Naftna politika

[mini|310x310piksel| Argentinski predsjednik Néstor Kirchner i predsjednik Venecuele [Hugo Chávez razgovaraju o Gran Gasoducto del Sur, projektu energetske i trgovinske integracije za Južnu Ameriku . Upoznali su se 21. novembra 2005. godine u Venecueli .]]
**Naftna politika** postaje važan aspekt diplomatije od uspona naftne industrije na Bliskom istoku početkom 20. stoljeća. Kako se konkurencija nastavlja za vitalni resurs, strateške kalkulacije velikih i manjih zemalja podjednako stavljaju istaknut naglasak na pumpanje, rafiniranje, transport, prodaju i upotrebu naftnih derivata.

## Sporazumi o kvotama 
Achnacarry sporazum ili "Sporazum kakav je " bio je rani pokušaj ograničavanja proizvodnje nafte. Potpisan je u Škotskoj 17. septembra 1928. Otkriće naftnog polja u istočnom Teksasu 1930-ih dovelo je do buma u proizvodnji koji je uzrokovao pad cijena, što je dovelo do toga da Željeznička komisija Teksasa kontrolira proizvodnju. Komisija je zadržala *de facto* kontrolu nad tržištem sve do uspona OPEC- a 1970-ih.

Anglo-američki naftni sporazum iz 1944. pokušao je proširiti ova ograničenja na međunarodnom planu, ali mu se usprotivila industrija u Sjedinjenim Državama, pa se Franklin Roosevelt povukao iz sporazuma.

Venecuela je prva zemlja koja je krenula ka uspostavljanju OPEC-a približavanjem Iranu, Gabonu, Libiji, Kuvajtu i Saudijskoj Arabiji 1949. godine, ali OPEC nije uspostavljen sve do 1960. godine, kada su Sjedinjene Države prisilile uvozne kvote za naftu iz Venecuele i Perzijskog zaljeva kako bi se podržala kanadska i meksička naftna industrija. OPEC je prvi put iskoristio svoju moć s naftnim embargom 1973. protiv Sjedinjenih Država i Zapadne Evrope .

## Nafta i međunarodni sukobi 
 
Termin "naftna agresija" je korišten da opiše sklonost država bogatih naftom da podstiču međunarodne sukobe. Postoji mnogo primjera uključujući: invaziju Iraka na Iran i Kuvajt; Ponovljeni upadi Libije u Čad 1970-ih i 1980-ih; Dugogodišnja sumnja Irana u zapadne sile. Neki naučnici također sugeriraju da su države bogate naftom često mete "ratova resursa".

## Vrhunac proizvodnje 
 
Godine 1956. Shellov geofizičar po imenu M. King Hubbert predvidio je da će američka proizvodnja nafte dostići vrhunac 1970.

U junu 2006., bivši američki predsjednik Bill Clinton rekao je u govoru:

„Možda smo na vrhuncu proizvodnje nafte. Možda ćete vidjeti 100 dolara po barelu nafte u sljedeće dvije ili tri godine, ali ono što još uvijek pokreće ovu globalizaciju je ideja da se nikako ne možete obogatiti, ostati bogati i postati bogatiji ako ne ispuštate više stakleničkih plinova u atmosferu . To je bilo tačno u industrijskoj eri; to jednostavno faktički nije tačno. Ono što je istina je da je stara energetska ekonomija dobro organizovana, finansirana i politički povezana."

U govoru iz 1999, Dick Cheney, američki potpredsjednik i bivši izvršni direktor Halliburton (jedne od najvećih svjetskih korporacija za energetske usluge), rekao je:

„Prema procjenama, u narednim godinama će postojati prosječno dva posto godišnjeg rasta globalne potražnje za naftom, uz konzervativno, prirodno smanjenje proizvodnje iz postojećih rezervi od tri posto. To znači da će nam do 2010. godine trebati dodatnih pedeset miliona barela dnevno. Dakle, odakle će doći ulje? ... Dok mnoge regije svijeta nude velike mogućnosti za naftu, Bliski istok sa dvije trećine svjetske nafte i najnižom cijenom još uvijek je mjesto gdje se nagrada nalazi, iako kompanije žele veći pristup na ovom području, napredak je i dalje spor. " 

Cheney je dalje tvrdio da bi naftna industrija trebala postati aktivnija u politici:

„Nafta je jedina velika industrija čija poluga nije bila toliko efikasna u političkoj areni. Čini se da su tekstil, elektronika, poljoprivreda često utjecajniji. Naša biračka jedinica nisu samo naftaši iz Luizijane i Teksasa, već pisci softvera u Massachusettsu i proizvođači specijalnog čelika u Pensilvaniji. Iznenađen sam da je ova industrija toliko jaka tehnički i finansijski, ali nije toliko politički uspješna ili utjecajna kao što su to često manje industrije. Moramo steći kredibilitet da bi se naši stavovi čuli."

## Diplomatija naftovoda u oblasti Kaspijskog mora 
mini| Lokacija naftovoda Baku–Tbilisi–Ceyhan
Naftovod Baku–Tbilisi–Ceyhan izgrađen je za transport sirove nafte, a naftovod Baku–Tbilisi–Erzurum je izgrađen za transport prirodnog gasa sa zapadne strane ( azerbejdžanski sektor ) Kaspijskog mora do Sredozemnog mora zaobilazeći ruske naftovode i time rusku kontrolu . Nakon izgradnje naftovoda, Sjedinjene Države i Evropska unija predložile su njihovo proširenje putem predloženog Trans-kaspijskog naftovoda i Trans-kaspijskog gasovoda ispod Kaspijskog mora do naftnih i gasnih polja na istočnoj strani ( Kazahstan i Turkmenistanski sektori) Kaspijskog mora. Rusija je 2007. godine potpisala sporazume sa Turkmenistanom i Kazahstanom o povezivanju njihovih naftnih i gasnih polja sa ruskim naftovodnim sistemom, čime se efektivno uništava podmorski put.

Kina je završila naftovod Kazahstan-Kina od kazahstanskih naftnih polja do kineskog naftovoda Alashankou-Dushanzi u Kini. Kina takođe radi na gasovodu Kazahstan-Kina od kazahstanskih gasnih polja do kineskog gasovoda Zapad-Istok u Kini.

## Politika nacionalizacije nafte 
 
Nekoliko zemalja je nacionaliziralo strane naftne kompanije, često ne uspijevajući isplatiti kompenzaciju investitorima. Enrique Mosconi, direktor argentinske državne naftne kompanije *Yacimientos Petrolíferos Fiscales* (YPF, koja je bila prva državna naftna kompanija na svijetu, prethodila francuskoj *Compagnie française des pétroles* (CFP, Francuska kompanija za naftu), koju je 1924. konzervativac Raymond Poincaré ), zagovarao je nacionalizaciju nafte kasnih 1920-ih u zemljama Latinske Amerike. Ovo posljednje je postignuto u Meksiku za vrijeme vladavine Lázaro Cárdenasa, sa *Expropiación petrolera* .

Slično je Venecuela nacionalizirala svoju naftnu industriju 1976. godine.

## Politika alternativnih goriva 
Vinod Khosla (poznati investitor u IT firme i alternativnu energiju) tvrdi  da su politički interesi zagovornika životne sredine, poljoprivrednih preduzeća, zagovornika energetske sigurnosti (kao što je bivši direktor CIA-e James Woolsey) i proizvođača automobila, svi usklađeni za povećana proizvodnja etanola. On je istakao da je od 2003. do 2006. godine etanol gorivo u Brazilu zamijenilo 40% njegove potrošnje benzina, dok su vozila na fleksibilna goriva porasla sa 3% u prodaji automobila na 70%. Brazilski etanol, koji se proizvodi pomoću šećerne trske, smanjuje stakleničke plinove za 60-80% (20% za etanol proizveden od kukuruza). Khosla je također rekao da je etanol bio oko 10% jeftiniji po datoj udaljenosti. Trenutno postoje subvencije za etanol u Sjedinjenim Državama, ali sve su to krediti blendera, što znači da rafinerije nafte primaju subvencije, a ne farmeri. Postoje indirektne subvencije zbog subvencionisanja poljoprivrednika za proizvodnju kukuruza. Vinod kaže da mu je nakon jedne od njegovih prezentacija u Davosu prišao visoki saudijski naftni zvaničnik i zaprijetio: "Ako biogoriva počnu da rastu, snizit ćemo cijenu nafte." Od tada, Vinod je dao novu preporuku da naftu treba oporezovati ako padne ispod 40,00 dolara po barelu kako bi se suprotstavio manipulaciji cijenama.

Bivši direktor CIA-e James Woolsey i američki senator Richard Lugar također su glasni zagovornici etanola.

U 2005. godini, Švedska najavila da planira da okonča svoju zavisnost od fosilnih goriva do 2020. godine

Tvrdi se da međunarodna klimatska politika i nekonvencionalni razvoj nafte i gasa mogu promijeniti ravnotežu snaga između zemalja izvoznica i uvoznica nafte sa velikim negativnim implikacijama koje se očekuju za države izvoznice. Otprilike od 2015. pa nadalje, sve više se raspravljalo o tome da li će geopolitiku nafte i plina zamijeniti geopolitika obnovljivih izvora energije i kritičnih materijala za tehnologije obnovljive energije.

Neki autori tvrde da u poređenju s geopolitikom fosilnih goriva, obnovljiva energija može uzrokovati više sukoba malih razmjera, ali smanjiti rizik od velikih međudržavnih sukoba.

## Geopolitika naftnog novca 
Višemilijardni prilivi i odlivi novca od nafte imaju globalne makroekonomske posljedice, a veliki izvoznici nafte mogu steći značajan utjecaj svojim aktivnostima recikliranja petrodolara.

### Nigerija 
Nafta u Nigeriji otkrivena je 1955. u Oloibiriju u delti Nigera. Visoke cijene nafte bile su pokretačka snaga ekonomskog rasta Nigerije. Time je nigerijska ekonomija postala najveća u Africi, nadmašivši i Egipat i Južnu Afriku, čineći je i 24. po veličini u svijetu. Nigerijska ekonomija u velikoj mjeri ovisi o naftnom sektoru, koji čini 98% prihoda od izvoza i 83% prihoda savezne vlade, kao i 14% njenog BDP-a.

Čak i sa značajnim naftnim bogatstvom, Nigerija se rangira kao jedna od najsiromašnijih zemalja na svijetu, s prihodom od 1.000 dolara po glavi stanovnika i više od 70 posto stanovništva koje živi u siromaštvu. U oktobru 2005. godine, 15-člani Pariski klub objavio je da će poništiti 60 posto duga Nigerije. Međutim, Nigerija i dalje mora platiti 12,4 milijarde dolara zaostalih obaveza između ispunjavanja drugih uslova. U martu 2006. godine, druga faza sporazuma Pariskog kluba će uključiti dodatnih 34 posto otpisa duga, dok će Nigerija biti odgovorna za vraćanje svih preostalih prihvatljivih dugova zemljama davaocima kredita. Međunarodnom monetarnom fondu (MMF), koji je nedavno pohvalio nigerijsku vladu zbog usvajanja strože fiskalne politike, biće dozvoljeno da nadgleda Nigeriju bez potrebe da isplaćuje zajmove toj zemlji.

### Rusija 
[mini| [Rusija i Kina su 21. maja 2014. godine potpisale gasni sporazum vrijedan 400 milijardi dolara za isporuku prirodnog gasa Istočnom rutom .]]
Visoka nafta omogućila je Sovjetskom Savezu da subvencionira posrnule ekonomije sovjetskog bloka na neko vrijeme, a gubitak prihoda od petrodolara tokom 1980-ih godina prezasićenosti naftom doprinio je kolapsu bloka 1989.

### Saudijska Arabija 
Sugerirano je da je sukob između Irana i Saudijske Arabije bio moćan utjecaj na odluku Saudijske Arabije da pokrene rat cijenama 2014. godine, kao i hladnoratovsko rivalstvo između Sjedinjenih Država i Rusije. Larry Elliott je tvrdio da "uz pomoć svog saudijskog saveznika, Washington pokušava sniziti cijenu nafte preplavljujući ionako slabo tržište naftom. Kako su Rusi i Iranci u velikoj mjeri ovisni o izvozu nafte, pretpostavlja se da će se s njima lakše nositi." Potpredsjednik najveće ruske naftne kompanije Rosnjeft optužio je Saudijsku Arabiju za zavjeru protiv Rusije.

Godine 1998., oko 40% energije koju su Sjedinjene Države potrošile dolazilo je od nafte. Sjedinjene Države su odgovorne za 25% svjetske potrošnje nafte, dok imaju samo 3% dokazanih svjetskih rezervi nafte i manje od 5% svjetske populacije. U januaru 1980. predsjednik Jimmy Carter je eksplicitno izjavio : "Pokušaj bilo koje vanjske sile da preuzme kontrolu nad regijom Perzijskog zaljeva smatrat će se napadom na vitalne interese Sjedinjenih Država."
Devedesetih godina Venecuela je otvorila svoj naftni sektor za privatna ulaganja. Ova zbirka politika, nazvana apertura, omogućila je stvaranje 32 ugovora o operativnim uslugama (OSA) sa 22 zasebne strane naftne kompanije, uključujući međunarodne naftne kompanije kao što su Chevron, BP, Total i Repsol-YPF. Hugo Chávez, predsjednik Venecuele, oštro je odstupio od ekonomske politike prethodnih administracija. PDVSA se sada koristi kao novčana krava i kao poslodavac u krajnjoj instanci; strani naftni poslovi su nacionalizovani, a vlada je odbila da plati odštetu.

## Reference
Kategorija:Geopolitika
Kategorija:Pages with unreviewed translations