Lavoslav Ružička

**Lavoslav (Leopold) Ružička** (13. septembar 1887 -  26. septembar 1976) bio je hrvatsko-švicarski naučnik. Dobitnik je Nobelove nagrade za hemiju 1939, o polimetilenima i višim terpenima" "uključujući prvu hemijsku sintezu muških polnih hormona", te je prvi dobitnik te nagrade sa područja današnje Hrvatske. Nosilac je osam počasnih doktorata (četiri za nauku, dva za medicinu, jednog za prirodne nauke i jednog za pravo), sedam nagrada i medalja; i dvadeset četiri počasna članstva u hemijskim, biohemijskim i drugim naučnim društvima.

## Mladost i obrazovanje 
Rođen je 13. septembra 1887 u Vukovaru, u porodici obrtnika i poljoprivrednika. Pohađao je klasičnu gimnaziju u Osijeku. Po završetku gimnazije opredijelio se za tehniku. Cijeli svoj život je ostao na tom području. Proučavao je strukture aktivnih komponenata biljke *Pyrethrum cinerariifolium* dalmatinskog buhača. Radeći, došao je u doticaj s hemijom tarpena - veoma interesantnog industriji parfema. Namjeravo je započeti samostalna istraživanja, te je započeo uspješnu i produktivnu saradnju s Cie Company (kasnije *Firmenich*) u Ženevi.

1916. - 1917. dobija podršku najvećeg svjetskog proizvođača parfema *Haarman & Reimer* iz Holzmindena u Njemačkoj. Zbog znanja iz područja tarpena, 1918. postaje vanredni profesor, a 1923. i počasni profesor na ETH-u (Eidgenössische Technische Hochschule) i na Univerzitetu u Zurichu.

Godine 1921. Ružička se pridružuje ženevskim proizvođačima parfema *Chuit, Naef & Firmenich*. Radeći tamo stiče finansijsku stabilnost, te iz Züricha odlazi u Basel. Godine 1927. postaje profesor organske hemije na Univerzitetu u Utrechtu u Holandiji. U Holandiji ostaje tri godine, a kasnije se ponovno vraća u Švicarsku, gdje postaje vodeći stručnjak na području hemijske industrije.

Ponovno u Zürichu, na "ETH"-u postaje profesor organske hemije i započinje najplodnije razdoblje svoje karijere. Proširuje područja svojih istraživanja, dodajući hemiji tarpena i steroide. Nakon uspješne sinteze spolnih hormona (androsterona i testosterona, njegov laboratorij postaje 
vodeći na polju organske hemije.

Godine 1939. osvaja zajedno s Adolfom Butendandtom Nobelovu nagradu za hemiju. Za vrijeme Drugog svjetskog rata, neki od njegovih najboljih saradnika odlaze, no Ružička dovodi u svoju laboratoriju nove, mlade i obećavajuće naučnike, među kojima je i Vladimir Prelog.

Okrenuo se proučavanju novih područja: biohemije; problemima evolucije i nastanka života, a posebice biogeneze tarpena. Godine 1957, Ružička odlazi u mirovinu, te svoju laboratoriju ostavlja Vladimiru Prelogu.

Ružička se značajno posvetio problemima edukacije. Insistirao je na boljoj organizaciji akademskog obrazovanja i naučnog rada u SFRJ, te je uspostavio Švicarsko-jugoslovensko društvo. Također je postao i počasni član tadašnje Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti u Zagrebu. U Švicarskoj je osnovana nagrada "Ružička" za mlade naučnike iz hemije koji rade u Švicarskoj. U rodnom  Vukovaru njegovu čast otvoren je muzej (1977.), koji je nažalost uništen 1991. za vrijeme Domovinskog rata.

Umro je 26. septembra 1976. u Mammern, Švicarska.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Lavoslav Ružička 

## Dodatna dokumentacija 
*Hrvatska enciklopedija, mrežno izdanje. Leksikografski zavod Miroslav Krleža, 2021. Pristupljeno 30. 1. 2023.

Kategorija:Dobitnici Nobelove nagrade za hemiju
Kategorija:Hrvatski hemičari
Kategorija:Biografije, Vukovar
Kategorija:Švicarski hemičari
Kategorija:Članovi SANU
Kategorija:Inozemni članovi Kraljevskog društva
Kategorija:Rođeni 1887.
Kategorija:Umrli 1976.