Historija Švicarske

**Švicarska konfederacija** od 1848. bila je savezna republika s relativno autonomnim kantonima, od kojih neki imaju historiju konfederacije dugu više od 700 godina, što ih svrstava među najstarije preživjele republike na svijetu.

Rana historija regije vezana je za alpsku kulturu. Švicarska je bila naseljena Helvetima, a pod rimsku vlast potpali su u 1. vijeku p.n.e. Galo-rimska kultura bila je spojena s germanskim utjecajem tokom kasne antike, a istočni dio Švicarske postao je alemanski teritorij. Područje Švicarske uključeno je u Franačku državu u 6. stoljeću. U Srednjem vijeku istočni dio postao je dio Švapskog Vojvodstva u sklopu Svetog Rimskog Carstva, dok je zapadni dio bio u Kraljevini Burgundiji.

Stara švicarska konfederacija u kasnom srednjovjekovnom razdoblju (Osam kantona) uspostavila je svoju nezavisnost od Habsburg dinastije i vojvodstva Burgundije, a u italijanskim ratovima stekla je teritoriju južno od Alpa od Milanskog Vojvodstva. Reformacija u Švicarskoj podijelila je Konfederaciju i uzrokovala iscrpnu historiju unutrašnjih sukoba između *Trinaest kantona* u ranom modernom razdoblju. U jeku francuske revolucije, Švicarska je 1798. pala nakon francuske vojne invazije i reformisana je u Helvetsku Republiku, francusku klijent državu. Napoleonovim aktom o posredništvu iz 1803. godine vraćen je status Švicarske kao konfederacije, a nakon završetka napoleonskog razdoblja, Švicarska konfederacija je prošla razdoblje previranja koje je kulminiralo kratkim građanskim ratom 1847. i stvaranjem saveznog ustava 1848. godine.

Historija Švicarske od 1848. godine dijelom je bila uspjeh i napredak. Industrijalizacija je promijenila tradicionalnu poljoprivrednu proizvodnju, a švicarska neutralnost tokom svjetskih ratova i uspjeh bankarske industrije potakli su uspon Švicarske do njenog statusa jedne od najstabilnijih svjetskih ekonomija.
mini|223x223piksel|Mapa Švicarske u rimskom periodu
Švicarska je potpisala sporazum o slobodnoj trgovini s Evropskom ekonomskom zajednicom 1972. godine i sudjelovala u procesu evropskih integracija bilateralnim ugovorima, ali posebno se opirala potpunom pristupanju Evropskoj uniji (EU) iako je njena teritorija bila okruženi državama članicama EU od 1995.

## Rana historija 
Prvi tragovi ljudskih naseobina na švicarskom području mogu se pratiti od paleolita. Mnogobrojni nalazi svjedoče o ranoj 
nastanjenosti na području današnje švicarske. U 2. vijeku p. n. e. u zapadnom dijelu današnje Švicarske živjeli su Kelti.

### Švicarska tokom antičkog perioda 
[lijevo|mini|Divico i [Julije Cezar nakon bitke kod Bibractea]]
Helveti koji su ratovali protiv Rimljana. Nakon pobjede Julija Cezara bici kod Bibrakta, potpali su pod rimsku vlast. Rim je godine 15. p. n. e. pokorio i Rete, drugo keltsko pleme u istočnom dijelu zemlje. Dok je područje pokorenih Reta ušlo u sastav provincije Recije (Raetia), područje Helveta bilo je pripojeno provinciji Galiji. 
U III. i IV. vijeku dijelove današnje Švicarske zaposjeli su Alemani, a zapadni dio u drugoj polovini 5. vijeka zauzeli su Burgundi. Njime je ojačan autoritet središnje vlasti, osobito na privrednom i vanjskopolitičkom području. Izvršnu vlast dobilo je Savezno vijeće *(Bundesrat),* a zakonodavnu dvodomni parlament koji se sastojao od Nacionalnoga vijeća *(Nationalrat),* koje je predstavljalo zemlju kao cjelinu, i Državnoga vijeća *(Ständerat),* u koji su ulazila po dva predstavnika iz svakoga kantona. Zajamčene su demokr. slobode (tiska, vjeroispovijesti, udruživanja itd.), a glavni grad Švicarske postao je Bern. Zajedno sa švicarskom neutralnošću učvrstilo se polovicom XIX. st. i načelo prava azila za političke emigrante, pa u Švicarskoj utočište nalaze revolucionari iz mnogih zemalja. Ovlasti središnje vlasti bile su proširene ponovno novim ustavom 1874., kada su uvedena načela referenduma i narodne inicijative. Od sredine XIX. st. trajalo je sustavno potiskivanje Katoličke crkve i njezinih institucija (zabrana isusovačkog reda, zabrana podizanja novih samostana, državni nadzor rada Crkve predviđen je ustavom 1874., prekid diplomatskih odnosa s Vatikanom, 1873–1920).

Zakonodavno regulisanje socijalne politike započelo je 1877 (ograničenje trajanja radnoga dana na 11 sati), nastavilo se 1890 (uvedena je obveza osiguranja za slučaj nesreće), a pred I. svjetski rat bio je donesen samo zakon o djelimično obveznom osiguranju za slučaj nesreće na radu. Tijekom XIX. st. u Švicarskoj su osnovane mnoge međunarodne institucije (Međunarodna poštanska unija, 1878; Savez za zaštitu autorskih prava, 1888; Međunarodni Crveni križ, itd.). Tamo se održavaju i mnogobrojne međunarodne konferencije.

Za vrijeme I. svjetskog rata neutralnost Švicarske nije bila ugrožena. Revolucionarni događaji u Rusiji 1917. potaknuli su štrajkove i prosvjede u Zürichu. Oni u novembru 1918. prerasli su u generalni štrajk, u kojem je sudjelovalo nekoliko stotina hiljada radnika širom zemlje. Zahtjevima radnika (48-satne radne sedmice, starosne penzije, zdravstveno osiguranje, pravo glasa za žene i dr.) švicarska je vlada morala djelimično udovoljiti uvođenjem proporcionalnoga predstavništva pri izborima u Nacionalno vijeće, 48-satne radne sedmice i dr.

Švicarska je 1920. stupila u Ligu naroda (za sjedište koje je izabrana Ženeva), zadržavši i dalje položaj neutralne zemlje. Godine 1938. priznat je retoromanski jezik (jugoist. Švicarska) kao četvrti državni jezik Konfederacije. Švicarska je i za vrijeme II. svjetskog rata uspjela sačuvati neutralnost održavajući gospodarske veze s objema stranama. Ali od 1943. pa do kraja rata sve je teže rješavala problem mnogobrojnih izbjeglica iz zaraćenih zemalja, kao i problem nedovoljne proizvodnje hrane za prehranu stanovništva.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Historija Švicarske
Kategorija:Švicarska
Kategorija:Historija Evrope
Kategorija:Historija po državama