Hipopituarizam

**Hipopituitarizam** je smanjeno (*hipo*) lučenje jednog ili više od osam hormona koje normalno proizvodi hipofiza u osnovi ljudskog mozga.  If there is decreased secretion of one specific pituitary hormone, the condition is known as selective hypopituitarism.  If there is decreased secretion of most or all pituitary hormones, the term **panhypopituitarism** (*pan* meaning "all") is used.

Znaci i simptomi hipopituitarizma variraju, ovisno o tome koji su hormoni nedovoljno lučeni i o osnovnom uzroku abnormalnosti. Dijagnozu hipopituitarizma postavljaju test krvi, ali često su potrebni određeni snimci i druge pretrage da bi se pronašao osnovni uzrok, kao što je tumor hipofize, i idealan tretman. Većina hormona kontroliranih lučenjem hipofize može se zamijeniti tabletama ili injekcijama. Hipopituitarizam je rijetka bolest, ali može biti značajno nedovoljno dijagnosticiran kod ljudi s prethodnom traumatskom ozljedom mozga. Prvi opis ovog stanja dao je njemački ljekar dr. Morris Simmonds.

## Znaci i simptomi 
Hormoni hipofize imaju različito djelovanje u tijelu, pa simptomi hipopituitarizma ovise o tome koji hormon nedostaje. Simptomi mogu biti suptilni i često se u početku pripisuju drugim uzrocima. U većini slučajeva nedostaju tri ili više hormona. Najčešći problem je insuficijencija folikulo-stimulirajućeg hormona (FSH) i/ili luteinizirajućeg hormona (LH), što dovodi do abnormalnosti spolnih hormona. Nedostatak hormona rasta češći je kod ljudi sa osnovnim tumorom od onih s drugim uzrocima.

Najčešći problem je insuficijencija folikulo-stimulirajućeg hormona (FSH) i / ili luteinizirajućeg hormona (LH) što dovodi do abnormalnosti spolni hormon. Nedostatak hormona rasta češći je kod ljudi sa osnovnim tumorom od onih s drugim uzrocima kao i hipofizne apopleksije (infarkt ili krvarenje tumora hipofize) i limfocitni hipofizitis (autoimuna upala hipofize). Apopleksija, pored iznenadnih glavobolja i brzog pogoršanja gubitka vida, može biti povezana i sa dvostrukim vidom koja je rezultat kompresije živaca u susjednom kavernoznim sinusima koji kontroliraju očne mišiće.

Zatajenje hipofize rezultira mnogim promjenama na koži, kosi i noktima, kao rezultat odsustva djelovanja hormona hipofize na tim mjestima.

### Komplikacije 
Nekoliko nedostataka hormona povezanih sa hipopituitarizmom može dovesti do sekundarnih bolesti. Naprimjer, nedostatak hormona rasta povezan je s pretilošću, povišenim holesterolom i metaboličkim sindromom, a nedostatak estradiola može dovesti do osteoporoze. Iako efikasno liječenje osnovnih nedostataka hormona može poboljšati ove rizike, često je potrebno direktno ih liječiti.

### Prednji režanj hipofize 
[thumb| Glavne [endokrine žlijezde ljudskog tijela. Hormoni hipofize kontroliraju funkciju nadbubrežnih žlijezda, štitnjače i spolnih žlijezda (testisa i jajnika).]]
Nedostatak svih hormona prednjeg režnja  hipofize češći je od nedostatka pojedinačnog hormona.

Nedostatak luteinizirajućeg hormona (LH) i folikulo-stimulirajućeg hormona (FSH), zajedno zvani gonadotropini, dovodi do različitih simptoma kod muškaraca i žena. Žene imaju oligo– ili amenoreju (rijetke/lagane ili odsutne menstruacije, odnosno neplodnost. Muškarci gube dlake sa lica, skrotuma i trupa, kao i anemije, zbog smanjene mišićne mase. Oba spola mogu doživjeti smanjenje libida i gubitak seksualnih funkcija, te imaju povećani rizik od osteoporoze (krhkost kostiju). Nedostatak LH / FSH kod djece povezan je s odgođenim pubertetom].

Nedostatak hormona koji stimulira štitnjaču (TSH) dovodi do hipotireoze (nedostatak proizvodnje tiroksina (T4) i trijodotironina (T3) u štitnjači).  Uobičajeni simptomi su umor, netolerancija za hladnoću, zatvor, debljanje, gubitak kose i usporeno razmišljanje, kao i usporeno otkucavanje srca i nizak krvni pritisak. U djece, hipotireoza dovodi do usporenog rasta, a u ekstremnim urođenim oblicima do sindroma zvanog *kretenizam*. 
Prolaktin (PRL) ima ulogu u dojenju, a nemogućnost dojenja može ukazivati na abnormalno nizak nivo prolaktina. Nedostatak ADH može se prikriti ako postoji nedostatak ACTH, a simptomi se pojavljuju tek kada je kortizol zamijenjen. Ćelije se zatim diferenciraju dalje u razne ćelije hipofize koje proizvode hormone. To zahtijeva određene transkripcijski faktortranskripcijske faktore koji induciraju ekspresiju određenih gena. Utvrđeno je da neki od ovih faktora transkripcije nedostaju u nekim oblicima rijetkih kombiniranih nedostataka hormona hipofize (CPHD) u djetinjstvu. To su * HESX1 *, * PROP1 *, * POU1F1 *, * LHX3 * * LHX4 *, * TBX19 *, '' SOX2 'i' 'SOX3' '. Svaki faktor transkripcije djeluje u određenim skupinama ćelija. Stoga su različite genetičke mutacije povezane sa određenim nedostatkom hormona. Naprimjer, mutacije * POU1F1 * (poznate i kao Pit-1) uzrokuju specifične nedostatke u hormonu rasta, prolaktinu i TSH. Kao odgovor na brzinu otpuštanja hormona, prednji režanj  hipofize proizvodi svoje hormone (TSH, ACTH, LH, FSH, GH) koji zauzvrat stimuliraju efektorske hormonske žlijezde u tijelu, dok prolaktin (PRL) djeluje direktno na dojke. Kada efektorske žlijezde proizvedu dovoljno hormona (tiroksin, kortizol, estradiol ili testosteron i IGF-1), a  hipotalamus i ćelije hipofize osjete njihovo obilje i smanjuju lučenje stimulirajućih hormona. Hormoni stražnjeg režnja hipofize proizvode se u hipotalamusu, a nervnim završetcima prenose se u stražnji režanj; njihov sistem povratnih informacija se zato nalazi u hipotalamusu, ali oštećenje živčanih završetaka i dalje bi dovelo do nedostatka u oslobađanju hormona.

Ako oštećenje hipofize nije uzrokovano tumorom koji prekomjerno proizvodi određeni hormon, nedostatak hormona hipofize dovodi do gore opisanih simptoma, a višak određenog hormona ukazuje na prisustvo tumora. Izuzetak od ovog pravila je prolaktin: ako tumor stisne hipofiznu peteljku, smanjena opskrba krvlju znači da laktotropne ćelije, koje proizvode prolaktin, ne primaju dopamin i stoga proizvode višak prolaktina. Stoga se blaga povišenja prolaktina pripisuju kompresiji drške. Vrlo visoki nivoi prolaktina, međutim, snažnije se ispoljavaju  prema prolaktinomu (tumoru koji luči prolaktin).

## Diagnoza
Dijagnoza hipopituitarizma postavlja se  testiranjem krvi. Dva tipa krvnih testova koriste se za potvrđivanje nedostatka hormona: bazni nivo, gdje se uzimaju uzorci krvi – obično ujutro – bez ikakvog oblika stimulacije, i dinamički testovi, gdje se krvni testovi uzimaju nakon injekcije stimulirajuće supstance. Mjerenje ACTH i hormona rasta obično zahtijeva dinamičko testiranje, dok se ostali hormoni (LH / FSH, prolaktin, TSH) obično mogu testirati na baznim nivoima. Ne postoji odgovarajući direktni test za nivo ADH, ali se nedostatak ADH može indirektno potvrditi; nivo oksitocina se rutinski ne mjeri. Ako se sumnja na nedostatak GH, a svi ostali hormoni hipofize su normalni, za potvrdu potrebna su dva različita stimulacijska testa.

Ostali specifični temeljni uzroci tretiraju se normalno. Naprimjer, hemohromatoza se liječi venesekcijom, redovitim uklanjanjem fiksne količine krvi. Na kraju, to smanjuje razinu gvožđa u tijelu i poboljšava funkciju organa u kojima se gomilalo.

### Zamjenski hormoni 
Većina hormona hipofize može se neizravno zamijeniti primjenom proizvoda efektorskih žlijezda: hidrokortizon (kortizol) za nadbubrežnu insuficijenciju, levotiroksin za hipotireozu, testosteron za muški hipogonadizam i estradiol  za ženski hipogonadizam (obično s gestagenom za inhibiranje neželjenih učinaka na maternicu). Hormon rasta dostupan je u sintetskom obliku, ali ga treba primijeniti parenteralno (injekcijom). Antidiuretski hormon može se zamijeniti tabletama desmopresina (DDAVP) ili sprejem za nos. Općenito se najniža doza zamjenskog lijeka koristi za obnavljanje dobrobiti i ispravljanje poremećenih rezultata, jer bi prekomjerne doze uzrokovale nuspojave ili komplikacije.
Kvaliteta života može se značajno smanjiti, čak i kod onih ljudi koji imaju optimalnu medicinsku terapiju. Mnogi prijavljuju i fizičke i psihološke probleme. Vjerojatno je da najčešće korištene nadomjesne terapije ne oponašaju u potpunosti prirodne razine hormona u tijelu. Nakon traumatske ozljede mozga, čak četvrtina ima trajni nedostatak hormona hipofize. Mnogi od ovih ljudi mogu imati suptilne ili nespecifične simptome koji nisu povezani s problemima hipofize, već se pripisuju njihovom prethodnom stanju. Stoga je moguće da mnogi slučajevi hipopituitarizma ostanu nedijagnosticirani i da bi godišnja incidencija porasla na 31 na 100.000 godišnje. ako bi se testirali ljudi iz tih rizičnih skupina. Prvo poznato izvještavanje o hipopituitarizmu izradio je njemački ljekar i patolog dr. Morris Simmonds. Opisao je stanje na obdukciji u 46-godišnjakinje koja je jedanaest godina ranije patila od teške puerperne groznice, a potom je patila od amenoreje, slabosti, znakova brzog starenja i anemije. Hipofiza je bila vrlo mala i bilo je malo ostataka i prednjeg i stražnjeg režnja hipofize. Eponim *Simmondsov sIndrom* koristi se rijetko za stečeni hipopituitarizam, posebno kada prevladava kaheksija (opće loše zdravlje i pothranjenost). Većina klasičnih uzroka hipopituitarizma opisana je u 20. stoljeću; rano 21. stoljeće prepoznalo je koliko bi čest hipopituitarizam mogao biti u prethodnih žrtava ozljede glave. To je omogućilo izravno mjerenje hormona hipofize, što je kao posljedica njihove niske koncentracije u krvi ranije bilo teško izmjeriti. Snimanje hipofize, a time i identifikacija tumora i drugih strukturnih uzroka, radikalno se poboljšalo uvođenjem računarske tomografije krajem 1970-ih i snimanjem magnetsne rezonancije 1980-ih.

## Reference 
## Vanjski linkovi
* Pituitary Network Association

Kategorija:Poremećaji hipofize
Kategorija:Kožni poremećaji povezani s hormonima
Kategorija:Rijetke bolesti