Autonomija

U razvojnoj psihologiji i moralu, politi i, bioetici i filozofiji, termin **autonomija** (stgrč. αὐτονομία – *autonomia*, od αὐτόνομος –*autonomos*, od αὐτο- *auto-* = ja, sopstvenost + νόμος – *nomos* = zakon,   u kombinaciji znači "onaj koji sebi daje svoj zakon")  je sposobnost donošenja informirane, neprinudne odluke. Autonomne organizacije ili institucije su nezavisne ili samoupravne. Autonomija se takođe može definisati iz perspektive ljudskih resursa, gdje označava (relativno visok) nivo diskrecije koji se daje zaposlenom u njegovom ili njenom radu. U takvim slučajevima, poznato je da autonomija općeniuto povećava zadovoljstvom poslom. Smatra se da samoaktualizirani pojedinci djeluju autonomno od vanjskih očekivanja. U medicinskom kontekstu, poštovanje pacijentove lične autonomije se smatra jednim od mnogih osnovnih etičkih principa u medicini.

Uz autroregulaciju i autoreprodukciju, automnomija je jedno ot tri krucijalna obilježja svih pblika živih sistema, po čemu se razlikuju od nežive prirode.

## Sociologija
U sociologiji znanja, kontroverza oko granica autonomije inhibirala je analizu bilo kojeg koncepta izvan relativne autonomije, sve dok tipologija autonomije nije stvorena i razvijena u okviru studija nauke i tehnologije. Prema njoj, institucija postojeće autonomije nauke je „refleksivna autonomija”: akteri i strukture unutar naučne oblasti su u stanju da prevode ili odražavaju različite teme predstavljene u društvenim i političkim oblastima, kao i utiču na njih u pogledu tematskih izbora na istraživačkim projektima.

### Institucionalna autonomija
Institucijska autonomija je posjedovanje kapaciteta kao zakonodavca da može usaditi i slijediti službene ciljeve. Autonomne institucije odgovorne su za pronalaženje dovoljnih resursa ili za modifikaciju svojih planova, programa, kurseva, odgovornosti i usluga u skladu s tim. Ali čineći to, moraju se boriti sa svim preprekama koje se mogu pojaviti, kao što je društveni pritisak protiv smanjenja ili socioekonomske poteškoće. Sa zakonodavne tačke gledišta, da bi se povećala institucijska autonomija, moraju se uspostaviti uslovi samoupravljanja i institucijske samouprave. Povećanje vođstva i preraspodjela odgovornosti za donošenje odluka bili bi korisni za istraživanje resursa. 
 
Institucijska autonomija se često smatrala sinonimom za samoopredeljenje, a mnoge vlade su se plašile da će to dovesti institucije u iredentistički ili secesionistički region. Ali autonomiju treba posmatrati kao rešenje za borbu za samoopredeljenje. Samoopredjeljenje je kretanje ka nezavisnosti, dok je autonomija način da se prilagodi različitim regijama/grupama unutar zemlje. Institucijska autonomija može raspršiti sukobe u vezi sa manjinama i etničkim grupama u društvu. Omogućavanje veće autonomije grupama i institucijama pomaže u stvaranju diplomatskih odnosa između njih i centralne vlade.

## Politika
U državnom jeziku, autonomija se odnosi na samoupravu. Primjer autonomne jurisdikcije bila je bivša vlada Sjedinjenih Država nad Filipinskim otocima. *Zakon o autonomiji Filipina iz 1916. godine* pružio je okvir za stvaranje autonomne vlade pod kojom je Filipinski narod imao širu domaću autonomiju nego ranije, iako je rezervirao određene privilegije Sjedinjenim Državama da zaštite svoja suverena prava i interese. Drugi primjeri uključuju Kosovo (kao Socijalistička Autonomna Pokrajina Kosovo) pod bivšom jugoslovenskom vladom Maršala Tita i Puntland Autonomna regija unutar Savezne Republike Somalije.

## Filozofija
Autonomija je ključni koncept koji ima širok uticaj na različita polja filozofije. U metafizičkoj filozofiji, koncept autonomije se pominje u raspravama o slobodnoj volji, fatalizmu, determinizmu i agenciji. U moralnoj filozofiji, autonomija se odnosi na podvrgavanje objektivnom moralnom zakonu.

### Prema Kantu 
Immanuel Kant (1724–1804) definisao je autonomiju sa tri teme u vezi  sa svremenom etikom. Prvo, autonomija kao pravo na donošenje vlastitih odluka isključujući bilo kakvo uplitanje drugih. Drugo, autonomija kao sposobnost donošenja takvih odluka kroz vlastitu neovisnost uma i nakon lične refleksije. Treće, kao idealan način autonomnog življenja. Ukratko, autonomija je moralno pravo koju neko posjeduje ili sposobnost koju imamo da sami razmišljamo i donosimo odluke, pružajući određeni stepen kontrole ili moći nad događajima koji se odvijaju u svakodnevnom životu.

Kontekst u kojem se Kant bavi autonomijom odnosi se na teoriju morala, postavljajući i temeljna i apstraktna pitanja. Vjerovao je da da bi postojao moral, mora postojati autonomija. On autonomiju dijeli na dvije različite komponente. *Auto* se može definirati kao negativan oblik nezavisnosti ili biti slobodan u negativnom smislu. Ovo je aspekt u kojem se odluke donose sami. Pritom, *nomos* je pozitivan smisao, sloboda ili zakonitost, gdje birate zakon koji ćete slijediti. Kantovska autonomija takođe pruža osećaj racionalne autonomije, što jednostavno znači da neko racionalno poseduje motivaciju da upravlja sopstvenim životom. Racionalna autonomija podrazumijeva donošenje vlastitih odluka, ali to se ne može učiniti samo u izolaciji. Kooperativne racionalne interakcije su potrebne kako bismo razvili i iskoristili našu sposobnost da živimo u svijetu s drugima.

Kant je tvrdio da moral pretpostavlja ovu autonomiju (Autonomie) u moralnim agentima, pošto su moralni zahtjevi izraženi u kategoričkim imperativima. Imperativ je kategoričan ako izdaje valjanu naredbu neovisnu o ličnim željama ili interesima koja bi dala razlog za pokoravanje naredbi. Hipotetski je ako je valjanost njegove naredbe, ako je razlog zašto se može očekivati da je poslušamo, činjenica da neko želi ili je zainteresiran za nešto dalje što bi pokornost naredbi podrazumijevalo. "Nemojte juriti autoputem ako ne želite da vas policija zaustavi" hipotetski je imperativ. „Pogrešno je kršiti zakon, zato nemoj juriti autoputem“ kategorički je imperativ. Za vas ne važi hipotetska naredba da ne prebrzate na autoputu ako vam je svejedno hoće li vas zaustaviti policija. Kategorična komanda važi za vas u svakom slučaju. Može se očekivati da se od autonomnih moralnih agenata povinuju naredbi kategoričkog imperativa čak i ako im nedostaje lična želja ili interes za to.

Kantovski koncept autonomije se često pogrešno tumači, izostavljajući važnu tačku o samopotvrđenosti autonomnog agenta moralnom zakonu. Smatra se da se autonomija u potpunosti objašnjava kao sposobnost pokoravanja kategoričkoj naredbi nezavisno od lične želje ili interesa za to – ili još gore, da je autonomija „poslušnost“ kategoričke naredbe nezavisno od prirodne želje ili interesa; a ta heteronomija, njena suprotnost, djeluje umjesto toga na lične motive one vrste o kojima se govori u hipotetskim imperativima.

U svom djelu „Osnove metafizike morala“, Kant je primijenio koncept autonomije i da definiše koncept ličnosti i ljudskog dostojanstva. Autonomiju, zajedno sa racionalnošću, Kant vidi kao dva kriterijuma za smislen život. Kant bi smatrao da život koji se živi bez njih nije vrijedan življenja; to bi bio život vrijedan život biljke ili insekta. Prema Kantu, autonomija je dio razloga zbog kojeg druge smatramo moralno odgovornim za svoje postupke. Ljudska djela su moralno vrijedna hvale ili krivice zbog naše autonomije. Neautonomna bića kao što su biljke ili životinje nisu vrijedna krivice jer njihova djela nisu autonomna.

### Prema Nietzscheu 
Friedrich Nietzsche pisao je o autonomiji i moralnoj borbi. Autonomija se u ovom smislu naziva slobodnim ja i uključuje nekoliko aspekata sopstva, uključujući samopoštovanje, pa čak i samoljublje. Ovo se može protumačiti kao pod uticajem Kanta (samopoštovanje) i Aristotelovo (samoljublje). Za Nietzschea, vrednovanje etičke autonomije može da razreši sukob između ljubavi (samoljublja) i zakona (samopoštovanja) koji se onda može prevesti u stvarnost kroz iskustva samoodgovornosti. Budući da Nietzsche definira osjećaj slobode kao odgovornost za vlastiti život, sloboda i samoodgovornost mogu biti u velikoj mjeri povezani s autonomijom.

## Razvoj djeteta
Autonomija u detinjstvu i adolescenciji je kada neko teži da stekne osećaj sebe kao odvojenog, samoupravnog pojedinca. Između 1. i 3. godine, tokom druge faze Eriksonove i Frojdove faze razvoja, psihosocijalna kriza koja se javlja je autonomija naspram stida i sumnje. Značajan događaj koji se dešava tokom ove faze je da djeca moraju da nauče da budu autonomna, a neuspeh u tome može dovesti do toga da dijete sumnja u sopstvene sposobnosti i da se stidi.
	
Prema Prvom amandmanu, u Sjedinjenim Američkim Državama, savezna vlada je ograničena u izgradnji nacionalne crkve. To je zbog prvog amandmana koji priznaje slobodu ljudi da obožavaju svoju vjeru u skladu sa svojim uvjerenjima. Naprimjer, američka vlada je uklonila crkvu iz njihove "sfere vlasti" zbog historijskog uticaja crkava na politiku i njihovog autoriteta u javnosti. Ovo je bio početak procesa ukidanja. Protestantske crkve u Sjedinjenim Državama imale su značajan uticaj na američku kulturu u devetnaestom stoljeću, kada su organizovale osnivanje škola, bolnica, sirotišta, koledža, časopisa i tako dalje. Ovo je dovelo do poznatog, međutim, pogrešno protumačenog izraza razdvajanje crkve i države. Ove crkve su izgubile zakonodavnu i finansijsku podršku države.

### Proces ukidanja 
Prvo ukidanje počelo je uvođenjem Zakona o pravima. U dvadesetom stoljeću, usljed Velike depresije iz 1930-ih i završetka Drugog svetskog rata, američke crkve su ponovo oživjele. Konkretno protestantske crkve. Ovo je bio početak drugog raspada Autonomija se može definirati kao sposobnost osobe da donosi vlastite odluke. Ova vjera u autonomiju je centralna premisa koncepata informisani pristanak i zajedničko donošenje odluka. Ova ideja, iako se smatra ključnom za današnju praksu medicine, razvijena je u posljednjih 50 godina. Prema Tomu Beauchampu i Jamesu Childressu (u *Principima biomedicinske etike*), Nürnberško suđenje detaljno opisuje zastrašujuće eksploatativne medicinske "eksperimente" koji su prekršili fizički integritet i ličnu autonomiju ispitanika. Ovi slučajevi podstakli su pozive na zaštitne mjere u medicinskim istraživanjima, kao što je Nürnberški kodeks koji naglašava važnost dobrovoljnog učešća u medicinskim istraživanjima. Vjeruje se da je Nirnberški kodeks poslužio kao premisa za mnoge aktuelne dokumente koji se tiču istraživačke etike.

Poštovanje autonomije postalo je ugrađeno u zdravstvenu zaštitu i pacijentima bi se moglo dozvoliti da donose lične odluke o zdravstvenim uslugama koje primaju. Posebno, autonomija ima nekoliko aspekata, kao i izazove koji utiču na poslovanje zdravstvene zaštite. Način na koji se postupa s pacijentom može potkopati ili podržati autonomiju pacijenta i iz tog razloga, način na koji se pacijentu komunicira postaje vrlo presudan. Dobar odnos između pacijenta i zdravstvenog radnika mora biti dobro definiran, kako bi se osiguralo poštovanje autonomije pacijenta. Kao i u svakoj životnoj situaciji, pacijent ne bi volio da bude pod kontrolom druge osobe. Potez da se naglasi poštovanje autonomije pacijenata proizašao je iz ranjivosti na koje je ukazano u pogledu autonomije.

Međutim, autonomija se ne primjenjuje samo u kontekstu istraživanja. Korisnici zdravstvenog sistema imaju pravo da se prema njima postupa uz poštovanje njihove autonomije, umjesto da njima dominiraju physician. Ovo se naziva paternalizmom. Iako je paternalizam zamišljen da bude sveukupno dobar za pacijenta, to može vrlo lahko ometati autonomiju.  Kroz terapeutski odnos, promišljen dijalog između klijenta i lekara može dovesti do boljih ishoda za klijenta, jer on ili ona više učestvuje u donošenju odluka.

Postoji mnogo različitih definicija autonomije, od kojih mnoge stavljaju pojedinca u društveni kontekst. Vidi također: autonomija odnosa, što sugerira da je osoba definirana kroz svoje odnose s drugima, i "podržana autonomija" što sugerira da u određenim okolnostima može biti potrebno privremeno ugroziti autonomiju osobe u kratkom roku, kako bi se njena autonomija očuvala na duži rok. Druge definicije autonomije zamišljaju osobu kao zatvoreno i samodovoljno biće čija prava ne bi trebalo da budu ugrožena ni pod kojim okolnostima.

Postoje i različita gledišta oko toga da li savremeni zdravstveni sistemi treba da se prebace na veću autonomiju pacijenata ili na paternalistički pristup. Naprimjer, postoje takvi argumenti koji sugeriraju da je postojeća autonomija pacijenata opterećena nedostacima kao što su pogrešna shvatanja liječenja i kulturološke razlike, te da bi zdravstveni sistemi trebali prijeći na veći paternalizam od strane liječnika s obzirom na njihovu stručnost.  S druge strane, drugi pristupi sugeriraju da jednostavno mora postojati povećanje razumijevanja odnosa između pacijenata i zdravstvenih radnika, kako bi se poboljšala autonomija pacijenata.

Jedan od argumenata u prilog veće autonomije pacijenata i njenih prednosti je Dave deBronkart, koji vjeruje da su u doba tehnološkog napretka pacijenti sposobni da mnoga istraživanja o medicinskim pitanjima obavljaju od kuće. Prema deBronkartu, ovo pomaže da se promovišu bolji razgovori između pacijenata i ljekara tokom posjeta bolnici, što na kraju olakšava rad ljekara. deBronkart tvrdi da to dovodi do većeg osnaživanja pacijenata i edukativnijeg zdravstvenog sistema. Umjesto toga, trebalo bi implementirati inkluzivniji oblik autonomije, autonomiju odnosa, koja uzima u obzir one koji su bliski pacijentu kao i ljekaru.

Autonomija se razlikuje i neki pacijenti smatraju da je to neotuđivo, posebno maloljetnici kada se suoče s hitnim situacijama. Problemi se javljaju u situacijama hitne pomoći kada možda nema vremena za razmatranje principa autonomije pacijenta. Različiti etički izazovi susreću se u ovim situacijama kada je vrijeme kritično, a svijest pacijenata može biti ograničena. Međutim, u takvim okruženjima gdje informirani pristanak može biti ugrožen, radni liječnik procjenjuje svaki pojedinačni slučaj, kako bi donio najprofesionalniju i etički najispravniju odluku. Naprimjer, vjeruje se da bi neurohirurzi u takvim situacijama općenito trebali učiniti sve što mogu da poštuju autonomiju pacijenta. U situaciji u kojoj pacijent nije u mogućnosti donijeti autonomnu odluku, neurohirurg bi trebao razgovarati sa surogat donosiocem odluke kako bi pomogao u procesu donošenja odluke. Ovo pitanje se postavlja kako se djeca različito razvijaju, što otežava uspostavljanje standardne dobi u kojoj bi trebala postati autonomnija. U određenoj mjeri, rečeno je da je naglasak na autonomiji u zdravstvenoj zaštiti potkopao praksu zdravstvenih radnika da po potrebi poboljšaju zdravlje svojih pacijenata. Scenario je doveo do napetosti u odnosu između pacijenta i zdravstvenog radnika. To je zato što koliko god ljekar želi da spriječi da pacijent pati, on ili ona ipak mora da poštuje autonomiju. Dobročinstvo je princip koji dozvoljava ljekarima da se ponašaju odgovorno u svojoj praksi iu najboljem interesu svojih pacijenata, što može uključivati previđanje autonomije. Međutim, jaz između pacijenta i ljekara doveo je do problema jer su se u drugim slučajevima pacijenti žalili da nisu dovoljno informirani.

Sedam elemenata informiranog pristanka (kako su definirali Beauchamp i Childress) uključuju elemente praga (kompetentnost i dobrovoljnost), elemente informacija (otkrivanje, preporuka i razumijevanje) i elemente pristanka (odluka i ovlaštenje). Neki filozofi poput Harryja Frankfurta smatraju kriterije Beauchampa i Childressa nedovoljnim. Oni tvrde da se radnja može smatrati autonomnom samo ako uključuje vježbanje sposobnosti formiranja vrijednosti višeg reda o željama kada se djeluje namjerno. To znači da pacijenti mogu razumjeti svoju situaciju i izbore, ali ne bi bili autonomni osim ako pacijent nije u stanju da formira vrijednosne sudove o svojim razlozima za odabir opcija liječenja, oni ne bi djelovali autonomno.

U određenim jedinstvenim okolnostima, vlada može imati pravo da privremeno nadjača pravo na tjelesni integritet kako bi očuvala život i dobrobit osobe. Takvo djelovanje se može opisati korištenjem principa "podržane autonomije",

Od 1960-ih godina postojali su pokušaji da se poveća autonomija pacijenata, uključujući i zahtjev da ljekari pohađaju kurseve bioetike tokom svog vremena na medicinskom fakultetu. Uprkos velikoj posvećenosti promociji autonomije pacijenata, nepovjerenje javnosti u medicinu u razvijenim zemljama je ostalo. Onora O'Neill je pripisala ovaj nedostatak povjerenja medicinskim institucijama i profesionalcima koji uvode mjere koje koriste njima, a ne pacijentu. O'Neill tvrdi da je ovaj fokus na promociji autonomije bio na štetu pitanja poput raspodjele zdravstvenih resursa i javnog zdravlja.

Jedan od prijedloga za povećanje autonomije pacijenata je korištenje pomoćnog osoblja. Korištenje pomoćnog osoblja uključujući medicinske asistente, liječničke asistente, medicinske sestre, medicinske tehničare i drugo osoblje koje može promovirati interese pacijenata i bolju njegu pacijenata. Medicinske sestre posebno mogu naučiti o uvjerenjima i vrijednostima pacijenata kako bi povećale informirani pristanak i eventualno uvjerile pacijenta putem logike i razloga da se zainteresira za određeni plan liječenja. Ovo bi promovisalo i autonomiju i dobročinstvo, dok bi integritet ljekara bio netaknut. Nadalje, Humphreys tvrdi da medicinske sestre treba da imaju profesionalnu autonomiju u okviru svog djelokruga prakse. Humphreys tvrdi da ako medicinske sestre više koriste svoju profesionalnu autonomiju, onda će doći do povećanja autonomije pacijenata.

## Međunarodni zakon o ljudskim pravima
Nakon Drugog svjetskog rata došlo je do podsticanja međunarodnih ljudskih prava koje je dolazilo u mnogo valova. Autonomija kao osnovno ljudsko pravo je postavila temelj na početku ovih slojeva uz slobodu. Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima iz 1948. pominju autonomiju ili zakonski zaštićeno pravo na individualno samoopredjeljenje u članu 22.

Dokumenti kao što je Deklaracija Ujedinjenih naroda o pravima starosjedilačkih naroda ponovo potvrđuju međunarodno pravo u aspektu ljudskih prava jer su ti zakoni već postojali, ali je također odgovorna da osigura da zakoni istaknuti kada su u pitanju autonomija, kultura i integritet i zemljišna prava se stvaraju unutar autohtonog konteksta obraćanjem posebne pažnje na njihove historijske i savremene događaje

Deklaracija Ujedinjenih nacija o pravima autohtonih naroda član 3 također kroz međunarodno pravo obezbjeđuje ljudska prava za autohtone pojedince kroz svoj treći član dajući im pravo na samoopredjeljenje, što znači da imaju sve slobode da biraju svoj politički status, i sposobni su da unaprijede svoj ekonomski društveni i kulturni status u društvu razvijajući ga. Drugi primjer za to je član 4 istog dokumenta koji im daje autonomna prava kada su u pitanju njihovi unutrašnji ili lokalni poslovi i kako se mogu finansirati kako bi mogli sami sebi upravljati.

Manjine u zemljama su takođe zaštićene međunarodnim pravom; 27. član Međunarodnog pakta Ujedinjenih nacija o građanskim i političkim pravima ili ICCPR-a to čini dozvoljavajući ovim pojedincima da uživaju u sopstvenoj kulturi ili da koriste svoj jezik. Manjine su na taj način ljudi iz etničkih vjerskih ili jezičkih grupa prema dokumentu.

Evropski sud za ljudska prava, je međunarodni sud koji je osnovan u ime Evropskih konvencija o ljudskim pravima. Međutim, kada je riječ o autonomiji, nisu je eksplicitno naveli kada su u pitanju prava koja pojedinci imaju. Sadašnji član 8 je ispravio to u slučaju *Pretty protiv Ujedinjenih nacija*,  iz 2002. koji uključuje potpomognuto samoubistvo, gdje je autonomija korištena kao pravni osnov u zakonu. Tu je istaknuta autonomija i označen njen domet u pravo, čime je postala osnova za pravni presedan u stvaranju sudske prakse koja potiče od Evropskog suda za ljudska prava.

Principi iz Yogyakarte, dokument koji nema obavezujući učinak u međunarodnom pravu o ljudskim pravima, tvrdi da se "samoopredjeljenje" koristi kao značenje autonomije u vlastitim stvarima, uključujući informirani pristanak ili seksualna i reproduktivna prava, sastavni je dio nečijeg samodefiniranog ili rodnog identiteta i odbija bilo kakve medicinske procedure kao uvjet za pravno priznavanje rodnog identiteta transrodne osobe. Ako ih na kraju prihvati međunarodna zajednica u odgovarajućem ugovoru, to bi ove ideje učinilo ljudskim pravima u zakonu. Konvencija o pravima osoba sa invaliditetom također definiše autonomiju kao principe prava osobe sa invalidnošću, uključujući „slobodu da donosi sopstveni izbor i nezavisnost osoba".

## Kultura slavnih o autonomiji tinejdžera
Studija koju su proveli David C. Giles i John Maltby pokazala je da nakon uklanjanja faktora koji utiču na starost, visoka emocijska autonomija je značajan prediktor interesovanja za slavne ličnosti, kao i visoka privrženost vršnjacima sa niskom privrženošću roditeljima. Utvrđeno je da su obrasci intenzivnog ličnog interesovanja za poznate ličnosti povezani sa niskim nivoom bliskosti i sigurnosti. Nadalje, rezultati sugeriraju da se odrasli sa sekundarnom grupom pseudoprijatelja tokom razvoja iz roditeljske privrženosti obično fokusiraju samo na jednu određenu slavnu ličnost, što bi moglo biti posljedica poteškoća u tranziciji.

## Razne upotrebe
*U računarstvu, autonomna periferija je ona koja se može koristiti kada je računar isključen.
*Unutar teorija samoopredeljenja u psihologiji, autonomija se odnosi na 'podršku autonomiji nasuprot kontroli', "hipotezujući da društveni konteksti koji podržavaju autonomiju imaju tendenciju da olakšaju samoodređenu motivaciju, zdrav razvoj i optimalno funkcionisanje."
*U matematičkoj analizi, za običnu diferencijalnu jednačinu kaže se da je autonomna ako je vremenski nezavisna.
*U lingvistici, autonomni jezik je onaj koji je nezavisan od drugih jezika, naprimjer, ima standardnu raznolikost, gramatičke knjige, rječnike ili literaturu, itd.
*U robotici, "autonomija znači nezavisnost kontrole. Ova karakterizacija implicira da je autonomija svojstvo odnosa između dva agenta, u slučaju robotike, odnosa između dizajnera i autonomnog robota Samodovoljnost, pozicioniranost, učenje ili razvoj i evolucija povećavaju stepen autonomije agenta.“, kaže Rolf Pfeifer.
*U svemirskim letovima, autonomija se može odnositi i na misije s posadom koje rade bez kontrole zemaljskih kontrolora.
*U ekonomiji, autonomna potrošnja je potrošnja kada su nivoi prihoda nula, što potrošnju čini „autonomnom“ u odnosu na prihod.
*U politici, autonomne teritorije su države koje žele zadržati teritorijalni integritet u suprotnosti s etničkim ili autohtonim zahtjevima za samoopredjeljenje ili nezavisnost (suverenitet).
*U antiestablišmentskom aktivizmu, autonomni prostor je drugo ime za nevladin društveni centar ili slobodan prostor (za interakciju u zajednici).
*U socijalnoj psihologiji, autonomija je osobina ličnosti koju karakteriše fokus na lično postignuće, nezavisnost i sklonost samoći, često označena kao suprotnost sociotropiji.

## Granice autonomije 
Autonomija može biti ograničena. Naprimjer, putem invalidnosti, organizacije civilnog društva mogu postići određeni stepen autonomije, iako ugniježđene unutar – i u odnosu na – formalne birokratske i administrativne režime. Partneri u zajednici stoga mogu pretpostaviti hibridnost zauzimanja i autonomije – ili uzajamnost – koja je prilično nijansirana.

### Poluautonomija
Termin *poluautonomija* (skovan s prefiksom hemi- /„pola“) označava djelomičnu ili ograničenu autonomiju. Kao relativni pojam, obično se primjenjuje na različite poluautonomne entitete ili procese koji su suštinski ili funkcionalno ograničeni, u poređenju sa drugim potpuno autonomnim entitetima ili procesima.

### Kvaziautonomija
Termin *kvaziautonomija* (skovan s prefiksom kvazi- /„sličan“ ili „pojavljujući“) označava formalno stečenu ili proglašenu, ali funkcionalno ograničenu ili ograničavajuću autonomiju. Kao deskriptivni termin, obično se primjenjuje na različite kvaziautonomne entitete ili procese koji su formalno označeni ili označeni kao autonomni, ali u stvarnosti ostaju funkcionalno zavisni ili pod uticajem nekog drugog entiteta ili procesa. Primjer za takvu upotrebu termina može se vidjeti u uobičajenom nazivu za kvaziautonomne nevladine organizacije.

## Također pogledajte
* Autonomizam
* Lista autonomnih oblasti po zemljama
* Dan autonomije
* Tjelesni integritet
* Cornelius Castoriadis
* Direktna demokratija
* Jednakost autonomije
* Flat organizacija
* Takis Fotopoulos
* Kućno pravilo
* Nezavisnost
* Lične granice
* Teorija samoodređenja
* Samoupravna kolonija
* *Sui iuris*
* Nastava za socijalnu pravdu
* Model održivog sistema
* Demokratija na radnom mjestu
* Autonomija posla

## Reference 
### Izvori 
* 

## Vanjski linkovi 
* Kastner, Jens. "Autonomy" (2015). University Bielefeld - Center for InterAmerican Studies.
* "Development initiatives strategies for self-sustainability" 


Kategorija:Etički principi
Kategorija:Kibernetika
Kategorija:Individualizam
Kategorija:Koncepti u etici