Bogorodica od Bruggea

thumb|250px|desno|Bogorodica od Bruggea sa djetetom
**Bogorodia od Bruggea** je mramorna skulptura italijanskog renesansnog umjetnika Michelangela Buonarrotija, na kojoj su prikazani Bogorodica i dijete. Isklesana je u periodu između 1501 - 1504 iz jednog komada mramora, a visine je 2 metra. 
Danas se čuva u desnom prolazu Bogorodičine crkve (Onze-Lieve-Vrouwekerk) u belgijskom gradu Bruggeu.

## Historija 
U prvim godinama 16. vijeka Michelangelo se vratio u Firencu nakon uspjeha postignutih u Rimu. Umjetnik je bio angažiran u teškoj realizaciji skulpture Davida, djela koje je tada bilo obavijeno tajnom i koju je cijeli grad nestrpljivo iščekivao. 
Godine 1501. jedan od Michelangelovih klijenata (koji će kasnije postati papa Pio III) naručio je 15 skulptura za Katedralu u Sieni (stari grad i kulturno središte u središnjoj Italiji). Jedna od njih je monumentalna skulptura Marije i Isusa na čijoj izradi je veliki kipar proveo tri godine.
Međutim, zgod nekih nesporazuma prodaja ove skulpture nije bila uspješna, te je umjetnik stupio u kontakt sa velikom grupom privatnih firentinskih klijenata. Među njima bila je i porodica Muscron (italijanizirano u "Moscheroni"), flamanski trgovci tkaninama. Za svoje poslovanje u Italiji porodica Mouscron je bila kupac banke Jacopa Gallija, prijatelja i zaštitnika Michelangela i koji je vjerovatno bio posrednik pri prodaji skulptura.
mini|lijevo|Spašavanje skulpture iz nacističkog skrovišta Altausee u Austriji 1945. godine.
Naručili su skulpturu Bogorodice i djeteta od umjetnika da bude smještena u njihovoj porodičnoj kapeli u Bruggeu. Djelo je gotovo tajno otpremljeno u Livorno 1506. godine, o čemu svjedoče neka pisma umjetnika upućena njegovom ocu i izvjesnom Giovanniju Balducciju, zaduženom za ekspediciju.
Posao je plaćen za  veliku novčanu sumu od 4000 florina, što dokazuju i dokumenti o isplatama koje su se dogodile između 1503. i 1505. godine. Nedavno ponovno otkriveni dokumenti o ovim novčanimtransakcijama omogućili su utvrđivanje datuma izrade kipa.
Skultura Bogorodice od Bruggea stigla je u Flandriju do 1508. godine. U početku je bila smještena u kapeli Mouscron u katedrali, gdje ju je Albrecht Dürer vidio 1521. godine. Ovo je jedino umjetničko djelo koje je bilo prodato i prebačeno van Italije još za umjetnikovog života.

Za vrijeme Napoleonove okupacije skulptura je dovezena u Pariz, da bi bila vraćena 1815. godine. Drugi put je uklonjena 1944. godine za vrijeme Drugog svjetskog rata, tokom povlačenja nacističkih snaga, koje su skulpturu ukrale i odnijele u Njemačku umotanu u dušeke u konvoju Crvenog križa. Pronađena je dvije godine kasnije u rudniku u Altausseeu u Austriji, zahvaljujući ekspediciji u okviru programa Spomenici likovne umjetnosti, te je ponovo vraćena u arhivu.

Njeno posljednje putovanje datira iz 1952. godine, kada je privremeno bila izložena u Nacionalnom muzeju Bargello u Firenci, kao razmjena s Portinari triptihom Huga van der Goesa.

Kao dio liturgijskog pribora, Bogorodica iz Bruggea ispunjava svoju namjenu u dramatizaciji i vizualnom podržavanju izvođenja mise. Michelangelo je to postigao kroz pametan kompozicijski aranžman, koji prikazuje dvije figure koje komuniciraju kako međusobno tako i sa prostorom oko njih. Na taj način se stvara naracija koja ilustrira Hristovu priču od djeteta do mučenika i koja naglašava zajedničku ulogu njegove majke na ovom žrtvenom putu. Kip kao dodatni liturgijski pribor dostiže svoj puni potencijal tokom misnog slavlja, djelujući i kao upadljiva pozadina i vizuelno potkrepljivanje riječi i djela sveštenstva.
Status Bogorodice od Bruggea kao samostojeće skulpture služi ubrizgavanju fizičke stvarnosti u ovaj proces tokom odvijanja mise. Po svojoj prirodi, skulptura u svom okruženju nastanjuje isti prostor i dimenziju kao gledalac, za razliku od crtanih slika na panelu ili platnu koje zauzimaju percipirani pojam prostora kakav stvara slikarska četkica. Sa svojom nerazdvojivom masom, težinom, i osjećajem čvrstoće, Bogorodica od Bruggea se prije svega pojavljuje kao tjelesna stvarnost nego kao oslikana iluzija, omogućavajući značajniji angažman sa svojim gledaocima.
Za razliku od rimske skulpture Pijetã, koja je označila jedinstveni prekid skulpturalne tradicije Pijetã vrste, Bogorodica od Bruggea je samo jedan od primjera u kontinuiranom narativu promjene stavova prema religioznoj skulpturi tokom renesanse. Usamljeno prisustvo Bogorodice od Bruggea unutar niše iznad oltara stvara jasnu vizualnu vezu između Bogorodice od Bruggea i drevnih idola paganskih oltara. Umjesto da podriva hrišćansku tradiciju, Michelangelo koristi snagu i ljepotu mramorne skulpture (glavni materijal Rimljana za izradu skulptura) za hrišćanski subjekt prikazan u predmetu koji se koristi u hrišćanske svrhe.
Za razliku od svog ateistički nastrojenog suparnika Leonarda da Vincia, Michelangelo je bio duboko zainteresiran i za umjetničko istraživanje i za vjerski izraz. U Bogorodici od Bruggea ta dva interesa idu ruku pod ruku. Poigravajući se Leonardovim primjerom, Michelangelo svojoj Madoni i djetetu ubrizgava osjećaj dinamičnosti, što dovodi do estetski zanimljive kompozicije koja ostaje natopljena vjerskim značajem. Zanimljivost je i to da razlika u mediju stvara potpuno drugačije iskustvo za gledatelja.

Iako je Michelangelo po narudžbi izradio Bogorodicu od Bruggea, skulptura ne predstavlja samo razmjenu dobara između umjetnika i mecene. Umjesto toga, pokazuje duboku brigu umjetnika za božansku tematiku i njegovo temeljito razmatranje liturgijskog konteksta skulpture. Osim što je duboko ukorijenjena u teologiji, Bogorodica iz Bruggea obilježava i odvažni pokušaj inovacije tradicionalnih oblika oltarne slike bez žrtvovanja narativnih mogućnosti uokvirenog prostora koji se nalazi iza i iznad oltara (eng. retable), slika i multimedijskih ansambala. Da bi to postigao, Michelangelo je prisvojio i transformirao rad drugih umjetnika, upotrijebio popularne umjetničke metaforičke izraze i razmišljao o vlastitom prošlom radu kako bi stvorio skulpturu koja prenosi tradicionalne teološke teme bez ikakve pomoći, osim samog oltara. Pritom je pokazao svoju umjetničku snagu u stručnoj manipulaciji odabranim materijalima kao i njegovu sposobnost da u jednom bloku mramora prenese složene teološke koncepte.

## Literatura 
* Ludwig Goldscheider, *Michelangelo: slike, skulpture, arhitektura*, Phaidon Publishing Co. London, 1996.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Michelangelo Buonarroti, na discoverdavinci.com 

Kategorija:Skulpture
Kategorija:Renesansna umjetnost
Kategorija:Djela Michelangela
Kategorija:Mramorne skulpture