Neprofitni menadžment

**Neprofitni menadžment** (NPM) označava svaki oblik administracije i upravljanja u neprofitnim organizacijama, kao i naučno ispitivanje izazova, sredstava djelovanja i ciljeva ove uprave. Stoga nije u fokusu ekonomske aktivnosti postizanje novčanih dobitaka, već idealistički i društveni ciljevi. Posebni oblici neprofitnog upravljanja su javna uprava i javni menadžment . U tom kontekstu, neprofitni menadžment je također dio javne poslovne administracije.

Neprofitni sektor, poznat i kao posrednički sektor ili treći sektor, uključuje klubove, udruženja, fondacije, interesne grupe i druge vrste neprofitnih organizacija (NPO) i može se općenitije opisati kao neprofitne profitne organizacije, pod uslovom da su organizovane na ekonomski relevantan način.

Istraživanje o neprofitnom sektoru ispituje procese u oblasti čije organizacije ne mogu biti pripisane ni državnom ni komercijalnom sektoru. Njihov način kontrole ne prati državnu hijerarhiju ili tržišnu konkurenciju. Oni se mogu opisati pomoću pet kriterijuma:

* Oni su organizovani formalno i trajno     
* Oni su privatni, tj. H. nezavisno od državne uprave i državnih organizacija     
* Oni odlučuju nezavisno od države i pravno su nezavisni     
* Zarađena dobit se ne raspoređuje akcionarima ili članovima     
* Ljudi se dobrovoljno udružuju i dobrovoljno se uključuju

Izraz neprofitna podrazumeva upravljanje orijentisano na profit, kao što je uobičajeno u kapitalizmu. Kapitalistički principi kao što su privatno vlasništvo ili samoopredjeljenje radnika su preduslovi za pojavu privatnih neprofitnih organizacija, zajedno sa nivoom prosperiteta i razvoja koji nadilazi egzistenciju. Hipotetička državna organizacija koja koristi državnu imovinu i manje-više prisilno uključuje rad građana ne može se opisati kao neprofitna organizacija čak i ako nema namjeru da ostvaruje profit. Stoga, nevladine organizacije u zapadnim državama imaju dugu istoriju. Nevladino dobročinstvo je takođe postojalo u predmodernim društvima, istorijski posebno u obliku fondacija, koje su se koristile, na primer, za finansiranje bolnica ili socijalne pomoći za siromašne. Takav temeljni sistem postojao je, na primjer, u Njemačkoj i Otomanskom carstvu u ranom modernom periodu.

Od kraja prošlog milenijuma, neprofitni sektor je u stanju preokreta, uzrokovanog kako vanjskim tako i unutrašnjim faktorima. Društveno-politički razvoji dovode do promjena u potražnji za socijalnim uslugama, dok prazne javne kase i finansijski oslabljeni sistemi socijalne sigurnosti u mnogim evropskim zemljama suočavaju neprofitne organizacije sa dalekosežnim ograničenjima. Istovremeno, sektor doživljava pojačanu konkurenciju, podržanu izmijenjenim zakonskim okvirnim uslovima - na nacionalnom i nivou EU - i odgovarajućim reformskim procesom u javnoj upravi, npr. kroz Novi javni menadžment. Socijalne službe su posebno pogođene ekonomizacijom javnog sektora i suočavaju se sa izazovom proširenja i produbljivanja njihove odgovornosti kako bi finansijerima, članovima i donatorima demonstrirali prednosti svog rada. Dok je mjerenje uspjeha u profitno orijentisanim kompanijama ograničeno na nekoliko kvantitativnih varijabli – kao što su prodaja ili profitabilnost – pitanje izaziva veliku nesigurnost u slučaju društvenih nevladinih organizacija. Kada će se postići integracija imigranata? Ili: Kako se poboljšava životna situacija osoba sa invaliditetom? Dio prirode pružalaca socijalnih usluga je da se, osim poštovanja finansijskog okvira, teže i objektivnim ciljevima, poput smanjenja maloljetničke delikvencije ili aktiviranja starijih građana. Potonji su, međutim, rijetko formulisani tako precizno da bi implementacija bila lako moguća i provjerljiva. Mjerenje uspjeha je sve složenije kada su ciljevi formulirani na način orijentiran na utjecaj, a ne na resurse. U očima grupa zainteresovanih strana, kao što su donatori, volonteri ili javni sektor, ne računaju se samo utrošena sredstva, već posebno postignuti rezultati. Na nivou korišćenih resursa, NVO svoju pažnju usmerava na faktore proizvodnje (inpute) neophodne za određeni cilj, kao što je broj ili kvalifikacije zaposlenih. Osoblje predstavlja jedan od ključnih resursa. Nasuprot tome, ciljevi vezani za uticaj odnose se na rezultate koji se žele postići - bilo da se radi o količini (učinku), objektivnom efektu (efektu), subjektivnoj posljedici (utjecaju) ili rezultatu. za okolinu (ishod). Prelazak sa ulaznih na izlazne ciljeve ima značajne posljedice za NVO i jasno se odražava u orijentaciji kontrolnih instrumenata. Ako se, na primjer, radno vrijeme osoblja u savjetovalištu za mlade posmatra sa stanovišta korištenja resursa, onda je fokus – ako je riječ o efektu – na poboljšanju uslova života mladih.

Kategorija:Javna ekonomija