Dookie

***Dookie*** je treći studijski album američke rok-grupe Green Day. Objavljen je 1. februara 1994. pod izdavačkom kućom Reprise Records. To je prvi album Green Daya koji je snimljen s producentom Robom Cavallom. Snimljen je u oktobru 1993. u Fantasy Studios u Berkeleyju (Kalifornija). Tekstove pjesama uglavnom je napisao Billie Joe Armstrong, a temelje se na njegovim ličnim iskustvima s temama poput dosade, tjeskobe, veza i seksualnosti. Singlovi s albuma su "Longview", "Welcome to Paradise", "Basket Case", "She" i "When I Come Around". "All by Myself" skrivena je pjesma koju izvodi Tré Cool.

Postigao je i svjetski uspjeh, dostignuvši ​​drugo mjesto u Sjedinjenim Američkim Državama i prvih pet u nekoliko drugih zemalja. Nakon nekoliko godina dominacije grungea u popularnoj muzici, Dookie je donio življi, melodičniji rok zvuk u *mainstream.* Smatran jednim od ključnih albuma 1990-ih i pank-roka općenito, također je oživio interes javnosti za taj žanr. Album je utjecao na novi val grupa povezanih s pank-rokom i pop-pankom, kao što su Blink-182, Sum 41 i Fall Out Boy.

Godine 1995. osvojio je nagradu Grammy za najbolji alternativni album*.* Kasnije mu je RIAA dodijelila dijamantni certifikat, a prodano je blizu 20 miliona primjeraka širom svijeta, što ga čini najprodavanijim albumom grupe i jednim od najprodavanijih albuma na svijetu. Kritičari i novinari označili su ga jednim od najvećih pank-rok i pop-pank albuma svih vremena; *Rolling Stone* stavio je *Dookie* na tri izdanja svoje liste "500 najboljih albuma svih vremena", i na broj 1 na njihovoj listi "50 najvećih pop-punk albuma".

## Pozadina i snimanje 
Nakon lokalnog uspjeha drugog studijskog albuma *Kerplunk* (1991), brojne su se izdavačke kuće zainteresirale za Green Day. Predstavnici ovih izdavačkih kuća pokušali su namamiti grupu da potpiše za njih pozivom na objed kako bi razgovarali o dogovoru, a jedan je menadžer pozvao grupu i u Disneyland. Grupa je odbijala ponude sve dok se nije sastala s producentom i predstavnikom Reprisea Robom Cavallom. Bili su impresionirani njegovim radom s kolegom iz kalifornijskog benda The Muffs, a kasnije su primijetili da je Cavallo "bio jedina osoba s kojom smo zaista mogli razgovarati i s njom se povezati". Klub je zabranio ulazak Green Dayu nakon potpisivanja. Osvrćući se na to razdoblje, glavni pjevač Billie Joe Armstrong rekao je za časopis *Spin* 1999. godine, "Nisam se mogao vratiti na pank scenu, bilo da smo bili najveći uspjeh na svijetu ili najveći neuspjeh [...] Jedino što sam mogao učiniti je sjesti na bicikl i ići naprijed." Cavallo je izabran za glavnog producenta albuma, a Jerry Finn za miksera. Green Day je dao prvi demo-snimak Cavallu, i nakon što ga je poslušao tokom vožnje automobilom kući osjetio je kako je "naletio na nešto veliko". Armstrong je tvrdio da je grupa željela stvoriti suh zvuk, "sličan albumu Sex Pistolsa ili prvim albumima Black Sabbatha." Bend je smatrao da izvorni miks nije zadovoljavajući. Cavallo se složio i remiksiran je u Fantasy Studios u Berkeleyju u Kaliforniji. Armstrong je kasnije rekao o njihovom studijskom iskustvu: "Sve je već bilo napisano, sve što smo morali učiniti je odigrati ga".

## Pisanje i sastav albuma 
Većinu sadržaja albuma napisao je Armstrong, osim "Emenius Sleepus" čiji je autor basist Mike Dirnt, te skrivene pjesme "All by Myself", koju je napisao bubnjar Tré Cool. Album je dotaknuo različita iskustva članova grupe i uključivao teme poput anksioznosti i napada panike, masturbacije, seksualne orijentacije, dosade, razvoda i bivših djevojaka.

### Pjesme 1–7 
Armstrong je napisao pjesmu "Having a Blast" dok je bio u Clevelandu u junu 1992. godine. Singl "Longview" imao je poznatu bas-liniju koju je basist Dirnt napisao dok je bio pod utjecajem LSD-a. "Welcome to Paradise", drugi singl s albuma, izvorno je bio na drugom studijskom albumu grupe, *Kerplunku*.

Hit singl "Basket Case", koji se nalazio na mnogim ljestvicama singlova širom svijeta, također je nadahnut Armstrongovim ličnim iskustvima. Pjesma se bavi Armstrongovim napadima anksioznosti i osjećajima "ludosti" prije nego što mu je dijagnosticiran panični poremećaj. Muzički video snimljen je u napuštenoj psihijatriji.

### Pjesme 8–14 
Radijski singl, "She", napisao je Armstrong o bivšoj djevojci koja mu je pokazala feminističku pjesmu s identičnim naslovom. Zauzvrat, Armstrong je napisao stihove pjesme i pokazao joj ih. Kasnije se preselila u Ekvador, što je Armstronga natjeralo da tu pjesmu stavi i na album. Ista bivša djevojka također je tema pjesama "Sassafras Roots" i "Chump". Posljednji singl, "When I Come Around", ponovno je inspiriran ženom, iako je ovaj put riječ o Armstrongovoj supruzi, tadašnjoj djevojci Adrienne. Nakon spora između para Armstrong je ostavio Adrienne da provede neko vrijeme sama. U videozapisu su prikazana tri člana grupe koji noću šetaju Berkeleyjem i San Franciskom, da bi na kraju završili na prvobitnom mjestu. Budući član Green Daya na turnejama, Jason White, snimio je videospot sa svojom tadašnjom djevojkom. Pjesma je bila u prvih top deset singlova grupe na šestom mjestu ljestvice Hot 100 Airplay i ostala je na prvom mjestu ljestvice Modern Rock Tracks sedam sedmica (dvije sedmice duže od pjesme "Basket Case"). Popela se i na drugo mjesto ljestvica Mainstream Rock Tracks i Mainstream Top 40. Pjesma "Coming Clean" govori o Armstrongovoj pomirljivosti sa njegovom biseksualnošću kada je imao 16 i 17 godina. U intervjuu za časopis *The Advocate* izjavio je da, iako nikada nije imao vezu s muškarcem, njegova seksualnost je "nešto što se u meni pojavljuje kao borba".

## Omot 
Ime albuma poziva se na činjenicu da članovi grupe često pate od dijareje, koju su nazvali "tečnim dookiejem", kao rezultat jedenja pokvarene hrane tokom turneje. U početku je grupa željela imenovati album *Liquid Dookie*; međutim, to se smatralo previše grubim, pa su se odlučili za ime *Dookie*.

Omot albuma East Bay pankera Richieja Buchera izazvao je kontroverze jer je prikazivao bombe koje su bacane na ljude i zgrade. Armstrong je tada objasnio značenje omota:

Želio sam da omot izgleda zaista drugačije. Želio sam da predstavlja East Bay i odakle dolazimo jer u East Bayu ima dosta umjetnika koji su jednako važni kao i muzika. Pa smo razgovarali s Richiejem Bucherom. Napravio je 7-inčnu naslovnicu za ovu grupu pod nazivom Raooul koja mi se jako svidjela. Godinama svira i u grupama u East Bayu. Jedan tip s fotoaparatom se u zraku slika s bradom. Svakog vikenda slikao je grupe kod Gilmana. Odjeveni lik koji izgleda kao Mona Lisa jest žena na naslovnici prvog albuma Black Sabbatha. Tu je negdje i gitarist AC/DC-a Angus Young. Grafit s natpisom "Twisted Dog Sisters" odnosi se na te dvije djevojke s Berkelejya. Mislim da je tip koji govori "The fritter, fat boy" referenca na lokalnog policajca.

Na zadnjoj naslovnici ranih štampi CD-a nalazila se plišana igračka Ernieja iz *Ulice Sezam,* koja je izbačena iz kasnijih štampi zbog straha od tužbe; međutim, na kanadskim i evropskim omotima još uvijek se nalazi. Neke glasine sugeriraju da je uklonjena jer je roditelje nagnala na pomisao da je *Dookie* album dječijih uspavanki ili da su tvorci *Ulice Sezam* tužili Green Day.

## Objava 
*Dookie* je objavljen 1. februara 1994. Album je prodat u samo 9.000 primjeraka u prvoj sedmici, a komercijalni uspjeh postigao je tek na ljeto 1994. *Dookie* se našao na ljestvicama sedam država, zauzevši drugo mjesto na Billboard 200 u Sjedinjenim Američkim Državama, prvo i najviše mjesto na Novom Zelandu, a najniže mjesto u bilo kojoj državi u Ujedinjenom Kraljevstvu na broju 13. Godine 1995. album je dobio nagradu Grammy za najbolji alternativni album, a singlovi "Longview" i "Basket Case" također su nominirani za Grammy.
Tokom 1990-ih album se nastavio dobro prodavati, da bi 1999. dobio dijamantski certifikat; do 2013. prodano je preko 20 miliona primjeraka širom svijeta i ostaje najprodavaniji album grupe.

## Kritike 
Bill Lamb na About.com smatra ga albumom, koji s vremenom postaje sve bolji, nazivajući ga "jednim od vodećih albuma devedesetih". Stephen Thomas Erlewine iz AllMusica opisao je *Dookie* kao "zvjezdani komad modernog panka kojeg su mnogi pokušavali oponašati, ali niko nije imao koristi". Godine 1994. *Time* je *Dookieja* proglasio trećim najboljim albumom godine i najboljim rok albumom 1994. godine. Jon Pareles iz *The New York Timesa*, početkom 1995. godine, opisao je zvuk *Dookieja* kao: "Pank se pretvara u pop s brzim, smiješnim, dopadljivim, snažnim pjesmama; apatija rijetko zvuči tako strastveno." Paul Evans iz *Rolling Stonea* opisao je Green Day kao "uvjerljiv, uglavnom zato što je pun hladnih protuvrijednosti: krivnja, samosažaljenje, arogantna mržnja prema sebi, humor, narcizam, zabava". Bend u početku nije odgovorio na ove komentare, ali je kasnije tvrdio da "samo pokušavaju biti svoji" i da "to je naša grupa, možemo raditi što god želimo". Dirnt je tvrdio da je sljedeći album *Insomniac*, jedan od najtežih albuma grupe, puštanje bijesa na sve kritike kritičara i bivših fanova. Thomas Nassiff iz *Fusea* naveo ga je kao najvažniji pop-pank album. U maju 2014. godine, *Loudwire* je *Dookieja* smjestio na prvo mjesto spiska "deset najboljih hard rok albuma iz 1994.". *Guitar World* svrstao je *Dookieja* na 13. mjesto njihovog spiska "Superunknown: 50 Iconic Albums That Defined 1994".

## Nastupi uživo 
Odmah nakon objave *Dookieja*, grupa je krenula na međunarodnu turneju za koju su koristili bibliobus koji je pripadao ocu Tréa Coola kako bi putovali po Sjedinjenim Američkim Državama gdje je turneja i započela. Milioni ljudi vidjeli su nastup Green Daya na Woodstocku '94 na pay-per-view što je pomoglo grupi da privuče još fanova. Na ovom događaju održana je zloglasna blatna "borba" između grupe i publike, koja se nastavila i nakon nastupa Green Daya. Tokom borbe, zaštitnik je Dirnta oborio na zemlju misleći da je obožavalac, te mu tako ozljedio ruku i slomio dva zuba.

Grupa je također nastupila na Lollapaloozi i Z100 Acoustic Christmasu na Madison Square Gardenu. Nakon turneje po Sjedinjenim Američkim Državama i Kanadi, grupa je odsvirala nekoliko koncerta u Evropi, prije nego što je započelo snimanje narednog albuma *Insomniac*. Tokom turneje Armstrong je bio prilično nostalgičan. Njegova supruga Adrienne Armstrong, s kojom se oženio nedugo nakon objavljivanja *Dookieja*, bila je trudna tokom većeg dijela turneje, a Armstrong je bio uznemiren zbog nemogućnosti da joj pomogne.

*Dookie* je 2013. godine u cijelosti predsravljen u nekim evropskim gradovima kao proslava predstojeće 20. godišnjice albuma. Dana 30. oktobra 2019. je *Dookie* za 25. godišnjicu također u cijelosti odsviran u Madridu.

## Spisak pjesama 
Sve tekstove napisao je Billie Joe Armstrong, osim gdje je označeno; svu muziku izvodi Green Day.

## Sastav 
**Green Day**

* Billie Joe Armstrong&nbsp;– vokal, gitara
* Mike Dirnt&nbsp;– bas-gitara, prateći vokal
* Tré Cool&nbsp;– bubnjevi, gitara i vokal na "All by Myself"

**Tehnička produkcija**

* Rob Cavallo, Green Day&nbsp;– producent, mikser
* Jerry Finn&nbsp;– miksanje
* Neill King&nbsp;– inženjer
* Casey McCrankin&nbsp;– inženjer
* Richie Bucher&nbsp;– dizajn omota
* Ken Schles&nbsp;– fotografija
* Pat Hynes&nbsp;– dizajn brošura

## Ljestvice 
### Godišnje ljestvice 
### Decenijske ljestvice 
### Singlovi 
## Certifikati 
## Napomene 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* *Dookie* na *Discogsu*

Kategorija:Albumi iz 1994.
Kategorija:Albumi Green Daya
Kategorija:Albumi u izdanju Reprise Recordsa
Kategorija:Grammy za najbolji album alternativne muzike