Cactaceae

[thumb| *[Echinocactus grusonii*]] 
***Cactaceae*** je porodica **kaktusa**,  sukulentnih  cvjetnica reda  Caryophyllales. Poeijeklom su iz Sjeverne, Srednje i Južne  (sa susjednim otocima). Uglavnom su  bodljikave trajnice koje odlično podnose  sušu, zahvaljujući sočnom i mesnatom sastavnom tkivu u kojem skladište vodu. Naziv sukulente veže se zaa svaku biljku sočnog tkiva stabljike i lišća, a često i korijena, koje zadržava vlagu i omogućuje biljci normalan razvoj u razdobljima sušnog vremena. Riječ "kaktus" dolazi,  preko latinskog, od starogrčkog  κάκτος - kaktos, koje je izvorno Theophrastus koristio za bodljastu  biljku čiji identitet nije siguran.

Kaktusi se pojavljuju u širokom rasponu oblika i veličina. Većina kaktusa živi u staništima podložnim barem malo suši. Mnogi žive u ekstremno suhim sredinama, čak i kada se nalaze u Atacama pustinji, jednom od najsušnijih mesta na zemlji. Kaktusi pokazuju mnogo prilagodbi za skladištenje očuvanje vode. Gotovo svi su sukulente], što znači da imaju zadebljale, mesnate dijelove prilagođene za skladištenje vode. Za razliku od mnogih drugih sukulenata, stabljika je jedini dio većine kaktusa gdje se odvija ovaj vitalni proces. Većina vrsta izgubila je pravo lišće, zadržavajući samo bodlje, koji su veoma modificirani listovi. Osim što se brane protiv biljojeda, bodlje pomažu u sprečavanju gubitka vode, smanjujući protok zraka blizu kaktusa i pružajući malo hlada. U nedostatku lišća, uvećane stabljike obavljaju fotosintezu. Kaktusi su porijeklom iz Amerike, u rasponu od Patagonije na jugu, do dijelova zapadne Kanade na sjeveru - osim *Rhipsalis baccifera *, koji također raste I u Africi i Šri Lanci.

Kaktusne bodlje nastaju od specijaliziranih struktura zvanih areole, vrste visoko reducirane grane. Areole su prepoznatljiva karakteristika kaktusa. Kao i bodlje, areole potiču od cvjetova, a obično cjevasti i višeslojni. Mnogi kaktusi imaju kratkotrajno  aktivno razdoblje i dugo su u stanju mirovanja, a sposobni su brzo reagirati na bilo kakvu kišu;  pomaže im i opsežan, ali relativno plitki korijenski sistem koji brzo upija svaku vodu koja dospije na površinu tla. Stabljike kaktusa često su rebraste ili nabrazdane, što im omogućava da se brzo prošire i stežu za brzo upijanje vode nakon kiše, praćeno dugim sušnim periodima. Kao i druge sočne biljke, većina kaktusa koristi poseban mehanizam nazvan "metabolizam kiselina" (CAM) kao dio fotosinteze. Transpiracija, tokom koje ugljik-dioksid ulazi u biljku i voda ističe, ne odvija se tokom dana istovremeno sa fotosintezom, već se umjesto toga događa noću. Biljka skladišti ugljik-dioksid koji uzima kao jabučnu kiselinu, zadržavajući je dok se ne vrati dnevna svjetlost, a tek potom koristi u fotosintezi. Kako se transpiracija odvija tokom hladnijih, vlažnijih noćnih sati, gubitak vode se značajno smanjuje.

Mnogi manji kaktusi imaju stabljike u obliku globusa, kombinirajući najveći mogući volumen za skladištenje vode, s najmanjom mogućom površinom za gubitak vode od transpiracije. Najviši živi kaktus je primjerak *Pachycereus pringlei*. Najviši ikad izmjereni kaktus bio je bezvodni saguaro kaktus koji je otpuhan u oluji u julu 1986. godine; bio je visok 78 m}}. Slobodno stojeći kaktus je *Pachycereus pringlei*, sa maksimalnom zabiljženom visinom od 19,2 m, a najmanja je *Blossfeldia liliputiana]*, samo oko 1&nbsp;cm  prečnika u zrelosti. Potpuno odrastao saguaro (*Carnegiea gigantea*) može apsorbirati onoliko 200 litara vode tokom kiše.  Nekoliko vrsta se značajno razlikuju po izgledu od većine porodica. Barem površno biljke roda "Pereskia" nalikuju drugom drveću i grmlju,  koje raste oko njih. Imaju trajno lišće, a kad su stariji, stabljika je  pokrivena korom. Njihove areole identificiraju ih kao kaktuse, a uprkos svom izgledu, oni također imaju mnogo prilagodbi za očuvanje vode. *Pereskia* se smatra bliskom vrstama predaka iz kojih su evoluirali svi kaktusi. U tropskim regijama, drugi kaktusi rastu kao šumski penjači i epifite (biljke koje rastu na drveću). Njihova stabljika obično je spljoštena, gotovo lisnatog izgleda, s manje ili čak i bez bodlji, poput poznatih božićnih kaktusa ili kaktusa zahvalnosti (u rodu *Schlumbergera]*)

Kaktusi imaju raznovrsnu upotrebu: mnoge se vrste koriste kao ukrasne biljke, druge se uzgajaju za stočnu hranu ili ljudsku hranu, a druge kao voće.  Karmin je proizvod  insekta koji živi na nekim kaktusima. Mnoge sukulente i u Starom i Novom svijetu – poput nekih Euphorbiaceae (euforbija) – imaju upečatljivu sličnost kaktusima i mogu pogrešno biti u uobičajenoj upotrebi naziva "kaktus".

## Morfologija
[thumb|upright|Kaktoidna vrsta roda *[Ferocactus* I prirodnom okružrnju ( Arizona)]]

Oko 1.500 do 1.800 vrsta kaktusa uglavnom spada u jednu od dvije skupine "jezgarnih  kaktusa": opuncije (potporodica  Opuntioideae) i "kaktioidi" (potporodica Cactoideae). Većina članova ove dvije skupine lahko je prepoznati kao kaktuse. Imaju mesnate sočne stabljike biljke,  koje su glavne organi za fotosintezu. Nemaju ili imaju male ili prolazne listove. Imaju cvjetove sa jajnicima koji se nalaze ispod prašnika  i latica, često duboko potonuli u mesnatu  čašicu (dio stabljike iz kojeg rastu dijelovi cvijeta). Svi kaktusi imaju areole – visoko specijalizirane kratke izdanke s izuzetno kratkim internodijima koji imaju bodlje, normalne izdanke i cvjetove.

Preostali kaktusi spadaju u samo dva roda, *Pereskia* i *Maihuenia*, i prilično su različiti, što znači da bilo koji opis kaktusa kao celine mora  često praviti iznimke. Vrste „Pereskia“ površno nalikuju ostalim tropskim šumskim stablima. Kad su zreli, imaju drvenastu stabljiku koja može biti prekrivena korom i dugotrajnim  lišćem, koje su  glavno mjesto fotosinteze. Njihovi cvjetovi mogu imati gornje – nadrasle jajnike (tj. Iznad mjesta pričvršćivanja čašice  i latica) i areole koji stvaraju daljnje lišće. Dvije vrste „Maihuenije“ imaju mala tijela u obliku globusa sa istaknutim lišćem na vrhu.

### Habitus rasta 
Kaktusi pokazuju široku paletu habitusa rasta, koju je teško podijeliti u jasne, jednostavne kategorije.

;Arborescentni kaktusi
Mogu biti poput drveća (arborescentni), što znači da obično imaju jedno više ili manje drvenastih debala na vrhu od nekoliko do mnogih grana. U rodu *Pereskia* grane su prekrivene lišćem, pa vrste ovog roda možda nisu prepoznatljive kao kaktusi. U većini drugih kaktusa grane su tipičnije u obliku kaktusa, golih listova i kore i prekrivene bodljicama, kao u  *Pachycereus pringlei*  ili većim opuncijama. Neki kaktusi mogu narasti do  veličine drveća, ali bez grana, poput većih primjerka *Echinocactus platyacanthus*. Kaktusi se mogu opisati i kao grmovi, s nekoliko stabljika koje dolaze iz zemlje ili sa vrlo niskim  granama, poput  *Stenocereus thurberi*.

; Kolumnasti kaktusi
Manji kaktusi mogu se opisati kao stubasti. Sastoje se od uspravnih, cilindričnih stabljika, koje se mogu ili ne moraju granati, bez vrlo jasne podjele na deblo i grane. Teško je odrediti granice između stubastih oblika i oblika drveća ili grmlja. Manji i mlađi primjerci, naprimjer  primjer Cephalocereus senilis su stubasti, dok stariji i veći mogu postati stablasti. U nekim slučajevima "stupci" mogu biti vodoravni, a ne vertikalni. Dakle, stabljike * Stenocereus eruca * rastu duž zemlje, ukorijenjujući se u razmacima.

;Loptasti kaktusi
Kaktusi čija su stabljika čak i manja mogu se opisati kao kuglasti, loptasti  (ili okruglasti). Sastoje se od kraćih, više loptastih  stabljika od stubastih kaktusa. Ovi  kaktusi mogu biti samotni, kao što je *Ferocactus latispinus *  ili njihova stabljika može formirati grozdove koji mogu stvoriti velike nakupine. Sva ili neke stabljike u klasteru mogu imati zajednički korijen.

; Ostali oblici
Ostali kaktusi imaju sasvim drugačiji izgled. U tropskim krajevima, neki rastu kao šumski penjači i epifite. Njihove stabljike su tipski spljoštene, gotovo lisnatog izgleda, s manje ili čak bez bodlji. Kaktusi za penjanje mogu biti vrlo veliki; primerak * Hylocereus * prijavljen je da je dug 100  m, od korena do najudaljenijeg dijela stabljike. Epifitski kaktusi, kao što su vrste roda * Rhipsalis * ili *Schlumbergera*, često vise dolje, tvoreći guste grozdove na kojima rastu na drveću visoko iznad zemlje.

Cardon Pachycereus pringlei.jpg|Visoki drvoliki *Pachycereus pringlei*
Cephalocereus columna-trajani rev.jpg|Visoki nerazgranati kolumnasti kaktus (rod *Cephalocereus*)
Ferocactus1.jpg|Kratki klasterski kolumnasti habitus (*Ferocactus pilosus*)
Ferocactus echidne var victoriensis 1.jpg|Solitarni loptasti habitus (*Ferocactus echidne*)
Rebutia flavistylus 2 rev.jpg|Klasterski loptasti habitus  (*Rebutia
Rhipsalis paradoxa.jpg|Epiphytic cactus (*Rhipsalis paradoxa*)
Pereskia aculeata5.jpg|Drvoliki habitus (*Pereskia aculeata*)

[thumb|Stabljika *[Mammillaria longimamma*, sa gomoljastim izbočinama]]

### Areole
Areole su strukture jedinstvene za kaktuse. Iako promjenjive, obično se pojavljuju kao vunasta ili dlakava područja na stabljikama iz kojih izlaze bodlje. Cvjewtovi rastu I  iz areola. U rodu *Pereskia*, za koji se vjeruje da je sličan pretku svih kaktusa, areole se javljaju u osovinama listova (tj. U uglu između lisne peteljke i stabljike). Kod kaktusa bez listova, areole  se često nalaze na uzvišenim površinama na stabljici na kojima bi bile osnove listova.

Areole su visoko specijalizirani i vrlo kondenzirani izdanci ili grane. U normalnom izdanku koljenca koja nosi listove  ili cvjetove  razdvojena  će se dužim  internodijima. U areoli su čvorovi tako zbliženi, da čine jednu strukturu. Areola može biti kružna, izdužena u ovalni oblik ili čak razdvojena na dva dijela; dva dijela mogu biti vidno povezana (naprimjer utorom u stabljici) ili izgledati potpuno odvojeno (dimorfna areola). Dio bliže vrhu stabljike tada stvara cvjetove, drugi dio bodlje. Areole često imaju višećelijske dlačice (trihome) koje daju areoli dlakav ili vunasti izgled, ponekad izrazite boje poput žute ili smeđe.

U većini kaktusa, areole proizvode nove bodlje ili cvjetove  samo nekoliko godina i tada postaju neaktivne. To rezultira relativno fiksnim brojem bodlji, a cvjetovi se proizvode samo s krajeva stabljika, koji još uvijek rastu i formiraju nove areole. U rodu  „Pereskija“, bliskom pretku kaktusa, areole ostaju aktivni mnogo duže; ovo je slučaj i u rodovima * Opuntia * i *Neoraimondia*.

### Bodlje
Botanički se razlikuju  trnovi, bodlje i bodljice: bodlje su modificirani listovi, a trnovi su modificirane grane. Kaktusi proizvode bodlje, uvijek iz areola, kao što je gore spomenuto. Trnovi su prisutni čak i u onim kaktusima s lišćem, poputrodova  *Pereskia*, *Pereskiopsis* i *Maihuenia*, tako da su se jasno razvili prije potpune bezlisnosti. Neki kaktusi imaju bodlje samo kada su mladi, moguće samo kada su klijanci. To se posebno odnosi na one  koji žive na drveću, poput rodova *Rhipsalis* i *Schlumbergera *, ali i nekih kaktusa koji žive na tlu, poput vrsta roda *Ariocarpus*.

Bodlje su često korisne za identifikaciju kaktusa,  jer se uveliko razlikuju između vrsta po broju, boji, veličini, obliku i tvrdoći, kao i u tome da li su sve bodlje nastale iz  areola slične ili su različite vrste. Većina bodlji je ravna ili u većini blago zakrivljena i opisana je poput dlakavih čekinjastih, iglastih ili nalik na igle, ovisno o njihovoj duljini i debljini. Neki kaktusi imaju spljoštene bodlje (npr. *Sclerocactus papyracanthus*). Ostali  imaju bodlje za  zakačenje. Ponekad su jedna ili više središnjih bodlji zakačne, dok su vanjske bodlje ravne (npr. *Mammillaria rekoi*).

Uz bodlje normalne dužine, članovi potporodice  Opuntioideae imaju relativno kratke bodlje, nazvane glohida, koje su bodlje po svojoj dužini i lahko otpadaju. One ulaze u kožu i teško ih se uklanja, uzrokujući dugotrajnu iritaciju.
[thumb|Stabljika mladog *[Cereus hildmannianus* subsp. *uruguayanus*, sa rebrastom i voštanom prevlakom]]

## Takonomija i klasifikacija
Imenovanje i klasificiranje kaktusa bilo je teško i kontroverzno, već  otkad su za nauku prvi otkriveni kaktusi. Teškoće su počele s Lineom. 1737. Godine, koji je  kaktuse koje je poznavao stavio u dva roda, *Cactus* i *Pereskia*. Međutim, kada je objavio *Species Plantarum* 1753. - polazno djelo moderne botaničke nomenklature – sve ih je prebacio u jedan rod, *Cactus*.

Kasniji botaničari, poput Philipa Millera 1754. godine, kaktuse su podijelili u nekoliko rodova koje je  1789. godine Antoine Laurent de Jussieu smjestio u svoju tek stvorenu porodicu *Cactaceae*. Početkom 20. stoljeća,  botaničari su osjetili da je Linnaeusovo ime "*Cactus*" postalo toliko zbunjujuće u smislu značenja (je li to bio rod ili porodica?) daa ga ne bi trebalo koristiti kao ime roda. Bečki botanički kongres 1905. godine odbacio je naziv *Cactus* i umjesto toga proglasio rod  *Mammillaria* tipskim rodom porodice *Cactaceae*. Međutim, uspjelo se očuvati ime *Cactaceae*, što je dovelo do neobične situacije u kojoj porodica *Cactaceae* više ne sadrži rod po kojem je imenovana.

Teškoće su se nastavile, dijelom i zbog toga što se pri davanju  naučnih imena oslanjalo na „uzorke tipa“.

Konačno, ako botaničari žele znati je li određena biljka primjer, recimo, *Mammillaria mammillaris*, trebali bi je moći uporediti s uzorkom tipa za  koji  je to ime trajno vezano. Uzorci tipa obično se pripremaju komprimiranjem i sušenjem, nakon čega se skladište u herbarijima,  kako bi djelovali kao konačne reference. Međutim, kaktuse je vrlo teško sačuvati na ovaj način; evoluirali su tako  da se odupru sušenju i njihova tijela se ne mogu  lahko komprimirati. Daljnja poteškoća je u tome što su mnogim kaktusima  imena  dali uzgajivači  i aktivisti u hortikultuturi, a ne botaničari; kao rezultat toga,  često se zanemaruju  odredbe Međunarodnog kodeksa nomenklature algi, gljiva i biljaka (koji upravlja imenima kaktusa, kao i drugih biljaka). Curt Backeberg  je imenovao ili preimenovao 1.200 vrsta, a da nijedno njegovo ime nikada nije priloženo za uzorak, što je, prema Davidu Huntu, osiguralo da

### Klasifikacija
* Potporodica  *Pereskioideae* K. Schumann
* Potporodica *Opuntioideae* K. Schumann
: U  ovu potporodicu uključeno je  oko 15 rodova je uključeno. Oni mogu imati listove kad su mladi, ali se ovi kasnije gube. Njihova stabljika obično se dijeli na različite "zglobove" ili "jastučiće" (kladode). Biljke se razlikuju po veličini, od malih jastuka *Maihueniopsis* do vrsta veličine  drveća;  *Opuntia* naraste u visinu  i do 10  m ili više.
* Potporodica *Maihuenioideae* P. Fearn
: Jedini rod je * Maihuenia *, s dvije vrste, od kojih obje formiraju prostirke niskog rasta. Ima neke karakteristike koje su primitivne unutar kaktusa. Biljke imaju listove, a  kiselinski metabolizam  u potpunosti nedostaje.
* Potporodica *Cactoideae*
: Podijeljena je  u devet plemena; ovo je najveća potporodica, uključujući sve "tipske" kaktuse. Članovi su po habitusu vrlo promjenjivi, razlikuju se od drvolikih  do epifitskih. Listovi su normalno odsutni, iako ponekad vrlo smanjeni postoje kod mladih  biljkaka. Stabljike se obično ne dijele na segmente, ali  su rebraste ili gomoljaste. Dva plemena, *Hylocereeae* i *Rhipsalideae*, sadrže penjačice ili epifitske oblike, s prilično drugačijim izgledom; njihova stabljika je spljoštena i može se podijeliti na segmente.

Molekularnofilogenetičke studije podržale su monofiliju ove tri ove potporodice  (ne *Pereskioideae*), ali nisu podržale sva plemena ili čak rodove  ispod ovog nivoa; Zaista, studija iz 2011. pronašla je samo 39% rodova u potporodici Cactoideae kao monofiletske. Klasifikacija kaktusa trenutno ostaje neizvjesna i vjerovatno će se mijenjati.
[thumb|upright|*[Pereskia grandifolia*]]
;Cactaceae

### Podjela
[thumb|*[Maihuenia*]]
[thumb|*[Opuntia howeyi*]]
[thumb|*[Blossfeldia liliputana*]]
[thumb|Tučak i prašnici cvijeta *[Mammillaria beneckei*]]
[thumb|upright|Veliki cvjetovi u rodu *[Echinopsis*]]
Porodica *Cactaceae* uključuje 176 priznatih rodova sa preko 2.200 vrsta.

* ***Cactoideae*** Eaton
** *Browningieae* F. Buxbaum
*** *Armatocereus* Backeberg
*** *Browningia* N.L. Britton & J.N. Rose
*** *Jasminocereus* N.L. Britton & J.N. Rose
*** *Neoraimondia* N.L. Britton & J.N. Rose
*** *Stetsonia* N.L. Britton & J.N. Rose
** *Cacteae* Rchb.
*** *Acharagma* (N.P. Taylor) Glass
*** *Ariocarpus* Scheidweiler 
*** *Astrophytum* Lemaire 
*** *Aztekium* Boedeker
*** *Cochemiea* (K. Brandegee) Walton
*** *Coryphantha* (Engelmann) Lemaire 
*** *Cumarinia* Buxb.
*** *Echinocactus* Link & Otto 
*** *Echinomastus* N.L. Britton & J.N. Rose
*** *Epithelantha* Weber ex N.L. Britton & J.N. Rose
*** *Escobaria* N.L. Britton & J.N. Rose
*** *Ferocactus* N.L. Britton & J.N. Rose 
*** *Geohintonia* Glass & W.A. Fitz Maurice
*** *Leuchtenbergia* W.J. Hooker
*** *Lophophora* J.M. Coulter 
*** *Mammillaria* A.H. Haworth 
*** *Mammilloydia* Buxbaum
*** *Neolloydia* N.L. Britton & J.N. Rose 
*** *Obregonia* Frič
*** *Ortegocactus* Alexander
*** *Pediocactus* N.L. Britton & J.N. Rose 
*** *Pelecyphora* Ehrenberg
*** *Sclerocactus* N.L. Britton & Rose 
*** *Stenocactus* (K. Schumann) A.W. Hill
*** *Strombocactus* N.L. Britton & Rose
*** *Thelocactus* (K.M. Schumann) N.L. Britton & Rose 
*** *Turbinicarpus* Buxbaum & Backeberg
** *Calymmantheae* R.S. Wallace
****Calymmanthium* F. Ritter
** *Cereeae* Salm-Dyck
*** *Arrojadoa* Britton & Rose
*** *Brasilicereus* Backeberg
*** *Cereus* P. Miller 
*** *Cipocereus* F. Ritter
*** *Coleocephalocereus* Backeberg
*** *Melocactus* Link & Otto 
*** *Micranthocereus* Backeberg
*** *Pierrebraunia* Esteves Pereira
*** *Pilosocereus* Byles & G.D. Rowley 
*** *Stephanocereus* A. Berger
*** *Uebelmannia* A.F.H. Buining
** *Hylocereeae* F. Buxbaum
*** *Disocactus* Lindley
*** *Epiphyllum* A.H. Haworth 
*** *Hylocereus* (A. Berger) N.L. Britton & J.N. Rose 
*** *Pseudorhipsalis* N.L. Britton & J.N. Rose
*** *Selenicereus* (A. Berger) N.L. Britton & J.N. Rose 
*** *Weberocereus* Britton & Rose
** *Notocacteae* F. Buxbaum
*** *Austrocactus* N.L. Britton & J.N. Rose
*** *Blossfeldia* Werdermann
*** *Cintia* Kníže & Říha
*** *Copiapoa* Britton & Rose
*** *Eriosyce* R.A. Philippi
*** *Eulychnia* R.A. Philippi
*** *Frailea* N.L. Britton & J.N. Rose
*** *Neowerdermannia* Frič
*** *Parodia* Spegazzini 
*** *Yavia* R.Kiesling et J.Piltz, 2001
** *Pachycereeae* F. Buxbaum
*** *Acanthocereus* (Engelmann ex A. Berger) Britton & Rose 
*** *Bergerocactus* Britton & Rose 
*** *Carnegiea* N.L. Britton & J.N. Rose 
*** *Cephalocereus* Pfeiffer 
*** *Corryocactus* Britton & Rose 
*** *Dendrocereus* Britton & Rose
*** *Echinocereus* Engelmann
*** *Escontria* Rose
*** *Isolatocereus* Backeberg
*** *Leptocereus* (A. Berger) Britton & Rose 
*** *Myrtillocactus* Console
*** *Neobuxbaumia* Backeberg
*** *Pachycereus* (A. Berger) N.L. Britton & J.N. Rose 
*** *Peniocereus* (A. Berger) Britton & Rose
*** *Polaskia* Backeberg
*** *Pseudoacanthocereus* F. Ritter
*** *Stenocereus* (A. Berger) Riccobono 
** *Rhipsalideae* A.P. de Candolle
*** *Hatiora* Britton & Rose
*** *Lepismium* Pfeiffer
*** *Rhipsalis* J. Gaertner 
*** *Schlumbergera* Lemaire
** *Trichocereeae* F. Buxbaum
*** *Acanthocalycium* Backeberg
*** *Arthrocereus* A. Berger
*** *Brachycereus* Britton & Rose
*** *Cephalocleistocactus* F. Ritter
*** *Cleistocactus* Lemaire 
*** *Denmoza* Britton & Rose
*** *Discocactus* Pfeiffer
*** *Echinopsis* Zuccarini
*** *Espostoa* Britton & Rose
*** *Espostoopsis* Buxbaum
*** *Facheiroa* Britton & Rose
*** *Gymnocalycium* Pfeiffer ex Mittler
*** *Haageocereus* Backeberg
*** *Harrisia* Britton 
*** *Lasiocereus* F. Ritter
*** *Leocereus* Britton & Rose
*** *Matucana* Britton & Rose
*** *Mila* Britton & Rose
*** *Oreocereus* (A. Berger) Riccobono
*** *Oroya* Britton & Rose
*** *Pygmaeocereus* H. Johnson & Backeberg
*** *Rauhocereus* Backeberg
*** *Rebutia* K. Schumann 
*** *Samaipaticereus* Cárdenas
*** *Weberbauerocereus* Backeberg
*** *Yungasocereus* F. Ritter
* ***Maihuenioideae*** P. Fearn
***Maihuenia* (Phil. ex F. A. C. Weber) K. Schum.
* ***Opuntioideae*** Burnett
** *Austrocylindropuntia* Backeberg
** *Brasiliopuntia* (K. Schumann) A. Berger
** *Consolea* Lemaire
** *Cumulopuntia* F. Ritter
** *Cylindropuntia'' (Engelmann) F.M. Knuth - Devil's Rope
** *Grusonia* F. Reichenbach ex Britton & Rose
** *Maihueniopsis* Spegazzini, 1925 (kor. F.Ritter, 1980)
** *Miqueliopuntia* Frič ex F. Ritter
** *Opuntia* P. Miller
** *Pereskiopsis* N.L. Britton & Rose
** *Pterocactus* K. Schumann
** *Quiabentia* Britton & Rose
** *Tacinga* N.L. Britton & Rose
** *Tephrocactus* Lemaire
** *Tunilla* D.R. Hunt & Iliff
* ***Pereskioideae*** Engelmann
***Pereskia* Mill.

## Rasprostranjenje
thumb|upright=1.5|Rasprostranjenje kaktusa
[thumb|Rod *Opuntia* je odomaćen na [Kanarski otoci|Kanarskim otocima.]]
Kaktusi naseljavaju različite regije, od obalnih ravnica do visoko planinskih područja. Uz jedan izuzetak, oni su porijeklom iz Amerike, gdje se njihov raspon proteže od Patagonije do Britanske Kolumbije i Alberte u zapadnoj Kanadi. Postoji niz centara raznolikosti. Za kaktuse prilagođene suši, tri glavna centra su Meksiko i jugozapadni dio Sjedinjenih Država; jugozapadni Andi, gdje se nalaze u Peru, Bolivija, Čile i Argentina; istočni Brazil, daleko od Amazonskog bazena. Za epifitske i penjačke  kaktuse koji žive na drveću nužno su različiti centri raznolikosti, jer zahtijevaju vlažno okruženje. Nalaze se uglavnom na obalnim planinama i atlantskim šumama jugoistočnog Brazila; u Boliviji, koja je središte raznolikosti za potporodicu *Rhipsalideae*;  u šumovitim predjelima Centralne Amerike, gdje sun a  planinama Hylocereeae najrazličitiji.

*Rhipsalis baccifera* je izuzetak; porijeklom je iz Amerike i Starog svijeta, gdje se nalazi u tropskom području  Afrike, Madagaskara  i Šri Lanke. Jedna teorija je da se širila tako što se prenosi kao sjeme u probavnom traktu ptica; sjeme *Rhipsalis * prilagođeno je za distribuciju preko  ptica. Populacije Starog svijeta su poliploidne  i smatrane su različitim podvrstama, što podržava ideju da širenje nije bilo nedavno. Alternativna teorija je da je vrsta u početku prešla Atlantik na evropskim brodovima koji su trgovali između Južne Amerike i Afrike, nakon čega su ga ptice možda još više raširile.

 [thumb|Prepolovljeni plod *[Schlumbergera* prečnik  1,0~1,5&nbsp;cm]]

## Upotreba
thumb|Oguljeni plodovi indijskog smokvastog kaktusa različitih sorti u prodaji u Meksiku
Biljka koja je danas poznata pod nazivom *Opuntia ficus-indica* ili indijski smokvasti kaktus, odavno je bila važan izvor hrane. Smatra se da je izvorna vrsta nastala u centralnom  Meksiku, mada je to sada nejasno jer su starosjedilački stanovnici južne Sjeverne Amerike razvili i distribuirali niz hortikulturnih sorti (sorti), uključujući oblike vrsta i hibride sa ostalim  opuncijama. Jedu se i plodovi i jastučići, prvi često pod španskim imenom *tuna*, drugi pod imenom *nopal*. Kultivirani oblici često su značajno manje bodljikavi ili čak bez bodlji. Za Nopalsku industriju u Meksiku, 2007. godine se tvrdilo da vrijedi 150 USD.  Indijski smokva kaktus je vjerovatno bio prisutan na Karibima kada su stigli Španci, a ubrzo je unesen I u Evropu.  Brzo  se širila mediteranskim područjem, i prirodnim putem i unošenjem – toliko toga, rani botaničari  su pretpostavili da je porijeklom iz tog područja. Izvan Amerike, indijski smokva kaktus važan je komercijalni usjev na  Siciliji, u  Alžiru  i drugim sjevernoafričkim zemljama. Plodovi drugih opuncija također se jede, uglavnom pod istim imenom, *tuna*. Također se konzumiraju i cvjetni pupoljci, posebno vrste roda *Cylindropuntia*.

Gotovo svaki mesnati prodovi kaktusa jestivi su. Riječ *pitaya* ili *pitahaya* (obično se smatra da je preuzeta na španki od haićanskih kreola,  može se primijeniti na niz "ljuskavih plodova", posebno onih od stubastih kaktusa. Plod saguara (*Carnegiea gigantea*) odavno je važan za starosjedilačko stanovništvo sjeverozapadnog Meksika i jugozapadnog dijela SAD, uključujući pustinju Sonora. Može se konzervirati kuhanjem, da se dobije sirup i sušenjem. Sirup se takođe može fermentirati, da bi se dobilo alkoholno piće. Plodovi vrsta roda  Stenocereus takođe su bili važni izvori hrane u sličnim delovima Severne Amerike; *Stenocereus queretaroensis* se uzgaja radi plodova. U tropskim južnijim krajevima, alpski *Hylocereus undatus* pruža pitahaya orejona ", koji se danas u Aziji široko uzgaja pod imenom zmajevo voće. Ostali kaktusi koji daju jestive plodove uključuju vrste rodova *Echinocereus*, *Ferocactus*, *Mammillaria*, *Myrtillocactus*, *Pachycereus*, *Peniocereus* i *Selenicereus*. Tijela kaktusa osim opuncija rjeđe se jedu, mada je Anderson izvijestio da se "Neowerdermannia vorwerkii" "priprema i jede poput krompira u gornjoj Boliviji." 

Saguaro_gatherers2.jpg|Uzgoj  saguera u 1907.
Saguaro fruit.jpg|Jestivi plodovi saguara
Barrel Cactus Fruit cropped.jpg|Plodovi nekih vrsta roda  *Ferocactus* jestivi su.
Dragonfruit Chiayi market.jpg|"Zmajevo voće" za prodaju u Taiwanu
Fruto de Stenocereus queretaroensis.jpg|Plodovi dobijeni od  *Stenocereus queretaroensis*
Nopal11.jpg|Salata sa sjeckanom *nopales* (opuncija)

### Psihoaktivni  agensi
[thumb|*[Lophophora williamsii*  u divljini]]
[thumb|250px| Klesanje u kamenu iz [Chavín de Huantar, datirano na oko  1.000. godine prije nove ere, prikazuje lik koji nosi ono što se smatra kaktusom San Pedro]]
Pokazalo se da su brojne vrste kaktusa sadržavale psihoaktivna sredstva, hemijske spojeve  koji svojim djelovanjem na mozak mogu izazvati promjene u raspoloženju, percepciji i spoznaji. Dvije vrste imaju dugu povijest upotrebe domorodačkih naroda Amerike: peyot, * Lophophora williamsii *, u Sjevernoj Americi, i kaktus San Pedro,' 'Echinopsis pachanoi' ', u Južnoj Americi. Oba sadrže meskalin.

* L. williamsii * je porijeklom iz sjevernog Meksika i južnog Teksasa. Pojedinačne stabljike su visoke oko 2 – 6&nbsp;cm, promjera  4 – 11&nbsp;cm, a mogu se naći u grozdovima veličine  do  1 m. Veliki dio stabljike je obično ispod zemlje. Meskalin je koncentriran u fotosintetskom dijelu stabljike iznad zemlje. Središte stabljike koja sadrži tačku rasta (apikalni meristem) je potopljeno. Iskusni sakupljači pejota uklanjaju tanki komad s vrha biljke, ostavljajući netaknutu tačku rasta, omogućavajući biljci da se regenerira.  Dokazi ukazuju da je peyote bio u upotrebi prije više od 5.500 godina; osušena dugmad pejota za koje se pretpostavlja da potiču sa nalazišta u Rio Grande, Teksas, datirani radiougljikom  na oko 3780. - 3660. godine p.ne. Peyote se doživljava kao sredstvo pristupa svetom  duhu. Pokušaji Rimokatoličke crkve da suzbiju njegovu upotrebu nakon špankog osvajanja uglavnom su bili neuspješni, a sredinom 20. stoljeća pejot je masovnije koristio domorodački narod nego ikad na sjeveru Kanade. Sada ga formalno koristi Crkva nativnih Amerikanaca.

Echinopsis pachanoi“  potiče  iz Ekvadora i Perua. Izgled je vrlo različit od L. williamsii *. Ima visoke stabljike, do  6 m, s promjerom  6 -15  cm, koje se odvajaiu od osnove, cjelokupnoj biljci daje izgled grmlja ili drveća. Arheološki dokazi o upotrebi ovog kaktusa izgleda da su datirani od prije 2.000– 2.300 godina, s rezbarijama i keramičkim predmetima na kojima su prikazani stubasti kaktusi. Iako su crkvene vlasti pod španskom upravom pokušale suzbiti njegovu upotrebu, to nije uspjelo, što pokazuje i kršćanski element u zajedničkom nazivu "San Pedro kaktus" – kaktus Sveti Petar. Anderson pripisuje ime uvjerenju da baš kao što sveti Petar drži ključeve do neba, efekti kaktusa omogućavaju korisnicima da "dođu do neba dok su još na zemlji."  I dalje se koristi za psihoaktivne učinke, kako u duhovne, tako i u ljekovite svrhe, često se kombinira s drugim psihoaktivnim agensima, poput *Datura ferox* i duhanom. Nekoliko drugih vrsta roda  *Echinopsis*, uključujući *E. peruviana'', takođe sadrže meskalin.

## Bibliografija
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Također pogledajte
*Cvjetnica

## Reference
## Vanjski linkovi
* 
* 

Kategorija:Caryophyllales
Kategorija:Biljke