Masakr na Obalnom autoputu

**Masakr na obalnom autoputu** dogodio se 11. marta 1978, kada su palestinski militanti oteli autobus na obalnom autoputu Izraela i ubili njegove putnike; 38 izraelskih civila, uključujući 13 djece, ubijeno je u napadu, dok je 76 ranjeno. Napad je isplanirao utjecajni palestinski militantni vođa Khalil al-Wazir (poznat i kao Abu Džihad), a izvršio ga je Fatah, palestinska nacionalistička stranka koju su 1959. suosnovali al-Wazir i Yasser Arafat. Početni plan militanata bio je da zauzmu luksuzni hotel u izraelskom gradu Tel Avivu i uzmu turiste i strane ambasadore za taoce kako bi ih zamijenili za palestinske zatvorenike u izraelskom pritvoru.

Prema časopisu *Time*, tajming je prvenstveno bio usmjeren na potkopavanje izraelsko-egipatskih mirovnih pregovora između Menachema Begina i Anwara el-Sadata i nanošenje štete izraelskom turističkom sektoru. Međutim, zbog navigacijske greške, napadači su završili 64&nbsp;km sjeverno od svoje mete i bili su prisiljeni pronaći alternativni način prijevoza do odredišta. po šefu operacija Palestinske oslobodilačke organizacije (PLO), koji je ubijen tokom napada izraelskih komandosa na Liban u aprilu 1973. Kao odgovor na masakr, Izrael je tri dana kasnije pokrenuo Operaciju "Litani" protiv baza PLO u južnom Libanu.

## Pozadina i počinioci 
PLO je preuzela odgovornost za napad, koji je planirao utjecajni vođa Fataha Abu Džihad.

Izrael je primio obavještajne podatke o planiranom napadu od izvora Shin Beta pod kodnim imenom Sluškinja, koja se sastala s izraelskim vojnim obavještajnim službenikom Amosom Giladom u sigurnoj kući u Jerusalemu i informirala ga o planovima. Obavještajne podatke potvrdili su prisluškivani snimci ureda PLO-a na Kipru. Izraelska obavještajna služba locirala je bazu odreda PLO-a na plaži Damour, saznala imena napadača i otkrila da je cilj planiranog napada bio poremetiti mirovne pregovore s Egiptom. Dana 5. marta 1978. Izrael je pokrenuo vojnu operaciju kako bi spriječio planirani napad. Pomorski komandosi Shayeteta 13 izvršili su raciju na bazu PLO-a u Damouru kako bi uništili odred, ali su ubili samo sve one u jednoj zgradi, dok su oni u obližnjoj zgradi, koji nisu izašli niti otvorili vatru, preživjeli napad.

Jedanaest preživjelih iskrcalo se na plažu u blizini kibuca Ma'agan Michael, koji se nalazi između Haife i Hadere, sjeverno od Tel Aviva. Zbog olujnog vremena izgubili su orijentaciju i vjerovali su da su stigli na Kipar. Susreli su američku fotografkinju Gail Rubin, koja je fotografisala prirodu na plaži i pitali je gdje su, te su osjetili olakšanje kada im je rekla da su u Izraelu. Zatim su je ubili. koja je bila nećakinja američkog senatora Abrahama A. Ribicoffa.

### Otmica autobusa 
Militanti su zatim pješačili manje od 1,5&nbsp;km do četverotračnog autoputa, otvorili vatru na prolazeće automobile i oteli bijeli Mercedes taksi, ubivši putnike.

Policija je obaviještena o napadu; njihovi automobili su sustigli autobus i pratili ga. Iako su militanti pucali na policijske automobile koji su ih progonili, policajci nisu uzvratili vatru, bojeći se da će pogoditi civile u autobusu. Policija je brzo postavila barikadu na putu, ali su militanti probili autobus kroz nju i nastavili putovanje. Prema riječima Khaleda Abu Asbe, jednog od dvojice preživjelih napadača, policija je postavila više barikada na putu, a na svakoj raskrsnici je došlo do razmjene vatre.

Bitka je dostigla vrhunac kada je autobus eksplodirao i zapalio se. Neki od militanata i talaca su pobjegli, ali većina je poginula u požaru. Izraelski novinar Ronen Bergman, u svojoj knjizi "Ustani i ubij prvi", koja je zasnovana na intervjuima s izraelskim obavještajnim veteranima, tvrdio je da je eksplozija nastala usljed eksplozije granate koja je nastala kao rezultat sukoba između militanata i taoca Avrahama Shamira. Prema Bergmanovim riječima, tokom pucnjave, Shamir je vidio jednog od militanata kako naslanja ruku s pištoljem na glavu njegove kćerke, nakon čega je jurnuo na njega, zgrabio pištolj i pucao u militanta koji je stajao na prednjem dijelu autobusa, a zatim ispalio tri hica u drugog militanta. Drugi talac upozorio je Shamira na militanta koji mu s leđa uperio pištolj, nakon čega se Shamir okrenuo i obojica su pucali, ranivši jedan drugog. Shamir je zatim vidio militanta od kojeg je oteo pištolj kako leži povrijeđen na podu držeći granatu sa izvučenom zihernicom. Nakon što ju je ispustio na pod, Shamir je pokušao koristiti tijelo militanta kako bi ublažio posljedice eksplozije. Eksplozija granate ubila je militanta i pet talaca, teško ranila Shamira i zapalila autobus. Od 11 počinitelja, 9 je ubijeno. I Egipćani i Izraelci su se protivili mogućnosti političkog rješenja koje bi imalo učinak ujedinjenja Arapa s Palestincima ili dvije supersile protiv Izraela. "Ni manje ni više nego Izraelci, stoga se Sadat protivio zajedničkoj izjavi SAD-a i SSSR-a od 1. oktobra 1977. Izjava nije samo stavila palestinsko pitanje u ravan s povratkom egipatske teritorije, već je gotovo značila jasnu pobjedu sirijskog panarabizma."

Zajednička izjava SAD-a i SSSR-a navodi da će se rješavanje arapsko-izraelskog sukoba zasnivati ​​na: "izraelskom povlačenju sa 'okupiranih teritorija' 1967; rješavanju palestinskog pitanja, uključujući osiguranje 'legitimnih prava' palestinskog naroda; okončanju ratnog stanja; i uspostavljanju normalnih mirnih odnosa na osnovu međusobnog priznavanja suvereniteta, teritorijalnog integriteta i političke nezavisnosti." Konačno, Amerika se odlučila za mirovni sporazum između Egipta i Izraela kada je Anwar Sadat posjetio Jerusalem u novembru 1977. U tom sporazumu "prva stavka koja je izostavljena bilo je pitanje Palestine kako se razvilo kroz Ujedinjene nacije; nakon toga su izjava SAD-a i SSSR-a, kao i dogovor o palestinskom predstavljanju na konferenciji u Ženevi, također izostavljeni." Glavna briga Anwara Sadata bila je da se teritorija Sinaja vrati Egiptu od Izraela.

## Posljedice 
### Suđenje 
Dvojica preživjelih počinitelja, Khaled Abu Asba i Hussein Fayyad, uhapšeni su i suđeni na izraelskom vojnom sudu u Lodu. Optuženi su po 10 tačaka optužnice za pucanje na ljude, dvije tačke optužnice za postavljanje i detoniranje eksploziva i jednoj tački optužnice za članstvo u neprijateljskoj organizaciji. Njihovo suđenje počelo je 9. augusta 1979. Suđenjem je predsjedavao sudija pukovnik Aharon Kolperin. Glavni tužilac bio je Amnon Straschnov, dok je Abu Asbu i Fayyada zastupala advokatica odbrane Leah Tsemel. Dana 23. oktobra 1979. osuđeni su po svih 13 tačaka optužnice. Osuđeni su na doživotni zatvor i proveli su sedam godina u zatvoru prije nego što su pušteni na slobodu prema Džibrilskom sporazumu iz 1985.

### Izraelski odgovor 
U izjavi za štampu sljedećeg dana, izraelski premijer Menachem Begin izjavio je: "Došli su ovdje da ubiju Jevreje. Namjeravali su uzeti taoce i prijetili su, kako je pisalo u letku koji su ostavili, da će ih sve pobiti ako se ne predamo njihovim zahtjevima... Nećemo zaboraviti. I mogu samo pozvati druge nacije da ne zaborave taj nacistički zločin koji je jučer počinjen nad našim narodom."

Govoreći Knesetu 13. marta, Begin je rekao: "Zauvijek su prošla vremena kada se jevrejska krv mogla prolijevati nekažnjeno. Neka se zna: Oni koji prolijevaju nevinu krv neće proći nekažnjeno. Branit ćemo naše građane, naše žene, našu djecu. Presjeći ćemo ruku bezakonja."

Dana 15. marta, tri dana nakon masakra, Izrael je pokrenuo Operaciju "Litani" protiv baza PLO-a u južnom Libanu. Glasnogovornik IDF-a je izjavio: "Cilj operacije nije odmazda za zločine terorista, jer ne može biti odmazde za ubistvo nevinih muškaraca, žena i djece - već zaštita države Izrael i njenih građana od upada članova Fataha i PLO-a, koji koriste libansku teritoriju kako bi napadali građane Izraela." Augustus Richard Norton, profesor međunarodnih odnosa na Univerzitetu u Bostonu, rekao je da je Operacija "Litani" rezultirala s otprilike 1.100 ubijenih ljudi, većinom palestinskih i libanskih civila.

### Palestinsko veličanje otmičara 
Palestinian Media Watch, izraelska nevladina organizacija koja prati antisemitizam i podršku terorizmu u palestinskom društvu, navela je primjere palestinskih medija koji prikazuju Dalal Mughrabi kao heroinu i uzor. Škola za djevojčice u Hebronu nakratko je nazvana u čast Mughrabi, ali je ime promijenjeno nakon što se saznalo da USAID finansira školu. Njeno ime je također dato ljetnim kampovima i policijskim i vojnim kursevima. U februaru 2011, Palestinian Media Watch je otkrio pan-arapsku feminističku medijsku kampanju koja je promovirala Mughrabi kao uzor ženama u arapskom svijetu.

Tokom razmjene zatvorenika između Izraela i Hezbollaha 2008, Izrael je namjeravao prenijeti njeno tijelo Hezbollahu, međutim, DNK testiranje je pokazalo da njeno tijelo nije među ekshumiranim leševima.

Nekoliko lokacija pod kontrolom Palestinske uprave dobilo je ime po Mughrabi.

Palestinian Media Watch je izvijestio da je u januaru 2012. zvanična televizija Palestinske uprave, koja je pod kontrolom predsjedavajućeg Mahmouda Abbasa, ponovo emitirala muzički spot koji veliča napad. Riječi snimka su uključivale: "Mi [odred PLO-a] krenuli smo u patrolu iz Libana; bez straha od smrti ili tame zatvora. Na obali [Dalal] prolivena je Mughrabijeva krv, boje [crvenog] koralja na [bijelom] cvijeću limuna."

Godine 2011, ljetni kamp "koji se održao pod pokroviteljstvom premijera Salama Fayyada" podijelio je djecu u tri grupe nazvane po militantima, a jedna grupa je dobila ime po Mughrabi.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 32. godišnjica masakra na obali – objavljeno u izraelskom Ministarstvu vanjskih poslova
* 30 poginulih u divljanju terorista u Izraelu  – objavljeno u *Los Angeles Timesu* 12. marta 1978.
* 30 mrtvih u terorističkom napadu na dva autobusa u Izraelu  – objavljeno u *The Boston Globe* 12. marta 1978.
* Fatah priznaje napad – objavljeno u *The New York Timesu* 12. marta 1978.

Kategorija:1978. u Palestini
Kategorija:1978. u Izraelu
Kategorija:Historija Palestine
Kategorija:Historija Izraela
Kategorija:Masakri u 1978.
Kategorija:Masakri nad Izraelcima
Kategorija:Vojna historija Izraela
Kategorija:Vojna historija Palestine