Deževice u srednjem vijeku

**Deževice u srednjem vijeku** (Deževice, Десевицъ, Deseuiza, Desseuiçe, Dexeuiçe, Desuize) je historija današnjeg naselja u općini Kreševo. Smješteno su na osam km SZ od Kreševa, u šumama sjevernih obronaka planine Bitovnje. Na širem području primjetni su tragovi rudarske i metalurške djelatnosti od najstarijih vremena. 

U srednjem vijeku Deževice su važan rudnik srebra i olova u sastavu župe Lepenica. Deževice se prvi put spominju 7. maja 1403. u vezi sa prijevozom olova i soli (in Deseuiza).  Tada je već formirano naselje sa trgovačkom djelatnošću (mercatum Deseuize) pa se njegova starost i postanak dovodi u vezu sa uznapredovalim razvojem rudarstva i trgovine u drugoj polovini 14. stoljeća. Kao rudarsko središte aktivno je u prvoj polovini 15. stoljeća i smatra se najjvažnijim rudarskim trgom srednjobosanskog rudarskog bazena. Tu se nalazila povremena bosanska vladarska rezidencija i carina. Desetog maja 1403. spominje se dolazak po olovo u Deževice u bosansku kraljevsku rezidenciju /ire Dexeuiçe in curiam regis Bossina/. Očuvani lokalitet Kraljevo Guvno upućuje na ovo doba.

Naselje je imalo svoga gradskog kneza. Maja 1412. godine spomenut je knez Pavle, a februara 1422. comite Desuize je Milutin Drašković (Milluthino Draschouich comite Desuize ). Kao kraljev carinik u Deževicama jula 1425. spomenut je knez Milivoj (Comes Miliuoi gabellotus regius in Desiuiza et nuntius domini regis Bosne). Domaći trgovci iz Deževica djeluju već početkom 15. stoljeća. Novembra 1405. Deževičanin Brajan Radoštić Rogačić sklapa trgovačko društvo sa Dubrovčaninom Vukšom Bogdanićem (Vochxa Bochdanich Stambech et Brayan Radostich Rogaçich de Desseuiçe).  Februara 1429. u službi bosanskog kralja Tvrtka II u Dubrovniku se nalazio Radovan Ostojić iz Deževica (Radouan Ostoich de Deseuiça homo domini regis Bosne).

U Deževicama je od 1408. do 1421. živio manji broj Dubrovčana, ali njihovo prisustvo nije rezultiralo stvaranjem trajnije kolonije obzirom da su imali u blizini značajno sjedište u Podvisokom odakle su kontrolirali proizvodnju i promet. Tako je 1412. na putu iz Deževica u Podvisoki ubijen Dubrovčanin Jakša Bunić i oteto mu je srebro a sve to od strane Vuka, nećaka kralja Stjepana Ostoje. Među zakupnicima carine 1412-1413 su Dubrovčani Radin Tolilović i Vlakota Hranković zajedno te bosanski trgovci Bogdan Muržić i Brailo Tezalović iz Prače. Oni su nastojali da monopoliziraju trgovinu srebrom u regionu Deževica, Fojnice i Dusine. Time su izazvali dugotrajan spor sa dubrovačkim trgovcima i dubrovačkom vladom. Prisustvo Dubrovčana nestaje sa osmanskim osvajanjem Bosne 1463. Eksploatacija srebra nastavljena je i u doba osmanske vlasti pa je ugašena. Kasnije su Deževice bile poznato naselje po rudnicima željeza i izradi predmeta od željeza te eksploataciji žive, a u najnovije doba i po baritu.

Narodna predaja smatra da je u srednjem vijeku postojala crkva ili samostan posvećen svetoj Jeleni, a da se taj objekat nalazio u Zimči, na izlazu iz Deževica prema Radavi, Šljemenu i Kravajčinama. Na prisustvo i organizaciju franjevaca u Deževicama ukazuje podatak iz 1434. prema kojem se navodi da treba i u Deževicama obznaniti izbor novog biskupa franjevca Stjepana. Decembra 1435. general franjevačkog reda Vilim de Casalis oduzima neke povlastice od fra Ivana zvanog Prozob, gvardijana Deževica i Fojnice /fratri Joanni, Prozob dicto, de gwardiania duorum locorum, scilicet Dezewyza et Howoiza/.

Samostan u Deževicama nije poznat iz dubrovačkih izvora pa je upitno i da li je postojao. Svetište "Voda sv. Jakova” u dolini potoka Nevre vezuje se za fra Jakova Markijskog, vikara Bosanske vikarije (1435-1438). Prema narodnoj predaji sjedište vikarije tada je bilo upravo u Deževicama. U vrijeme blagdana Gospe Sniježne 5. augusta i blagdana svetog Jakova Markijskog 28. novembra veći broj hodočasnika posjećuje svetište.

Prema osmanlijskom popisu iz 1468. u Deževicama je zabilježeno 48 kuća, 1485-49, a 1489-47 kuća. Administrativno su tada pripadale Kreševskoj nahiji a prema Kreševu je bila i usmjeren dalji razvoj naselja. U kanun-nami iz 1489. Deževice su povezane za Fojnicu, a kasnije za Visoko. U vrijeme austrougarske uprave 1891. podignuta je crkva Gospe Sniježne.

## Reference 
## Literatura 
* Euzebije Fermendžin, Acta Bosnae potissimum ecclesiastica cum insertis editorum documentorum regestis ab anno 925 usque ad annum 1752, Zagrabiae 1892, 149-150.
* Ljubomir Stojanović, Stare srpske povelje i pisma, I/1, Beograd - Sremski Karlovci 1929, 442.
* Desanka Kovačević, Trgovina u srednjovjekovnoj Bosni, Sarajevo 1961, 75, 141-145.
* Desanka Kovačević-Kojić, Gradska naselja srednjovjekovne bosanske države, Sarajevo 1978, 67-71.
* D. Kovačević-Kojić Franjevci u gradskim naseljima srednjovjekovne Bosne, Radovi HDZU 3, Sarajevo 1995, 42.
* Đuro Tošić, O ponašanju dubrovačkih carinika u rudniku Deževice, Godišnjak Društva istoričara Bosne i Hercegovine 34, Sarajevo 1983, 148-150.
* Dominik Mandić, Srebreničko – visočka biskupija u Bosni, Rasprave i prilozi, Rim 1963, 486.
* Milo Jukić, Deževice – pregled povijesnih događanja, toponomastika, sastav i podrijetlo stanovništva, Kiseljak 2001.
* M. Jukić, Pokladni “vukovi” u Deževicama, Bosna franciscana 24, Sarajevo 2006, 125-135.
* M. Jukić, Rudarstvo i rudarski toponimi u Deževicama kod Kreševa, Bosna franciscana 27, Sarajevo 2007, 131-176.

Kategorija: Gradska naselja u srednjovjekovnoj Bosni
Kategorija:Vladarski i vlasteoski dvorovi u srednjovjekovnoj Bosni
Kategorija:Srednja Bosna
Kategorija:Kreševo