Miroslav Filipović

**Miroslav Filipović** (5. juni 1915 – 29. juni 1946), poznat i kao **Tomislav Filipović** i **Tomislav Filipović-Majstorović**, bio je bosanskohercegovački fratar i ustaški vojni kapelan koji je učestvovao u zločinima tokom Drugog svjetskog rata u Jugoslaviji. Osuđen kao ratni zločinac na jugoslovenskom građanskom sudu, pogubljen je vješanjem 1946.

Za vrijeme rata, Vatikan je nastavio da priznaje jugoslovensku Vladu u egzilu, slijedeći princip nepriznavanja novih država u vrijeme rata. Međutim, razvijala je i odnose sa NDH i upoznavala se sa nastojanjima ustaša da pokatoliče etničke Srbe. Neki bivši svećenici, uglavnom franjevci, posebno u, ali ne ograničavajući se na, Hercegovini i Bosni, učestvovali su u samim zločinima. Filipović-Majstorović stupio je u ustaše 7. februara 1942. i učestvovao u banjalučkom masakru. Navodno je kasnije otpušten iz franjevačkog reda. Postao je šef straže koncentracijskog logora Jasenovac gdje je zbog svog sadizma dobio nadimak "Fra Sotona". Kada je obješen zbog ratnih zločina, nosio je svešteničku odjeću, iako je navodno bio otpušten iz službe.

## Rani život 
Rođen je 5. juna 1915, ali o njegovim ranim godinama ostalo je malo zabilježeno. Godine 1938. stupio je u Franjevački red u samostanu Petrićevac, Banja Luka, i uzeo "Tomislav" kao svoje vjersko ime.

Godine 1941, nakon uspostave Nezavisne Države Hrvatske (NDH), marionetske države koju su Sile Osovine uspostavile. Dodijeljen je kao kapelan u regiji Rame u sjevernoj Hercegovini, ali nije preuzeo zadatak. U januaru 1942, nakon završenih ispita u Sarajevu, postaje vojni kapelan kod ustaša. Izvještaj Državne komisije Hrvatske za istraživanje zločina okupacionih snaga i njihovih saradnika (DKC) jasno označava njegova djela unutar ustaških pripadnika i visoko rangiranih članova.

## Ustaški kapelan 
Filipović (kasnije Tomislav Filipović-Majstorović) je raspoređen u II Poglavničku tjelohraniteljsku bojnu. Izjave dvojice očevidaca i višeg njemačkog generala govore da je 7. februara 1942. pratio elemente svog bataljona u operaciji zatiranja Srba u naselju Drakulić, na sjevernoj periferiji Banjaluke, i u dva susjedna sela, Motike i Šargovac. Nekoliko Srba je preživjelo, ali je operacija u velikoj mjeri postigla svoj cilj; ubijeno je više od 2.300 srpskih civila, uključujući muškarce, žene i djecu, obično sjekirama ili krampama.

U izvještajima koji su od 9. i 11. februara 1942. upućeni načelniku Službe državne unutrašnje bezbjednosti Eugenu Didi Kvaterniku iz njegove banjalučke kancelarije, navodi se da je među žrtvama u Šargovcu bilo 52 djece ubijene u seoskoj osnovnoj školi. U prvom od ovih izvještaja navodi se broj poginulih u rudniku, školi i tri sela, kojih je ukupno 2.287. Drugim se broj smrtnih slučajeva u školi revidira sa 37 na 52, čime se broj žrtava popeo na 2.302, 13 manje od neposredno prethodne procjene od 2.315.

Filipović je zbog umiješanosti bio izveden pred vojni sud od strane Wehrmachta, vjerovatno na zahtjev Armije Kraljevine Italije koja je tada okupirala dio teritorije NDH. Filipoviću su 4. aprila 1942. navodno suspendovani sveštenički fakulteti po nalogu papinskog Nuncija u Zagrebu i on je zatvoren u Hrvatskoj. Međutim, general Edmund Glaise-Horstenau, viši oficir Wehrmachta u regiji, optužio je Filipovića u izvještaju da je bio prisutan na sastanku planiranja prije masakra, zajedno s nekim drugim katoličkim vojnim kapelanima i, "tokom klanja". General Glaise-Horstenau je dalje naveo da su sastanku bili prisutni i bivši ustaški gradonačelnik Banje Luke Viktor Gutić i glavni gradski tužitelj dr Stilinović.

## Jasenovac 
### Imenovanje 
Direktnom intervencijom Vjekoslava "Maksa" Luburića, koji je tada bio na čelu Odsjeka III Službe unutrašnje sigurnosti NDH, koji je bio odgovoran za vođenje sistema logoraša marionetske države, Filipović je brzo pušten i poslat u kompleks radnih logora i logora smrti Jasenovac gdje je isprva bio logoraš sa beneficiranim statusom, koji je pomagao ustaše, a kasnije imenovao ustaše za komandu malog tranzitnog logora u blizini Jasenovca, početkom 1942, navodno je ubio logoraša zbog skrivene vekne hljeba.

Ubrzo nakon toga postaje načelnik straže, odgovoran za masovna pogubljenja i poručnik komandanta Ljube Miloša i upravnika Ivice Matkovića, a kasnije, 10. juna 1942, upravnik glavnog logora umjesto njih, do povratka Matkovića, u martu. 1942. Luburić je Filipoviću dao novo prezime "Majstorović", nastalo od riječi  "majstor". Od tada se u dokumentima spominje ponekad pod tim imenom, a ponekad kao Filipović-Majstorović. Dobio je prividnu opkladu koju su dali on, Marinko Polić i Jerko Maričić, obojica zloglasni podoficiri u logoru. Svjedok Josip Riboli je izjavio:

Još jedno posebno opako ubistvo opisao je bivši jevrejski zatvorenik Egon Berger u svojoj knjizi "44 mjeseca u Jasenovcu":

### Komandant Jasenovca 
Nakon rata priznao je da je lično ubio oko 100 zarobljenika i da je prisustvovao masovnim pogubljenjima mnogih. Procijenio je da je pod njegovom komandom u glavnom logoru Jasenovac ubijeno oko 20-30.000 zarobljenika. Rekao je da bi zatvorenike često tjerali da stoje u pripremljenim rovovima gdje je svaki bio ubijen udarcem malja. Dalje je opisao svoj mandat komandovanja Starom Gradiškom, zarobljeničkim logorom prvenstveno za žene koji je u sistemu Jasenovca označen kao logor V:

Nakon saslušanja 62 preživjela zatvorenika u Jasenovcu, koje je navodila obično sa potpunim adresama, komisija za ratne zločine je 1946. Filipovića ubrojila među 13 ustaša koji su se "istakli" brutalnošću i direktnom umiješanošću u ubijanje. U njemu je saopšteno da je Filipović "u sadizmu nadmašio" čak i okrutnost Ljube Miloša, poznatog po tome što je u lažnoj klinici sjekao zatvorenike. Komisija je Filipovićevu izjavu doživjela kao "ključno" priznanje njegovog učešća u zločinima, ali je s obzirom na brojke koje je naveo napomenula: "Svi saslušani svjedoci, koji su i sami zatvorenici, govore sa potpunom dosljednošću i sigurnošću o daleko većem broju, posebno u pogledu broja žrtava koje je ubio sam Majstorović". Komisija je citirala jednog svjedoka, Tomu Krkača, koji je opisao kako je Filipovića viđao "vrlo često" kako puca u zarobljenike tokom takozvanih javnih pogubljenja i tjera zatvorenike da maljem ubijaju druge zatvorenike.

U jednom od prvih objavljenih memoara o životu i smrti u kompleksu Jasenovac, hrvatski doktor medicine i akademik dr Nikola Nikolić, koji je bio zatvorenn u logoru III, opisao je svoj prvi susret sa Filipovićem: "Njegov glas je imao gotovo žensku kvalitetu što je bilo u suprotnosti s njegovim fizičkim stasom i grubim licem". Nikolić se prisjetio kako je stajao u drugom redu grupe zatvorenika koji su bili postrojeni da gledaju kako drugu grupu zarobljenika tjeraju ispred Filipovića, koji je pozvao Nikolića na front kako bi kao ljekar mogao svjedočiti da se "naše operacije izvode bez anestezije". Filipović je potom ubio dvojicu zatvorenika i rekao kolegi da "dovrši ostale".

Nikolić citira još jednog preživjelog Josipa Ribolija:

Riboli je svjedočio i hrvatskoj komisiji za ratne zločine. Prema pričama nekih preživjelih, Filipović je nastavio djelovati kao kapelan dok je komandovao logorom, a ponekad je nosio svoje franjevačke haljine dok je izvršavao svoje zločine. Kao rezultat toga, postao je poznat kao "Fra Sotona". Prema Ronaldu Rychlaku, Filipović je "suđen, laiciziran i izbačen iz franjevačkog reda prije nego što je rat uopće završio", navodno 22. oktobra 1942, datuma kada je prebačen u Staru Gradišku. dok je, prema riječima druga dva svjedoka, Sime Klaića i Dragutina Škrgatića: Klaić se prisjeća da je za Božić 1942. Miroslav [Filipović-Majstorović ] naredio misu, a kasnije i okupljanje, gdje je nožem ubio četvoricu logoraša, dok je sarajevskog Jevrejina Alkalaja tjerao da pjeva, a zatim naredio Alkalaju da mu priđe, ubo ga u prsa i prerezao mu vrat. Zatim je ubio 56 bosanskih Jevreja tako što ih je vezao žicom, udario sjekirom tako da su svi pali u bunar. Potom je pucao u glavu oko 40 seljana Bošnjaka. Škrgatić je potvrdio da je Filipović nakon mise pucao mještanima u glavu, dodajući:

"U Majstorovićevo vrijeme okupljanja i pogubljenja su bila česta. Fra Majstorović je zagovarao mistični pristup ubistvima... Nakon što ih je ubio, sjeo je na stolicu i rekao 'pravda je stigla'".

Ivan Placec, svjedok, dodao je da je Filipović tog dana pucao na devet zatvorenika zbog pokušaja bjekstva. Sličnu priliku je vidio i Josip Erlih, kada je, kako je tvrdio, Filipović upucao osam logoraša.

## Ostale aktivnosti 
Kao pripadnik ustaške obrane imao je čin bojnika. Tokom 1943. i 1944. djelovao je kao obavještajac u Hercegovini i srednjoj Bosni, te kao pomoćnik komandanta IV. Ustaškog udruženja u Lici. Početkom maja 1945. pobjegao je u Austriju, gdje su ga Britanci zarobili i izručili Jugoslaviji.

## Poslije rata 
Filipoviću je 1946. u Beogradu suđeno za ratne zločine. On je svjedočio u skladu sa svojim iskazom hrvatskoj komisiji za ratne zločine, priznajući svoje učešće u nekim zločinima i negirajući umiješanost u druge. Proglašen je krivim, osuđen na smrt i obješen. Uprkos protjerivanju 1942, Filipović je pogubljen dok je nosio habit franjevačkog reda.

## Reference 
### Izvori 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjski linkovi 
Kategorija:Rođeni 1915.
Kategorija:Umrli 1945.
Kategorija:Biografije, Jajce
Kategorija:Ustaše
Kategorija:Ratni zločinci u Drugom svjetskom ratu
Kategorija:Hrvati iz Bosne i Hercegovine osuđeni za ratne zločine