Darovnica knezu Vukoslavu

**Darovnica knezu Vukoslavu** je dokument kojim Stjepan I Kotromanić i njegov brat Vladislav daruju kneza Vukoslava, sina ključkoga kneza Hrvatina, kao nagradu za to što se iznevjerio *hrvatskom gospodinu*, dakle Bribircima i prešao na njihovu stranu. Vladislav je dobio na dar dvije župe, Banicu i Vrbanju sa dva grada, Ključ i Kotor, a sam je bio obavezan vojnički pomagati bana.

Povratak kneza Vukoslava je veliki politički uspjeh Stjepana II. U Bosni više nema ″izdajica″. Razumljivo je naravno da sve   poduzimaju  da   bi  uvjerili  nevjernog  kneza  u  čvrstoću   svojih obećanja. 
 
### Darovnica pred državnim svjedocima 
Slično kao i u dignitariju ugarskih isprava tako se i u ovoj Stjepanovoj darovnici spominju svjedoci, kao dobri Bošnjane. To su: tepčija Radoslav s braćom, knez Dabiša s braćom, knez Dragaš, župan Krkša (također svi s braćom). Zatim se nabrajaju i „ostali svjedoci“: *od Zagorja (župan Poznan), od Rame (knez Ostoja), od Uskoplja (Hrvatin Vlković), od Usore (vojvoda Vojko i Vraneš Čeprnić), ot Soli (župan Budoš, čelnik Hlap), ot Trebotia (župan Ivan), a pristav »od dvora« je Vuk Sčitković, vojvoda bosanski.* Prema tome, izvanredni su podaci o pratnji bana Stjepana II i njegova brata Vladislava. Stjepan II je gospodar: Zagorja, Rame, Uskoplja, Usore, Soli i Trebotića.

Prisutno je dvanaest svjedoka, jer je knez Vukoslav zahtijevao jamstvo i najvažnijih banovih dostojanstvenika i savjetnika, dobrih ljudi, koji su kao banovi činovnici vladali bosanskim zemljama. Činjenica, nadalje, da su Stjepan II i Vladislav pristali na tako svečanu zakletvu knezu Vukoslavu upućuje na zaključak koliko je Vukoslavova „izdaja“ hrvatskoga bana Pavla, to jest „hrvatskog gospodina“ za Stjepanovu Bosnu bila važna.

### Darovnica pred crkvenim svjedocima 
Za samostalan položaj Stjepana II, »gospodina bosanskog« još je važnija druga darovnica istoga sadržaja knezu Vukoslavu koja je pisana u kući heretičkog odličnika gosta Radoslava! Darovnica je  dragocjen dokument o odnosu braće Stjepana i Vladislava prema heretičkoj crkvi bosanskoj.

*Az sveti Grgur, a zovom ban Stepan, gospodin bosnski i brat moi knez Vladislav« daju na znanje svim bosanskim zemljama da su dali »veru i dušu otca nam gospodina bana i vseh roditel naših i svoio« knezu Vukoslavu sinu ključkoga kneza Hrvatina i to: »pred dedom velikim Radoslavom i pred gostem velikim Radoslavom i pred starcem Radimirom i Žunborom i Vlkom i pred vsom crkvom i pred Bosnom da ne u naju Vukoslav sužn ni pogublenik«! Mjesto zbivanja: »I se se to ini na Moištri*. 

Očito je da i u javnom životu tadašnje Bosne postoji jedna »crkva«, dakle crkvena organizacija uz bosanske vladare na koju se oni, kako se po svemu smije zaključivati i oslanjaju. Ona nije i politčika snaga, jer Stepan i Vladislav naručuju kneza Vukoslava u kuću gosta Radoslava pred najvažnije predstavnike heretike crkve bosanske - velikog djeda, velikog gosta i dvojicu staraca - kako bi i oni bili nijemi svjedoci Stjepanove i Vladislavove vjere, ali ne i jamci.

Vrlo je karakteristčino da najviši predstavnici bosanske crkve ne polažu nikakvu zakletvu, ali je očigledno da Crkva bosanska u to doba nije stvarstvar nekolicine zagrijanih heretika, nego priznata crkvena organizacija.

### Položaj Crkve bosanske 
U duhovnom dvojstvu bosanskih vladara u XIII. i XIV. st. leži jedna od tajni njihova uspjeha. Po podacima ove isprave vladari su kod kuće čvrsto stajali uz crkvu bosansku, ali su prema vani, izvan svoje zemlje, uvijek djelovali i nastupali kao katolici. Oni se ni u kući velikog gosta Radoslava ne odriču svojih svetaca. I veliki djedovi ove heretičke crkve su dobro znali od početka XIII. st. da položaj koji su stekli pod zaštitom bosanskih vladara nisu mogli imati ni u jednoj drugoj susjednoj zemlji ili državi. Tako su bosanski vladari bez utjecaja i miješanja i, što je još važnije, suparništva visokih katoličkih prelata rješavali na svom dvoru sami svoje državne poslove, a što je najvažnije, nisu morali dijeliti vlast niti maziti različite biskupe ili opate. Dvor Stepana i Vladislava tipično je viteško *svjetovno društvo*, jer članovi crkve bosanske, one heretičke, nisu ulazili u državno vijeće, a bosanski biskupi bili su na sreću bosanskih vladara dosta daleko od njihovih dvorova.

## Literatura 
* Nada Klaić, Zagreb : Eminex, 1994. -Srednjovjekovna Bosna 
* Hamdija Kreševljaković, Naše starine I, Zavod za zaštitu spomenika kulture BiH, Sarajevo, 1954. -Stari bosanski gradovi
* Ivo Bojanovski, Arheološki pregled 23, Savez arheoloških društava Jugoslavije, Beograd, 1982, 140–142. -Ključ na Sani, Ključ – srednjovjekovni grad. 
* Vjekoslav Klaić, Poviest Bosne
* Sima Ćirković, Beograd 1964 -Istorija srednjovjekovne bosanske države

Kategorija:Dokumenti
Kategorija:Hrvatinići
Kategorija:Crkva bosanska
Kategorija:Vjerski odnosi u srednjovjekovnoj Bosni