Makijavelizam (politika)

[mini| [Niccolò Machiavelli]]
**Makijavelizam** kao  "popularni diskurs ", u političkoj istoriji je pežorativni izraz za navodnu političku filozofiju italijanskog renesansnog diplomate Niccolò Machiavellija, "negativne karikature Machiavellističke ideologije kao bezbožne, spletkarske i sebične". U opštoj upotrebi  termin se češće javlja u političkoj polemici, ukazujući na neprincipijelnu žudnju za moći, ostvarenu kroz "suptilnu politiku, lukavstvo", od strane " **Machiavel** ", pristalica ovih principa. U ovom smislu, kako ga je opisao Isaiah Berlin, Machiavelli je smatran "čovkekom inspirisanim đavolom da odvede dobre ljude u propast, velikim subverterom, učiteljem zla, *le docteur de la scélératesse*, inspiratorom crkve sv. Bartolomeja Eva".

Konkretno, englesko pozorište je vidjelo "'pseudo-Machiavellističku' burlesknu scensku tradiciju. Njegov odnos prema Machiavellijevoj političkoj doktrini "ne ide mnogo dalje od toga što je pozajmio firentinsko ime". Engleska pozornica Machiavel je "*neka vrsta osobe*, a ne prvenstveno eksponent određenih političkih pogleda", "lik koji proglašava lažnu fasadu vrline koja pokriva unutrašnjost zlonamjernog traženja moći".

Prema jednom naučniku, "scenska slika Machiavellija iz šesnaestog veka kao zagovornika političke obmane i moći radi moći i dalje postoji i danas, a za većinu čitaoca izraz 'Machiavellistički' još uvek nosi negativne konotacije povezane s ovom koncepcijom njega". Reč *Machiavellista* se naširoko koristi kao pejorativ za karakterizaciju beskrupuloznih političara one vrste koju je Machiavelli najpoznatije savetovao u *Princu*. Machiavelli je predložio da je nemoralno ponašanje, kao što je upotreba obmane i ubistvo nevinih, normalno i efikasno u politici. Takođe je posebno ohrabrivao političare da se upuste u zlo kada bi to bilo neophodno zbog političke svrsishodnosti i opšteg dobra države. Knjiga je postala poznata zbog tvrdnji da podučava "zle preporuke tiranima kako bi im pomogla da održe svoju moć".

U 20. vijeku riječ "Makijavelizam" se takođe koristi u psihologiji kao naziv, koja je takođe uključena u mračnu trijadu sa narcizmom i psihopatijom.

## Prva upotreba 
Oksfordski rečnik engleskog jezika definiše "Machiavellijanski" (kao pridjev) sljedeće:  Machiavellija, njegove osobine, ili njegove navodne principe; slijedeći metode koje je preporučio Machiavelli u preferiranju svrsishodnosti u odnosu na moral; prakticiranje dvoličnosti u upravljanju državom ili općenito ponašanje; pronicljivo, lukavo, intrigantno."  "Machiavel" je "onaj koji postupa po Machiavellijevim principima; intrigant, beskrupulozni spletkar".

## Prijem Machiavellija 
Ako koncept Makijavelizma ima veze sa Machiavellijevom filozofijom, on se odnosi na njegovo najpoznatije delo, *Il Principe*, ili *Princ.* Knjiga je postala ozloglašena po preporuci apsolutnim vladarima da budu spremni da deluju na beskrupulozne načine, kao što su pribegavanje prevari, manipulaciji i izdaji, eliminaciji političkih protivnika i upotrebi straha kao sredstva kontrole podanika. Machiavellijevo gledište da sticanje države i njeno održavanje zahtijevaju zla sredstva zapaženo je kao glavna tema rasprave.

Krajem 1530-ih, odmah nakon objavljivanja *Princa*, Machiavellijeva filozofija je viđena kao nemoralna ideologija koja je kvarila evropsku politiku. Reginald Pole je pročitao raspravu dok je bio u Italiji, a na nju je prokomentarisao: „Utvrdio sam da je ovu vrstu knjige napisao neprijatelj ljudske rase. Objašnjava svaki način kojim se religija, pravda i svaka sklonost ka vrlini mogu uništiti." Zbog kontroverzne analize traktata o politici, 1559. godine, Katolička crkva je zabranila *Princa*, stavljajući ga na *Index Librorum Prohibitorum*. Machiavellijeva djela su na sličan način primili i drugi popularni evropski pisci, posebno u protestantskoj elizabetanskoj Engleskoj.

*Anti-Machiavel* je esej iz 18. vijeka Fridriha Velikog, kralja Pruske i zaštitnika Voltairea, koji pobija *Princa*. Prvi put je objavljen u septembru 1740. godine, nekoliko mjeseci nakon što je Fridrik postao kralj. Denis Diderot, francuski filozof, gledao je na Machiavellizam kao na "odvratnu vrstu politike" i "umjetnost tiranije".

## Napomene 
 

## Reference 
## Literatura
* Anglo, Sydney (2005), *Machiavelli – prvo stoljeće: studije o entuzijazmu, neprijateljstvu i irelevantnosti*, Oxford University Press,, Google Books
* Grady, Hugh, *Shakespeare, Machiavelli i Montaigne: Moć i subjektivnost od Richarda II do Hamleta*, 2002, Oxford University Press,, 9780199257607, Google knjige
* Maus, Katharine Eisaman, *Unutrašnjost i teatar u engleskoj renesansi*, 1995, University of Chicago Press,, 9780226511238, 
* Ribner, Irving. "Marlowe i Machiavelli", *Komparativna književnost*, knj. 6, br. 4, 1954, str.&nbsp;348–356, JSTOR

## Dalje čitanje 
* Watson, George, "Machiavel and Machiavelli", *The Sewanee Review*, vol. 84, br. 4, 1976, str.&nbsp;630–648, JSTOR

## Vanjski linkovi 
* Machiavelli, Niccolò -- Internet Encyclopedia of Philosophy
* Niccolo Machiavelli, Encyclopedia Britannica

Kategorija:Politička historija
Kategorija:Politička filozofija