Innokenti Smoktunovski

**Innokenti Smoktunovski** (vene keeles Иннокентий Михайлович Смоктуновский; sünninimi **Innokenti Smoktunovitš**, vene keeles Иннокентий Михайлович Смоктунович; 28. märts 1925 Tatjanovka, Šegarski rajoon, Tomski oblast – 3. august 1994 Moskva) oli vene näitleja.

Innokenti sündis talupoja Mihhail Smoktunovitši (1899–1942) ja Anna Mahnjova (1902–1985) kuuelapselise pere teise lapsena. Innokenti sõnul olevat tema esivanemad olnud valgevenelased, mitte poolakad ja mitte aadlikud, nagu kuulujutud räägivad. 1929. ja 1930. aastal tehti tema isa ja vanaisa kulakuteks ja represseeriti. Isa oli kehaliselt väga tugev ja töötas hiljem Krasnojarski jõesadamas laadijana. Onu Grigori Smoktunovitš lasti 1937. aastal maha seoses "kadetliku-monarhistliku organisatsiooni moodustamisega".

1929. aastal lahkus nende perekond nälja tõttu külast, sest ei tahtnud astuda kolhoosi. Esialgu elati Tomskis, seejärel Krasnojarskis. Teise maailmasõja ajal isa mobiliseeriti ja 1942. aasta augustis jäi ta rindel teadmata kadunuks – hiljem selgus, et hukkus. 1943. aastal saadeti Innokenti Smoktunovski rindele. Detsembris langes ta Saksa vägede kätte vangi. 1944. aasta jaanuari algul põgenes ta vangilaagrist ja oli seejärel partisan. 1944. aasta mais ühines ta jälle Punaarmeega. Ta demobiliseerus 1945. aasta detsembris.

Ehkki Smoktunovski oli Saksa sõjavangist põgenenud, olnud partisan, lõpetanud sõja Punaarmees ja saanud kaks medalit "Vapruse eest" (ühe enne ja teise pärast vangilangemist), siis ainuüksi sakslaste kätte vangi sattumine muutis ta võimude silmis põlualuseks ja tal keelati elamine tähtsamates NSV Liidu linnades. Pärast Stalini surma keeld tühistati.

Lühikest aega (1945–1946) õppis ta Krasnojarski A. S. Puškini nimelise Draamateatri stuudios. Aastatel 1946–1951 töötas ta Norilski Polaarjoonetaguse Draamateatri näitlejana. 1952 kolis ta Mahhatškalasse, kus töötas Mahhatškala Vene Draamateatris. 1953–1954 elas ta Stalingradis, kus oli kohaliku teatri näitleja.

1955. aastal õnnestus Smoktunovskil elama asuda Moskvasse, kus ta töötas Leninliku Komsomoli nimelises Teatris ja Filminäitlejate Stuudioteatris. 1957. aastal kutsuti ta Leningradi, kus ta töötas aastatel 1957–1960 Tovstonogovi-nimelises Suures Akadeemilises Draamateatris. 1960. aastal lahkus Smoktunovski teatrist ja pühendus filminäitleja tööle. Alates 1956. aastast mängis ta ligikaudu sajas filmis.

Aastatel 1972–1976 töötas ta Akadeemilises Väikeses Teatris, 1976–1994 Moskva Akadeemilises Kunstiteatris.

1950 abiellus Smoktunovski Mahhatškalas oma lavapartneri näitleja Rimma Bõkovaga. Abielu polnud õnnelik ja kui Smoktunovski suutis 1955 Moskvasse elama asuda, tegi ta seda oma naiseta. Samal aastal abielu lahutati.

Samal aastal tutvus ta ja abiellus oma uue koduteatri Lenkomi õmblustsehhi kostüümikunstniku Sulamifja (Šlomita) Kušniriga (sündinud Hatskevitš, 1926–2016). Tema äi oli kunstnik ja raamatugraafik Mendl Goršman (1902–1972), ämm jidišikeelne kirjanik Šira Goršman (1906–2001).

Smoktunovskile sündis kolm last. Juba 1956. aasta märtsis sündis tütar Nadežda, kes aga suri sama aasta septembris. Poeg Filipp (1957–2022) oli algul näitleja, pärast ulmekirjanduse tõlkija, kannatas narkosõltuvuse käes. Pojatütar Anastassia Butskevitš (sündis 1982) oli Moskvas Armen Džigarhanjani teatri näitleja. Tütar Maria (sündis 1965) oli baleriin, pärast töötas Moskva Kunstiteatri arhiivis.

## Tunnustus
* 1964 – Vene NFSV teeneline kunstnik 
* 1969 – Vene NFSV rahvakunstnik 
* 1974 – Nõukogude Liidu rahvakunstnik 
* 1990 – Sotsialistliku töö kangelane 

## Välislingid
*