Obična varijabilna imunodeficijencija

**Obična varijabilna imunodeficijencija** (**CVID**) je imunski poremećaj karakteriziran ponavljajućim infekcijama i niskim razinama antitijela, posebno u tipovima imunoglobulina (Ig) IgG, IgM i IgA. Općenito simptomi uključuju visoku osjetljivost na strane napadače, hroničnu bolest pluća, te upale i infekcije gastrointestinalnog trakta. CVID je doživotna bolest.

## Znakovi i simptomi 
Simptomi CVID-a razlikuju se među oboljelima. Njegove glavne karakteristike su hipogamaglobulinemija i rekurentne infekcije. Hipogamaglobulinemija se manifestuje kao značajno smanjenje nivoa IgG antitijela, obično uz IgA antitijela. Nivoi IgM antitijela su također smanjeni kod otprilike polovine ljudi. Infekcije su direktna posljedica niskog nivoa antitijela u cirkulaciji, koja ih ne štite adekvatno od patogena. Mikroorganizmi koji najčešće uzrokuju infekcije kod CVID su bakterije *Haemophilus influenzae*, *Streptococcus pneumoniae* i *Staphylococcus aureus*.  Kod ljudi su rjeđe izolovani patogeni *Neisseria meningitidis*, *Pseudomonas aeruginosa* i *Giardia lamblia*. Infekcije najviše pogađaju respiratorni trakt (nos, sinusi, bronhije, pluća) i uši; mogu se pojaviti i na drugim mjestima, kao što su oči, koža i gastrointestinalni trakt. Ove infekcije reaguju na antibiotike, ali se mogu ponoviti nakon prestanka uzimanja antibiotika. Kada se teške, ponavljajuće plućne infekcije ne liječe može se razviti i bronhiektazija.

Osim infekcija, osobe sa CVID-om mogu razviti komplikacije. To uključuje:
* autoimunske manifestacije, npr. perniciozna anemija, autoimunska hemolitska anemija (AHA), idiopatska trombocitopenija purpura (ITP), psorijaza, vitiligo, reumatoidni artritis, primarni hipotireoza, atrofijski gastritis. Autoimunost je glavni tip komplikacija kod osoba sa K+CVID-om, javlja se u nekom obliku kod do 50% osoba;
* maligne bolesti, posebno nehodgkinov limfom i karcinom želuca;
* enteropatija, koja se manifestira zatamnjivanjem crijevnih resica i upalom, a obično je praćena simptomima kao što su grčevi u trbuhu, dijareja, zatvor i, u nekim slučajevima, malapsorpcija i gubitak težine. Simptomi CVID enteropatije slični su onima kod celijakije, ali ne reaguju na dijetu bez glutena. Infektivni uzroci moraju biti isključeni prije nego što se postavi dijagnoza enteropatije, jer su osobe s CVID-om podložnije crijevnim infekcijama, npr. od *Giardia lamblia*;
* limfocitna infiltracija tkiva koja može uzrokovati povećanje limfnih čvorova (limfadenopatija), slezene (splenomegalija) i jetre (hepatomegalija), kao i stvaranje granuloma. U plućima je to poznato kao granulomatozno-limfocitna intersticijska bolest pluća.

Anksioznost i depresija mogu se pojaviti kao posljedice suočavanja s ostalim simptomima.

Pacijenti sa CVID-om se uglavnom žale na jak umor.

Kao i kod svakog nedostatka antitijela, najčešći tipovi infekcija i bolesti uključuju uši, sinuse, nos i pluća. Uobičajene infekcije uključuju:
*Upala pluća
*Infekcije ušiju
*Sinusitis
*Hronični kašalj (traje od nekoliko sedmica do više mjeseci)
*Gastrointestinalne infekcije

Gastrovaskularne infekcije, kao što su infekcije ili upale su vrlo česte, u većini slučajeva. Mnogi znakovi gastrovaskularne infekcije uključuju bol u trbuhu, mučnine, nadimanje, povraćanje, dijareju i gubitak težine. Mnogi pogođeni imaju smanjenu sposobnost apsorpcije hranljivih materija, uključujući vitamine, proteine, minerale, masti i šećer u probavnom traktu.

Zbog promjena u razvoju u B-ćelijama, neke osobe sa običnom varijabilnom imunodeficijencijom imaju nakupine limfocita u limfoidnim tkivima. To može uzrokovati blago do jako natečene limfne čvorove ili upalu slezene. Osim toga, određeni postotak osoba sa običnom varijabilnom imunodeficijencijom podložniji je razvoju određenih oblika raka, više od onih bez uobičajene varijabilne imunodeficijencije. Dva najčešća karcinoma kod pacijenata sa varijabilnom imunodeficijencijom uključuju limfom i određene karcinome želuca. Prema kriterijima koje su postavili ESID (European Society for Immunodeficiency) i PAGID (Pan-American Group for Immunodeficiency), CVID se dijagnosticira ako: Prije početka terapije, donirane plazme se testiraju na poznate patogene koji se prenose krvlju, zatim se objedinjuju i obrađuju, kako bi se dobili koncentrirani uzorci IgG. Infuzije se mogu davati u tri različita oblika: intravenozno (IVIg):, potkožno  (SCIg) i unutarmišićno  (IMIg).

Primjena intravenskih imunoglobulina zahtijeva umetanje kanile ili igle u venu, obično u ruke ili šake. Budući da se koristi visoko koncentrirani proizvod, infuzije IVIg se vrše svake 3 – 4 sedmice. Potkožne infuzije polahko oslobađaju Ig serum ispod kože, ponovo kroz iglu, a obavljaju se svake sedmice. IIntramuskularne infuzije se više ne koriste u širokoj upotrebi, jer mogu biti bolne i vjerojatnije će izazvati reakcije.

Ljudi često doživljavaju neželjene nuspojave na infuzije imunoglobulina, uključujući:
* oticanje na mjestu umetanja (često kod SCIG)
* jeza
* glavobolja
* mučnina (često kod IVIG)
* umor (često kod IVIG)
* bolovi u mišićima ili bol u zglobovima
* groznica (često kod IVIG i rijetko kod SCIG)
* koprivnjača (rijetko)
* trombotski događaji (rijetko)
* asepsni meningitis (rijetko, češći kod osoba sa SLE)
* anafilaksni šok (vrlo rijetko). Izgledi pacijenata uveliko variraju u zavisnosti od nivoa oštećenja pluća i drugih organa prije dijagnoze i liječenja.

## Epidemiologija
Kod kavkazoida, CVID ima procijenjenu prevalenciju od oko 1:50.000. Čini se da je bolest manje rasprostranjena među Azijatima i Afroamerikancima. Muškarci i žene su podjednako pogođeni; međutim, među djecom preovlađuju dječaci. Nedavno istraživanje ljudi u Evropi sa primarnim imunodeficijencijama pokazalo je da 30% ima CVID, za razliku od ostalih imunodeficijencija. Oko  10–25% ljudi je nasljedilo bolest, obično preko autosomno-dominantno nasljeđivanje. S obzirom na rijetkost bolesti, još uvijek nije moguće generalizirati prevalenciju bolesti među etničkim i rasnim grupama. CVID skraćuje životni vijek; ali nijedna dosadašnja studija  nema zabilježenu srednju starost. Jedna studija sugerira da je srednja dob smrti za muškarce i žene sa 42, odnosno sa  44 godine, ali većina pacijenata uključenih u studiju je još uvijek živa. Oni ljudi s pratećim poremećajima imali su najgoru prognozu, a oni ljudi sa CVID-om samo su imali česte infekcije, imali su najdužu stopu preživljavanja, sa očekivanim životnim vijekom gotovo jednakim općoj populaciji Ujedinjenog Kraljevstva. Osim toga, osobe s CVID-om s jednom ili više neinfektivnih komplikacija imaju 11 puta veći rizik od smrti u odnosu na osobe samo sa infekcijama.

## Historija
Imunodeficijencije obuhvataju mnoge bolesti i genetički su defekti koji utiču na imunski sistem. Postoji otprilike 150 imunodeficijencija koje obuhvataju preko 120 genetičkih defekata.
Charlesu Janewayu Sr. općenito se pripisuje prvi opis slučaja CVID-a, 1953. godine. Slučaj je uključivao 39-godišnjaka koji je imao rekurentne infekcije, bronhiektazije i meningitis. Iako je opisana 1953. godine, nije postojala standardna definicija CVID-a sve do 1990-ih, što je izazvalo široku konfuziju tokom postavljanja dijagnoze. Tokom 1990-ih, Evropsko društvo za imunodeficijencije (ESID) i Panamerička grupa za  imunodeficijenciju (PAGID) razvili su dijagnostičke kriterije, uključujući minimalnu starost za postavljanje dijagnoze i potrebu da se isključe druga stanja, kako bi opisali bolest. Ovi kriteriji su objavljeni 1999. godine i od tada su neki aspekti, poput povećanja minimalne starosne dobi, promijenjeni.

## Reference
*  (IVIG and Aseptic Meningitis, association with SLE)

## Vanjski linkovi 
* GeneReviews/NCBI/NIH/UW entry on Common Variable Immune Deficiency Overview

Kategorija:Nasljedne bolesti i poremećaji
Kategorija:Neinfektivna stanja kože povezana s imunodeficijencijom
Kategorija:Pretežni nedostaci antitijela