Mentalna retardacija

**Mentalna retardacija** (**ID**) – poznata i kao **generalna poteškoća u učenju**, u novije vrijeme i  **poteškoće u razvoju** – je  generalizirani neurorazvojni poremećaj koji je obilježen značajno oslabljenim intelektualnim i adaptivnim funkcioniranjem. Definirana je koeficijentom inteligencije  (IQ) ispod 70, uz  deficit u dva ili više obrazaca  adaptivnog ponašanja, koji  utiču na svakodnevno, općenito  življenje. Kada je usmjerena gotovo isključivo na spoznaje, definicija uključuje i komponente koje se odnose na mentalno funkcioniranje i i one  koje se odnose na funkcijske sposobnosti pojedinaca u životnim sredinama. Kao rezultat ovakvog fokusiranja  na sposobnosti u praksi, za osobu s neuobičajeno niskim IQ ne može se smatrati da je u intelektualnim teškoćama. Intelektualna invalidnost  može se podijeliti u kategorije kojke su označene kao: 
***sindromska  mentalna retardacija**, u kojoj  su intelektualni deficiti u vezi s  drugim prisutnim medicinskim  znacima i simptomima ponašanja, i 
***nesindromska mentalna retardacija**, u kojoj se  intelektualni deficiti javljaju bez drugih abnormalnosti. Downov sindrom i sindrom fragilnog X primjeri  koji uključuju sindromske intelektualne poteškoće.

## Epidemiologija
Intelektualna  invalidnost pogađa oko 2-3% oće populacije. Sedamdeset pet do devedeset posto pogođenih ljudi imaju blage intelektualne smetnje teškoćama. Nesindromski ili  idiopatski slučajevi uključuju oko 30–50%  pogođenih osoba. |Oko 25%  tih slučajeva  uzrokovano je  genetičkim poremećajuma, a oko  5% je naslijeđeno od roditelja.

Termini koji se koriste za ovo stanje su predmet procesa  zvanog pokretna traka eufemizma. To znači da,  bez obzira na  odabrani naziv za ovo stanje,  na kraju  se doživljava kao uvreda. Termini  *mentalna retardacija* i *mentalno retardiran* Izmišljeni su  sredinom 20. stoljeća da zamijene prethodni skup termina,  za koje  se smatra da su postali napadački. Do kraja 20. stoljeća, novi termini su i sami došli do toga da ih mnogi smatraju omalovažavajućim, politički nekorektnim  i kojima je potrebna zamjena.  Termin  *intellektualna invalidnost* sada preferira većina zagovornika i istraživača u većini zemalja engleskog govornog područja. Zbog svoje specifičnosti i nedostatka zamjene s drugim promjenama, termin "mentalna retardacija" se još uvijek ponekad koristi u profesionalnim medicinskim postavkama širom svijeta, kao što je formalna evidentiranje u naučnim istraživanjima i zdravstvenom osigutanju.

## Znaci i simptomi
thumb|Historijska slika osobe sa intelektualnom invalidnošću
Znaci i simptomi intelektualne invalidnosti  su u ponašanju. Većina ljudi s tim teškoćama ne izgledaju kao da su  pogođeni takviom promjenom, posebno ako je invalidnost prouzrokovana faktorima sredine, kao što su pothranjenost ili trovanja olovom. Takozvani tipski  izgled koji se pripisuje osobama s intelektualnim poteškoćama prisutan je samo u manjem broju slučajeva, od kojih su svi sindromski.
Djeca s intelektualnim poteškoćama mogu naučiti da ustaju,  pužu ili da  prohodaju kasnije od druge djece, ili oni mogu kasnije naučiti  da govore. I odrasli i djeca s intelektualnim invaliditetom mogu također ispoljavazti  neke ili sva slijedeća obilježja:

* Kašnjenje u razvoju oralnog jezika;
* Deficiti u memorijskim vještinama;
* Teškoće sa  vještinama rješavanja problrma ;
* Kašnjenja u razvoju adaptivnog ponašanja, kao što su vještine samopomoći  ili samostalne njege;
* Nedostatak socijalnih inhibitora;
*Poteškoće učenja društvenih pravila;

Djeca s intelektualnim invaliditetom uče sporije nego prosječno dijete. Može im učenje jezika  trajati duže, razvijaju socijalne vještine, i brinu o svojim ličnim potrebama, kao što su oblačenje ili jelo. Učenje im traje duže, zahtijeva više ponavljanja,  a  za vještine može biti potrebno prilagoditi njihove razine učenja. Ipak, gotovo svako dijete je u mogućnosti da uči, razvija se  i postane aktivan član zajednice.

U ranom djetinjstvu, blaga  mentalna retardacija (IQ 50-69) ne može biti očigledna i ne može  biti identificirana dok djeca  ne pođu u školu. Čak i kada se priznaje loš akademski učinak, potrebna je  stručna procjena za  razlikovanje blagih intelektualnih poteškoća u  poremećajima učenja  ili promjena u  emocijama i ponašanju. Osobe sa blagim mentalnim poremećajem  su sposobna za učenje čitanja i matematike,  otprilike  na nivou koji  je normalan za prosječno  dijete u dobi od 9-12 godina. Oni mogu naučiti  samostalnu njegu  i praktične vještine, kao što su kuhanje ili pomoću sistema lokalnog masovnog prometa. Ako osoba sa intelektualnim poteškoćama doživi  odraslu dob, mnogi nauče da žive samostalno i održavaju unosan posao.

Umjerena intelektualna poteškoća  (IQ 35-49) je gotovo uvijek očigledna unutar prve godine života. Odgođen govor  posebno je uobičajen znake umjerenog  ispoljavanja poremećaja. Ljudima  sa umjerenim intelektualnim poteškoćama  potrebna je  značajna potpora u školi, kod kuće i u zajednici, kako bi  u potpunosti sudjelovali u svakodnevnom životu. Iako je njihov akademski potencijal  ograničen, mogu naučiti jednostavne vještine čuvanja zdravlja i sigurnosti i da učestvuju u jednostavnim aktivnostima.  Kao odrasli, oni mogu da žive sa svojim roditeljima, u zaštićenim grupnim kućama ili čak i polusamostalno sa značajnom podrškom,  da im se pomogne, naprimjer, upravljanje njihovim finansijama. Kao odrasle osobe, oni mogu raditi  i u zaštićenoj radionici

Ljudima sa teškom ili težom mentalnom invalidnosti potrebna je  intenzivnija podrška i nadzor čitav  život. Oni mogu naučiti neke aktivnosti svakodnevnog života. Neki  tuđu zahtijevaju brigu sa punim radnim vremenom.

## Pregled
Individulana varijacija stupnja inteligencije u ljudskim populacijama privlači posebnu pažnju antropologa mnogih usmjerenja u oblasti bioloških, društvenih, medicinskih i drugih nauka. Ovo kvantitativno svojstvo se obično promatra kao kompleks sposobnosti adaptacije, odnosno snalaženja u novonastalim okolnostima - kao sposobnost uočavanja bitnih odnosa u datoj situaciji, pri čemu su posebno značajni: razumijevanje, invencija, prilagođavanje i cenzura. Bez obzira na ograničene mogućnosti sveobuhvatnog definisanja inteligencije, ona nedvojbeno predstavlja veoma složeni skup osobina i sposobnosti među kojima su svakako i brzina rasuđivanja, učenje i pamćenje, ”sluh” za jezik i aritmetiku, uočavanje oblika, osjećanje prostora i vremena, intuicija itd.  Različiti elementi inteligencije nisu u direktnoj međusobnoj korelaciji, javljaju se pojcdinačno ili u mogućim kombinacijama.  Maksimumi općih mentalnih sposobnosti kod mnogih osoba se nikada u potpunosti ne realizuju, pa se (u proučavanju unutargrupne varijacije) inteligencija često (pogrešno) miješa sa obrazovanjem. Ostvareni stepen individualne inteligencije ustvari predstavlja rezultantu genetičkih i okolinskih uticaja. 
 
Primjenom gemelološkog i genealoškog metoda, davno jo dokazano da su mnoge kategorije abnormalno niske inteligencije najčešće nasljedne. Na toj osnovi je razvijena hipoteza da i “normalna” varijacija stepena inteligencije nesumnjivo ima i svoju genetičku osnovu, da je (relativno uzak) raspon u ljudskoj vrsti takođe nasljedan te da je ekspresija odgovarajućeg poligenskog seta u suštini iste prirode kao i u kontroli morfološke i biohemijsko–fiziološke kvantitativne varijacije. U većini dosadašnjih istraživanja je konstatovano da se heritabilnost (*h*) ovog svojstva.kreće od oko *h*=50 preko *h*=0,65 do *h*=0,85, što znači da oko 50%, odnosno 65% do 85% uočene promjenljivosti determiniraju nasljedni faktori. To “nasljeđivanje inteligencije”, međutim, ne znači da su umne mogućnosti svake ljudske individue upravo toliko određene već pri njenom začeću, nego samo opisuje pojavu da će pod istovjetnim uvjetima života i obrazovanja posmatranih osoba u posmatranoj grupi i dalje varirati u tom obimu.
     
Budući da je inteligencija komponovana od niza određenih sposobnosti, logično se pretpostavlja da pojedini geni (različitog reda i ranga) odgovarajuće poligenske serije kontrolišu pojedine funkcije moždanih ćelija i njihove veze sa senzornim organima i drugim dijelovima nervnog sustava.  Takođe je nesumnjivo da u tom kompleksu djeluju i dodatni geni, uključujući i one koji mogu biti u vezi sa određenim specijalnim sposobnostima (koje so manifestuju nezavisno od stepena inteligencije).     
Imajući u vidu izložene činjenice, postaju jesnije i metodološke poteškoće u procjeni stepena inteligencije, posebno kada je riječ o odraslim osobama.  Ni jedna od prihvetljivih mjera u ovoj oblasti, naime, ne može se odnositi ne inteligenciju u cjelini, nogo samo na njene parcijalno testirane komponente. Otuda i potiču i dodatni problemi u proučavanju odgovarajućih relacija, između roditelja i potomaka.  Bez obzira na evidentne nedostatke, različiti i široko primjenjivani testovi inteligencije su, ipak, do sada.najprimjereniji metod procjene relativnog inteligencijskog kapaciteta individua. Standardni testovi (kao šsto su Bine – Simonov, Stenford – Bineov, Pijažeov, Otisov i dr.) ustvari počivaju na procjeni konvencionalno odabranih sposobnosti djece školskog uzrasta (obično do punih 16 godina).  
    
Posebni testovi su namijenjeni za procjenu specifičnih sposobnosti koje su  neophodne za uspješno apsolviranje određenih zadataka, poslova i profesija, a najnepouzdaniji su dosadašnji testovi socijalne inteligencije, vozačkih predispozicija, goropadnosti, intuicije, kreativnosti, originalnosti itd., koji se primjenjuju u nekim drugim oblastima procjene sposobnosti.  Testovi inteligencije moraju biti primjereni odgovarajućem uzrastu, a djele se u dvije osnovne kategorije – za djecu i odresle. Svi testovi inteligencije djece daleko su pouzdaniji, budući da okolinski uticaji kod odraslih osoba na različite načine uveliko zamagljuju efekte genetički determinirane inteligencije. Koeficijent inteligencije (IQ) djece do 16 godina izražava relativni iznos dobijene procjene u odnosu na prosjek generacije (godišta) ispitanika. Genetički defekati uzrokuju intelektualne poteškoće, ali nenaslijeđeni  oblici  mogu biti uzrokovani nezgodom ili  svježim mutacijama u genetičkom razvoju. [Primjeri takvih nesreća su razvoj dodatnog hromosoma 18  (trisomija 18) i Downov sindrom, koji  su  najčešći genetički uzroci.
Velokardiofacialni sindrom i fetalni poremećaj alkoholnog spektra su dva sljedeća najčešća genetička  uzroka.  Međutim, ljekari  su pronašli i mnoge druge uzroke. Najčešći su:
 
* **Genetčke promjene**: Ponekad je intelaktualna  invalidnost uzrokovana abnormalnim genima, naslijeđenim od roditelja, greške prilikom kombiniranja  gena ili drugih razloga. Najčešći  genetički poremećaji uključuju Downov sindrom, Klinefelterov sindrom, sindrom fragilnog X (uobičajen kod dječaka), neurofibromatoza, kongenitalna hipotireoza, Williamsov sindrom, fenilketonurija (PKU), i Prader-Willijev sindrom. Ostali genetičke poremećaje uključuju Phelan-McDermidov sindrom (22q13del), Mowat-Wilsonov sindroma, genetička ciliopatija, i Sideriusov tip X-vezane intelektualne invalidnosti (OMIM6: 300263) uzrokovana je mutacijom  gena *PHF8* (OMIM6: 300560). U rijetkim slučajevima, abnormalnosti se javljaju na   X ili Y hromosomu, koje mogu uzrokovati  intelektualne poteškoće. 48, XXXX i 49, XXXXX sindrom pogađa mali  broj djevojčica širom svijeta, dok dječaci mogu biti pogođenji hromosomskim aberacijama  47, XYY, 49, XXXXY, ili 49, XYYYY.
***Problemi u trudnoći**:  Intelektualne poteškoće se mogu pojaviti kao posljedica nepravilnog razvoja fetusa. Naprimjer, može da  postoji problem s načinom  dijeljenja ćelija fetusa, kada se ne dijele brzo kao  što rastu. Trudna žena koja pije etanol ili dobija infekcije poput rubeolu tokom trudnoće može imati dijete s intelektualnim poteškoćama.
* **Problemi pri rođenju**: Ako beba ima problema prilikom obrade  poroda, kao kada  ne dobija dovoljno kisika,  može imati razvojni poremećaj zbog oštećenja mozga.
* **Izloženost određenim vrstama bolesti ili toksina**:. Bolesti poput velikog kašlja, boginja ili meningitisa,  mogu uzrokovati intelektualni invaliditet ako zdravstvena zaštita kasni ili  je neadekvatna. Izlaganje otrovima,  kao što su olovo ili živa mogu također uticati na mentalne sposobnosti.
***Nedostatak joda**, koji utiče na oko 2 &nbsp;milijarde ljudi širom svijeta,  vodeći  je uzrok intelektualnih teškoća u područjima u zemljama u razvoju,  gdje je nedostatak joda endemske prirode. Nedostatak joda izaziva gušavost,  usljed povećanja  štitne žlijezde. Češće nego potpuni kretenizam, kao intelektualna invalidnost uzrokovana teškim nedostatkom joda zove se  blago oštećenje inteligencije. Određena područja svijeta,  zbog prirodnih nedostatka i vladinih neaktivnosti, ozbiljno su  ugrožena. Indija je najistaknutija, sa 500 &nbsp;milijuna ljudi koje  pate od nedostatka, a  54 &nbsp;miliona  sa strumom i 2 &nbsp;miliona kretenizma. Među ostalim narodima pogođenim nedostatkom joda, Kina i Kazahstan su pokrenuli  široke programe  jodiranje, dok ih od 2006. godine Rusija  nema.
* **Nedostatak  lučnih fascikula**.

## Dijagnoza 
Prema preporukama petog izdanja knjige  "Dijagnostički i statistički priručnik za mentalne poremećaje(DSM-IV)", za dijagnozu intelektualne invalidnosti,  moraju biti ispunjeni tri kriterija: 
***deficit opće mentalne sposobnosti**, 
***značajna ograničenja, uključujući  jedno ili više područja adaptivnog ponašanja**  na više okruženja (mjereno skalom adaptivnog ponašanja,  odnosno komunikacije, vještina samopomoći, interpersonalna vještina, i još neke), i 
***dokaz da je ograničenje  postalo očigledno u djetinjstva ili adolescenciji**. 
U principu, osobe s intelektualnim teškoćama imaju IQ ispod 70, ali klinička diskreciju može biti potrebno za pojedince koji imaju nešto viši IQ, ali sa  teškim oštećenjem u adaptivnom funkcioniranju.*poseban* ili *osporen* zamjenjuju se terminom  *mentalno retardiran*. Izraz *zaostao u razvoju*  ili *osobe sa posebnim potrebama* je popularan među starateljima i roditeljima osoba s mentalnom retardacijom, jer *kašnjenje* ili *zaostatak*' ukazuju na to da je osoba polahko dostiže svoj puni potencijal umjesto da je osobe s invalidnošću.
 
Upotreba  termin se tokom godina promijenila  i razlikuje se od zemlje do zemlje. Naprimjer, *mentalna retardacija* u nekim kontekstima pokriva cijelo područje, ali prethodno je  primijenjivana na ono što je sada  „grupa blaga mentalna retardacija“. U Velikoj Britaniji oznaka  * maloumni * koristi se za označavanje blage mentalne retardacije (MR) , a nekad je primjenjuje   i na cijeloj teritoriji SAD-a. *Granica intelektualne (ne)sposobnosti" ni danas  nije definirana, ali se termin može koristiti  u odnosu na ljude sa IQ  70-ih godina. Ljudi sa IQ od 70 do 85,   u SAD imaju  pravo na posebnu pažnju u javnom obrazovnom sistemu,  na osnovu mentalne retardacije.

***Kreten** je najranije opisana kategorija, čiji naziv dolazi od i francuske dijalekatske riječi za kršćana. To je impliciralo  da su ljudi sa značajnim intelektualnim ili razvojnim smetnjama "i dalje ljudski" (ili "još uvijek kršćani") i zaslužuju da budu tretirani sa osnovnim ljudskim dostojanstvom. Osobe sa takvim  stanjem su smatrane nesposobnim za grijehove, na način kao što je činio  "Hristos" po  svojoj  naravi. Od sredine 20. stoljeća,  ovaj termin se ne koristi u naučnim poduhvatima i generalno se smatra oblikom zlostavljanja. Iako je  oznaka *kreten* više nije u upotrebi, pojam * kretenizam * još uvijek se  koristi kada se odnosi na mentalne i fizičke nesposobnosti koje su rezultat  neodgovarajućeg tretmana  kongenitalne hipotireoze.
* **Amencija** je termin koji ima dugu historiju, uglavnom povezanu s demencijom. Razlika između maloumnosti i demencije izvorno je  definirana  od samog  početka. *Maloumnost* je izraz koji se koristi za označavanje osoba koje imaju  deficite u mentalnom funkcioniranju u ranom životu, dok  * demencija * uključuje pojedince  koji razvijaju mentalne nedostatke kao odrasli. Tokom 1890-ih, * maloumnost *  je označavala  nekoga ko je rođen s mentalnim nedostacima. Do 1912. godine, amencija je bila klasificirana kao  ogroman "idiot, imbecil i nemoćni maloumnik" u kategoriji odvojenoj od demencijske klasifikacije, koja pogađa osobe  kasnijim životnim dobima.
* **Idiot** je pojam koji ukazuje na najveći stepen intelektualnih teškoća, gdje je mentalna dob  dvije godine ili manje, a osoba ne može biti samostalna ili se zaštitili od uobičajenih fizičkih opasnosti. Pojam je postupno zamjenjuje pojmom **duboka mentalna retardacija** (koja je od tada je zamijenjen drugim terminima).
* **Imbecil** je naziv koji naznačava  intelektualne poteškoće koje su  manje ekstremn nego  kod idiotizma, a ne nužno naslijedne. Sada je obično podijeljen u dvije kategorije, poznate kao **teške intelektualne poteškoće** i **umjerene intelektualne poteškoće.**
* **Moron**  je definiralo  Američko udruženja za proučavanje maloumnosti 1910. godine, nakon rada Henryja H. Goddarda, kao termin za odrasle  sa mwntalnom dobi između osam i dvanaest godina. Za ovo stanje, sada je termin **blaga mentalna retardacija** . Alternativne definicije ovih pojmova  su, kao osnov, koristile  IQ . Ova grupa je u zakonima Velike Britanije od 1911. do 1959.-1960. poznata kao *maloumni*.
* **Mongolizam** i **mongoloidna idiotija** bili  su medicinski termini koji  su se koristili za identifikaciju nekoga sa Downovim sindromom, kako je ljekar koji je prvi opisao sindrom, John Langdon Down, vjerovao da su djeca s Down sindromom imaju sličnosti lica sa Blumenbachovim opisom  "mongolske rase".  Narodna Republika Mongolija je zatražila da medicinska zajednica prekine upotreba termina kao reference  za intelektualne invalidnosti. Njihov zahtjev je odobren u 1960-ih godina, kada se Svjetska zdravstvena organizacija složila da  termin treba prestati  koristi u medicinskoj zajednici.

U oblasti specijalnog obrazovanja, **nesposobnom za obrazovanje** (ili „nesposobnost za obrazovanje zbog  intelektualne invalidnosti“) odnosi se na učenike sa intelektualnim poteškoćama sa IQ od oko 50-75,  koji mogu akademski napredovati do kasno, na  elementarnoi razini. **Obučivost** (ili "obučiva intelektualna invalidnost") odnosi se na učenike čiji je IQ pada ispod 50, ali koji su još uvijek u stanju učenja lične higijene i drugih životnih vještine u zaštićenim prostorima, kao što je dom. U mnogim područjima, ovi termini su zamijenjeni upotrebom "umjerena" i "teška" intelektualna invalidnost. Dok se imena mijenjaju, u praksi značenje ostaje približno isto.
* **Retardiranost** i **retard**  su termini koji potiči od latinske riječi *retardare* =  činiti  sporo, kašnjenje, držanje leđa ili ometen, tako da *mentalna retardacija* znači isto što i *mentalno kašnjenje*. Termin je zabilježen u 1426.  kao *činjenica ili akcija sporijeg činjenja  u pokretu ili vremenu*. Prvi zapis retardacije u odnosu na  mentalnu sporost je u 1895. je  izraz *mentalno retardiran*  koji je upotrebljen u  zamijeni termine kao što su *idiot*, *moron* i *imbecil*, jer  naziv *retardiran* tada nije bio pogrdan, sve do 1960-ih. Međutim, termin je uzeo djelomično pogrdno značenje kao u imenica *retard*, koji  se posebno shvata pogrdnim. Anketa BBC-a iz 2003. godine je  rangirala  kao najuvredljivije riječi vezane za invalidnost, ispred termina kao što je * spastičnost * (ili skraćenica spaz - *kreten*). Izrazi * mentalno retardiran * i * mentalna retardacija* su i dalje prilično uobičajeni, ali trenutno Paraolimpijske igre, Najbolji prijatelji i preko 100 drugih organizacija nastoje da eliminiraju njihovo korištenje pozivajući da riječ *retard* i njene varijante, u nastojanju da se izjednači  sa  riječi  *crnčuga* i povezanim eufemizamima *crnjo*, u svakodnevnom razgovoru. Ovi napori su rezultirali u federalnom zakonu ponekad poznatom kao "Rozin zakon" (*Rosa's Law*), zamijenile pojam *mentalno retardiran*  pojmom *osoba sa intelektualnim poteškoćama*,  u nekim saveznim  zakonima.

## Kategorizacija
Intelektualna  podnormalnost utvrđuje se s pomoću standardiziranih testova za određivanje koeficijenta inteligencije, uz posmatranje  i procjenu socijalne prilagođenosti ponašanja. Sve intelektualno subnormalne osobe imaju ograničenja i poteškoće u učenju  vještina komunikacije, brige za sebe, u organizaciji i održavanju samostalnog života, sticanju socijalnih vještina, brige za vlastito zdravlje i sigurnost u obrazovanji, zapošljavanju i organizaciji slobodnog vremena

Intelektualno potprosječne  osobe najčešće se klasificiraju na četiri kategorije: 
*blaga intelektualna subnormalnost (IQ 50 – 69), 
*umjerena (IQ 35 do 49), 
*teška (IQ 20 do 34) i 
*vrlo teška (IQ ispod 20). 
Odstupanja koeficijenta inteligencije 
*od jedne [standardne devijacije (oko 15) od prosjeka, koji iznosi 100 jedinica, smatraju se normalnim (IQ 100 do 86) 
*od jedne do dvije standardne devijacije (od 70 do 85) klasificiraju se kao granična razina.

;Šifre intelektualnih poteškoća

;Standardna klasifikacija mentalne retardacija

;Stanford – Bineova skala

diferencira nekoliko kategorija stepena inteligencije (mjerenog rezultatima primjenjenog testa):

Napomena : po *IQ'', a ne u smislu specijalnih sposobniosti.

## Također pogledajte
* [Planiranje budućnosti
* Inteligencija

## Reference
## Vanjski linkovi
* FAQ on intellectual disabilities from the US Centers for Disease Control's National Center on Birth Defects and Developmental Disabilities

Kategorija:Intelektualna invalidnost
Kategorija:Psihijatrijske dijagnoze
Kategorija:Psihijatrija
Kategorija:Inteligencija
Kategorija:Poremećaji učenja