open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Utenas

**Utenas** on järv Leedus Utena rajoonis. Järv asub Tauragnaist 9,5 kilomeetrit idas ja kuulub Nemunase vesikonda. Utenas asub  Aukštaitija rahvuspargis. Järv on lääne-ida-kagu sihiline ja lookleva kaldaga. Utenase kaldad on enamasti kõrged ja liivased. Kaldavöönd on lai ja seda katab kõrge veetaimestik.

Kaldajoone pikkus on 8,66 kilomeetrit. Järves on kaks saart pindaladega 0,53 ha, ja 0,14 ha. Utenase säng asub jääajal tekkinud kahe tunneloru ühinemispaigas. Sellest ka suhteliselt väljavenitatud kuju, järve keskmine laius on 550 meetrit. Järve põhi on täis lohkusid, seda katavad savi ja karbonaatne põhjamuda.

Utenasest voolab läbi Minčia jõgi. Järve valgala on 118 km². Utenase veetase kõigub vastavalt aastaaegadele 40-50 cm. Aastail 2014 ja 2017 läbi viidud ihtüoloogiliste uuringute põhjal elavad järves latikas ja linask. Järve kaldal asuvad  Minčiakampise huutor ja Rūgšteliškise küla.

Utenase nimi tuleneb sõnast *utis*, mis tähendab täid.

## Viited
Põsepill

**Põsepill** on membranofonide hulka kuuluv eesti rahvapill, mille heli tekib sõrmeotsi mängija pinguldatud põskede vastu nipsutades ning mille helikõrgust muudetakse resonaatoriks oleva suuõõne abil.

"Jõhvi kihelkonna Vasavere külas elanud rahvapillimehe Ruuben Kesleri (1878–1965) mängitud põsepill jääb lausa kogu Eesti taustal ainulaadseks nähtuseks, sest muid ülestähendusi sellest pillist mujalt pole. Põsepilli mängu heliplaadistati 1930. aastail Riigi Ringhäälingus. Põsepilli resonaatoriks on mängija enda pinguldatud põskedega suukoobas. Heli tekitamiseks pidi vastu oma põski sõrmeotsi nipsutama, kuid pikapeale jäänud põsed kibedaks. R. Kesler oli põsepillimängu õppinud karjapoisipõlves vanematelt meestelt (vt ka Pulst: 817–819)." (Tõnurist 2017: 97)

## Kirjandus
*Tõnurist, Igor 2017. Virumaa rahvapillid
Daugailiai

**Daugailiai** on alev Leedus Utena rajoonis, Daugailiai valla halduskeskus. Alev asub Utenast 18 kilomeetrit kirdes Indrajai järve ääres. 

Daugailiais on põhikool, postkontor, kultuurikeskus ja raamatukogu. Vaatamisväärsuste seas on kooli juures asuv koduloomuuseum, endine hobupostijaama hoone ja sealne aastal 1883 ehitatud katoliku kirik. Alevist põhja pool asub Daugailiai I linnamägi, lõunas Daugailiai II linnamägi.

## Elanikkond


* 200 (1865)
* 266 (1897)
* 300 (1900)
* 369 (1923)
* 318 (1959)
* 273 (1970)

* 327 (1975)
* 352 (1979)
* 412 (1984)
* 427 (1989)
* 351 (2001)
* 325 (2011)


## Nimi

Alevile on nime andnud sealse ümbruskonna soised metsad. Nimi tuleneb väljendist *daug gailių* (tõlkes *[[sookail]]ude juures*). Võimalik on ka see, et asulale on nime andnud Daugėlade suguvõsa, kellele sealsed maad kunagi kuulusid.

## Ajalugu

Alevi juures asub kaks linnamäge. Daugailiai II linnamägi on pindalaga 50x35, selle kõrgus on 18 meetrit. Linnamägi võeti kasutusele I aastatuhandel eKr, kasutusel oli see I aastatuhande lõpuni. Kultuurikihti seal ei ole.  Daugailiai II linnamägi on soo servas asuv 18 meetri kõrgune küngas pindalaga 40 x 30, selle all asus asulakoht. See linnamägi oli kasutusel I ja II aastatuhandel. Tõenäoliselt on tegu aastal 1254 mainitud Daugailiai linnusega, mille Liivi ordu aastal 1453 kui tähtsa strateegilise objekti maha põletas.

Aastal 1685 rajati linnamäele esimene Daugailiai kirik, mis aga aastal 1766 maha põles. Kiriku juures asus ka surnuaed, sealsetest haudadest on leitud Kuramaa münte. Aastal 1745 mainiti esimest korda Daugailiaid kui alevit.

Daugailiai elanikud osalesid novembriülestõusus ja jaanuariülestõusus. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Давгели. Aastal 1836 avati Peterburi ja Varssavi vaheline postimaantee, alevisse rajati selle hobupostijaam. Aastal 1883 ehitati alevisse vana põlenud kiriku asemele uus. Esimese maailmasõja ajal alev põles. Aastal 1939 moodustati Daugailiai kihelkond, varem oli sealne kirik olnud Dusetose kihelkonna abikirik. Tuli laastas alevit ka Teise maailmasõja ajal.

Nõukogude perioodil oli asula kohaliku kolhoosi keskasulaks.

Aastal 1939 sündis Daugeliais Algimantas Petras Kavoliukas, kes hukkus Vilniuse veresaunas.

Daugailiai_plkn.jpg|Daugailiai I linnamägi
Daugailiai.jpg|Daugailiai
Daugailiai_KC1.jpg|Kultuurikeskus
Daugailiai, Lithuania - panoramio (2).jpg|Daugailiai kirik
Daugailiai kleb.jpg|Pastoraat


## Viited

## Välislingid

* Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
*Alev portaalis vietoves.Lt
PSA lend 182

**PSA (Pacific Southwest Airlinesi) lend 182** Sacramentost San Diegosse oli  25. septembril 1978. aastal katastroofiga lõppenud lend. Boeing 727-214 (pardal 135 inimest) põrkas San Diego kohal kokku Cessna 172 lennukiga (pardal 2 inimest). Kokkupõrke tagajärjel kukkusid mõlemad lennukid alla. Hukkusid mõlema õhusõiduki kõik pardal olnud 137 inimest ja veel seitse linnaelanikku.

## Eellugu
Endise lennufirma Pacific Southwest Airlinesi lend 182 oli transiitlend. PSA Boeing 727-214 alustas hommikul lendu Sacramentost ja tegi vahepeatuse Los Angeleses ning lendas edasi San Diegosse. Lennukis oli koos meeskonnaga 135 inimest. San Diego rahvusvahelisel lennujaamal on kurikuulus maine. Väga tiheda liiklusega lennujaamal (umbes 600 lendu päevas) on vaid üks maandumisrada. Lisaks on lennujaam kesklinna lähedal. Piloodid on ohtudest teadlikud ja püüavad olla San Diego lennujaama läheduses lennates eriti tähelepanelikud. Ilmastikuolud lendamiseks olid sel päeval head.

## Sündmuste käik
Sisenedes San Diego lennujaama lähedasse õhuruumi märkas lennu 182 lennuliiklusteenindaja, et nende trajektoori ees oli Cessna 172. Ta teavitas sellest lennu 182 meeskonda. Meeskond kinnitas, et nad on teadlikud ja arvestavad lennukiga. Lend 182 seadis kursi San Diego lennujaamale ja hakkas valmistuma maandumiseks. Lennuliiklusteenindaja teatas uuesti ees olevast Cessnast ja andis maandumisloa. Paari minuti kaugusel maandumisest põrkus lend 182 kokku Cessna 172-ga. Lennukid kukkusid alla elamurajoonidesse.
## Õnnetuse põhjuste uurimine
Õnnetust uuris riiklik transporditurvalisuse amet (NTSB). Uurimise käigus selgus, et õnnetuse juhtumisele aitasid kaasa paljud tegurid. Lennujuhtimiskeskuse ja lennuki musta kasti lindistuste põhjal leiti, et PSA meeskond ei järginud vastavaid protseduure lennujuhiga suheldes. Lend 182 kaotas Cessna vaateväljalt, kuid ei teavitanud sellest lennujuhti. Teiseks muutis Cessna 172 ootamatult kurssi ega informeerinud sellest lennujuhtimiskeskust. Viimane ohtu suurendav põhjus oli see, et lennu 182 meeskond rääkis omavahel kõrvalistest isiklikest teemadest ja nende tähelepanu ei olnud täielikult lennuki juhtimisel.  Kuna lennukirusud olid killustunud, siis oli algselt keeruline öelda, kas lennukit oleks saanud päästa. NTSB lõplik otsus järeldas, et lennuk oli peale kokkupõrget täielikult kontrollimatu ja õnnetus vältimatu. Lennuõnnetus märgiti inimfaktori tagajärjel põhjustatud õnnetusena.

## Viited
Aleksandr Altunin

**Aleksandr Altunin** (vene Александр Терентьевич Алтунин; 14. august 1921 – 15. juuli 1989 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (armeekindral, 1977). 1972–1986 oli ta Nõukogude Liidu tsiviilkaitse ülem.
Vladimir Govorov

**Vladimir Govorov** (vene keeles Владимир Леонидович Говоров; 18. oktoober 1924 Odessa – 13. august 2006 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (armeekindral, 1977). 1986–1991 oli ta Nõukogude Liidu tsiviilkaitse ülem.

Tema isa oli Nõukogude Liidu marssal Leonid Govorov.
Boriss Pjankov

**Boriss Pjankov** (28. mai 1935 Sverdlovskis – 2. märts 2023 Moskva) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa sõjaväelane (kindralpolkovnik, 1988). 1991. aastal oli ta viimane Nõukogude Liidu tsiviilkaitse ülem.
Tšudniv

**Tšudniv** (ukraina Чуднів, vene Чуднов) on linn Ukrainas Žõtomõri oblastis, Tšudnivi rajooni halduskeskus. Tšudniv asub Teterivi jõe ääres, Žõtomõrist umbes 45 km lääneedelas.

Tšudnivi on esmamainitud 1471. aastal. Teise Poola jagamise tagajärjel läks 1793. aastal Venemaa Keisririigi võimu alla. Alevi staatuse sai Tšudniv 1924. aastal, linnaõigused 2012. aastal.

## Viited
Alaušas

**Alaušas** on järv Leedus Utena rajoonis.

Kaldajoone pikkus on 23,08 kilomeetrit. Järves on kaks saart; põhjaosas kalda lähistel suurem saar pindalaga 5,98 ha, lõunaosas saar pindalaga 0,13 ha. Loode- ja edelakaldad on kõrged, kagu- ja kirdekaldad madalad. Idakallas on metsane, ülejäänud kallastel asuvad valdavalt niidud ja põllud. Kaldavöönd ja lahesopid on liivase põhjaga. 

Alaušase sängi moodustavad kaks tunnelorgu. Põhi on ebatasane. Sügavamates lohkudes olev vesi ülejäänud veega ei segune ja selle temperatuur on aasta läbi 2-8 kraadi.

Järvest voolab välja Alauša jõgi. Alaušasesse voolavad Alksnaitė, Šiekštelė, Giedrė ja veel seitse nimetut oja. Järve valgala on 52 km². 

Järve kaldal asuvad küladest Sudeikiai, Alaušai, Šeimyniškiai, Bikuškis, Maneičiai, Salos, lisaks jääb sinna veel Alkai huutor. Alaušase idakaldal asub Maneičiai linnamägi; läänekaldale jääb Bikuškise mõisa hoonetekompleks.

Kaladest elavad Alaušases põhiliselt rääbis ja haug, ent ka latikas, linask, särg, koger, viidikas, kiisk, ahven, roosärg ja harilik hink.

Järve põhjaosa kuulus varem Užpaliai mõisale. Pärast aastat 1930, mil omandiseaduseid muudeti, anti järve põhjakalda liivastele küngastele mitmele sinna asuda tahtnud talumehele oma maad; sellest asundusest kujunes järve kaldale Alaušai küla.

Nimi tuleneb liitest *al-*, mis tähendab voolamist, tilkumist. 
## Viited

## Välislingid
Heli Pikk

**Heli Pikk** (neiuna **Heli Raadik**; sündinud 24. aprillil 1958 Loksal) on Eesti Rahvusringhäälingu arhiivide juhataja. 

Ta on lõpetanud 1976. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna matemaatika erialal.

Ta juhtis aastatel 1993–2007 Eesti Raadio fonoteeki.

Osalenud juhi ja koordineerijana alates 1996.a. Eesti Raadio fonoteegi ja heliarhiivi ning Eesti Televisiooni filmiarhiivi, videoarhiivi, uudistearhiivi ja spordiarhiivi analoogsalvestiste digiteerimise ja üldsusele kättesaadavaks tegemise juures.

Alates 1994. aastast on ta International Association of Sound and Audiovisual Archives (IASA)  liige ning alates 2010. aastast Eesti Veebiarhiveerimise Nõukoja liige.

Lisaks arhiivitööle on ta koostanud paljud Eesti Kullafondi ja Eesti rocki lapsepõlv, Eesti folgi noorusaeg I, Nõukogude Eesti POP, Estraadiklassika, Laula mu laulu, Eesti 30ndad, Eesti 50ndad, Eesti 60ndad, Eesti 70ndad, Eesti 80ndad, Eesti 90ndad, 100 armastatud eesti laulu jne kogumikud. 

Korraldanud koos Heli Teedlaga 19. aprillil 1995 eesti muusikute kokkutuleku „Eesti biitmuusika 30“, millest on tehtud telesaade "Kuniks elu: Eesti beat 30". 

## Tunnustus
*2001 – Eesti Raadio aastapreemia suurprojekti "Georg Ots  - Anthology" produtseerimise eest
*2015 – Felix Moori tänuauhind
*2015 – ERRi aastapreemia hea pikaajalise töö eest
*2018 – Valgetähe V klassi teenetemärk 
*2023  - ERRi kolleegipreemia

## Viited

## Välislingid
http://arhiiv.err.ee/vaata/kuniks-elu-eesti-beat-30
Mark Trivas

**Mark Adolfovitš Trivas** (vene keeles Марк Адольфович Тривас; 20. märts (vkj 7. märts) 1908 Peterburi – 26. veebruar 1977 Moskva) oli Nõukogude Liidu literaat ning estraadi- ja tsirkusekunsti näitekirjanik.

Trivas sündis arsti perekonnas. 1930. aastal lõpetas Leningradi Stsenaristide Instituudi juures Kõrgemad Kunstiteadusalased Kursused. Kirjanduslikku tegevust alustas 1920. aastatel. Suures Isamaasõjas sõdis rindel. 1944. aasta suvel autasustati teda pealetungioperatsiooni käigus agitatsiooni- ja propagandatöö eest Punatähe ordeniga. Pärast sõda jätkas Trivas estraadi- ja tsirkusekunsti näitekirjanikuna. Kirjutas ka estraadi- ja tsirkusekunsti teooriaalaseid artikleid.

1966. aastal avaldas Trivas mustkunsti ajaloo ülevaate "Muistsetest maagidest tänapäeva illusionistideni" (koos Aleksandr Vadimoviga). 1971. aastal kirjutas eessõna armeenia mustkunstniku Haruthjun Hakobjani (1918–2005) raamatule "Всё о фокусах".

## Teosed
*Вадимов А.А., Тривас М.А. "От магов древности до иллюзионистов наших дней". М.: Искусство, 1966 (308 lk); täiendatud trükk 1979 (271 lk)
*Сатира и юмор на эстраде. Формы произведений и литературные приемы. М.: Искусство, 1973, (136 lk)

#### Tõlked eesti keelde
*A. Vadimov, M. Trivas. "Muistsetest maagidest tänapäeva illusionistideni". Eesti Raamat: Tallinn, 1971 (290 lk)

## Viited
Saadeddine Othmani

**Saadeddine Othmani** (araabia keeles سعد الدين العثماني‎; sündinud 16. jaanuaril 1956) on Maroko poliitik, alates 17. märtsist 2017 kuni 7. oktoobrini 2021 Maroko peaminister. Ta oli aastatel 2012–2013 Maroko välisminister.

## Elu ja karjäär
Othmani sündis 1956. aastal Susi piirkonnas Agadiri lähedal Inezgane linnas. Ta on Casablanca Hassan II ülikoolist saanud kaks doktorikraadi, 1986. aastal meditsiinis ja 1994. aastal psühhiaatrias. Ta on magistri- ja DEA-kraadi saanud islami uuringutes aastatel 1983, 1987 ja 1999.

Ta on kirjutanud raamatuid psühholoogia ja islami õiguse teemadel, olnud mitme ajakirja ja muu väljaande peatoimetaja. 2004. aastal, kui Abdelkrim al-Khatib poliitikast lahkus, sai Othmanist Õigluse ja Arengu Partei (ÕAP) juht. Ta esindab parlamendis oma sünnilinna Inezganet.

Saadeddine Othmani oli 2012–2013 Õigluse ja Arengu Partei valitsuses Maroko välisminister. Pärast teda oli välisminister Salaheddine Mezouar, Othmanist sai ÕAP parlamendifraktsiooni juht.

17. märtsil 2017 nimetas kuningas Mohammed VI Othmani peaministriks.

25. märtsil 2017 teatas värske peaminister, et tema valitsusse kuuluvad lisaks ÕAP-le ka Sõltumatute Rahvuskogu, Rahvaliikumine, Konstitutsiooniline Liit, Arengu ja Sotsialismi Partei ning Rahvajõudude Sotsialistlik Liit.

Valitsuse koosseis kinnitati 5. aprillil 2017.

Saadeddine Othmanit tuntakse frankofiilina.

## Viited
Sotsiaalne isolatsioon

**Sotsiaalne isolatsioon** on üksikisiku ja ühiskonna vahelise kontakti täieliku või peaaegu täieliku puudumise seisund. Isolatsioon erineb üksindusest, mis on ajutine ja soovimatu kontakti puudumine inimeste vahel. Sotsiaalne isolatsioon kui ühiskondlik ja psühholoogiline probleem ei ole seotud kindla vanuserühmaga ning selle sümptomid võivad vanuserühmiti erineda.

Ajutise ja pikaajalise sotsiaalse isolatsiooni sümptomite hulka kuulub nii pikaajaline eraldatuses viibimine, suhtluse puudumine pere, tuttavate või sõpradega kui ka sihipärane kontakti vältimine teiste inimestega potentsiaalses suhtlusolukorras. Sotsiaalne isolatsioon võib olla põhjuseks või kaaspõhjuseks psüühilistele häiretele ning sotsiaalse isolatsiooni ja tõrjutuse vältimine on sotsiaaltöö üks tegevusfookusi.

## Vaata ka
*Eraklus
*Hikikomori
*Anahoreedid
*Vangistus
*Agorafoobia
*Sotsiaalfoobia
*Sotsiaalse distantsi hoidmine
Unna kreis

**Unna kreis** [ˈʊna] on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa keskosas.

## Ajalugu

Praeguse Unna kreisi ala oli varem osa Marki krahvkonnast, mis hiljem kuulus Preisimaale. 1753. aastal reformiti piirkonna kohalikku valitsust, loodi esimene Hammi kreis. Napoleoni Prantsusmaa okupatsiooni ajal kuulus see Ruhri departemangu, kuid Preisimaale tagastamise järel taastati Hammi kreis, kuigi mitme muudatusega.

1901. aastal sai Hammi linn ise eraldi linnaliseks haldusüksuseks, kuid kreis säilitas nime ja selle valitsus jätkas Hammis aastani 1929. Sel aastal viidi valitsus Unnasse ja kreisi nimeks sai ka Unna, et peegeldada uut halduskeskust. Hilisemad organisatsioonilised muudatused, viimati 1975. aastal, lisasid kreisile Lüneni, Schwerte, Selmi ja Werne linnad.

## Geograafia

Geograafiliselt katab Unna kreis ala Dortmundist idas, tähistades sellega Ruhrimaa idaserva. Nii Ruhri kui ka Lippe jõed voolavad läbi kreisi.

## Linnad ja vallad

; Linnad

# Bergkamen
# Fröndenberg
# Kamen
# Lünen
# Schwerte
# Selm
# Unna
# Werne

; Vallad

# Bönen
# Holzwickede

## Viited
Kęstutis Mažeika

**Kęstutis Mažeika** (sündinud 28. aprillil 1982 Marijampolės) on Leedu poliitik, kes kuulub Leedu Talunike ja Roheliste Liitu. Ta oli 4. aprillist 2019 kuni 11. detsembrini 2020 Leedu keskkonnaminister.

Ta lõpetas aastal 2000 Marijampolė 6. Keskkooli ja aastal 2006 Leedu Veterinaaria Akadeemia veterinaarmeditsiini erialal. Pärast akadeemia lõpetamist töötas ta Veterinaaria Akadeemias karjäärikeskuse juhatajana. Aastal 2013 kaitses ta doktoriväitekirja põllumajandusteaduste alal.

Ta oli 4. aprillist 2019 kuni 11. detsembrini 2020 Leedu keskkonnaminister.
Setu kannel

**Setu kannel** on näppekeelpillide hulka kuuluv muusikainstrument.

Kannel on ürgne läänemeresoome keelpill. Tema vasteid leidub balti rahvastel ja Loode-Venemaal.

## Ehitus
Setu kannel on labaga kannel, olles ühest puust õõnestatud väikekandle eritüüp. Pilli korpus jätkub ülaosas kaane tasapinnal lauakujulise pikenduse, nn labaga (setu *helühänd*). Labaga kandle valmistamiseks on kasutatud pärna, kadakat, mändi, kuuske. Keeled on vask-, messing- või terastraadist. Pillid on 6- ja 7-keelsed. Tava kohaselt valmistas varem iga mängija oma pilli ise, seepärast olid kandled erinevad. 

## Mängutehnika
Setumaal oli levinud akordiline katmistehnikas mängustiil selle lihtsamal kujul, mis seisnes kahe akordi vaheldamises. 
Eesti väikekandlest erineb ta lisaks kujule ka mängutehnika poolest: ühe käega kaetakse hetkel mittevajalikud keeled, teisega aga lüüakse lahtised keeled korraga helisema. Selline vahetamine toimub väga kiirelt ja rütmiliselt. Sõrmede asendit keelte vahel mängu
ajal ei muudeta. 

## Kasutamine
Kannelt mängisid ainult mehed ning seda tehti enamasti külapidudel ja pulmades. Setu labaga kannel on olnud varem  tähtis tantsu saatepill, mille ülesanne on anda tantsule rütm. Setu tantsu ehk karguse (ka *setukõnõ*, *pljask*a) saatemuusikas oli esikohal kindel rütm. Setu kannelt mängiti lisaks laulu saateks. Omapäraseks nähtuseks on olnud kirikukellade imitatsioonid kandlel.

Levinud oli uskumus, et kandlemänguga saab surma eemale peletada. Kannelt võis mängida isegi surnuvalvamise juures, kui muu pillimäng, laulmine ja lõbutsemine oli keelatud. 20. sajandi alguses oli labaga kannel Setumaal kodune soolopill eelkõige omaette musitseerimiseks. Tantsu saateks mängiti siis uuemat külakannelt..

## Tänapäev
Tänapäeval mängitakse setu kannelt peamiselt kodudes või vaiksemas õhkkonnas. Siiski võib seda kuulda ka suurematel üritusel ning festivalidel. 21. sajandi alguses on setu väikekannel taas nii setude kui ka muu kandi rahvamuusikute teadvusesse tõusnud.

## Vaata ka
*Hiiu kannel ehk hiiurootsi kannel
*Kannel
*Kantele
*Kokles
*Kanklės
*Keelpillid
*Tsitter

## Viited

## Välislingid
* Setu labaga kannel, Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum
Greigh

**Greigh**, ka *Greig* (vene keeles *Грейг*) oli Šotimaalt Inverkeithingist pärit aadlisuguvõsa.

## Greighid rüütelkonna matriklis
1912. aastal võeti Aleksei-Jakov Vassiljevitš Greigh (1859−?) Kuramaa rüütelkonna matriklisse. Lisaks sellele kanti 2. oktoobril (vkj) 1889 Peterburi kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse Vassili (Wilhelm) Aleksejevitš Greigh (1832−1902) koos abikaasa ja lastega.

## Suguvõsa liikmeid
*Samuel Greigh (1736−1788), admiral, Kroonlinna sadama ülemkomandant
*Aleksei Samuilovitš Greigh (1775−1845), admiral, Musta mere laevastiku juhataja, Riiginõukogu liige, mõisaomanik
*Samuel Greigh (1827−1887), jalaväekindral, kindraladjutant, senaator, riigikontrolör, Venemaa rahandusminister
*Ivan (John) Aleksejevitš Greigh (1831−1893), polkovnik, tõeline riiginõunik
*Vassili (Wilhelm) Aleksejevitš Greigh (1832−1902), tõeline riiginõunik, kammerhärra, Liivimaa kohtupalati president, mõisaomanik

## Greigh suguvõsa mõisavaldused
*Kuramaa:
**Pēterkalne (*Peterberg*) (1860ndad), Staļģene (*Stalgen*) (1860ndad, pandivaldus), Zasa (*Schloẞ Weessen*) (enne 1892−1920)
*Liivimaa eesti distrikt:
**Suure-Konguta (*Groẞ-Congota*) (1791−1835)

## Vaata ka
*Eesti šotlased

## Viited

## Kirjandus
**Genealogisches Handbuch des Adels*. Adelslexikon. Bd IV. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1978.
*Руммель, Витольд. *Родословныи сборник русских дворянских фамилии*. Томь I. С.-Петербург: Издание А. С. Суворина, 1886. Lk 222-223 https://runivers.ru/bookreader/book10055/#page/228/mode/1up.
Mariano Gálveze Ülikool

**Mariano Gálveze Ülikool** (*Universidad Mariano Gálvez de Guatemala*) on ülikool, mis asub Guatemala linnas Guatemalas.

Ülikooli õppekeel on hispaania keel. Ülikool on asutatud aastal 1966. 

Ülikool on nimetatud José Mariano Gálveze (1794–1862) järgi, kes oli Guatemala riigipea aastail 1831–1838 ning oluline hariduse edendaja ja haridussüsteemi reformija.
Kuktiškės

**Kuktiškės** on alev Leedus Utena rajoonis, Kuktiškėse valla halduskeskus. Alev asub Utenast 12 kilomeetrit kagus Vyžinta jõe ääres. 

Kuktiškėses on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on kooli juures asuv koduloomuuseum, endine hobupostijaama hoone ja sealne aastal 1890 ehitatud katoliku kirik ja kirikuaias asuv aastal 1913 püstitatud puust rist. Alevist põhja pool asub Kuktiškėse linnamägi.

## Elanikkond


* 315 (1866)
* 417 (1905)
* 481 (1923)
* 500 (1940)
* 343 (1959)
* 353 (1970)

* 315 (1978)
* 445 (1979)
* 485 (1985)
* 580 (1989)
* 485 (2001)
* 435 (2011)


## Nimi

Kuni XX sajandi alguseni kandis asula nime **Kukutiškėmis**. Rahvasuu kohaselt on alevile on nime andnud vaenukägu (leedu *kukutis*), ent tõenäolisemalt on tegemist hüdronüümiga ja alev on nime saanud seal voolavalt Kuksa ojalt.

## Ajalugu

Alevi juures asub Kuktiškėse linnamägi pindalaga 83x65 ja kõrgusega 18 meetrit. Linnamägi võeti kasutusele I aastatuhandel eKr, kasutusel oli see I aastatuhande lõpuni. Kultuurikihti seal ei ole.  Sellest kilomeeter lõuna pool asuvad Kuktiškėse muinaskalmed.

Asulat on kirjalikes allikates esimest korda mainitud aastal 1387, mil Jogaila sealsed maad Vilniuse piiskoppidele annetas. Aastal 1530 mainiti sealset karjamõisa. XVI sajandil moodustati aastani 1841 piiskoppidele kuulunud Kuktiškėse mõis. 1604 rajati asulasse esimene kirik, mis aga aastal 1889 maha põles. Järgmisel aastal ehitati selle asemele praegune kirikuhoone.

Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad, mõnda aega asus seal nende staap. Nõukogude perioodil oli asula kohaliku kolhoosi keskasulaks.


Kuktiškės,_Lithuania_-_panoramio_(11).jpg|Keskpark
Kuktiškės, Lithuania - panoramio (36).jpg|Kuktiškės
Kuktiškės, mokykla.jpg|Koolimaja
Kuktiškės,_Lithuania_-_panoramio_(33).jpg|Kuktiškėse kirik
Kuktiškės,_bažnyčioje.jpg|Kiriku sisevaade


## Viited

## Välislingid

*Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
*Alev portaalis vietoves.Lt
Arutjun Akopjan

**Arutjun Amajakovitš Akopjan** (vene keeles Арутюн Амаякович Акопян; armeenia keeles Հարություն Հմայակի Հակոբյան *Haruthjun Hmajaki Hakobjan*; 25. aprill 1918 Iğdır (tänapäeval Türgi) – 13. jaanuar 2005 Moskva) oli armeenia päritolu Venemaa mustkunstnik. 

Hakobjan sündis Iğdıris Armeenia Esimeses Vabariigis (1920. aastal hõivasid Iğdıri Türgi väed) sepa perekonnas. 1943. aastal lõpetas ta estraadikooli Moskvas. Esines laval käteosavust nõudvate numbritega. Esimese soolokontserdiga esines 1965. aastal, viimasega 1995. aastal. 

## Tunnustus
*1950 – Armeenia NSV teeneline kunstnik
*1961 – Armeenia NSV rahvakunstnik
*1982 – NSV Liidu rahvakunstnik (ainsana Nõukogude Liidu mustkunstnikest)
José Mariano Gálvez

**José Felipe Mariano Gálvez** (1794–1862) oli Guatemala riigipea aastail 1831–1838.

Ta oli leidlaps, kes aga kasvas üles rikkas perekonnas.

Tema järgi on nimetatud Mariano Gálveze Ülikool.
Saldutiškis

**Saldutiškis** on alev Leedus Utena rajoonis, Saldutiškise valla halduskeskus. Alev asub Labanorase laane servas. 

Saldutiškises on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Saldutiškise mõisa park ja sealne aastal 1928 ehitatud katoliku kirik. 

## Elanikkond


* 71 (1923)
* 306 (1959)
* 408 (1970)
* 434 (1979)
* 455 (1982)

* 443 (1986)
* 447 (1989)
* 389 (2001)
* 343 (2011)


## Ajalugu

Saldutiškise mõisast pärinevad esimesed teated XVIII sajandi lõpust. Küla tekkis selle juurde XIX sajandi lõpus, mil sealsete mõisnike initsiatiivil valmis Pastavy-Panevėžysi raudtee. Metsane piirkond ei aidanud piirkonna arengule kaasa, aastal 1890 oli külas vaid üksainus maja. Aastail 1899–1900 rajasid Zakopanest pärit ehitustöölised külla Zakopane stiilis kahekorruselise jaamahoone, mis põles aastal 1928 maha.

Tol perioodil oli sealseks mõisnikuks insener Boleslovas Jaloveckis, kes rajas mõisa pargi ja alevi dendropargi. Tema eestvedamisel rajati kujunevasse asulasse alleed, kus kasvasid must pappel ja pärn. Ka lõi ta sealsetesse metsadesse lehisekvartaleid. Aastal 1918 sai sealse mõisa omanikuks tema poeg Mieczysław Jałowiecki, kes töötas Vilniuse Maapangas mõisate maksustajana. Oma tööülesannete täitmisel lõi ta akvarellmaale ligi 1500 selle perioodi Poola alade mõisa jaoks.

Asulast sai alev esimese maailmasõja ajal, mil piirkonna okupeerinud Saksa väed muutsid selle kohaliku kreisi halduskeskuseks. Sellele vaatamata oli aastal 1923 alevis ainult 8 maja. Aastal 1926 loodi sealse alevi ümbrusse kihelkond, mille tarbeks valmis aastal 1928 ka kirik (mõisa juures asus juba eelnevalt kabel). Saldutiškises olid nii metsamajand kui ka metskond. 1930. aastatel hakkas asula arenema, kui sinna rajati saekaater. Sellega seoses elektrifitseeriti nii alev kui ka ümbruskonna külad, sillutati sealsed tänavad, asutati sinna põllumajandusseltsi kool.

Saldutiškise alev kannatas nõukogude võimu kehtestamisel rängalt. Sealt küüditati aastal 1941 viis vagunitäit inimesi, sealhulgas ka kõik alevi juudid. Maha põlenud jaamahoone asemele pandi vana kitsarööpmelise raudtee vagun, mis toimis jaamahoonena 1990. aastateni. Aastal 2003 Saldutiškise raudteejaam suleti.

Aastal 1944 põles sealne häärber maha. XX sajandi lõpuaastatel rajati selle varemetesse uus pastoraat.


Saldutiškis,_Lithuania_-_panoramio_(19).jpg|Rist Saldutiškises
Saldutiškis,_Lithuania_-_panoramio_(20).jpg|Saldutiškis
Saldutiškis,_Lithuania_-_panoramio_(22).jpg|Alevi tänavavaade
Saldutiškis, Lithuania - panoramio (2).jpg|Saldutiškise kirik
Saldutiškis,_Lithuania_-_panoramio_(24).jpg|Alevi tänav


## Viited

## Välislingid

*Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
*Alev portaalis vietoves.Lt
Sudeikiai

**Sudeikiai** on alev Leedus Utena rajoonis, Sudeikiai valla halduskeskus. Alev asub Utenast kirdes Alaušase järve lõunakaldal. 

Sudeikiais on põhikool, postkontor, kultuurikeskus (vanas malemajas) ja raamatukogu. Alevis on kämping. Vaatamisväärsusteks on kolm lohukivi ja sealne aastal 1825 ehitatud katoliku kirik.

## Elanikkond


* 127 (1868)
* 250 (1902)
* 207 (1923)
* 179 (1959)
* 183 (1970)

* 313 (1979)
* 483 (1987)
* 461 (1989)
* 407 (2001)
* 349 (2011)


## Ajalugu

Sudeikiaid on esmamainitud aastal 1592 kui Bikuškise mõisale kuuluvat küla. XVIII sajandil rajas Degsnysi mõisnik selle läheduse, praeguse surnuaia juurde, kõrtsi. Kõrtsi juures asus ka kabel, mis aastal 1800 välgulöögist süttis ja maha põles. Alevi staatuse sai Sudeikiai aastal 1779. Aastal 1806 asuti alevisse ehitama kirikut, mis valmis aastal 1825. 

Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Судейки või Содейки.

XIX sajandi teisel poolel avati Sudeikiais kihelkonnakool. Alevi elanikud osalesid jaanuariülestõusus, seetõttu kustutati novembris 1863 asula alevite nimestikust. 

Aastal 1915 sündis Sudeikiais Leedu eksistentsialistlik filosoof Juozas Girnius.

Sudeikiai, Lithuania - panoramio (18).jpg|Sudeikiai
Sudeikiai, Lithuania - panoramio (17).jpg|Alaušas
Sudeikiu baznycia.jpg|Sudeikiai kirik
Sudeikiai, Lithuania - panoramio (1).jpg|Lohukivi


## Viited

## Välislingid

* Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
*Alev portaalis vietoves.Lt
Lydia Barbot de Marny

**Lydia Barbot de Marny** (24. aprill 1930 Shenyang Shi, Mandžuuria – 29. detsember 2021) oli Eesti maletaja ja maletreener. 

Ta lõpetas 1945. aastal Šanghai prantsuse algkooli. Pärast Hiinast Eestisse tulekut 1946. aastal lõpetas ta 1952. aastal Tallinna 3. õhtukeskkooli ja 1957. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna. 

Maletajateed alustas üliõpilasena. Tuli Balti laevastiku võistkonna koosseisus NSV Liidu relvajõudude meistriks (1976). Võitis Eesti NSV meistrivõistlustel kaks hõbedat (1971, 1980) ja kaks pronksi (1969, 1983). 

Ta on töötanud treenerina Tallinna Malekoolis (1980–2003) ja Maleakadeemias Vabaettur (2003–2009). Aastatel 1957–1985 töötas ta konstrueerimisinsenerina Voltas, Silikaatbetooni Instituudis ja Laevaremondi Instituudis.

## Välislingid
*Biograafia ESBL-is
Aisetas

**Aisetas** on järv Leedus Molėtai ja Utena rajoonis. Molėtai rajoonis asub 2/3 järvest, kolmandik jääb Utena rajooni territooriumile. Kagutipus piirneb järv Švenčionyse rajooniga. Aisetas jääb Labanorase regionaalparki.

Aisetas on Leedu pikim järv. Sügavaim koht asub järve idaosas Gatakiemise juures.

Aisetases on kaheksa saart (1,29, 0,54, 0,42, 0,15, 0,12, 0,09, 0,02 ja 0,02 ha). Järv on lookleva kaldaga; kaldajoone pikkus on 48,06 kilomeetrit, koos saartega aga 49,85 kilomeetrit. Kaldariba on kitsas, seal kasvavad pilliroog ja kõrkjad. Kohati kaldataimestik puudub, seda esineb rohkem järve abajates. Küladest jäävad järve kaldale Alnė, Žvaigždžiakalnis, Vaivadiškės, Saliniškis, Šnieriškės, Pavajuonis, Paeisetė II, Gatakiemis, Ščiurys ja Antakalnis. Järve loodekaldal asub laagriplats.

Aisetase säng asub jääajal tekkinud Leedu pikimas tunnelorus. Kevaditi on järve veetase ligi kolm meetrit kõrgem. Südasuvel tekib järves umbkaudu viie meetri sügavusel hüppekiht.

Aisetasest voolab välja Aiseta jõgi. Galuonisest voolab järve 30 meetri pikkune oja. Järve suubuvad veel Vyžinta, Alnė, Vadokšnėlis ja kaksteist nimetut oja. oja. Kaladest elavad järves viidikas, särg, ahven, haug, leidub veel latikat, säga, angerjat ja koha.

Aisetase nimi võib tuleneda sõnast *aisus*, mis tähendab perioodi. Samas võib see ka tuleneda indoeuroopa algkeele liitest **eis-, *ois-*, mis tähendab kiirustamist, tõttu. 
## Viited

## Välislingid
Puitmööbli restaureerimine ja konserveerimine

**Puitmööbli restaureerimine ja konserveerimine** on tegevuste kogum, mille eesmärk on ajaloolise ja isikliku väärtusega puitmööbli säilimise tagamine. 

Ametliku kultuuripärandi puhul võtab selle tegevuse tavaliselt läbi atesteeritud konservaator-restauraator. 

Mööbli restaureerimise ja konserveerimise võib jagada kaheks üldiseks valdkonnaks: struktuur ja viimistlus. Struktuur on üldiselt seotud puiduga ja seda saab jagada täispuiduks, liimpuiduks ja spoonitud puiduks. Mööbli viimistlus võib olla läbipaistmatu või läbipaistev. Mööbel on olnud inimühiskonna lahutamatu osa. Vana- ja antiikmööblit saab konserveerida või restaureerida, nii et ka tulevased põlvkonnad saaksid seda nautida kultuurilistel, hariduslikel ja isiklikel eesmärkidel. Mööbli restaureerimise ja konserveerimise tehnikate mõistmiseks on palju asutusi ja juhendeid, mis aitavad mõista, milliseid tehnikaid tuleb mööbli restaureerimisel ja konserveerimisel kasutada.

## Konserveerimine
Smithsonian Institute’i andmetel koosneb mööbli konserveerimine kolmest etapist:
# halvenemise minimeerimine (säilitamine);
# artefaktide konsolideerimine (stabiliseerimine) nii, nagu need on praegu olemas;
# olemasoleva kahju parandamine / asendamine (kompenseerimine või taastamine).

Ennetav konserveerimine on siin mööblihooldusega tunnustatud konserveerimise vorm. Ameerika ajaloo- ja kunstiteoste kaitse instituut teavitab, et mööblilt vana viimistluse eemaldamine ja uuesti viimistlemine pole enam tavapraktika. Originaalviimistlus on ajaloolise mööbli terviklikkuse oluline osa. Viimistluskiht pakub uurijatele olulist teavet ja on osa objekti ajaloost ning kui see on eemaldatud, ei saa seda taastada. Pinnaviimistluse eemaldamist ja asendamist peetakse viimaseks võimaluseks pärast muude kaitsemeetodite ebaõnnestumist. Konservaator hoiab ära kunstiteoste kadumise või eesmärgi kaotamise, analüüsides samas objekti ajalugu ja muutmise põhjusi.

## Restaureerimine
Antiikesemete restaureerimine võib olla vaevaline protsess, kui eesmärk on täielik autentsus. Konservaatorite jaoks on autentne materjal eseme tegelik originaalmaterjal. Näiteks: originaalse polstriga tool, isegi kui see on pleekinud ja rebenenud, on konservaatori jaoks autentne ja omab ajaloolist väärtust. Sama tooli saab taastada, andes sellele uueväärse algupärase välimuse, kasutades originaaliga sarnase koemustri ja värviga asenduskangast ning ajastutruid polstritöö materjale ja võtteid – nii taastatud tool on teise autentsuse esindaja.

## Viited
Leliūnai

**Leliūnai** on alev Leedus Utena rajoonis, Leliūnai valla halduskeskus. Alev asub Utenast 13 kilomeetrit edelas 159 ha suuruse Leliūnai paisjärve ääres. 

Leliūnais on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on rahvakunstnik Vytautas Valiušise keraamikamuuseum, endise Leliūnai mõisa hooned ja 1905. aastal ehitatud katoliku kirik. Alevi lähedal asub Leliūnai lohukivi.

## Elanikkond


* 305 (1867)
* 305 (1897)
* 184 (1902)
* 258 (1923)
* 242 (1959)
* 252 (1970)
* 360 (1978)

* 378 (1979)
* 416 (1985)
* 518 (1989)
* 483 (2001)
* 503 (2006)
* 412 (2011)


## Nimi

Alev on nime saanud ümbruskonna soode järgi: nimi tuleneb sõnast *liūnas* (tõlkes *soo*). Esimesed sealsed mõisnikud kõnelesid prantsuse keelt, kust pärineb eesliide *le*.

## Ajalugu

Leliūnai mõisast ja selle juures asuvast külast on esimesed teated XVII sajandi algusest. Esimene kirik ehitati sinna aastal 1698. Kuna sealt läks läbi Kaunase ja Zarasai vaheline maantee, kujunes asula peagi õitsval järjel aleviks. Aastal 1788 ehitati sinna vana kiriku asemele uus, millest sai 1793. aastal kohaliku kihelkonna kirik. 1853. aastal rajati alevisse esimene kool. Jaanuariülestõusu ajal toimus alevi juures lahing. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Лелюны. 1900. aastal hakati vana puukiriku asemele kavandama uut tellistest hoonet, mis valmis 1905. aastal.  avati Peterburi ja Varssavi vaheline postimaantee, alevisse rajati selle hobupostijaam. 1883. aastal ehitati alevisse vana põlenud kiriku asemele uus.

Aastal 1941 toimetasid Saksa okupatsiooniväed ligi 50 Leliūnai juuti Utenasse hukkamisele. Aastail 1941–1944 asus sealses koolimajas sõjavangide laager. Sõja järel tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad, 1949. aastal asus seal metsavendade staap. 1950. aastal avati alevis NKVD osakond. Nõukogude perioodil oli asula kohaliku kolhoosi keskasulaks. 1980. aastatel ühendati aleviga naabruses asunud Leliūnai küla.

## Tuntud elanikke

*Algimantas Baltakis – leedu luuletaja
*Juozas Karosas – leedu organist ja helilooja
*Kazimieras Meškauskas – leedu majandusteadlane

Leliūnai,_keramikos_muziejus.JPG|Keraamikamuuseum
Leliunai002.JPG|Leliūnai
Leliūnų dvaras.JPG|Mõisa häärber
Road_-_panoramio_(136).jpg|Leliūnai tänavavaade
Leliúnai church 4 - panoramio.jpg|Leliūnai kirik
Leliúnai church 1 - panoramio.jpg|Kiriku interjöör
Leliūnų pagrindinė mokykla.JPG|Koolimaja


## Viited

## Välislingid

*Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
*Alev portaalis vietoves.Lt
Aleksandr Vadimov

**Aleksandr Aleksejevitš Vadimov-Markellov** (vene keeles Александр Алексеевич Вадимов-Маркеллов; sünninimi **Aleksandr Aleksejevitš Markellov**; varasem esinejanimi **Aleksandr Vadimov**; hilisem esinejanimi **Alli-Vad** (Алли-Вад); 30. juuni (vkj 17. juuni) 1895 Podvjazje, Nižni Novgorodi kubermang – 5. märts 1967 Moskva) oli Nõukogude Liidu mustkunstnik ja literaat. 

Vadimov-Markellov sündis mõisavalitseja perekonnas. Õppis 1927. aastal mustkunsti Berliinis Maagiliste Kunstide Akadeemias. Naasnud Nõukogude Liitu, hakkas esinema esinejanime Alli-Vad all. Ta töötas tsirkuses kuni pensionile minekuni 1956. aastal. Kirjutas pensionipõlves mitu raamatut mustkunstist.

## Teosed
*А. А. Вадимов «Фокусы на клубной сцене». Профиздат. 1959 г.
*А. А. Вадимов(Алли-Вад) "Искусство фокуса". Издательство Искусство Москва. 1959 г.
*Вадимов А.А., Тривас М.А. От магов древности до иллюзионистов наших дней. М.: Искусство, 1966 (308 lk); täiendatud trükk 1979 (271 lk)

#### Tõlked eesti keelde
*A. Vadimov, M. Trivas. "Muistsetest maagidest tänapäeva illusionistideni". Eesti Raamat: Tallinn, 1971 (290 lk)

## Välislingid

*Вадимов-Маркеллов Александр Алексеевич. magicpedia.ru
Grupeto (ansambel)

**Grupeto** oli 2006.–2016. aastatel Tartus tegutsenud vanamuusikaansambel.

Ansambel loodi 2006. aastal ansambliliikmete sõnul "huvist ja kirest barokkmuusika vastu" ja tegutses pikka aega ilma nimeta, Grupeto nime all hakati üles astuma alles 2008. aastal. Ansamblis – koosseis sõltus esitatavast muusikakavast – mängisid Helena Uleksin, Stella Sõmer, Andreas Kalkun ja Jaanus Roosileht, erinevates programmides on koosseisu kuulunud ka Tiia Teesaar, Ingunn Stokstad, Helena Valpeteris, Toivo Sõmer ja Janno Mäe.

Grupeto esitas peamiselt barokkmuusikat, tegutsemisaja jooksul astus ta mitmel pool Eestis üles erinevate kavadega itaalia barokkmuusikast, prantsuse barokkmuusikast, ''ostinato''-bassile loodud muusikast, temaatiliste kavadega barokkaariatest ja Johann Sebastian Bachi loomingust, aga ka 16. sajandi alguse muusikast. Et edastada ajastu vaimseid väärtusi laiema pildina, täiendas ansambel sageli kontserti vahelugemistega, pakkudes publikule võimalust mõtiskluseks vaikuses.

Ansambel mängis ka saateks vanatantsuansambli Saltatriculi kavades ja õpitubades Sagadi mõisas ning Tartu Linnamuuseumis.

## Viited

## Välislingid
* P. Karu. Kirikus kõlas erakordselt kõrge meeshääl. - Lõuna-Eesti Postimees, 18. juuni 2015
* Grupeto kava Gustav Swahni koraaliraamatu viisidest ja vaimulikest rahvalauludest barokkvõtmes Regiööl (kava ja ansambli tutvustus Regiöö veebilehel)
* Grupeto ja Saltatriculi kontserdi "Džässistandardid vanamuusikas" kavaleht
David Kabua

**David Kabua** (sündinud 1951) on Marshalli Saarte poliitik, alates 13. jaanuarist 2020 kuni 3. jaanuarini 2024 Marshalli Saarte president. Ta on Marshalli Saarte esimese presidendi Amata Kabua ja tema abikaasa Emlain Kabua poeg.

David Kabua on õppinud Mikroneesias Xavieri kõrgkoolis ja Hawaii ülikoolis. Aastatel 2008–2011 oli ta senaator Wotho atollilt. Aastatel 2012–2013 riigi terviseminister, 2014. aastal sai temast siseminister. Jaanuaris 2016 nimetati Kabua Casten Nemra valitsuse presidendi abiministriks.

6. jaanuaril 2020 valis Marshalli Saarte parlament hääletustulemusega 20:12 (1 erapooletu) David Kabua presidendiks. Eelmine president Hilda Heine kandideeris Kabua vastu, kuid kaotas. Kabua märkis oma ametiaja peamisteks väljakutseteks kliimasoojenemisega võitlemise, 2023. aastal lõppeva Ameerika Ühendriikide rahastusleppe pikendamise ning Runiti saare radioaktiivsete jäätmete likvideerimise. Tema ametiaeg algas 13. jaanuaril 2020.

## Viited
Juhan Palla

**Juhan (Johannes) Palla** (1889–1983) oli eesti tõlkija.

Palla tegeles tõlkimisega juhutööde kõrvalt Ta on eesti keelde tõlkinud Wilhelm Bousset' "Jeesuse elu ja õpetuse", Friedrich Nietzsche "Nõnda kõneles Zarathustra" ja Lev Tolstoi jutustuse "Hadži-Murat". Nietzschet tõlkima ajendasid teda noorena loetud "Zarathustra" katked Ado Grenzsteini tõlkes, tal enesel võttis tõlkimine 7–8 aastat ja ta pidi oma töö ümber tegema, kuna keeleuuendusest huvitatuna oli tõlkinud "liiga moodsa keelega".

## Viited

## Välislingid

* P. K. artikkel Juhan Palla kohta, Sirp ja Vasar 12. aprill 1941
* J. Palla tõlked rahvusbibliograafias
Jean-Eugène Robert-Houdin

**Jean-Eugène Robert-Houdin** (sünninimi **Jean-Eugène Robert**; 7. detsember 1805 Blois, Loir-et-Cheri departemang – 13. juuni 1871 Saint-Gervais-la-Forêt, Loir-et-Cheri departemang) oli prantsuse mustkunstnik ja literaat.

Robert-Houdin oli mustkunsti ajaloos üks eredamaid kujusid. Ta oli silmapaistav artist, uute trikkide leiutaja ja suur organisaator.

Robert-Houdin sündis kellassepa perekonnas ning õppis ka ise kellassepaks. 1930. aastal abiellus Pariisi kellassepa tütre Josèphe Cecile Houdiniga ja asus äia juurde tööle. Töö võimaldas tal tegeleda lemmikaladega – mehaaniliste mänguasjade ja automaatide (*[[automaton]]*'ide) konstrueerimisega ja mustkunstiga. Sõbralt krahv Charles de l'Escalopier'lt saadud 15 000 frangi toel avas ta 1845. aastal Pariisis Rue de Valois'l 200 pealtvaatajat mahutava illusiooniteatri (Robert-Houdini teater), millest sai Pariisi kõrgkihi meelismeelelahutuskoht. 

## Mälestuse jäädvustamine
1998. aastal avati Blois's tema muuseum – Robert-Houdini illusioonimaja (*Maison de la Magie Robert-Houdin*).

## Teosed
*Confidences d'un prestidigitateur, une vie d'artiste, 2 vol., 1858 
*Les Tricheries des Grecs dévoilées ; l'art de gagner à tous les jeux, 1861
*Le Prieuré, organisations mystérieuses pour le confort et l'agrément d'une demeure (1867) 
*Note sur de nouveaux instruments propres à l'observation des divers organes de l'œil ainsi qu'à la manifestation des images entoptiques (1867)
*Confidences et révélations, 1868 
*Comment on devient sorcier : les secrets de la prestidigitation et de la magie, 1871
*Magie et physique amusante, 1877

## Film
1896. aastal lõi Georges Méliès lühitummfilmi "Escamotage d'une dame au théâtre Robert-Houdin" ('daami haihtumine Robert-Houdini teatris').

## Viited

## Välislingid
Elgi Kose

**Elgi Kose** (neiupõlvenimi **Elgi Piig**; sündinud 26. augustil 1945) on Ugala teatri tehniline töötaja ja näitleja.

## Haridus
* 1962 Abja Keskkool

## Töökohad
* 1964–1969 Ugala teatri inspitsient
* 1969–1971 Ugala teatri juuksur, grimeerija
* 1971–2005 Ugala teatri inspitsient

### Rollid Ugala lavastustes
* Vizma (Priede "Öised mõtted", 1965)
* Osaline (Rainise "Puhu, tuul!", 1966)
* Marju (Rannamaa ja Satsi "Kasuema", 1966)
* Osaline (Tammsaare ja Särevi "Elu ja armastus", 1968)
* Proua Udras (Brigadere "Naiste sõda saatanaga", 1974)
* Osaline (Lācise ja V. Sauleskalnsi "Kaluri poeg", 1976)
* Adelaide (Dostojevski ja Pētersonsi "Idioot", 1976)
* Kassimamma (D. Normeti "Pahupidipolka", 1977)
* Proua Meeli (Tammsaare "Lunastus", 1977)
* Khetino (Tšhaidze "Otsustav hetk", 1979)

## Tunnustus
* 1985 Eesti NSV Teatriliidu tehnilise töötaja auhind
* 1999 Eesti Teatriliidu tehnilise töötaja auhind

## Isiklikku
Ta on abielus Enn Kosega.

## Viited
Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kaheksas parandus

**Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kaheksas parandus** on Ameerika Ühendriikide põhiseaduse täiendus, mis annab isikule Ameerika Ühendriikides õiguse olla kaitstud ülemäärase kautsjoni või meelevaldse karistuse eest.

Parandus võeti vastu Kongressis 25. septembril 1789 ja ratifitseeriti osariikide tasemel 15. detsembril 1791.

## Tekst

### Inglise keeles

### Eesti keeles

## Vaata ka
*Bill of Rights (1791)
Beloussovo (Kaluga oblast)

**Beloussovo** on linn Venemaal Kaluga oblastis Žukovi rajoonis. Asub Protva jõe ääres, 70 km Kalugast kirdes ja 3 km kaugusel Obninskist.

Beloussovo sai aleviks 1962. aastal ja linnaõigused detsembris 2004.

2010. aastal oli linnas 8400 elanikku.

## Viited

## Välislingid
*http://adm-belousovo.ru/
Steinfurti kreis

**Steinfurti kreis** on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa põhjaosas.

## Geograafia

Kreis asub Alam-Saksimaa piiri ääres, Münsterist põhja pool. Emsi jõgi voolab läbi kreisi lõunast põhja. Piirkonna kõrgeim punkt on Westerbecker Berg (234 m üle merepinna); madalaim punkt on Bentlage loss (32 m).

## Ajalugu

Hiliskeskajal sai Steinfurtist iseseisev krahvkond. Algselt oli see Bentheimi krahvkonna osa, kuid 1454. aastal sai see iseseisvaks. 1804. aastal taasühendati Steinfurt Bentheimiga, 1815. aastal sai sellest Preisimaa Vestfaali provintsi osa. Uus valitsus asutas 1816. aastal Steinfurti ja Tecklenburgi kreisid.

1975. aastal ühendati vana Steinfurti kreis Tecklenburgi kreisiga ning koos Greveni ja Saerbeckiga endisest Münsteri kreisist moodustati praegune kreis.

## Linnad ja vallad

; Linnad

# Emsdetten
# Greven
# Hörstel
# Horstmar
# Ibbenbüren
# Lengerich
# Ochtrup
# Rheine
# Steinfurt
# Tecklenburg

; Vallad

# Altenberge
# Hopsten
# Ladbergen
# Laer
# Lienen
# Lotte
# Metelen
# Mettingen
# Neuenkirchen
# Nordwalde
# Recke
# Saerbeck
# Westerkappeln
# Wettringen

## Sõpruslinn

* Ealing, Suurbritannia

## Viited
Friedrich Kõlli

**Friedrich Kõlli** (9. märts 1901 Orava vald, Võrumaa – 29. juuni 1978 Tallinn) oli eesti tõlkija, ajakirjanik ja kirjastustegelane.
  
Friedrich Kõlli sündis Orava vallas Pääväkese külas. Õppis Petseri algkoolis, Pihkva maamõõtjate koolis ja Tallinna Kõrgemas Tehnikakoolis tehnilise keemia osakonnas, mis jäi lõpetamata . 

Tallinnas õppimise ajal (1919–1923) töötas põllutööministeeriumis joonestaja ja maamõõtjana, pärast seda kodutalus ning Orava raudteejaamas teemeistri ja raudteeametnikuna. 

1940. aastal määrati Kõlli Orava vallavanemaks. Uuel ametikohal näis Orava Pearule, et mõned peremehed ei mõtlegi talivilja maha teha. Kiiresti moodustati raudteetöölistest agitbrigaad, mis käis talust talusse ja soovitas peremeestel külvama hakata. Vallavanema abi Nurme Kuka käis isiklikult talud läbi ja pani suurnikud tööle, teda nad kartsid. Isegi endine vallavanem Richard Järg ("ta oli kaval mees") tegi kontrollijate suureks imestuseks talivilja maha. Ainult nisuplaan jäi vallas täitmata. Kui taliviljad maas olid, edutati Kõlli Võru ajalehe Töörahva Elu vastutavaks toimetajaks, 1941. aastal läks ta hävituspataljoni koosseisus rindele. 

1945. aastal astus kommunistlikku parteisse. Pärast sõda töötas kirjastuses Ilukirjandus ja Kunst, kirjastuste reorganiseerimise järel Eesti Riiklikus Kirjastuses ilukirjanduse toimetajana.

Alates 1934. aastast avaldas Kõlli Postimehes vesteid Pearu Orava nime all. 1936. aastal ilmus Pearu Orava raamat «Humoreske ja lühijutte». Pärast sõda jätkas ta kirjutamist, tema lühiproosat ilmus ajakirjas Looming, eraldi raamatuna Priit Kajari pseudonüümi all pikem kolhoosiaineline jutustus "Uus Tee". 
Kõlli vesteloomingut, mälestusi ja lühiproosat koondab 1976. aastal ilmunud "Meenutused naeratusega".

## Tõlkeid
* Valentin Katajev, "Polgu poeg" (1947) 
* Mihhail Šolohhov, "Ülesküntud uudismaa" I (1947)
* Lev Tolstoi, "Kasakad" (1948), "Jutustused 1857-1863" (1956), "Holstomer: hobuse elulugu" (1978)
* Ivan Turgenev, "Aadlipesa"(1948) ja "Rudin" (1950)
* Nikolai Gogol, "Õhtud külas Dikanka lähedal" (1952, koos Paul Viidinguga) 
* Leonid Andrejev, "Bargamot ja Garaska" (1959)
* Nikolai Leskov, "Ühe naise elukäik" (1965)
* Aleksei Pissemski "Õlekubu" (1974)
Lisaks sellele tõlkis Kõlli vene keele kaudu teiste liiduvabariikide kirjanike loomingut ja vene nõukogude autoreid.

## Viited

## Välislingid
* In memoriam Friedrich Kõlli. Sirp ja Vasar, 7. juuli 1978
Cromatico

**"Cromatico"** (itaalia keeles 'kromaatiline') on Tallinna lauluväljakul asuv püsiv monument. Seda tuntakse ka Chromaticu, Kõlakoja, Oreli ja Tuulekoja nimega. Lauluväljaku pargialal asuv heliskulptuur "Cromatico" on akustiline installatsioon.

## Rajamine
"Cromatico" ehitati 2011. aastal Euroopa kultuuripealinn Tallinna eriprojektina. Teostaja rahastaja oli Nordecon Betoon koostöös Euroopa kultuuripealinna "Tuned city Tallinn" projektiga. Monumendi arhitekt on uruguaylane Rosario Nuin ja autor saksa kunstnik Lukas Kühne. Autor peab oluliseks installatsiooni koha peale vaatama minemist, sest siis on sellel suurem mõju. Monument on Kühne arvates hea näide sellest, kuidas iga ruumi on võimalik kõlama panna. Autor on loonud sarnase monumendi, "Cromatico" väiksema õe "Tvisögur" ka Islandile.

## Autor
Lukas Kühne on saksa heliskulptor, keda tuntakse tänu tema loodud helile reageerivatele betoonkambritele. Kühne on loonud skulptuure ja monumente Eestis, Soomes, Islandil, Saksamaal ja Uruguays. Kõige kuulsamad tööd on 2011. aastal avatud "Cromatico" Tallinnas, 2012. aastal valminud "Tvisögur" Seyðisfjörðuris Islandis ja 2014. aastal loodud "Organum" Hailuotos Soomes.

## Kontseptsioon
"Cromatico" koosneb 12 betoonkambrist, mis kõik koos kujutavad klaveri ühe oktavi ulatuses noote. Monument on ehitatud betoonist ning on 30 kuupmeetri suurune. Visuaalselt kujutab installatsioon klaveri musti ja valgeid klahve. Nagu ka klaveril, on monumendil igal klahvil ehk betoonkambril oma helikõrgus. Igale helile on kambri laes vastava noodi tähis vahemikus F–E. Kambri mõõtmed on võetud inimese proportsioonidest. Kõige madalam kamber on noodil E (164 Hz) – 2,21 meetrit ja kõrgeim noodil F (88 Hz) – 4,04 meetrit. "Cromatico" aitab tunnetada, kuidas ümbritsev keskkond vastu kajab, sõltuvalt helikõrgusest ja ruumi suurusest. Monument on sobiv atraktsiooni igas vanuses külastajale. Seal saab laulda, mängida ja kambrist kambrisse kõndida.

## Auhinnad
* 2011 – Eesti Betooniühingu aasta betoonehitise auhind

## Allikad
* "Cromatico". Tallinna Lauluväljak
* Heliskulptuur "Cromatico". Puhka Eestis
* Pildigalerii

## Välislingid
* "Organum"
* Tvisöngur