open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Maja Milinković

**Maja Milinković** (Sarajevo, 21. april 1981) jest bosanskohercegovačka pjevačica i kantautorica portugalskog muzičkog stila fado i sevdalinke.

## Biografija  
Rođena je u Sarajevu, gdje je završila Srednju muzičku školu i diplomirala na Muzičkoj akademiji. Početkom rata u Sarajevu počela je pjevati u horu Crkve presvetog Trojstva u Novom Sarajevu,

2006. godine izdaje svoj prvi kantautorski album pod nazivom *Začarani krug* u izdanju Hayat produkcije. Album *Začarani krug* osvojio je nagradu *Davorin* za najbolju žensku interpretaciju.

Nakon albuma izdaje i singlove "Kraj", "Mito bekrijo" i "Ako te nekad ne budem imala".

U oktobru 2011. godine izdaje svoj drugi samostalni album *Očekivanja*.

### Fado 
Od 2009. svoje muzičo interesovanje širi na portugalsku fado muziku. U veoma kratkom vremenskom periodu postaje poznata interpretatorka fado muzike na području Balkana.

Tokom 2011. osniva ansambl “Fado verdadeiro” jedini u Bosni i Hercegovini koji svira portugalsku fado muziku. Sa ovom grupom je održala niz koncerata, kao što su, koncert na poznatom festivalu "Baščaršijske noći", te Novogodišnji koncert u Kamernom tetatru 55, koji je prenosila Televizija Bosne i Hercegovine.

2012. snimila je prvi fado u Bosni i Hercegovini pod nazivom "Tudo isto é fado".

2013. odlazi u Portugal gdje i danas živi i djeluje kao pjevačica, autor i tekstopisac.

2015. Snimila prvi fado na bosanskom jeziku "Znam za rijeku".

2017. Izdaje novi album *Fado é sorte*  na kojem spaja Sevdalinku i Fado.

## Diskografija 
*2006 - *Začarani krug* CD
*2011 - *Očekivanja* CD
*2012 - *Expectations* CD
*2013 - *Fado Meu* Maja live CD
*2017 - *Fado é sorte* CD
*2019 - *Fadolinka* CD 

### Singlovi
*2007 - "Mito bekrijo"
*2008 - "Kraj"
*2009 - "Ako te ne budem imala"
*2012 - "Tudo isto é fado"
*2013 - "Trago fados nos sentidos"
*2015 - "Znam za rijeku"
*2016 - "Sou a chuva"
*2018 - "Romansa- Uspavanka za dušu"
*2018 - "Não há fado sem saudade" 

## Reference 
Kategorija:Bosanskohercegovački muzičari
Kategorija:Biografije, Sarajevo
Kategorija:Bosanskohercegovačke pjevačice
Kategorija:Bosanskohercegovački kantautori
Kategorija:Rođeni 1981.
Kategorija:Živi ljudi
Oslofjord

mini|Karta Oslofjorda
**Oslofjord** je fjord na jugoistoku Norveške. Proteže se od zamišljene linije između svjetionika Torbjørnskjær i Færder i do Langesunda na jugu, pa do Osla na sjeveru. To je dio prolaza Skagerrak koji povezuje Sjeverno more i more u području prolaza Kattegat, koji vodi do Baltičkog mora. Oslofjord nije fjord u geološkom smislu – u norveškom se *fjord* može odnositi na širok spektar vodenih puteva. Zaliv je podijeljen na unutrašnji (*indre*) i vanjski (*ytre*). Od svjetionika Færder do Osla fjord je dug približno 100&nbsp;km.

U periodu 1624–1925. ime fjorda bilo je Kristianiafjorden (ili Christianiafjorden) jer je tada to bilo ime Osla.

## Geografija 
Svako od ostrva u fjordu ima svoj identitet i različitu historiju. Među njima su Hovedøya, Lindøya, Nakholmen, Bleikøya, Gressholmen i Langøyene. Do njih se može stići brodovima iz Osla iz Aker Bryggea. Na Hovedøyi se nalaze ruševine samostana, Gressholmen je poznat po zečevima, Nakholmen, Bleikøya, Lindøya po udobnim kolibama uz vodu, a Langøyene po mogućnostima za kampiranje i plaži.

Unutrašnji dio Oslofjorda ima strme i šumovite padine koje se spuštaju prema fjordu.

### Klima 
Oslofjord ima najvišu godišnju temperaturu u Norveškoj tokom cijele godine: 7,5°C. Februar je najhladniji mjesec u fjordu s −1,3°C , a juli normalno ima 17,2°C. Ostrva u sredini fjorda među najtoplijim su norveškim ostrvima, s visokim ljetnim temperaturama i umjerenim zimama. Relativno visoke temperature u Oslofjordu omogućuju raznoliku floru.

## Historija 
lijevo|mini|250px|Oslofjord s plaže u Oslu
Najstarija naselja na području oko Oslofjorda datiraju iz kamenog i bronzanog doba. Ovdje su na istočnim i zapadnim obalama otkrivena tri najbolja očuvana vikinška broda.

## Demografija 
Cjelokupno stanovništvo koje se nalazi oko Oslofjorda, uključujući Oslo, iznosi približno 1,96 miliona, a ukupna populacija svih okruga oko fjorda jest približno 2,2 miliona.

Više od 40% stanovništva Norveške živi manje od 45 minuta vožnje od Oslofjorda. Oslofjord ima najveći saobraćaj brodova i trajekta u Norveškoj.

Iako se u Oslofjordu nalaze stotine naseljenih ostrva, većina stanovnika fjorda živi na kopnu.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Zvanični sajt

Kategorija:Fjordovi u Norveškoj
Kategorija:Oslofjord
Muzej Hercegovine (Trebinje)

**Muzej Hercegovine u Trebinju** nastao je po ideji Jovana Dučića. Osnovan је 1952. godine  s ciljem da pronalazi, prikuplja, čuva i javnosti prezentuje bogatu kulturno-istorijsku baštinu Hercegovine.

Prvo arheološko iskopavanje muzej je obavio 1957. godine na crkvi Sv. Petra u Zavali. Prvu publikaciju, pod nazivom Trebinje I, Vasilija Koraća, izdao je 1966. godine. Godine 1975. pokreće časopis Tribunija. Raspolaže sa oko 1.500 m² korisnog prostora, od čega je oko 800 m² izložbeni prostor. 
## Stalne postavke i legati 
* Dučićeva zbirka sa vrijednim umjetničkim eksponatima (72 eksponata kamene plastike iz perioda antičke i stare Grčke i Rima, 14 umjetničkih slika domaćih i inostranih slikara slike poznatih slikara (Uzelac, Aralica), tapiserija, mozaik, japanski vez, odlikovanja Jovana Dučića, njegova ambasadorska odora i njegovi rukopisi)
* Stalna etnološka postavka Narodni život i kultura Srba u istočnoj Hercegovini u drugoj polovini XIX i prvoj polovini XX vijeka
* Stalna arheološka postavka sa eksponatima od kamenog doba do srednjeg vijeka
* Memorijalna izložba slika Atanasije Popović – 43 umjetničke slike, dar gradu Trebinju slikarevog brata Uroša Popovića
* Legat slikarke Milene Šotre – 24 umjetničke slike sa motivima Hercegovine i Putopis po Rusiji i 15 grafika slikarkinog brata, poznatog grafičara Branka Šotre
* Legat akademskog slikara Milorada Ćorovića – 57 umjetničkih slika
* Legat književnika i vajara Radovana Ždrala, književnika i vajara iz Novog Sada  – 122 skulpture izrađene od poludragog kamena, pod imenom *Kamenov svet*.

Pored ovih stalnih postavki i legata, u fundusu Muzeja Hercegovine nalazi se oko 400 umjetničkih slika, grafika, skulptura i drugih predmeta. U sklopu Muzeja Hercegovine djeluje i depadans na Ušću (Lastva), legat Dubravke Kujačić, u kome se priređuju povremene izložbe, promocije, koncerti. Muzej posjeduje i značajnu zbirku bibliotečke građe (biblioteka sa stručnim knjigama iz različitih oblasti nauke, kulture i umjetnosti).

U prostorima Muzeja Hercegovine održavaju se povremene izložbe, poetski recitali, promocije knjiga i muzički koncerti.

Stručnjaci iz ove ustanove planiraju da kompletiraju i opreme prirodnjačku zbirku, ili da se postavi bar jedan njen dio. Ova zbirka posjeduje stotinjak fosila, primjerke čovječije ribice, endem koji ima svoja staništa na području istočne Hercegovine.

## Reference 
Kategorija:Muzeji u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Trebinje
Jezici u Rusiji

**Jezici u Rusiji** obuhvataju sve jezike kojima se govori na području Rusije. Od svih ovih jezika jedino je ruski jedini službeni jezik na nacionalnom nivou. Osim njega, postoji još 35 različitih jezika koje se smatraju službenim jezicima na različitim administrativnim nivoima, odnosno područjima Rusije, zajedno sa ruskim jezikom. U Rusiji se danas govori preko 100 manjinskih jezika.

## Službeni jezici 
Iako je ruski jedini službeni jezik na nivou cijele Rusije, postoji nekoliko drugih jezika koji su zvanično priznati kao službeni jezici.  Ustav Rusije, njegov 68. član, dopušta ruskim republikama da pored ruskog jezika uspostave i službeni jezik kojim govore većinsko stanovništvo date republike. U sljedećoj tabeli se nalazi spisak jezika koji su službeni na određenoj teritoriji Rusije.

## Reference 
*
Kategorija:Rusija
Natalija Prikazčikova

**Natalija Viktorovna Prikazčikova**, () rođena 1968. u Engelsu, u Saratovskoj oblasti SSSR (danas Rusija) kao Natalija Viktorovna Fursova () je nekadašnja sovjetska i ruska biatlonka.

## Svjetski kup 
Natalija Prikazčikova je prvi i jedini put nastupila u Svjetskom kupu u sezoni 1988/89. U švedskom Östersundu 11. marta 1989. je ostvarila svoju prvu pobjedu u utrci sprinta na 7,5&nbsp;km, pobijedivši ispred Anne Elvebakk i Cvetane Krasteve. Iste je sezone osvojila tri druga mjesta u pojedinačnim disciplinama, te dvije pobjede u ekipnim diciplinama sa Jelenom Golovinom, Jelenom Bacevič, Anom Kuzminom i Tatjanom Šaramčevskajom. Te je sezone iza Jelene Golovine osvojila drugo mjesto u ukupnom plasmanu. U slijedećoj sezone 1989/90. nastupila je samo u jednoj ekipnoj utrci.

## Svjetska prvenstva 
Prikazčikova je nastupila na dva Svjetska prvenstva od SP 1988. do SP 1989. Najveći uspjeh postigla je na SP 1989. osvojivši dvije zlatne i jednu bronzanu medalju, čime je sa Svjetlanom Pečorskom bila najbolja biatlonka na prvenstvu. Jednu zlatnu medalju je osvojila u štafeti na 3 × 5 km, sa Jelenom Golovinom i Svjetlanom Pečorskom, a drugu u timskom takmičenju na SP 1989. sa Jelenom Golovinom, Svjetlanom Pečorskom i Luizom Čerepanovom. Jedinu medalju u pojedinačnoj konkurenciji osvojila je utrci sprinta iza Anne Elvebakk i Cvetane Krasteve.

## Prestanak karijere 
## Nagrade 
## Napomene 
## Vanjski linkovi 
* 
* 
* Zvanična banka podataka IBU-a

## Reference 
Kategorija:Sovjetski biatlonci
Kategorija:Rođeni 1968.
Kategorija:Osvajači medalja na Svjetskim prvenstvima u biatlonu
Kategorija:Svjetski prvaci u biatlonu
Kategorija:Ruski biatlonci
Kategorija:Biografije, Engels
Kategorija:Živi ljudi
Lipanjska džamija

**Lipanjska džamija**, (Hadži Džaferova, Lipa) dfžamija, nalazi se u Gračanica, Bosna i Hercegovina. Komisije za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 21. do 24. novembra 2011. godine u Sarajevu, donijela je odluku da se Lipanjska džamija sa haremom proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Dubravko Lovrenović (predsjedavajući), Amra Hadžimuhamedović i Ljiljana Ševo.
## Historija 
Tokom 19. stoljeća Gračanica se širi na jug niz rijeku Sokolušu, tako da nastaju nove mahale između kojih i Hadži Džaferova mahala sa džamijom. U drugoj polovini 19. stoljeća Mula Mustafa Muderizović uvakufio je dio svoje imovine, u vidu zemljišnih nekretnina, od čijih se prihoda finansirala rasvjeta i izdvajao dodatak plaći imama jedne od gračaničkih džamija. Pretpostavka je da je riječ o Hadži Džaferovoj ili Lipanjskoj džamiji, koju je ovaj vakif  vjerovatno i obnovio. U narodu se zadržalo predanje da je džamiju sagradio izvjesni Hadži Džafer i da je kod džamije zasadio lipu pod kojom su ljudi boravili u hladu, čekajući namaz. Kasnije je to postalo mjesto stalnog okupljanja ljudi nazvano *pod Lipom*. Činjenica je da su, početkom 20. stoljeća, vakufi Hadži Džaferove džamije, Mula Mustafe Muderizovića i Lipa česme, koju je  sagradio neki nepoznati vakif, ujedinjeni u jedan jedinstven vakuf, koji se spominje 1913. Džamija nema svoju vakufnamu, jer je izgubljena.

Džamija je zbog dotrajalosti srušena 1934-1935 godine da bi na njenom mjestu bila podignuta nova džamija sa drvenom munarom.
Uz staru džamiju bila je i česma u koju je dovedena voda drvenim čunkovima sa Drijenče za potrebe džamije i mahale. Taj vodovod je služio do 1937. godine, kada su drveni čunkovi zamijenjeni željeznim cijevima.
Džamija je obnovljena i renovirana 1996. godine.

U haremu džamije je veći mezaristan u kojem su, pretežno nišani novije dobi. Uz samu džamiju nalazi se petnaestak nišana od kojih su neki iz perioda osnivanja džamije.  
## Opis 
Prema konceptu prostorne organizacije, Lipanjska (Hadži Džaferova, Lipa) džamija u Gračanici pripada tipu jednoprostornih džamija sa drvenom munarom sa ulaznim trijemom. Ima pravougaonu osnovu vanjskih dimenzija 6,60 x8,58 metara.

## Literatura 
* Edin Šaković, Značaj vakufa u razvoju gračaničke čaršije, Gračanički glasnik – časopis za kulturnu historiju, broj 17, Monos, Gračanica, 2004. 
* Omer Hamzić, Gračaničke džamije-historija i predanje, Gračanički glasnik – časopis za kulturnu historiju, broj 5, Monos, Gračanica, 1998
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Lipanjska džamija

Kategorija:Džamije u Gračanici
Kategorija:Nacionalni spomenici u Gračanici
Donja džamija u Lukavici

**Donja džamija**, Inat džamija nalazi se na padinama planine Trebave, u naselju Lukavica, zaseok Delići, oko 20&nbsp;km od centra općine Gračanica, Bosna i Hercegovina. Komisije za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od  8. do 14. novembra 2005. godine u Sarajevu, donijela je odluku da se džamija sa haremom proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović (predsjedavajući), Ljiljana Ševo i Tina Wik.
## Historija 
Prema podacima u Medžlisu IVZ izgrađena je u vrijeme austrougarske uprave u BiH, oko 1900. godine. To potvrđuju i detalji drvenih elemenata i način obrade drveta. I sama starost nadgrobnika u haremu je iz tog vremena.

Podignuta je za potrebe stanovništva sela, iako je na udaljenosti od samo stotinjak metara smještena starija džamija, koja je ubilježena na starom austrougarskom planu iz 1885. godine, a koja još uvijek postoji i koju koriste mještani. U narodu ostala je poznata kao «Inat džamija». 
## Opis 
Džamija, dimenzija 8,13x 5,3, pripada tipu pravougaonih džamija sa unutrašnjim mahvilom, četverostrešnim krovom i drvenom munarm od 8 stranica. 
## Literatura 
* Edin Šaković, Značaj vakufa u razvoju gračaničke čaršije, Gračanički glasnik – časopis za kulturnu historiju, broj 17, Monos, Gračanica, 2004. 
* Omer Hamzić, Gračaničke džamije-historija i predanje, Gračanički glasnik – časopis za kulturnu historiju, broj 5, Monos, Gračanica, 1998
## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Džamije u Gračanici
Kategorija:Nacionalni spomenici u Gračanici
Crkva Vaznesenja Gospodnjeg u Gračanici (BiH)

**Hram Vaznesenja Gospodnjeg**, u Gračanici, Bosna i Hercegovina, pripada Srpskoj pravoslavnoj crkvi i eparhiji zvorničko-tuzlanskoj. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od  2. do 4. septembra 2013. godine u Sarajevu, donijela je odluku da se crkva sa ikonostasom proglasi za nacionalni nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović (predsjedavajući), i Ljiljana Ševo i Tina Wik.
## Historija 
Gradnja crkve započeta je 1921. a završena je 1926. godine. Parohijski hram Vaznesenja Gospodnjeg osvećen je 1925. godine
## Opis 
Hram pripada tipu  krstoobrazne kubične građevine sa kupolom, dva zvonika na zapadnoj strani i apsidom na istočnoj strani. Gabaritne vanjske mjere iznose 19,12 x 13,16 metara.

Nad centralnim prostorom naosa uzdiže se kupola, visine do tjemena oko  17,00 metara i unutarnjeg radijusa oko 3,00 metara. Tambur kupole je sa unutarnje strane kružnog, a spolja šesnaetostranog presjeka.
### Zidno slikarstvo 
Živopis Hrama izveden je u periodu od 1986. do 1989. godine. Hram je živopisao akademski slikar Dimitrij Ridžiski, iako bez teološke naobrazbe poštivao je tematski program živopisa, ali i ikonografske kanone uopće. Prostor zida bez zidnih slika prekriven je šablonskim ukrasima (uglavnom prepleti i križevi). Zidne slike su od ostatka zida odvojene iluzijom okvira.
### Ikonostas 
Jednostavan ikonostas u cijelosti je očuvan, a potječe iz vremena gradnje same crkve (dimenzija približno 6,30m x 5,20m) Izveden je od drveta i ukrašen jednostavnom profilacijom koja sugerira arhitektonski element stub čija je funkcija razdvajanje polja sa ikonama. Konstrukcija ikonostasa je ukrašena i sa šest istovjetnih duborezbarenih lučnih vijenaca koji se nalaze iznad ikona te šest krstova u donjem dijelu prve zone. Ikonostas nosi dvanaest ikona koje su raspoređene u dvjema pravolinijskim horizontalnim linijama. Ikonostas odražava duh neoklasicizma dok su ikone pod utjecajem ruskog baroka.
## Literatura 
* Omer Hamzić, Gračanica i okolina u periodu između dva svjetska rata, Travnik, 2012.
* Đoko Slijepčević, Historija Srpske pravoslavne crkve, II knjiga, Od početka XIX vijeka do kraja Drugog svjetskog rata, Munchen, 1966. (korištene usluge biblioteke Bošnjačkog instituta, fondacija Adila Zulfikarpašića-Sarajevo), 1966.
## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Crkve u Gračanici
Kategorija:Nacionalni spomenici u Gračanici
G‎
Kategorija:Eparhija zvorničko-tuzlanska
Opći izbori u Crnoj Gori 1992/1993.

**Opći izbori u Crnoj Gori**, u to vrijeme konstitutivnoj republici Jugoslavije, održani su 20. decembra 1992. Drugi krug predsjedničkih izbora održan je 10. januara 1993. Izbori su smatrani referendumom o nezavisnosti Crne Gore, a pobijedila je tadašnja srpsko-crnogorska unionistička stranka lijevog centra Demokratska partija socijalista Crne Gore (DPS), koja se također zalagala za veću autonomiju unutar federacije sa Srbijom. Na predsjedničkim izborima pobijedio je lider DPS-a Momir Bulatović, koji je u drugom krugu osvojio 63% glasova. Rezultat parlamentarnih izbora bila je pobjeda DPS-a, koja je naslijedila vladajući Savez komunista Crne Gore. DPS je osvojio 46 od 85 poslaničkih mjesta.

## Pozadina 
Raspad Jugoslavije postavio je nove granice na crnogorskoj političkoj sceni. Savez komunista Crne Gore formalno je promijenio svoj identitet i promijenio ime u Demokratsku partiju socijalista. Nakon što je predsjednik DPS-a, Momir Bulatović, u početku pokazao podršku Carringtonovom mirovnom planu iz 1991, Borisav Jović i Slobodan Milošević pozvali su ga u Beograd, a kasnije su ga nagovorili da odustane od svoje obaveze prema Carringtonu. Kao rezultat toga, Bulatović više nije težio ka crnogoskoj nezavisnosti po Carringtonovom modelu i pristao je na održavanje referenduma o nezavisnosti 1992. Iako je postojao bojkot među onima koji su željeli nezavisnost, crnogorski glasači su se odlučili za ostanak u Jugoslaviji. Uprkos tome, Bulatovićeva kratka podrška Carringtonovom planu duboko je poljuljala Miloševićevo povjerenje u njega kao političkog saveznika. Milošević je na kraju podržao Branka Kostića, također iz DPS-a, prije drugog kruga predsjedničkih izbora 1993.

## Rezultati 
### Skupština 
### Predsjednik 
## Posljedice 
Ubrzo nakon izbora, Socijaldemokratska partija reformista (SDPR) se ujedinila sa Socijalističkom partijom Crne Gore i formirala Socijaldemokratsku partiju (SDP). Četiri zastupnika SDPR-a formirala su novoosnovanu parlamentarnu grupu SDP-a.

## Također pogledajte 
* Izbori u Crnoj Gori
* Predsjednik Crne Gore
* Skupština Crne Gore

## Reference 
## Literatura 
*

## Vanjski linkovi 
* Skupština Crne Gore 

*
1992
*
1992
Kategorija:Izbori u Crnoj Gori 1992.
Kategorija:Izbori u Crnoj Gori 1993.
1992.
Kategorija:Izbori u SR Jugoslaviji 1992.
Kategorija:Izbori u SR Jugoslaviji 1993.
1992.
Kategorija:1992. u Crnoj Gori
Kategorija:1993. u Crnoj Gori
Kategorija:1992. u SR Jugoslaviji
Kategorija:1993. u SR Jugoslaviji
Crna Gora
Crna Gora
Crna Gora
Crna Gora
Jatagan

thumb|desno|300px|Jatagan
**Jatagan** (od turske riječi '''') jest vrsta mača koji je korišten u Osmanskom Carstvu od sredine 16. do kraja 19. vijeka. Ime je dobio po gradu Jataganu u jugozapadnoj Turskoj gdje je otpočela proizvodnja takvih mačeva.
Jatagan je jednoručni mač nalik na sablju s jednom oštricom. Dužina oštrice je od 60 do 80cm. Sječivo je povijeno unaprijed, kao kod grčkog kopisa ili iberijske falkate i ponekad podsjeća na latinično "S". Bio je takvog oblika da bi kada se protivnik probode pocijepao sve vitalne organe u tijelu. Izrađivan je laminacijom od dvije vrste čelika. Između dva lista mekšeg i elastičnijeg, umetan je list tvrđeg, kaljenog čelika. Ova tri lista bi se kovanjem spojila u jedno sječivo koje je imalo istovremeno i visoku tvrdoću i elastičnost, što je bila prednost u odnosu na mnoge mačeve koji su se koristili u to vrijeme.
Janjičari i drugi pješaci osmanlijske vojske koristili su kraće jatagane kako ne bi smetali kod dugih marševa. Zbog dobrih karakteristika u bodenju, jatagan je poslužio kao model za bajonet mnogih evropskih vojski sredinom 19. vijeka.

## Također pogledajte 
* Kovač
* Mač
* Sablja

## Vanjski linkovi 
* Hladno oružje iz osmansko-turskog perioda (XV-XIX vijek), Bratislav Tainović, Banja Luka, 2008.
* Hladno oružje iz osmanskog perioda iz historijske zbirke Muzeja Tešanj 
* Izložba iz zbirke Muzeja Sarajevo "Jatagani" otvorena u galeriji Općine Novi Grad Sarajevo
Kategorija:Oružje
Kategorija:Oštro oružje
Turbe šejha Bistrigije

**Turbe šejha Bistrigije** nalazi se uz Carevu džamiju, Sarajevo, Bosna i Hercegovina, sa kojom je proglašeno za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Odluku je donijela Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika na sjednici održanoj od 7. do 10. novembra 2006. godine u sastavu: Zeynep Ahunbay,  Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo (predsjedavajuća) i Tina Wik.

Šejh Ibrahim-efendija Bistrigija rodio se u Sarajevu i nakon školovanja u rodnom mjestu i Istambulu postavljen je za sarajevskog muftiju. Zatim je stupio u halvetijski derviški red, pridvorivši se šejhu Muslihudinu Užičaninu i od njega uzeo idžazet (diplomu) na iršad. Kao takav on je u Sarajevu uz Mehmed-begovu džamiju  u Bistriku podigao jedan hanikah. Bistrigija je uživao veliki ugled i bio smatran vidovitim čovjekom. O njegovoj vidovitosti su sačuvane u Sarajevu neke legende. O popularnosti šejha Bisrtigije govori i veliki broj sačuvanjih hronograma, koje su mu poslije smrti sastavili njegovi učenici i poštovaoci.
## Opis 
U haremu Careve džamije, pored Munaramunare, smješteno je turbe sarajevskog muftije šejha Ibrahim-efendije Bistrigije. Sačuvani su samo zidovi od poluobrađenog kamena, visine 1,50 m i debljine 0,50 m, a koji ograđuju prostor od 6,60 x 3,80 m. Turbe nema krova, završeci zidova su natkriveni ćeramidom. U unutrašnjosti nalaze se, osim Bistrigijina nadgrobnog spomenika sa natpisom na njegovom uzglavnom nišanu, još dva groba označena nišanima. Na jednom od njih piše da tu počiva šejh Muhamed, sin Jakubov, umro 1856. godine, dok na drugom nema natpisa.
 
Desno od ulaza u turbe postoji kamena ploča čiji tekst pokazuje da je u turbetu sahranjen Bistrigija i da je umro 1069 (1658/59) godine. U natpisu na nišanu Bistrigije nije označena godina njegove smrti. 
## Literatura 
* Ahmed Mehmedović, Gazi Husrev-beg i njegove zadužbine, Sarajevo 2005. 
* Behija Zlatar, Zlatni period Sarajeva: Prilozi historiji Sarajeva, Institut za istoriju, 1997 
* Alija Bejtić, Ulice i trgovi starog Sarajeva, Sarajevo 1973.
* Mehmed Mujezinović, "Kulturno naslijeđe", Sarajevo –Publishing, 3. izdanje, str. 61 – 65, 1998. -Islamska epigrafika Bosne i Hercegovine, knjiga 3
* Mehmed Mujezinović, Islamska epigrafika Bosne i Hercegovine, knjiga I – Sarajevo, Sarajevo, 1988.
* Vesna Mušeta-Aščerić i Amira Arnautović, Smjernice za sanaciju Careve džamije, Stanje objekta,  Propozicije za izradu projekta sanacije i restauracije Careve džamije u Sarajevu, Gradski zavod za zaštitu i korišćenje kulturno-istorijskog i prirodnog nasljeđa, Sarajevo, 1994.
* Evlija Čelebija , Putopis - Odlomci o jugoslovenskim zemljama, Sarajevo, 1996.
## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Nacionalni spomenici u Sarajevu
Kategorija:Turbeta u Sarajevu
Nadežda Aleksijeva

**Nadežda Aleksijeva** () nekadašnja je bugarska biatlonka. Zajedno sa Ivom Karađozovom, Cvetanom Krastevom, Ekaterinom Dafovskom i Marijom Manolovom dominirala je u drugoj polovini 1980-ih godina u takmičenjima Svjetskog kupa u biatlonu, kada su redovito pobjeđivale u pojedinačnim utrkama kao i utrkama štafeta i ekipnom takmičenju. Osvajale su drugo ili treće mjesto iza nepobjedivih sovjetskih štafeta.

## Olimpijske igre 
Aleksijeva je nastupila dva puta na olimpijskim igrama:  na ZOI 1992 i ZOI 1994, ali nije osvojila medalju. Najbolji plasman joj je bilo četvrto mjesto na ZOI 1994. u utrci sprinta, kada je samo za pet sekundi izgubila bronzanu medalju od Jelene Bjelove. Na istoj olimpijadi osvojila je ponovo četvrto mjesto u štafeti na 3 × 7,5&nbsp;km sa Silvanom Blagojevom i Ivom Karađozovom.

## Svjetski kup 
Prvi nastup Nadežde Aleksijeve u Svjetskom kupu bio je u sezoni 1987/88.. Na prvom nastupu u italijanskom Anhtolzu 21. januara 1988. godine osvojila je drugo mjesto u utrci sprinta na 5&nbsp;km sa zaostatkom od 4&nbsp;sekunde u odnosu na pobjednicu Elin Kristiansen. Dva dana kasnije osvojila je peto mjesto u utrci na 10&nbsp; km, a slijedećeg dana u štafeti 3 × 5&nbsp;km sa Cvetanom Krastevom i Ivom Karađozovom osvojila je drugo mjesto iza američke štafete u sastavu Nancy Johnstone, Pam Nordheim i Patrice Jankowski. Na slijedećem takmičenju u Ruhpoldingu sa Cvetanom Krastevom i Marijom Manolovom ponovo je pobijedila u štafeti, a te je sezone osvojila tri druga mjesta, a u ukupnom plasmanu je osvojila svoj najbolji plasman zauzevši treće mjesto iza Norvežanki Anne Elvebakk i Elin Kristiansen. U slijedećoj sezoni, pobijedila je jednom u utrci na 7,5&nbsp;km, a 6 puta je bila među deset najboljih. Tim rezultatima osvojila je 8 mjesto u ukupnom plasmanu. Još jednu pobjedu u pojedinačnoj utrci ostvarila je u sezoni 1991/92. Nastupala je bez prekida sve do sezone 1994/95, ali bez značajnijih uspjeha.

## Svjetska prvenstva 
Na Svjetskim prvenstvima u biatlonu, Aleksijeva je nastupila sedam puta u periodu 1988-1995. godine. Osvojila je ukupno tri medalje i to dvije srebrne: jednu
zajedno sa Marijom Manolovom i Cvetanom Krastevom na SP 1989. u štafeti 3 × 7,5 km i jednu na SP 1991. u finskom Lahtiju u ekipnoj utrci sa Ivom Karađozovom, Silvanom Blagojevom i Marijom Manolovom. Jednu bronzanu medalju osvojila je na SP 1990. u ekipnoj utrci sa Ivom Karađozovom, Cvetanom Krastevom i Marijom Manolovom.

## Kraj karijere 
## Napomene 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 
* 
* Zvanična banka podataka IBU-a

Kategorija:Rođeni 1969.
Kategorija:Živi ljudi
Kategorija:Biografije, Dimitrovgrad (Bugarska)
Kategorija:Bugarski biatlonci
Kategorija:Bugarski olimpijci u biatlonu
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1992.
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1994.
Kategorija:Osvajači medalja na Svjetskim prvenstvima u biatlonu
Martina Göbel

**Martina Göbel**, rođena Stede je nekadašnja njemačka biatlonka, koja je isprva nastupala za biatlonski savez Zapadne Njemačke, a nakon ujedinjenja, za Njemački biatlonski savez. Prva je Njemica koja je pobijedila u jednoj pojedinačnoj utrci u biatlonu u utrkama Svjetskog kupa u biatlonu. Nakon napuštanja aktivnog bavljenja biatlonom, 
Martina Göbel radi kao trener u skijaškom klubu SC Willingenu. Ima jednog sina i jednu kćerku.

## Svjetski kup 
Martina Göbel je prvi put nastupila u Svjetskom kupu u sezoni 1987/1988. Te je sezone 23. januara 1988. godine ostvarila svoj prvi plasman među tri najbolje, osvojivši treće mjesto u utrci na 15&nbsp;km u italijanskom Antholzu. Na istom takmičenju, dan kasnije sa Dorinom Pieper i Petrom Schaaf, osvojila je treće mjesto u štafeti na 3 × 5&nbsp;km. Sa još četiri plasmana među deset najboljih, ostvarila je te sezone deveto mjesto u ukupnom plasmanu. Slijedeće sezone 1988/1989., zabilježila je prvu pobjedu za biatlonke Zapadne Njemačke pobijedivši 26. januara 1989. u Ruhplodingu u pojedinačnoj utrci na 15&nbsp; km ispred sovjetskih biatlonki Natalije Prikazčikove i Jelene Golovine. Drugu i zadnju pobjedu ostvarila je 16. marta 1989. u Steinkjeru ponovo u utrci na 15&nbsp;km ispred Norvežanki Mone Bollerud i Elin Kristiansen. Nastupala je u Svjetskom kupu do sezone 1991/92, te je trinaest puta bila među deset najboljih u jednoj utrci.

## Svjetska prvenstva 
Na Svjetskim prvenstvima u biatlonu, Martina Göbel je nastupila četiri puta u periodu 1988-1991. godine. Nije osvojila medalju, a najbolji plasman u pojedinačnoj konkurenciji bilo je peto mjesto na SP 1989. u austrijskom Feistritzu u utrci na 15 km, a u ekipnim takmičenjima na istom prvenstvu četvrto mjesto 3 × 7,5 km sa Petrom Schaaf i Dorinom Pieper; te jedno četvrto mjesto na SP 1991. u finskom Lahtiju u ekipnoj utrci sa Uschi Disl, Kerstin Moring i Petrom Schaaf.

## Svjetska juniorska prvenstva 
## Njemačka prvenstva 
## Napomene 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 
* 
* Zvanična banka podataka IBU-a

Kategorija:Njemački biatlonci
Kategorija:Zapadnonjemački biatlonci
Kategorija:Njemački prvaci u biatlonu
Stara džamija Soko u Sokolu

**Stara džamija Soko u Sokolu**, nalazi se u Gračanica, Bosna i Hercegovina. Komisije za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 6. do 12. maja 2003. godine u Sarajevu, donijela je odluku da se džamija sa haremom proglasi za nacionalni nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo i Tina Wik.
## Historija 
Padom pod osmansku vlast, Stari grad Soko je ostao kulturno i vojnoadministrativno sjedište nahije. U osvojenim utvrđenim gradovima osmanske vlasti su podizale džamije za svoje posade i Stara sokolska džamija je najstarija džamija u ovom kraju. Ovu džamiju narod zove Fethija, a taj naziv dobijale su one džamije u Bosni koje su izgrađene neposredno poslije uspostavljanja osmanske uprave (fetha).
              
U prvim popisima stanovništva grada Sokola 1533. godine, pominje se da je muslimansko stanovništvo bilo većinsko sa 33 kuće od ukupno 46. Početkom 16. vijeka u sastavu posade grada Sokola bili su i vjerski službenici (imami), što je takođe dokaz o postojanju džamije odmah poslije uspostavljanja osmanske vlasti. 
U 17. vijeku ova džamija je služila ne samo gradu Sokolu već i širem području, tj. selima Džakule i Čekanić. Džamija je služila svojoj namjeni sve do 1980. godine kada je napravljena nova džamija u Sokolu.

U junu mjesecu 1984. godine izvršena su arheološka istraživanja na lokalitetu.. Istraživanja je obavila četvoročlana ekipa arheologa Muzeja istočne Bosne iz Tuzle. Istraživanjem su otkriveni tragovi gorenja, zatim razne popravke i pojačanja zidova, što ukazuje na to da je zgrada više puta obnavljana i da su na njoj vršene prepravke i dograđivanja u više navrata. 
## Opis 
Od 1980. godine, objekat Stare džamije u Sokolu ne služi svojoj namjeni. Ostaci ovog spomenika nalaze se u ruševnom stanju. Potpuno je urušen ulazni trijem, munara je srušena, a kamen od koga je bila sagrađena nalazi se u neposrednoj blizini džamije. Prozori i vrata ne postoje, kao ni drvena međuspratna konstrukcija od koje su ostali samo ostaci vidljivi u zidovima. Krov i zidovi su u jako lošem stanju tako da im prijeti urušavanje.
## Literatura 
* Edin Šaković, Značaj vakufa u razvoju gračaničke čaršije, Gračanički glasnik – časopis za kulturnu historiju, broj 17, Monos, Gračanica, 2004. 
* Omer Hamzić, Gračaničke džamije-historija i predanje, Gračanički glasnik – časopis za kulturnu historiju, broj 5, Monos, Gračanica, 1998
## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Džamije u Gračanici
Kategorija:Nacionalni spomenici u Gračanici
Moon Jae-in

**Moon Jae-in** (korejski, 문재인文在寅; rođen 24. januara 1953.) jeste južnokorejski političar i bivši predsjednik Južne Koreje. Izabran je nakon smjenjivanja Park Geun-hyea, na predsjedničkim izborima 2017, a dužnost predsjednika vršio je do 2022. godine.

Nekadašnji je studentski aktivista, pravnik ljudskih prava, i glavni predsjednički sekretar tadašnjeg predsjednika Roh Moo-hyuna, Moon je u jednom navratu bio lider Minjoo partije Koreje (2015–16) i član 19-te Nacionalne Skupštine (u periodu 2012–16.). Također je bio kandidat bivše Demokratske ujedinjene partije na predsjedničkim izborima 2012, na kojima je tijesno izgubio od Park Geun-hyea.

## Reference
## Vanjski linkovi 
*

Kategorija:Rođeni 1953.
Kategorija:Živi ljudi
Kategorija:Južnokorejski političari
Kategorija:Predsjednici Južne Koreje
Kim Jong-un

**Kim Jong-un** (, ; rođen 8. januara 1982., 1983. ili 1984.) jeste sjevernokorejski političar na poziciji Vrhovnog vođe Sjeverne Koreje od 2011. i vođe Radničke partije Koreje od 2012. On je drugo dijete Kim Jong-ila i Ko Yong-hui i prvi sjevernokorejski lider koji je rođen nakon osnivanja države. Prije preuzimanja vlasti, Kim je rijetko viđan u javnosti, i mnoge aktivnosti Kima i njegove vlade ostaju nepoznanica. Čak i detalji poput godine rođenja, i da li je zaista pohađao zapadnu školu pod pseudonimom, se mogu teško potvrditi.

## Reference
## Vanjski linkovi
*

Kategorija:Rođeni 1984.
Kategorija:Živi ljudi
Kategorija:Sjevernokorejski političari
Kategorija:Vrhovne vođe Sjeverne Koreje
Velika nagrada Azerbejdžana 2018.

**Velika nagrada Azerbejdžana 2018.** (službeno poznata kao **"FORMULA 1 2018 AZERBAIJAN GRAND PRIX"**) automobilska je trka Formule 1 koja se održala 28. aprila 2018. na stazi Baku City Circuit u Bakuu, u Azerbejdžanu. Ovo je bila četvrta trka u sezoni 2018., i 2. trka za Veliku nagradu Azerbejdžana.

Sebastian Vettel osvojio je treći pol poziciju ove sezone, 53. u karijeri. Vozač Mercedesa Lewis Hamilton ostvario je prvu pobjedu u sezoni. Kimi Räikkönen je završio drugi, a Sergio Pérez je osvojio prvo podijum za Force Indiju od Velika nagrada Evrope 2016. u Bakuu.

## Rezultati treninga 
### Prvi trening 
Vrijeme koje su postigli prvih pet vozača na prvom treningu.

### Drugi trening 
Vrijeme koje su postigli prvih pet vozača na drugom treningu.

### Treći trening 
Vrijeme koje su postigli prvih pet vozača na trećem treningu.

## Kvalifikacije (subota) 
: Nico Hülkenberg i Romain Grosjean - kazna od 5 mjesta - zamjena mjenjača.
: Brendon Hartley i Romain Grosjean nije uspio ostvariti 107% vrijeme; ali je dobio dozvolu za trku od stjuarda.

## Utrka (nedjelja) 
: Kevin Magnussen - kazna od 10 sekundi - je izazvao sudar sa Gasly.

## Rangiranje nakon utrke
;Vozači

;Konstruktori

* Samo je u prvih 5 pozicija uključen plasman za oba seta.

## Zanimljivosti 
### Vozači 
* 63. pobjeda i 120. podij za Lewisa Hamiltona.

### Konstruktori 
* 77. pobjeda za Mercedes.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
*  formula1.com – Rezultati 1. treninga
*  formula1.com – Rezultati 2. treninga
*  formula1.com – Rezultati 3. treninga
*  formula1.com – Rezultati kvalifikacija
*  formula1.com – Rezultati utrka
*  statsf1.com - detalji utrke

Azerbejdžan
2018
Kategorija:2018. u Azerbejdžanu
Lala Kara Mustafa-paša

**Lala Kara Mustafa-paša**(1500, Sokolovići – 1580, Istanbul) bio je osmanlijski veliki vezir porijeklom iz Bosanskog sandžaka. Bio je iz porodice Sokolović. Mlađi je brat Deli Husrev-paše.

Kratko je služio kao kajmekam (vršilac dužnosti guvernera) Egipatskog ejaleta 1549. Bio je i begler-beg Damaska. Počasni naziv Lala znači "učitelj sultana"; bio je učitelj sinova Sulejmana I. Također je imao dugogodišnji sukob sa svojim rođakom Mehmed-pašom Sokolovićem.

Zapovijedao je osmanlijskim kopnenim snagama tokom osvajanja Kipra od Mletačke Republike 1570–1571. Bio je veliki vezir posljednja tri mjeseca života. Sahranjen je u Istanbulu. Njegov grob izgradio je osmanlijski arhitekt mimar Sinan.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Rođeni 1500.
Kategorija:Umrli 1580.
Kategorija:Osmanlije bošnjačkog porijekla
Kategorija:Veliki veziri Osmanskog Carstva
Natalija Ivanova

**Natalija Nikolajevna Ivanova** () je nekadašnja sovjetska i ruska biatlonka.

## Svjetski kup 
Natalija Ivanova je prvi put nastupila u Svjetskom kupu u sezoni 1988/89. U bugarskom Borovcu 19. januara 1989. je ostvarila svoju prvu pobjedu u pojedinačnoj utrci sprinta na 15&nbsp;km, pobijedivši ispred Jelene Golovine i Luize Noskove. Na istom je takmičenju dva dana kasnije u sprintu osvojila četvrto mjesto sa zaostatkom od pola sekunde u odnosu na trećeplasiranu Elin Kristiansen. Četvrto mjesto je ponovila u sprintu u njemačkom Ruhpoldingu 28. januara 1989. godine. Po završetku sezone prestala se aktivno baviti biatlonom.

## Svjetska prvenstva 
Ivanova je nastupila samo na jednom Svjetskom prvenstvu i to na SP 1989, kada je nastupila u utrci na 15&nbsp;km, te je zauzela 18-o mjesto.

## Prestanak karijere 
## Nagrade 
## Napomene 
## Vanjski linkovi 
* 
* 
* Zvanična banka podataka IBU-a

## Reference 
Kategorija:Sovjetski biatlonci
Kategorija:Ruski biatlonci
Svjetlana Pečorska

**Svjetlana Vladimirovna Pečorska**, () rođena 14. novembra 1968. u Smolinu, u Sverdlovskoj oblasti, RSFSR, SSSR (danas Rusija), kao Svjetlana Vladimirovna Davidova () je nekadašnja sovjetska i ruska biatlonka.

## Olimpijske igre 
Pečorska je nastupila na ZOI 1992. u biatlonu za selekciju Ujedinjenog tima, u utrci na 15 km kada je osvojila srebrnu medalju iza Njemice Antje Misersky sa zaostatkom od 11 sekundi. U sprintu na 7,5 km osvojila je 13-o mjesto.

## Svjetski kup 
Svjetlana Pečorska je prvi put nastupila u Svjetskom kupu u sezoni 1988/89. U njemačkom Ruhpoldingu 28. januara 1989. je ostvarila svoju prvu pobjedu u utrci sprinta na 7,5&nbsp;km, pobijedivši ispred Jelene Golovine i Marije Manolove. Iste je sezone osvojila dva druga mjesta i jedno treće mjesto u pojedinačnim disciplinama, a na kraju sezone je bila treća u ukupnom plasmanu iza sovjetskih biatlonki Jelene Golovine i Natalije Prikazčikove. U sljedećoj je sezoni zabilježila jednu pobjedu u pojedinačnoj utrci, te tri pobjede u ekipnim takmičenjima, a  na kraju sezone je zauzela peto mjesto. Vrhunac karijere u Kupu, bila joj je sezone 1990/91. kada je sa dvije pobjede i ukupno osam plasmana među prve tri, osvojila Svjetski kup, ali nije nastupala u štafetnim i ekipnim utrkama sovjetske ekipe. Ukupno je pobijedila u pet utrka, a nastupala je do sezone 1995/96.

## Svjetska prvenstva 
Po broju osvojenih zlatnih medalja na Svjetskim prvenstvima, Pečorska je druga najuspješnija sovjetska biatlonka, sa sedam zlatnih, tri srebrne i jednom bronzanom medaljom. Nastupala je na pet prvenstava u periodu 1985-95. Na SP 1989, osvojila je kao i Natalija Prikazčikova, dvije zlatne i jednu bronzanu, te bila najuspješnija biatlonka u obje konkurencije, kao i na SP 1990. kada je osvojila tri zlatne i jednu srebrnu medalju. Šest zlatnih medalja je osvojila u ekipnim takmičenjima sa Natalijom Prikazčikovom, Luizom Čerepanovom, Jelenom Golovinom, Jelenom Bacevič i Svjetlanom Paramiginom, a jedinu u pojedinačnoj disciplini na SP 1990. u utrci na 15&nbsp;km.

## Prestanak karijere 
## Nagrade 
Zbog uspjeha u biatlonskim takmičenjima Golovina je 1990. godine dobila visoko sovjetsko priznanje Počasni majstor sporta Sovjetskog Saveza ().

## Napomene 
## Vanjski linkovi 
* 
* 
* Zvanična banka podataka IBU-a

## Reference 
Kategorija:Sovjetski biatlonci
Kategorija:Rođeni 1968.
Kategorija:Osvajači medalja na Svjetskim prvenstvima u biatlonu
Kategorija:Svjetski prvaci u biatlonu
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1992.
Kategorija:Ruski biatlonci
Kategorija:Ruski olimpijci u biatlonu
Kategorija:Osvajači srebrne medalje na Olimpijskim igrama (Ujedinjeni tim)
Kategorija:Zaslužni majstori sporta Sovjetskog Saveza
Kategorija:Osvajači medalja na Zimskim olimpijskim igrama 1992.
Kategorija:Osvajači medalja na Zimskim olimpijskim igrama 1994.
Kategorija:Živi ljudi
Kategorija:Biografije, Jekaterinburg
Kategorija:Olimpijci Ujedinjenog tima u biatlonu
Zapadnobački upravni okrug

**Zapadnobački upravni okrug** se nalazi u sjevernom dijelu Vojvodine u Srbiji i prostire se na 2420&nbsp;km2. Obuhvata jedan grad i tri općine sa ukupno 188.087 stanovnika (2011). Sjedište upravnog okruga se nalazi u Somboru. Na sjeveru graniči sa Mađarskom, na istoku sa Sjevernobačkim okrugom, na jugu sa Južnobačkim okrugom i na zapadu sa Hrvatskom. Ime je dobio po geografskoj regiji Bačka, a okrug obuhvata manji zapadni dio srpske Bačke.

## Administrativna podjela 
Zapadnobački upravni okrug obuhvata jedan grad i tri općine.

## Privreda 
Kao i u ostatku Vojvodine, Zapadna Bačka raspolaže sa velikim brojem plodne zemlje, što stvara dobre uslove za razvoj poljoprivrede, koja je u tom području predstavlja jednu od najjačih privrednih grana.

I industrija predstavlja jaku privrednu granu, sa jakim privrednim subjektima kao što su metalski kompleks *Bane,* brodogradilište *Dunav*, fabrika suncokretovog ulja *Sunce* te *Somboled.*

## Demografija 
Prema popisu iz 2011. godine Zapadnobački upravni okrug ima 188.087 stanovnika, dok gustoća naseljenosti iznosi 77,72 stanovnika/km2. Prosječna starost stanovništva iznosi 43,25 godina. Najmlađu populaciju ima Kula (42,41 godina), dok najstariju imaju Odžaci (43,73 godina).

Etnički sastav okruga je sljedeći:

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Zvanični sajt

Kategorija:Okruzi Srbije
Venera Černišova

**Venera Mihajlovna Černišova** (); rođena 5. marta 1954. u Permu, u Permskom kraju, u RSFRS, SSSR (danas Rusija) nekadašnja je sovjetska i ruska biatlonka. Po broju osvojenih medalja na svjetskim prvenstvima četvrta je najbolja sovjetska biatlonka, a po broju osvojenih medalja u pojedinačnim utrkama druga najbolja sovjetska biatlonka svih vremena.

## Svjetski kup 
Prvi put nastupila je u Svjetskom kupu u sezoni 1983/84. Mada je na Svjetskom prvenstvu 1984. osvojila tri zlatne medalje, u ovoj sezoni Kupa nije zabilježila bolji plasman. Nastupala je ukupno pet sezona, ali nije ostvarila nijednu pobjedu ni plasman među prve tri. Najbolji joj je rezultat četvrto mjesto u sprintu u sezoni 1985/86. u švedskom Falunu 15. februara 1986, kada je izgubila treće mjesto s devet sekundi zaostatka u odnosu na trećeplasiranu Evu Korpelu. Nastupala je do sezoni 1987/88. i osvajala nekoliko puta peto i šesto mjesto.

## Svjetska prvenstva 
Sedmerostruka je svjetska prvakinja; pet zlatnih medalja osvojila je u štafeti sa Kaijom Parve, Jelenom Golovinom i Nadeždom Bjelovom, a druge dvije u sprintu na 5 km i utrci na 10 km na SP 1984, kada je s tri zlatne medalje bila najuspješnija takmičarka prvenstva. Na svih pet prvenstava na kojima je učestvovala nikad nije bila lošije plasirana od desetog mjesta.

## Prestanak karijere 
Prestala se aktivno baviti sportom 1990.

## Nagrade 
[140px|mini|desno|Sovjetsko priznanje [Zaslužni majstor sporta Sovjetskog Saveza]]
Zbog uspjeha u biatlonskim takmičenjima Černišova je 1988. dobila visoko sovjetsko priznanje Zaslužni majstor sporta Sovjetskog Saveza ().

## Napomene 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 
* 
* Zvanična banka podataka IBU-a

Kategorija:Rođeni 1954.
Kategorija:Živi ljudi
Kategorija:Biografije, Perm
Kategorija:Sovjetski biatlonci
Kategorija:Svjetski prvaci u biatlonu
Kategorija:Osvajači medalja na Svjetskim prvenstvima u biatlonu
Kategorija:Zaslužni majstori sporta Sovjetskog Saveza
Prva omladinska radna akcija

**Prva omladinska radna akcija** bila je organizovana u ljeto 1942. godine u dolini rijeke Sanice kod Ključa, poznata i kao „Žetva u Saničkoj dolini“. U radnoj akciji sa teritorije Bosanske Krajine učestvovalo je oko 7 000 omladinaca.

Počeci omladinskih radnih akcija u Jugoslaviji vežu se uz vrijeme podizanja ustanka u Drugom Svjetskom ratu. Još 1941. godine, u selima oko Drvara, omladina je organizovano prikupljala ljetinu.  Prva veća organizovana radna akcija je, smatra se, odlazak omladinske radne grupe od oko 150 devojaka i mladića iz tek oslobođenog Užica, oktobra 1941. godine, prema Višegradu i Dobrunu, na berbu kukuruza.

Početkom 1942. godine popravljena je prva partizanska pruga Drvar-Ključ, a napravljen je i put Glamoč-Rore. 
### Žetva u Saničkoj dolini 
Najvećom radnom akcijom omladine ratnog perioda smatra se, legendarna, "žetva u Saničkoj dolini"

Dana 28. jula 1942. godine partizanske jedinice preuzele su kontrola na teritoriji Ključko-saničke doline. Borci Prve krajiške narodnooslobodilačke udarne brigade potisli su i razbili snage Desete pukovnije NDH, čije su bojne nanijele mnogo zla narodu na ovom području.

Istovremeno, sekretar Oblasnog komiteta KPJ za Bosansku krajinu Đuro Pucar Stari dogovorio je sa rukovodstvom Drvara, Bosanskog Grahova i Bosanskog Petrovca, mobilizaciju omladinske radne snage i pokret omladinskih radnih četa i bataljona prema oslobođenom Ključu i okolini.
 
Ujutru 29. jula stigao je u Vojiće kod Ključa, omladinski radni bataljon sa četiri omladinske radne čete smoljanske opštine. Bataljon je u cjelini brojao 511 žetelaca. Žetva je počela u selu Bojićima. Zatim su do 1-og avgusta stigla još dva bataljona sastavljena od omladine čitavog petrovačkog područja, ukupno oko 2000 omladinaca. 
Omladina je radila natčovječanskim naporima. Kao poseban podvig ove akcije smatra se žetva 800 žetalaca, koja je obavljena 27. avgusta 1942 ispred samih ustaških bunkera. Omladina je tada u potpunosti ispunila zavjet – *Ni zrno žita okupatoru*.
Ubrana ljetina je zaprežnim kolima vožena do Laništa a odatle partizanskom željeznicom do magacina i bolnica na Grmeču i Klekovači.

Rezultati ove akcije su bili veliki: sabrano je 270 vagona pšenice, ječma, zobi i kukuruza, osušena su tri vagona šljiva i jabuka, izvađeno je i utrapljeno 17 vagona krompira, napravljeno je 4 vagona pekmeza od šljiva, sabrano 5 vagona graha, u partizanske bolnice je dnevno otpremano po 3 000&nbsp;kg voća i povrća, podijeljeno je 150 vagona razne hrane, a u rezervu je spremljeno 750 vagona razne hrane.
## Literatura 
* Momčilo Stefanović, Radne akcije: od Saničke doline do Osipaonice
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Grmeč 
* Oladinske radne akcije 

Kategorija:Bosna i Hercegovina u Narodnooslobodilačkoj borbi
Kategorija:Bosanski Petrovac u Narodnooslobodilačkoj borbi
Kategorija:Ključ
Kategorija:Drvar
Kategorija:Omladinske radne akcije
Kaija Parve

**Kaija Parve**, (), od 1990. udata **Kaija Helinurm**, rođena 14. juna 1964. u Tallinnu, Estonska SSR, SSSR (danas Estonija) je nekadašnja sovjetska i estonska biatlonka. Po broju osvojenih medalja na Svjetskim prvenstvima u biatlonu je treća najbolja sovjetska biatlonka, a po broju osvojenih medalja u pojedinačnim utrkama najbolja sovjetska biatlonka svih vremena. U početku se bavila nordijskim skijanjem, ali je prije organiziranja prvog prvenstva u ženskoj konkurenciji SP 1984, prešla na biatlon. Treneri su joj bili: Helgi Kivi, Aita Pääsuke i Tõnu Pääsuke. Parve je izabrana 1985. i 1986. za Estonsku sporisticu godine.

## Svjetski kup 
Kaija Parve je prvi put nastupila u Svjetskom kupu u sezoni 1983/84. Najznačajniji rezultat bilo joj je treće mjesto u ukupnopm plasmanu u sezoni 1984/85. iza pobjednice Sanne Grønlid  i drugoplasirane Eve Korpele. Nastupala je do sezone 1987/88.

## Svjetska prvenstva 
Parve je sedmostruka svjetska prvakinja, od kojih je pet zlatnih medalja osvojila u štafeti sa Venerom Černišovom, Jelenom Golovinom i Nadeždom Bjelovom, a druge dvije u utrci na 10 km na SP 1985. i utrci na 5 km na SP 1986. Ukupno je nastupila na pet prvenstava, a na svakom je osvojila barem jednu zlatnu medalju.

## Prestanak karijere 
Kaija Parve je 1982. godine započela studij za sportskog trenere na Pedagoškom univerzitetu u Tallinu, kog je kasnije uspješno apsolvirala. Za estonskog atletičara Mareka Helinurm udala se 1990. godine i uzela njegovo prezime. Ima tri kćerke, od kojih je Ulla-Maarit Helinurm takođe biatlonka.

## Nagrade 
[140px|mini|desno|Sovjetsko priznanje [Počasni majstor sporta Sovjetskog Saveza]]
Zbog uspjeha u biatlonskim takmičenjima Kaija Parve je 1985. godine dobila visoko sovjetsko priznanje Počasni majstor sporta Sovjetskog Saveza ().

## Napomene 
## Vanjski linkovi 
* 
* 
* Zvanična banka podataka IBU-a

## Reference 
Kategorija:Sovjetski biatlonci
Kategorija:Estonski biatlonci
Kategorija:Biografije, Tallinn
Kategorija:Rođeni 1964.
Kategorija:Osvajači medalja na Svjetskim prvenstvima u biatlonu
Kategorija:Svjetski prvaci u biatlonu
Kategorija:Zaslužni majstori sporta Sovjetskog Saveza
Kategorija:Estonski sportisti godine
Kategorija:Živi ljudi