Carigradski mir (1533)

**Carigradski mir (1533)** mirovni je sporazum potpisan 22. jula 1533. u Carigradu od strane Osmanskog Carstva i Nadvojvodstva Austrije.

Prema nekoliko izvora, ovaj i drugi sporazumi o prekidu vatre sačinjeni 1547, 1568, 1573, 1576, 1584. i 1591. bili su primirja ili primirja sa ograničenim periodom međusobnog nenapadanja, a ne sporazumi, jer nije zaključen pravi mirovni sporazum u cijelom šesnaestom vijeku. Gábor Ágoston ovo naziva sporazumom ili primirjem, ali ga definiše kao puko "usmeno obećanje" (prepiske između Ferdinanda i njegovog izaslanika također pokazuju da je sporazum stvar između Sulejmana i kralja). Mortimer također navodi da je primirje bilo između Ferdinanda i Sulejmana. Samo primirje iz 1547. dobilo je odobrenje od Karla V.

## Pozadina 
Tokom Mohačke bitke 1526. ugarski kralj Luj II je umro bez prestolonasljednika, ali pošto Osmansko Carstvo nije pripojilo Mađarsku nakon rata, mađarski tron je ostao upražnjen nekoliko mjeseci. Pojavila su se dva pretendenta na tron: Ferdinand I, nadvojvoda Austrije i Ivan Zapolja, vojvoda (guverner) Transilvanije (turski: Erdel, sada zapadno od Rumunije). Iako je Zapolju podržavala većina mađarske elite, Ferdinand se proglasio legalnim kraljem Mađarske, uz podršku svog starijeg brata Karla V, cara Svetog rimskog carstva. Osmansko Carstvo je, međutim, podržalo Zapolju, a car Sulejman I je zaprijetio Austriji u dva vojna pohoda (1529. i 1532.). Ferdinand je uvidio da je nemoguće uspostaviti svoju vlast u Ugarskoj.

U međuvremenu, šah Safavidske Perzije, Tahmasp I, postao je aktivan na istočnim granicama Osmanskog Carstva. Sulejman je odlučio da koncentriše svoje aktivnosti na istoku i da odustane od vođenja neprijateljstava na zapadu te je sporazum potpisan.

## Uslovi 
Ovim ugovorom Ferdinand I je priznao osmanski suverenitet i priznao Sulejmana za svog „oca i suverena“, pristao je da plaća godišnji danak i prihvatio osmanskog velikog vezira kao svog brata i ravnopravnog po činu.

Prema Nicolaeu Jorgi, Ferdinand je povukao svoje aspiracije prema Mađarskoj osim male teritorije na njenom zapadu.

Prema Gáboru Ágostonu, Sulejman je dao Kraljevinu Ugarsku kralju Džonu, ali je bio spreman da prihvati podjelu sa Habzburgovcima. Za razgraničenje, poslao je Ludovica Grittija u Mađarsku.

Stanford Shaw tvrdi da se Ferdinand trebao smatrati kraljem Njemačke, a Karlo V kraljem Španije te da su obojica bili jednaki velikom veziru Osmanskog Carstva. Štaviše, bilo im je zabranjeno bilo koga nazivati 'carom' osim osmanskog cara. Prema drugima, dok je otomanlijska kancelarija Karla i Ferdinanda (također u svojim pismima) oslovljavala kao kraljeve, Habsburgovci to nikada nisu priznali. Također, u drugim prepiskama, Osmanlije su Franju i Karla IX uzdigli u careve.

## Posljedice 
Od 1536, nakon što je uspješno završio svoju "pohod dva Iraka" (1534. do 1535.), Sulejman je smatrao primirje nevažećim.

Mir je prekinut Bitkom kod Gorjana 1537. i Bitkom kod Preveze 1538.

Zapolja nije imao sina, a prema Miru u Velikom Varadinu, potpisanom 1538, Ferdinand je bio prijestolonasljednik. Međutim, nakon sporazuma, Zapoljeva žena je rodila sina. Godine 1540, kada je Zapolja umro prirodnom smrću, Ferdinand je povratio prijestolje te je rat obnovljen. Ovog puta, Sulejman je preokrenuo svoju politiku dozvoljavanja Ugarskoj da opstane kao vazalna kraljevina i aneksirao je većinu Mađarske u svoja dva pohoda 1541. i 1543. Zapoljev mali sin je prebačen u Transilvaniju, bivšu kneževinu njegovog oca.

## Također pogledajte 
* Spisak sporazuma Osmanskog Carstva
* Spisak sporazuma Turske

## Reference 
Kategorija:Historijski dokumenti
Kategorija:Sporazumi potpisani 1533.
Kategorija:Istanbul
Kategorija:1533. u Osmanskom Carstvu
Kategorija:Sporazumi Nadvojvodstva Austrije
Kategorija:1533. u Nadvojvodstvu Austrije