Olga Tokarczuk

mini|Olga Tokarczuk (2017)
**Olga Nawoja Tokarczuk** (fonetski: Olga Navoja Tokarčuk), (Sulechów, 29. januara 1962.) jest poljska književnica, esejistica, pjesnikinja i scenaristkinja, dobitnica Nobelove nagrade za književnost 2018., dobitnica Međunarodne Buker nagrade 2018. za roman *Bjeguni* i dvostruki dobitnik književne nagrade „Nike” za romane: *Bjeguni* (2008) i *Knjige Jakobljeve* (2015). Njene knjige su prevedene na oko 40 jezika, uključujući hrvatski i srpski.

## Književni rad 
Debitirala je 1979. u časopisu "Na Przełaj", gdje je objavila prve pripovijetke pod pseudonimom Nataša Borodin. Prvi roman *U potrazi za Knjigom* („Podróż ludzi Księgi”) objavila je 1993. godine i on je nagrađen nagradom Poljskog društva izdavača knjiga. Objavljivala je, između ostalog, i u časopisu "Mandragora".

1995. godine, njen drugi roman, *Erna Elcner* („E.E.”), koji govori o sazrijevanju djevojčice koja naglo postaje vidovita. Roman *Pamtivijek i druga doba* („Prawiek i inne czasy”), Olge Tokarczuk, objavljen 1996., postigao je veliki uspjeh. 1997. izdala je zbirku kratkih priča pod naslovom *Ormar* („Szafa”), a 1998. objavila je roman pod naslovom *Dnevna kuća, noćna kuća* („Dom dzienny, dom nocny”). Pripovijetke *Posljednje povijesti* („Ostatnie historie”) objavljene su 2004. Ova se knjiga sastoji od tri zasebne priče o baki, majci i unuci, prikazane u vremenu i prostoru neovisno jedna o drugoj.

Godine 2007. objavljen je njen roman *Bjeguni* („Bieguni”), na kojem je radila tri godine. Prisjeća se da je većinu bilješki vodila tokom putovanja. „Ali ovo nije putopisna knjiga. U njemu nema opisa spomenika i mjesta. To nije putopis ili reportaža. Umjesto toga, željela sam vidjeti šta znači putovati, kretati se, premiještati se. Koja je svrha toga? Šta nam to daje? Šta to znači?” – napisala je u uvodu. Kako kaže, „za mene je pisanje romana pričanje bajki samom sebi preneseno u zrelost. Baš kao što to rade djeca prije nego zaspu. Koriste jezik na granici sna i jave, opisuju i izmišljaju".

Na ljestvici tjednika „Wprost”, uključujući pisce s najboljom zaradom u Poljskoj u 2019., zauzela je 3. mjesto.

Od 2019. pomoćnica Olge Tokarczuk bila je ukrajinska pjesnikinja Irina Vikirčak. Bila je članica Udruženja poljskih pisaca do 2020. godine.

## Društveni rad 
Bila je suorganizator Festivala pripovijedanja, na kojem autori kratkih književnih formi iz Poljske i inostranstva predstavljaju svoja djela. Vodila je književne radionice na Jagelonskom univerzitetu u Krakovu i na Univerzitetu u Opoleu. Surađivala je s Partijom Zelenih i bila je član uredničkog odbora Političke kritike.

## Pogledi, opredjeljenja 
Ona je feministica. Podržava aktivnosti za zaštitu okoliša, prava životinja, ravnopravnost i civilno društvo. Redovno učestvuje na paradama ponosa. Takođe izjavljuje da ne pripada Katoličkoj crkvi.

U govoru o Nobelovoj nagradi uporedila je Wikipediju kojoj se divi i koju podržava, s konceptom pansofije Jana Amosa Komenskog, odnosno s konceptom sveznanja – potpunog znanja.

## Privatni život 
Roditelji, Wanda i Józef Tokarczuk, su joj bili učitelji. Diplomirala je na Psihološkom fakultetu Univerziteta u Varšavi. Tokom studija, kao volonterka, brinula se o osobama sa mentalnim problemima. Zainteresirala se i za djela Carla Junga, koja su uticala na njen rad. Nakon diplomiranja radila je kao psihoterapeut u klinici za mentalno zdravlje u Wałbrzychu.

Iz prvog braka, sklopljenog 1985. s izdavačem Romanom Fingasom, ima sina Zbigniewa (rođen 1986.). Njen sadašnji suprug je Grzegorz Zygadło. Ona je vegetarijanka. Živi u Vroclavu i posjeduje kuću u Krajanovu.

## Reference 
Kategorija:Rođeni 1962.
Kategorija:Biografije, Sulechów
Kategorija:Poljski pisci
Kategorija:Dobitnici Nobelove nagrade za književnost
Kategorija:Poljski psiholozi
Kategorija:Poljski scenaristi
Kategorija:Živi ljudi