Sinan-paša Borovinić

**Sinan-paša Borovinić** je potomak slavne srednjovjekovne bosanske porodice. Unuk je Tvrtka Borovinića. Rođak mu je vlastelin Radoslav Pavlović. Uz njegovo ime često stoji i nadimak "Hadum", što se na Zapadu često pogrešno prevodi kao "eunuh", a osim toga, Sinan-paša bio je i oženjen. Naime, osmanlijski pojam *hadım* označava svakog slugu, a ne samo eunuha. Pod pojmom *hadım* najčešće se misli na *slugu Božijeg;* u tom značenju je i sam sultan Selim I uzeo ovaj nadimak. Sinan-paša je školovan u dvorskoj školi Enderun za vrijeme vladavine sultana Bajazida II. U historijskim dokumentima prvi put se spominje 1504. godine na položaju namjesnika u Hercegovini. Kancelar mu je bio Vuk Baličević, a poklisar Ivan Grupković. Na dužnosti hercegovačkog sandžak-bega ostao je do 1506. godine, kada biva premješten i imenovan sandžak-begom Smederevskog sandžaka. Na toj dužnosti ostaje do 1512. godine, kada dolazi na poziciju namjesnika Bosne. U Bosni je ostao godinu dana, a nakon toga sultan Selim I  imenuje ga anadolskim begler-begom, a  nasljeđuje ga Junus-beg 1513. godine. Na prolazu kroz dubrovačku teritoriju sačekala ga je dubrovačka delegacija izrazivši mu da "Dubrovnik hvali Boga što ima susjeda, o kome se radi pravednosti, čovječnosti i svih dobrih djela pronio glas čitavim svijetom". Na dužnosti begler-bega Anadolije ostao je do 26. aprila 1516. godine, kada biva imenovan velikim vezirom Osmanlijskog carstva. Poginuo je prilikom osvajanja Kaira 22. januara 1517. godine.

## Sultanova riječ povodom pogibije 
Poginuo je za vrijeme borbi kod Kaira. Sinan-pašinu pogibiju u bitki kod Ridanije blizu Kaira, najbolje opisuje Joseph von Hammer, jedan od najvećih osmanskih historičara, gdje u svojoj knjizi "Historija Turskog/Osmanskog Carstva - I Knjiga" sljedeće navodi: ...Jedva što je započela borba, odvoji se s lijevog neprijateljskog krila odred, sasvim oklopljen u željezo, i pojaha pravo na zastavu sultana Selima. To su bili najodabraniji vitezovi iz vojske Memluka sa samim sultanom Tuman-bejom i njegova oba vojskovođe, Alanbejom i Kurtbejom na čelu. Sva trojica su se zarekla da će osmanskog sultana staviti živa ili mrtva pod svoju ruku. Zabunili su se samo u osobi, držeći velikog vezira Sinana za sultana Selima. Sinan jestajao između Mahmut-bega Ramazanoglua i Alije, haznedara. Sultan Tuman-bej upravo je prodirao ka velikom veziru, Alanbej Mahmutu, a Kurtbej Aliji s toliko srčanosti i bijesa da su sva trojica odabrane protivnike ubili kopljem, a sami izbjegli, iako je Alanbej bio teško ranjen tanetom. Usprkos takvoj osobnoj hrabrosti memlučkog sultana i njegovih vjernih, izgubljena je bitka..." (str. 322). Koliko je bio cijenjen najbolje svjedoče riječi sultana Selima I Yavuza koji povodom njegove pogibije reče: "Egipat osvojih, Sinana izgubih, zar se sa Sinanom može usporediti jedna pokrajina". Neki ga historičari nazivaju Hadim Sinan-paša a neki ga nazivaju Sinanuddin Jusuf.

## Reference 
*Joseph von Hammer, "Historija Turskog/Osmanskog Carstva - I Knjiga" Zagreb, 1979.
*Ljiljan 5. mata 1997. godine, piše Enes Durmišević.

Kategorija:Bosanski sandžak-begovi
Kategorija:Hercegovački sandžak-begovi
Kategorija:Smederevski sandžak-begovi
Kategorija:Anadolski begler-begovi
Kategorija:Paše