Talasemija

**Talasemije** su naslijedni poremećaj krvi koje karakterizira smanjena proizvodnja hemoglobina. Često postoji blaga do teška anemija (smanjena razina crveni krvni zrnca ili hemoglobina). Postoje dva glavna tipa: alfa i beta talasemija. Dijagnoza se može uspostaviti i prije rođenja putem prenatalnog testiranja.

Tretman ovisi o tipu i težini. Ponekad, opcija može biti  i transplantacija koštane srži. Komplikacije mogu uključivati preopterećenje gvožđem iz transfuzija s nastalim srčanim ili bolestima jetre, infekcijama i osteoporozama. Hidroksiurea je jedini lijek za talasemiju koji je odobrila FDA. Pacijenti koji su uzimali 10&nbsp;mg/kg hidroksiureje svakodnevno tokom godine dana imali su značajno više nivoe hemoglobina i to je bio dobro podnošljiv tretman za pacijente koji nisu dobro reagirali na transfuziju krvi. Drugi induktor hemoglobina uključuje talidomid, iako nije testiran u kliničkom okruženju. Kombinacija talidomida i hidroksiureje rezultirala je značajnim rastom nivoa hemoglobina u pacijenata ovisnih o transfuziji i onih koji nisu ovisni o transfuziji.

Od 2015. godine talasemija se javlja kod oko 280 miliona ljudi, a oko 439.000 ima ozbiljne znake bolesti. Najčešća je među ljudima italijanskog, grčkog, turskog, bliskoistočnog, južnoazijskog i afričkog porijekla. Muškarci i žene imaju slične stope bolesti. Rezultat je bio 16.800 smrtnih slučajeva u 2015. godini, u odnosu na 36.000 u 1990. Oni koji imaju manji stepen talasemije, slični onima sa annemijom srpastih ćelija, imaju određenu zaštitu od malarije, objašnjavajući zašto su češći u regijama svijeta u kojima malarija postoji.

## Znaci i simptomi
thumb|upright=1.3|Lijevo: šaka osobe s teškom anemijom. Desno: šaka osobe bez anemije.
* Preopterećenje gvožđem: Osobe s talasemijom mogu dobiti prekomjerno gvožđe u tijelu, bilo od same bolesti ili od čestih transfuzija krvi. Previše gvožđa može rezultirati oštećenjem srca, jetre i endokrinog sistema, što uključuje žlijezde koje proizvode hormone koji reguliraju procese u tijelu. Štetu karakteriziraju prekomjerne naslage gvožđa. Bez odgovarajuće terapije helacijom željeza, gotovo svi pacijenti s beta-talasemijom akumuliraju potencijalno fatalne nivoe gvožđa.
*Infekcije: Osobe s talasemijom imaju povećan rizik od infekcije. To je posebno dešava ako je uklonjena slezena.
*Deformacije kostiju: Talasemija može dovesti do širenja koštane srži, što izaziva širenje kostiju. To može rezultirati abnormalnom strukturom kostiju, posebno u licu i lobanji. Širenje koštane srži takođe čini kosti tankim i krhkim, povećavajući rizik od lomljenja.
* Povećanje slezene: Slezena pomaže u borbi protiv infekcija i filtrira neželjeni materijal, poput starih ili oštećenih krvnih zrnaca. Talasemiju često prati uništavanje velikog broja crvenih krvnih zrnaca, a zadatak uklanjanja tih ćelija dovodi do povećanja slezene. Splenomegalija može pogoršati anemiju i može skratiti život transfuziranih crvenih krvnih zrnaca. Ozbiljno povećanje slezene može zahtijevati njezino uklanjanje.
* Usporene stope rasta: Anemija može usporiti rast djeteta. Kod djece s talasemijom također se može odgoditi pubertet.
* Problemi sa srcem: Bolesti, poput kongestivnog zatajenja srca i abnormalni srčani ritam, mogu biti povezane s teškom talasemijom.

## Uzrok
[thumb|upright=1.2|Talasemija se [nasljeđivanje|nasljeđuje po  autosomno recesivnom obrascu.]]

I α- i β-talasemije često se nasljeđuju na autosomni recesivni način. Prijavljeni su slučajevi dominantno naslijeđenih α- i β-talasemija, od kojih je prvi bio u irskoj porodici sa dvije delecije od 4 i 11 bp u egzonu 3, prekinutim insercijom od 5 bp u gen β-globina. Za autosomno recesivne oblike bolesti, oba roditelja moraju biti nositelji da bi dijete moglo biti pogođeno. Ako oba roditelja nose alel za osobinu hemoglobinopatije, rizik je 25% za svaku trudnoću pogođenog djeteta.

### Evolucija 
Imati jednu genetičku varijantu za talasemiju može zaštititi od malarije i stoga može biti prednost.

Ljudi kojima je dijagnosticirana heterozigotno (nositelj) β-talasemije imaju određenu zaštitu protiv koronarne bolesti srca.

## Patofiziologija 
Obično se većina hemoglobina odraslih (HbA) sastoji od četiri lanca proteina, po dva α i dva lanca β-globina, raspoređena u heterotetramer. U talasemiji, pacijenti imaju nedostatke u α ili β-globinskom lancu, što uzrokuje stvaranje abnormalnih crvenih krvnih zrnaca (u bolest srpastih ćelija, što je hemoglobinopatija, a ne odgovarajuća talasemija, mutacija je specifična za β -globin).

Talasemije su klasificirane prema lancu pogođene molekule hemoglobina. α-talasemija utiče na proizvodnju lanca α-globina, dok β-talasemija utiče na proizvodnju lanca β-globina.

Lanci β-globina kodirani su jednim genom na hromosomu 11; lanci α-globina kodiraju dva usko povezana gena na hromosomu 16. Dakle, u normalne osobe sa dvije kopije svakog hromosoma, dva lokusa kodiraju β lanac, a četiri lokusa kodiraju α lanac. Delecija jednog od α lokusa ima visoku prevalenciju kod ljudi afričkog ili azijskog porijekla, što čini vjerovatnijim da će se razviti α-talasemiju. β-talasemije nisu česte samo u Afrikanaca, već i kod  Grka, Turaka i Italijana.

### Alfa-talasemija 
A-talasemija uključuju gene *HBA* and *HBA2*, nasljedive po  mendelovski recesivnom obrascu. Postoje dva genska lokusa i tako postoje četiri alela. Postoje dva lokusa za α-globin, pa su tako četiri alela u diploidnim ćelijama. Dva alela su majčinog, a dva očevog porijekla. Ozbiljnost α-talasemija korelira sa brojem zahvaćenog α-globina; aleli: što su veći, to će teže biti manifestacije bolesti. Alfa-talasemije rezultiraju smanjenom proizvodnjom alfa-globina; stoga se proizvodi manje alfa-globinskih lanaca, što rezultira viškom β-lanaca kod odraslih i viška γ-lanaca kod novorođenčadi. Višak β lanaca tvori nestabilne tetramere (zvane hemoglobin H ili HbH 4 beta-lanac), koji imaju abnormalne krive disocijacije kisika. Alfa-talasemije često se nalaze kod ljudi iz jugoistočne Azije, Bliskog istoka, Kine i kod ljudi afričkog porijekla.

### Beta-talasemija
Beta-talasemije nastaju zbog mutacija u * genu HBB* na hromosomu 11, također naslijeđen na autosomni, recesivni način. Ozbiljnost bolesti ovisi o prirodi mutacije i o prisutnosti mutacija u jednom ili oba alela. 
Mutirani aleli nazivaju se β+ kada se očuva djelomična funkcija (ili protein ima smanjenu funkciju, ili funkcionira normalno, ali se proizvodi u smanjenoj količini) ili βo, kada se ne stvara funkcionalni protein. 
Situacija oba alela određuje kliničku sliku:
* Veliku β-talasemiju (mediteranska anemija ili Cooleyeva anemija) uzrokuje genotip βo/βo. Ne stvaraju se funkcionalni β-lanci, pa se stoga ne može sastaviti ni hemoglobin A. Ovo je najteži oblik β-talasemije;
* β talasemija intermedija je uzrokovana je genotipom  β+/βo ili β+/β+. U ovom obliku nastaje nešto hemoglobina A;
* β-talasemiju minor uzrokuje genotip β/βo ili β/β+. Samo jedan od dva alela β-globina sadrži mutaciju, pa proizvodnja β-lanca nije strašno ugrožena i pacijenti mogu biti relativno asimptomatski.

Beta talasemija najčešće se javlja kod ljudi mediteranskog porijekla. U manjoj mjeri to mogu biti pogođeni Kinezi, ostali Azijati i Afroamerikanci.

### Delta-talasemija 
Kao i alfa i beta lanci prisutni u hemoglobinu, oko 3% odraslog hemoglobina sastoji se od alfa i delta lanaca. Baš kao i kod beta-talasemije, mogu se pojaviti mutacije koje utiču na sposobnost ovog gena da stvara delta lance.

### Kombinirane hemoglobinopatije 
Talasemija može koegzistirati s drugim hemoglobinopatijama. Najčešći od njih su sa:
* Hemoglobin E/talasemija: uobičajena u Kambodži, Tajlandu i dijelovima Indije, klinički je slična β-talasemiji major ili talasemiji intermedia.
* Hemoglobin S/talasemija: uobičajena u populacijama etničkim grupama Afrike i Mediterana,  klinički je slična anemiji srpastih ćelija, uz dodatno prisustvo uvćane slezene. 
* Hemoglobin C/talasemija: uobičajen u populacijama Mediterana i etničkim grupama Afrike, hemoglobin C/βo talasemija uzrokuje umjereno tešku hemolitsku anemiju sa splenomegalijom; hemoglobin C/β+ talasemija uzrokuje blažu bolest. 
* Hemoglobin D/talasemija: uobičajena u sjeverozapadnim dijelovima Indije i Pakistana (regija Punjab.

## Dijagnoza 
Talasemija se može dijagnosticirati putem kompletne krvne slike, elektroforeze hemoglobina i testioranja  DNK. Elektroforeza hemoglobina nije široko dostupna u zemljama u razvoju, pa se Mentzerov indeks također može koristiti za dijagnozu talasemije. Iako nije dijagnostički test, može dati dobru ideju o mogućnosti talasemije. Mentzerov indeks se može izračunati iz kompletnog izvještaja o krvnoj slici. U tu svrhu mogu se koristiti i kalkulatori Mentzerovoog indeksa.
 
## Upravljanje 
Blaga talasemija: osobama s talasemijskom fenotipskom osobinom nije potrebna medicinska ili naknadna njega nakon postavljanja početne dijagnoze. Osobe sa β-talasemijom treba upozoriti da se njihovo stanje može pogrešno dijagnosticirati često kao anemija s nedostatkom gvožđa. Trebali bi izbjegavati rutinsku upotrebu dodataka gvožđa; nedostatak gvožđa može se razviti tokom trudnoće ili hroničnih krvarenja. Savjetovanje je indicirano za sve osobe s genetičkim poremećajima, posebno kada je porodica u riziku od teškog oblika bolesti koji se može spriječiti.

## Epidemiologija 
Beta oblik talasemije posebno je raširen među narodima Mediterana, a ovo geografsko okruženje  bilo je inspiracija za njeno izvorno ime.

Danas se nalazi u populacijama koje žive u Africi, Americi i u Tharu-u u regiji Terai u Nepalu i Indiji. Vjeruje se da objašnjava mnogo nižu učestalost bolesti i smrtnost od malarije, uzimajući u obzir povijesnu sposobnost Tarusa da preživi u područjima s teškom zarazom malarijom, gdje drugi nisu mogli. Talasemije su posebno povezane s ljudima mediteranskog porijekla, Arapima (posebno Palestinci i ljudima palestinskog porijekla) i Azijatima. Maldivi imaju najveću učestalost talasemije na svijetu sa stopom nositelja od 18% populacije. Procijenjena prevalencija je 16% kod ljudi sa Kipra, 1% i  Tajlanda,  3–8% u populacijama iz Bangladeša, Kine, Indije, Malezije i Pakistana. Talasemije se javljaju i kod potomaka ljudi iz mediteranskih zemalja (npr. Grčka, Italija, Španija i drugw), u Latinskoj Americi.

Procjene sugeriraju da je približno 1,5% globalne populacije (80 - 90 miliona ljudi) nositelji β-talasemije. Međutim, nedostaju tačni podaci o stopama nositelja u mnogim populacijama, posebno u svjetskim zemljama u razvoju za koja se zna ili se očekuje da će biti jako pogođena. Zbog prevalencije bolesti u zemljama koje slabo poznaju talasemiju, pristup pravilnom liječenju i dijagnozi može biti otežan. Iako postoje neke ustanove za dijagnostiku i liječenje u zemljama u razvoju, u većini slučajeva ih ne pružaju vladine službe, a dostupne su samo pacijentima koji im to mogu priuštiti. Općenito, siromašnije populacije imaju pristup ograničenim dijagnostičkim ustanovama zajedno sa transfuzijom krvi. U nekim zemljama u razvoju praktično ne postoje ustanove za dijagnozu ili liječenje talasemije.

## Reference
## Vanjski linkovi
*
* Learning About Thalassemia published by the National Human Genome Research Institute.

Kategorija:Autosomno recesivni poremećaji
Kategorija:Nasljedne hemolitske anemije
Kategorija:Poremećaji globina i proteina globulina
Kategorija:Geni na hromosomu 16