ oblastis Kanivi rajoonis
Prohhorivka (Volnovahha rajoon)

**Prohhorivka** on küla Ukrainas Donetski oblastis Volnovahha rajoonis, 75,5&nbsp;km kaugusel Donetski keskusest lõunaedelas.

Küla asutati 1924. aastal.

Prohhorivka asub 217 meetri kõrgusel merepinnast.

2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 502 inimest.

## Välislingid
* Ilm Prohhorivkas (*ukraina, vene ja inglise keeles*)
### [[Sõda Donbassis|Donbassi sõja]] meediakajastus
* 21. august 2015. Infovastupanu. Боевики обстреляли село в Волновахском районе - погиб мирный житель, - МВД (*vene keeles*)
* 21. august 2015. Infovastupanu. Сектор М: рашисты обстреляли тыловую Прохоровку и убили человека. ВИДЕО (*vene keeles*)
Linnaõhk teeb vabaks

"**Linnaõhk teeb vabaks**" oli keskajal põhimõte, et kui maalt linna põgenenud sunnismaine talupoeg suutis ennast linnas 1 aasta ja 1 päeva peita, siis polnud mõisnikul enam õigust talupoega maale tagasi tuua. Linnakodanikele olid maalt tulnud talupojad vajalikud, sest nad tahtsid odavat tööjõudu, ega andnud seetõttu põgenikke meelsasti välja.

Kuna aga arenevad linnad vajasid pidevalt uusi elanikke, siis oli vastavalt linnaõigusele õigus ühe aasta takistamatult linnas elanud ka sunnismaisel talupojal saada linnaelanikuks. 14. sajandil tekkisid Eestimaa maapiirkondades sunnismaisuse ilmingud. 15. sajandil sai alguse talupoegade müümine maast ja perest lahus, samal ajal muudeti sunnismaisus üldiseks. 15. sajandil kehtestati sunnismaisus ainult adramaatalupoegadele, 16. sajandi alguses pandi sunnismaisus kehtima ka teiste, s.o üksjalgade, vabadikkude ja talusulaste suhtes. Sunnismaisuse kehtestamisega ei suudetud täiesti vältida talupoegade pagemist näiteks linnadesse või väljapoole Eesti alasid.

Lübecki õiguse kohaselt kehtis põhimõte ka keskaegses Narvas, Riias, Tartus ja Tallinnas (vt Johann von Uexküll). Riia ja Tartu andsid linna pagenud talupojad juba 15. sajandi lõpul vangistatult välja. Tallinn saatis tollal linnast välja vaid oma pere ja majapidamise hüljanud adratalude peremehed. Kui vasallid 1500. aastal püüdsid ordumeistri kaasabil Tallinnale peale suruda tingimusteta väljaandmise põhimõtet, nõustus Tallinna raad lõpuks linna pagenud adratalude peremehi mõjutama: põgenik paigutati Raevanglasse, kus teda hoiti senikaua, kuni ta nõustus oma pärushärra juurde tagasi pöörduma. 1515. aastal nõustus Tallinn "mõjutama" ka adratalunike vanemaid poegi, kelle isa ei suutnud üksinda talupidamisega toime tulla. Vasallid omalt poolt tunnustasid esimest korda põhimõtet "linnaõhk teeb vabaks aasta ja päeva jooksul", s.t välja ei anta neid pärustalupoegi, kes on elanud linnas rohkem kui aasta. Tallinn ei loobunud sellest printsiibist ka hiljem, Riia ja Tartu rakendasid seda maata talupoegade suhtes.

## Vaata ka
*Aasta ja päev

## Viited
Koguva Hansken

**Koguva Hansken** (elas 16. sajandil) oli eesti maavaba talupoeg. 

Hansken on teadaolevalt ainus eesti talupoeg (Antsuks (Hanskeniks) nimetatud), kes on saanud läänikirja Liivi ordumeistrilt (Wolter von Plettenbergilt) isiklikult. Hanskeni talu asus Muhu saarel.

Wolter von Plettenbergi kirjaga antud õigused ja kohustused pidid jaama kehtima ka Antsu järglaste suhtes. Liivi sõja järel anti taanlaste sõjateenistuses olid Antsu poeg Asmusele ja ka selle pojale 1565. aasta jõulu ajal Maasilinnas sellekohane tunniskiri, mille alusel Asmus ja ta poeg vabastati kogu eluks varasemast söömaja joomapeo andmisest. 1645. aastal Muhumaa  läks Rootsi alla, 1669. aastal kinnitati "Koguva küla prii talupoegadele nende õigused" ja said nad ka ühe kohustuse: nad pidid "posti iga nädala üle väina Pärnu linna viima ja tagasi tooma". 

## Viited

## Kirjandus
*Enn Tarvel, Koguva vabaduskiri. Keel ja Kirjandus, 1972, nr 2, lk 109-112
*Endel Priidel, Põlised Smuulid. Keel ja Kirjandus, 1975, nr 9, lk 526-539
*Leo Tiik, Koguva külast ja Smuulidest. Keel ja Kirjandus, 1977, nr 2, lk 101-107
Rahvuslik alaväärsustunne

**Rahvuslik alaväärsustunne** (inglise keeles: *national inferiority complex*) on oma rahva, keele ja kultuuri alavääristamine, halvustamine ja mahasalgamine. 

Rahvuslik alaväärsus väljendub ka suhtumises emakeelde. Arvatakse nagu oleks võõrkeelne nimetus (näiteks anglitsism või amerikanism) iseenesest kaalukam ja tähendusrikkam.

Vastandiks võib pidada rahvusliku ületähtsustamist (kultuuri-imperialism).
Hans Bull

**Hans [[Bull]]** (ka **Bulli (Pulli) Hans**; ? – 1632) oli eesti soost Tartu rikas kaupmees ja Suurgildi liige. 

Tema poeg oli Tartus tegutsenud kaupmees Hans Bull noorem (u 1600 – 1658).

## Viited
Hans Bull noorem

**Hans [[Bull]]** (ka **Bulli (Pulli) Hans**; u 1600 Tartu – 1658) oli eesti soost Tartu rikas kaupmees ja Suurgildi liige. 

Tema kaupmehest isa kandis sama nime: Hans Bull. 

## Viited

## Kirjandus
*Sulev Vahtre, 1997. Eesti ajalugu elulugudes. Olion. Lk 32-33
Harald Nielsen (jalgpallur)

**Harald Ingemann Nielsen** (26. oktoober 1941 Frederikshavn – 11. august 2015) oli taani jalgpallur.

Nielsen mängis rahvuskoondises 14 mängus ja lõi 15 väravat. Ta kuulus 1960. aasta suveolümpiamängudel Roomas hõbemedali võitnud Taani jalgpallikoondisse.
Ohtra Jürgen

**Ohtra Jürgen** (? – ?) oli 16. ja 17. sajandil Liivimaal tegutsenud eesti talupoeg, kes juhtis Liivi ja Rootsi-Poola sõjas Rootsi-meelseid eesti talupoegadest koosnevaid väesalku.

## Vaata ka
*Hans Poll
*Ivo Schenkenberg

## Viited

## Kirjandus
*Sulev Vahtre, 1997. Eesti ajalugu elulugudes. Olion. Lk 28-29
Meremehekast

**Meremehekast** (ka **santsukast**) oli endisajal kasutatud risttahukakujuline ja alt laiem kast, kus olid meremehe isiklikud riided ja muud tarbeesemed. Kasti küljed olid rohelised ja kaas must. 

Eestis on allveesukeldujad leidnud mitmed tähelepanuväärseid meremehekaste. Näiteks 2011. aastal leidis Tallinna lahest hobisukelduja Andrei Ossiptšuk 5 m sügavuselt paljusid esemeid sisaldava 13. sajandist pärineva meremehekasti.

## Viited
Dace Melbārde

**Dace Melbārde** (sündinud 3. aprillil 1971 Riias) on Läti poliitik, aastast 2019 Euroopa Parlamendi liige. 

Melbārde oli alates 31. oktoobrist 2013 kultuuriminister Valdis Dombrovskise kolmandas valitsuses (pärast senise kultuuriministri Žaneta Jaunzeme-Grende ametist lahkumist), jätkas samas ametis Laimdota Straujuma esimeses ja teises valitsuses ning Māris Kučinskise valitsuses ja Arturs Krišjānis Kariņši valitsuses. 

Ta on lõpetanud Läti Ülikooli ajaloo alal (1994) ning saanud magistrikraadid Läti Kultuuriakadeemiast (1996) ja Läti Ülikoolist (2001).

## Välislingid
* Tutvustus Euroopa Parlamendi lehel
* CV Läti valitsuse lehel
Mārīte Seile

**Mārīte Seile** (neiupõlvenimi **Mārīte Stupāne**; sündinud 26. veebruaril 1966 Preiļis) on Läti pedagoog, alates 5. novembrist 2014 kuni 11. veebruarini 2016 Läti haridus- ja teadusminister Laimdota Straujuma teises valitsuses.

Ta lõpetas 1989. aastal Läti Ülikooli matemaatikaõpetajana ning sai 1992. aastal samas magistrikraadi matemaatikas.
1998. aastal sai ta magistrikraadi Twente Ülikoolis.

## Välislingid
* CV Läti valitsuse lehel
Priit Simson

**Priit Simson** (sündinud 5. septembril 1977) on eesti ajakirjanik.

Ta lõpetas 2005. aastal Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna riigiteaduste erialal bakalaureusekraadiga. Tema bakalaureusetöö teema oli "Venekeelse elanikkonna äärmusliikumised Eestis aastatel 1988-1993. Allakäigu ja lagunemise põhjused".

Simson on töötanud Eesti välisministri Toomas Hendrik Ilvese nõunikuna, korraldades tema infovahetust Riigikoguga, olnud üheksa aastat Eesti Päevalehes arvamustoimetaja, koordineerinud Eesti haridusministri meediasuhtlust. 

Alates 2017. aastast töötas ta Tallinna linnapea Taavi Aasa meedianõunikuna. Alates 7. oktoobrist 2019 on Priit Simson Riigikontrolli kommunikatsioonijuht.

## Isiklikku
Ta oli 2008. aasta juunist kuni 2015. aastani abielus Kadri Simsoniga. Tema õde on näitleja Piret Simson.

## Viited
Zielzin

**Zielzin** (valgevene keeles *Зельзін*, transkribeerituna **Zelzin**) on küla Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Zielanievičy külanõukogus. Asulas on 59 elanikku (2012).

Vaatamisväärsuseks on õigeusu kirik aastast 1878; sealne mõisakompleks on hävinud.

## Ajalugu

Zielzinis asus Bychowiecide suguvõsa mõis. Küla oli valla keskuseks Grodno kubermangu Navahrudaki maakonnas. Külas olid kool ja õigeusu kirik.

Pärast Jaanuariülestõusu, milles osalesid ka Bychowiecid, konfiskeeriti nende valdused ja Zelzinist sai riigimõis. Aastal 1867 pandi sealne mõis müüki. Suurema osa sellest ostis Ivanovide pere, 426 tiinu maad ostis aga Kazimierz Brandt. XX sajandi alguses oli külas 253 elanikku.

Pärast Esimest maailmasõda hakkas küla kuuluma Poola koosseisu, asudes Białystoki vojevoodkonnas ja Vaŭkavyski maakonnas. Aastal 1939 liideti asula Nõukogude Liiduga.

## Viited

## Välislingid

* Zielzin
Püha Anna kalmistu

**Püha Anna kalmistu** on Tartus Riia mäel asunud kalmistu. 

Kalmistu asus tänapäeva Riia ja Struve tänava ristumiskoha kandis. Sinna maeti surnuid kuni 1773. aastani, mil Katariina II keelustas linnadesse matmise.

Kalmistu kõrval teisel pool teed asus Püha Antoniuse kalmistu.

Tänapäeval on ala hoonestatud ja kalmistu suures oas hävinud. 1983. aastal tehtud kaevamistel leiti skelette, kuid mitte hauapanuseid.

## Viited

## Välislingid
*
Tsiistre kivikalme

**Tsiistre kivikalme** on Võru maakonnas Rõuge vallas Tsiistre külas asuv muinasaegne kivikalme. Kalme rajati tõenäoliselt umbes 1500 eKr. Kalme on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.

## Viited
Vilma Trummal

**Vilma Juliane Trummal** (neiupõlvenimi **Õunroos**; 21. november 1924 Harjumaa – 18. oktoober 2022 Tartu) oli eesti ajaloolane ja arheoloog.

1950 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna, ajalookandidaat aastast 1955.

Samal aastal algas ka tema töö õppejõuna ülikoolis. Ta oli üks arheoloogia õppetooli taasrajajatest Tartu Ülikoolis. Aastakümneid oli ta ainus arheoloogiaõppejõud Eestis.

## Looming ja teaduslik pärand
Teadustöös keskendus ta esmajoones Tartu uurimisele. Teadustöid ja populaarteaduslikke kirjutisi on üle 50.

Aastail 1956–1958 ja 1960 juhendas ta arheoloogilisi kaevamisi Tartu linnusel, mille uuringutulemused avaldas 1964. aastal eraldi raamatuna. 1966–1988 juhatas ta mitmeid arheoloogilisi uurimistöid Tartu vanalinnas, misläbi esmakordselt saadi ülevaade vanalinna kultuurkihi stratigraafiast ja iseloomust.

Tema kaevamistel kogutud leidudega pandi alus Tartu Linnamuuseumi arheoloogiakogule. Pensionile jäädes annetas ta põhiosa kogutud erialaraamatutest Tartu Ülikoolile ning pani sellega aluse arheoloogia õppetooli ja kabineti raamatukogu taastamisele.

## Tunnustus
*2010 Tartu medal
*2018 Valgetähe IV klassi teenetemärk

## Isiklikku
Tema abikaasa on olnud kirjandusteadlane Albert Trummal, nende poeg on arhitekt Tiit Trummal.

## Viited

## Kirjandus
*Ain Mäesalu. Tartlase juubel. Vilma Trummal 90. Tartu Postimees, 23. november 2014
Günther Kleiber

**Günther Kleiber** (16. september 1931 Eula – 29. märts 2013 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.

Günther Kleiber oli pärit töölisperekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1946–1949 elektrikuks. 1950. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1950–1952 õppis Kleiber Dresdenis Tööliste-Talupoegade Teaduskonnas. 1953–1958 õppis ta Rostocki Ülikoolis ja Dresdeni Tehnikaülikoolis elektrotehnikat. 1958–1962 oli ta Dresdeni Ülikoolis teaduslik assistent ja 1962–1963 elektrotehnika teaduskonna parteiallorganisatsiooni juhataja. 1964–1966 juhatas ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Dresdeni ringkonna juhatuse elektritehnika ja andmetöötluse osakonda.

1967. aastal sai Günther Kleiber Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks ja Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks. Samast aastast oli ta ka Rahvakoja (parlamendi) liige. 1971–1989 oli Günther Kleiber Saksa DV Ministrite Nõukogu aseesimees, 1973–1986 üldise masinaehituse, põllumajandusmasinate ja sõidukiteehituse minister. 1984–1989 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liige.

8. novembril 1989 astus Günther Kleiber koos kogu Poliitbürooga ametist tagasi. 3. detsembril 1989 heideti ta Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist välja. 8. detsembril 1989 esitati talle süüdistus ametialastes kuritarvitustes ja korruptsioonis ning ta võeti vahi alla. 1990. aasta mais vabastati ta vahi alt, seejärel oli ta töötu. 

1995. aasta jaanuaris esitati talle süüdistus seoses Saksa DV piiriületusel tapetud inimeste kohtuasjaga, sama aasta augustis algas tema vastu kohtuprotsess. 25. augustil 1997 mõisteti Kleiberile kolm aastat vabadusekaotust. Ta kaebas kohtuotsuse edasi. Novembris 1999 jättis Liidukohus kohtuotsuse muutmata. 18. jaanuarist kuni 30. septembrini 2000 oli ta vanglas. Vabastati ennetähtaegselt vangistusest, kuna Berllini linnapea Eberhard Diepgen andis talle armu.

## Viited
Bürgermusse

**Bürgermusse** oli linnakodanike klubi nimetus mõnes Baltimaade linnas. 

Tuntuim Bürgermusse asutati Tartus 1791. aastal , teised samanimelised klubid tegutsesid Pärnus (1790), Paides (1796), Viljandis (1800) ja Kuressaares (1811). 

Tartu Bürgermusse maja asus kesklinnas Uue-Turu tänavas. Maja hävis Teises maailmasõjas. 

15.–18. oktoober (vkj 3.–6. oktoober) 1857 toimus maja juures Baltimaade esimene suurem põllumajandus- ja käsitöönäitus.

## Vaata ka
*Pärnu Musse Selts (Musse-Gesellschaft in Pernau), asutati 1790

## Viited
John Barrasso

**John Anthony Barrasso III** (sündinud 21. juulil 1952 Readingis Pennsylvanias) on Ameerika Ühendriikide poliitik,Vabariikliku partei liige, senati liige aastast 2007. Ta esindab Wyomingi osariiki.

Barrasso sai USA Senati liikmeks pärast senaator Craig L. Thomasi surma. Ta valiti tagasi 2008., 2012. ja 2018. aastal.

Augustis 2015 külastas ta koos John McCaini ja Sheldon Whitehouse'iga Eestit.

## Viited
Vilhelms Purvītis

**Vilhelms Purvītis** (3. märts (20. veebruar vkj) 1872 Zaube – 14. jaanuar 1945 Bad Nauheim) oli läti maalikunstnik, Läti Kunstiakadeemia asutaja ja esimene rektor. Viljeles klassikalist kunsti, juugendit ja muid stiile. 

Aastail 1890–1895 õppis Peterburi Kunstiakadeemias Arhip Kuindži juhendamisel. Õpingute ajal tegutses koos teiste lätlastest üliõpilastega kunstiringis Rūķis ('kääbus'). Akadeemia lõpetas suure kuldmedaliga, millega kaasnes õigus riigi arvel sõita välismaale. Ta reisis mitmel pool Euroopas, külastas Berliini, Pariisi ja Viini. Oli aastail 1895–1910 kunstnikerühmituse Mir Iskusstva liige. 

Aastail 1906–1909 elas Tallinnas ja töötas joonistusõpetajana. 
 
Aastal 1909 kutsuti ta Riia linna kunstikooli direktoriks ja selles ametis töötas ta aastani 1916. Ta oli koolis ühtlasi õpetaja, juhendades maaliklassi, kus õppis mitu eesti kunstnikku, teiste seas Villem Ormisson, Jaan Vahtra, August Pulst ja Konstantin Süvalo. Lisaks andis ta eratunde, teiste seas Paul Burmanile. 

Aastail 1917–1919 elas ja töötas Norras.

Aastal 1919 asutas Vilhelms Purvītis Läti Kunstiakadeemia. Ta oli akadeemia esimene rektor 1934. aastani ja juhendas maaliklassi kuni 1941 aastani. Aastail 1919–1940 ja 1941–1944 oli ta ühtlasi ka Läti Rahvusliku Kunstimuuseumi direktor.

Aastal 1941 emigreerus Saksamaale, kus ta 14. jaanuaril 1945 72-aastaselt suri. 1994. aastal viidi ta põrm kodumaale ja maeti Riia metsakalmistule.

### Galerii

Pilt:Purvitis Agrs pavasaris.jpg|
Pilt:Purvitis Ainava ar berziem.jpg|
Pilt:Purvitis winter.jpg|Talv (umbes 1910)
Pilt:Purvitis Pavasaris marts.jpg|
Pilt:Vilhelms Purvītis - Spring Waters (Maestoso) - Google Art Project.jpg|


## Vaata ka
* Akadeemiline kunst
* Juugend

## Viited

## Välislingid