Relikt (biologija)

**Relikt** – u  biogeografiji i paleontologiji  − je populacija ili  takson  organizama koji su bili  rašireniji i/ili raznolikiji  u prošlosti. Reliktna populacija je ona koja se  trenutno javlja u ograničenoj zoni, ali čiji je  originalni areal bio daleko širi tokom prethodnih  geoloških epoha. Slično tome, reliktni takson  (npr. vrsta ili druga kategorija) je  onaj koji je jedini predstavnik nekada raznolike grupe. 
## Definicija
Relikti (ili relikvije) u biljnom i životinjskom svijetu  su, dakle, kategorije  koje su opstale  kao ostatak onoga što je nekada bila raznovrsna i rasprostranjena populacija. Relikti  nastaju onda kada dijelovi areala neke veće populacije ili taksona, zbog  velikih promjena na malom prostoru,  postaju odsječeni od cjeline. Podskup matične populacije je zatim ograničen na raspoloživo  povoljno  područje i smanjuje se ili divergentno evoluira. Ovaj fenomen se razlikuje od endemizma u tom smislu što populacija nije uvijek ograničena na lokalnu  regiju. Drugim riječima, vrsta ili grupa nije nužno rasprostranjena na određenom  malom  prostoru, već može biti raspršen u manjim ili većim enklavama ili, tokom vremena, pretvoren u svojevrsne otoke. Faktor  promjena ne mora biti povećana  konkurencije drugih organizama,  kontinentalni drift  ili klimatske promjene,  kao što je ledeno doba.
## Primjeri 
Značajan primjer je tilacin sa  Tasmanije, reliktni  torbar mesojed,  koji je na otoku preživio do  modernog doba, dok je ostatak njegove vrste na kopnu Australije odavno izumrlo.  Kada  reliktni predstavnik taksona, nađen u fosilnim tragovima,  ipak i dalje postoji, takav organizam se ponekad naziva  - živi fosil . Međutim,  predstavnici  relikta ne moraju  biti i  trenutn  živi. Evolucijski relikt je svaki organizam koji je karakterističan za floru ili faunu jednog doba, a i dalje postoji u kasnijim dobima,  koje karakterizira novo evoluiranje  flore i faune koje se  bitno razlikuju od ranijih.

Primjer  fosilnog zapisa je uzorak  poodice *Nimravidae* , izumrlog ogranka zvijeri u evolucijskom stablu  sisara, koji potiče   iz miocenske  epohe  u  Evropi. Ako je to bio slučaj, taj  uzorak nebi bio relikt , a ni njegova  glavna populacija,  već preživeli ostatak nimravidne loze. Ovi mesožderi  su bili česti i raširena u prethodnoj epohi, u  oligocenu, a nestao je  kada je klima promijenila i šume su  zamijenjene savanama.  U  Evropi  su posljednji preostali u  šumama  kao relikt oligocena.
 
Primjer divergentne evolucije u stvaranju relikta se sreće kod u otočne  rovke kod obale Aljaske.  Ove vrste su očito relikti vremena kada su otoci bili povezani sa kopnom, a nekada su bile skupa sa rasprostranjenijom  vrstom, sada tri populacije koje su se razišli tokom  specijacije.
 
U botanici, primjer relikta  ledenog  doba su biljne  populacija je rijetkog  ljiljana  iz  Velsa.  Velška populacija je ograničena na sjeverno izloženim  padinama Snowdonije , gdje su uvjeti  navodno slični glacijalnim  evropskim e klimatskim uvjetima. Neki su izrazili zabrinutost da će zagrijavanje klime uzrokovati izumiranje  ljiljana da umre u Velikoj Britaniji. Druge  populacije iste biljke mogu se naći na Arktiku i u planinama Evrope i Sjeverne Amerike, gdje su poznati kao obični alpski ljiljani.

## Značaj
Koncept reliktnosti  je koristan za razumijevanje ekologije i očuvanja statusa populacija koji su postale kao otoci, odnosno ograničen  na jedan mali prostor ili više malih područja bez šanse kretanja između populacija. To čini populacije  ranjivim  na snage koje mogu dovesti do istrebljenja , kao što su bolesti, inbriding , uništavanje staništa , konkurencija vrsta i globalnog zagrijavanja . Razmotrimo slučaj jedne rijetke bjelooke ptice sa rijeke Martin, vrlo lokalizirane vrste koja se može naći samo u jugoistočnoj Aziji i to  izuzetno rijetko, ako već nije izumrla. Njegov najbliži i jedini preživeli srodnik  je također vrlo lokaliziran u centralnoj Africi. Ove dvije vrste su bili samo članovi potfamilija *Pseudochelidoninae*, a njihova široka razdvojenost populacija ukazuju da su reliktne populacije imaju  više zajedničkih raširenih  predaka. Poznato je poznat  nauci tek od 1968. godine,  kada je čini lo da je već nestao.
 
Otočna staništa imaju tendenciju ka smanjenju bogatstva vrsta . Ovo zapažanje ima značajne implikacije za konzervacijsku biologiju, jer fragmentacija staništa može dovesti do insularizacije (tj. stvaranja bioloških otoka)  bespomoćnih populacija.

Takozvani "biljke mošti"  su biljne vrste koje su u prošlosti  gajene za različite namjene (ljekovite, hrana, boje, itd), ali se više ne koriste. Oni su naturalizirani i mogu se naći na arheološkim  nalazištima.
## Reference
## Također pogledajte
*Endem

Kategorija:Biološka terminologija
Kategorija:Biogeografija