Greer Garson

**Eileen Evelyn Greer Garson** (29. septembar 1904 – 6. april 1996) bila je britansko-američka glumica i pjevačica. Bila je glavna zvijezda u Metro-Goldwyn-Mayeru, koja je postala popularna tokom Drugog svjetskog rata zbog svog portreta jakih žena na frontu; na listi Motion Picture Heralda kao jedna od 10 najboljih američkih zvijezda koje privlače gledaoce na kino blagajne od 1942. do 1946.

Četvrta najnominovanija žena za Oscara za najbolju glumicu, Garson je dobila sedam nominacija za Oscara, uključujući rekordnih (sa Bette Davis) pet uzastopnih nominacija (1941–1945) u kategoriji glumica, pobijedivši za svoju naslovnu ulogu u filmu iz 1942. *Gospođa Miniver*.

## Karijera 
Njena rana profesionalna pojavljivanja bila su u teatru, počevši u "Birmingham Repertory Theatreu" u januaru 1932, kada je imala 27 godina. "Twelfth Night" u maju 1937, sa Dorothy Black. Ovi prijenosi uživo bili su dio eksperimentalne BBC-jeve usluge iz Alexandra Palace, a ovo je prvi poznati primjer Shakespeareove drame izvedene na televiziji. Godine 1936. pojavila se na West Endu u drami Charlesa Bennetta "Page From a Diary" i "Mademoiselle" Noëla Cowarda .

Louis B. Mayer ju je otkrio dok je bio u Londonu u potrazi za novim talentima. Potpisala je ugovor sa MGM-om krajem 1937. Glumica je pretrpjela povredu leđa tokom svojih prvih 18 mjeseci u MGM-u dok je čekala ulogu koju je Mayer smatrao vrijednom nje, i zamalo joj je prekinut ugovor.

Počela je raditi na svom prvom filmu *Zbogom, gospodine Chips*, krajem 1938, a za tu ulogu dobila je prvu nominaciju za Oscara. Sljedeće godine dobila je priznanje kritike za ulogu Elizabeth Bennet u filmu *Ponos i predrasuda* iz 1940.

Glumila je sa Joan Crawford u filmu *Kad se žene sastaju*, 1941. loše prihvaćenom i dezinficiranom remejku istoimenog filma iz 1933. u Predkodovskom Hollywoodu, u kojem su glumile Ann Harding i Myrna Loy. Iste godine postala je glavna zvijezda na kino blagajnama sa sentimentalnom Technicolor dramom *Cvijeće u prašini*, koja joj je donijela prvu od pet uzastopnih nominacija za Oscara za najbolju glumicu, čime je izjednačila rekord Bette Davis od 1938. do 1942, koji još uvijek stoji.

Godine 1942. glumila je u dva filma nominovana za Oscara: *Gospođa Miniver* i *Robovi prošlosti*. Dobila je nagradu za najbolju glumicu za ulogu snažne britanske supruge i majke koja štiti domovinu tokom Drugog svjetskog rata u filmu *Gospođa Miniver*, u kojem je glumio Walter Pidgeon. *Guinnessova knjiga rekorda*  joj pripisuje najduži govor povodom primanja Oscara, na pet minuta i 30 sekundi, nakon čega je dodjela Oscara postavila vremensko ograničenje.

U filmu *Robovi prošlosti* igrala je zajedno sa Ronaldom Kolmanom. Drama je dobila sedam nominacija za Oscara, uključujući najbolju glumucu za nju i za najbolji film. Američki filmski institut ga je rangirao na 36. mjesto na svojoj listi 100 najvećih ljubavnih priča svih vremena, a bio je i jedan od njenih omiljenih filmova.

Nominovana je za Oscara za svoje uloge u filmovima *Madame Curie* (1943), *Gospođa Parkington* (1944) i *Dolina odluke* (1945). Često je glumila sa Walterom Pidgeonom, snimivši na kraju osam filmova s njim: *Cvijeće u prašini* (1941), *Gospođa Miniver* (1942), *Madame Curie*, *Gospođa Parkington*, *Julia Misbehaves* (1948), *Irene Forsyte* (1949) , *Priča o Miniverovima* (1950) i *Skandal u Scourieju* (1953).

Glumila je s Clarkom Gableom nakon povratka iz ratne službe u *Avantura* (1945). Film je reklamiran uz frazu "Gable se vratio, a Garson ga je uhvatila!"

Ponovo je ozlijedila leđa dok je snimala *Želi me* u Montereyu 26. aprila 1946. kada je talas oborio nju i kolegu Richarda Harta sa stijena gdje su vježbali. Lokalni ribar i filmski statist spasili su je iz potencijalne podvodne struje. Imala je modrice i doživjela šok, a ljekari su joj propisali mirovanje nekoliko dana. Povreda leđa zahtevala je nekoliko operacija u narednim godinama.

Njena popularnost donekle opala krajem 1940-ih, ali je ostala istaknuta filmska zvijezda do sredine 1950-ih. Godine 1951. postala je naturalizirana državljanka Sjedinjenih Država. Snimila je samo nekoliko filmova nakon što joj je istekao ugovor sa MGM-om 1954. Godine 1958. na Broadwayu je bila toplo primljena u "Auntie Mame", zamijenivši Rosalind Russell, koja je otišla u Hollywood da snimi filmsku verziju. Godine 1960, dobila je svoju sedmu i posljednju nominaciju za Oscara za *Zora u Campobellu*, glumeći Eleanor Roosevelt.

Bila j specijalni gost u epizodi TV serije *Father Knows Best*, glumeći samu sebe. Dana 4. oktobra 1956, pojavila se sa Reginaldom Gardinerom kao prve dvije gostujuće zvijezde serije na premijeri *The Ford Show*. Pojavila se kao misteriozni gost u emisiji ''What's My Line* 25. oktobra 1953. i ponovo 6. aprila 1958. kako bi promovirala svoj nastup u pozorištu u "Auntie Mame". Također je služila kao panelista, a ne kao gost u epizodi *What's My Line* koja je emitovana 12. maja 1957. godine.

Vratila se u MGM za ulogu u *Pjevajuća opatica/Pjevam pjesmu Dominique* (1966), s Debbie Reynolds u glavnoj ulozi. Njeno posljednje pojavljivanje u filmu bilo je u dugometražnom filmu Walt Disneyja *The Happiest Millionaire* iz 1967, a nakon toga se rijetko pojavljivala na televiziji. Godine 1968. pripovijedala je u dječjem televizijskom specijalu *The Little Drummer Boy*. Njena poslednja uloga na televiziji bila je u epizodi *The Love Boat'' iz 1982.

## Filmography
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 

Kategorija:Rođeni 1904.
Kategorija:Umrli 1996.
Kategorija:Biografije, East Ham
Kategorija:Engleske glumice
Kategorija:Američke glumice
Kategorija:Engleske pjevačice
Kategorija:Američke pjevačice