Historicistička arhitektura u Bosni i Hercegovini

**Arhitektura historicizma u Bosni i Hercegovini** pripada kraju XIX vijeka. Na Berlinskom kongresu 1878. godine velike sile odlučuju da  se protektorat nad Bosnom i Hercegovinom dodjeli Austro-Ugarskoj Monarhiji.

Dolaskom Austro-Ugarske, Sarajevo (zajedno sa ostalim gradovima) se počelo transformisati i postojati evropski grad, sa svim njegovim kvalitetima i manama. Intenzivna gradnja imala je i svoj odgovarajući termin, *Der Stadtebau – gradogradnja*.

Tada počinju i evropski kulturni uticaji u Sarajevu i drugim urbanim središtima Bosne i Hercegovine. Dominantna struja u evropskoj arhitekturi druge polovine devetnaestoga stoljeća je historicizam. Najznačajniji dio bosanskohercegovačke arhitektonske produkcije izveden je u stilovima: 
* neoromanizma
* neogotike, 
* neorenesanse, 
* neobaroka i 
* neoromantizma,
 
Poseban naglasak bio je na neorenesansnoj stilskoj orijentaciji, koja je za novu državnu upravu značila oličenje vlastitih kulturno-političkih ambicija te će se u pravilu primjenjivati za javne objekte državnog značaja.
## Javne zgrade 
Prve administrativne zgrade, podignute u Sarajevu, monumentalne su strukture u arhitekturi istoricizma. Oblici visoke i kasne renesanse koristili su se za različite forme i kompleksne kompozicije, a najljepši primjeri su javne zgrade nacionalne vrijednosti.  Reprezentativni objekti:

* Zgrada Predsjedništva Bosne i Hercegovine, Palata Zemaljske vlade 1, prema projektu Josipa Vancaša, sa tipičnim odlikama renesansne firentinske palate, 
* Zgrada Željeznica u Sarajevu, Palata Zemaljske vlade 2, prema projektu Josipa Vancaša
* Zgrada Kantona Sarajevo, Palata Zemaljske vlade 3, prema projektu Josipa Vancaša
* Stara željeznička stanica (Banja Luka), u stilu neorenesanse, nepoznatog autora
* Zgrada Narodnog pozorišta Sarajevo, tadašnja zgrada Društvenog doma, po projektu Karla Paržika
* Zemaljski muzej Bosne i Hercegovine u Sarajevu iz 1911. godine, po projektu Karla Paržika
* Muzička škola u Travniku
* Školske zgrade u Gimnazijskoj ulici u Sarajevu
* Ženska gimnazija Sarajevo
* Prva pošta u Brčkom

## Katolički vjerski objekti 
Obzirom da joj po Berlinskom ugovoru, osim političke, pripada pravo i na crkvenu vlast, Austrougarska već u prvim godinama svoje okupacije želi preurediti vjerske zajednice Bosne i Hercegovine, u prvom redu katoličku Crkvu, što se od nje, kao katoličke sile i očekivalo. Tako se s dolaskom nove vlasti, mijenja i položaj institucije vjerskih zajednica Bosne i Hercegovine, te katolici,  nakon okupacije, postaju jedno od uporišta nove uprave. Samim time, sakralno graditeljstvo dolazi do svog punog izražaja. Objekti katoličke crkve imaju neogotičke, neobarokne, i prvenstveno neorenesansne oznake te kao takvi, smatraju se najreprezentativnijima u okviru historicizma, jer trebaju naglasiti novi, povlašteni položaj Crkve koji dobiva s novom upravom.

Sakralna austrougarska arhitektura u Bosni i Hercegovini najviše je vezana je uz ime i djelovanje Josipa Vancaša. U svojim projektima iskazuje izuzetnu svestranost i razumijevanje za različite vjerske i kulturne tradicije kojima grad obiluje. Kod njega se mogu susresti sve stilske pojave od historicizma, preko secesije sve do bosanskog sloga. Vancaš je nastojao da se idejno i u praksi *bosanski slog* definira kao izraz posebnosti ovog podneblja.

Najpoznatiji objekti su: 
* Katedrala Srca Isusova u Sarajevu, koja nastaje po Vancaševom projektu u periodu od 1884. – 85. godine, 
* Bogoslovno sjemenište sa crkvom sv. Ćirila i Metoda u Sarajevu u neorenesansnom stilu i nekim elementima manirizma i ranog rimskog baroka,
* Franjevačka crkva svetog Ante Padovanskog u Sarajevu u neogotskom stilu 
* Crkva Uznesenja Marijina na Stupu (Ilidža) u stili neoromanike
* Crkva svetog Ilije (Zenica), izgrađena je u periodu 1908–1910. god, je u osnovnim masama zadržala karakter neoromaničke građevine, ali je Vancaš upotrebom dekoracija, fasadama dao secesijski iskaz
* Crkva sv. Mihovila u Varešu u stilu neoromanike
* Franjevački samostan u Kraljevoj Sutjesci u stilu neorenesanse
* Franjevački samostan u Konjicu, je građen u etapama u periodu 1895-1919. god, projektant Josip Vancaš
U periodu 1882. – 1921. godine, izgrađene su i crkve u sljedećim naseljima:

Brčkom (1884–1885); Brestovskom, Bijeljini i Gradačcu (1886); Modriči (1887.), Žepči (1889.), Tuzli (1893.), Domaljevcu (1892–1894.), Komušini (1893.); Gornjem Vakufu, Gučoj Gori i Podhumu (1894.); Šivši (1895.), Kiseljaku (1895.-1897.), Brajkovićima (1894.-1897.), Pećniku (1896–1899.), Banbrdu (1899.), Vitezu (1900.), Plehanu (1898–1902.), Lukavcu (1907.), Bosanskom Brodu i Doboju (1909.), Podmilačju i Tešnju (1910.); Svilaju, Vidovicama, Morančanima, Odžaku, i Olovu (1911.); Konjicu (1912.), Crkvici (1913.), Maglaju (1919.); Mećniku, Uzdolu i Novom Selu (1921.).

## Stambeni objekti 
Neorenesans je bio prikladan da označi reprezentativnost i stambenih palača. Vrhunac ove arhitekture su:
* Zgrada Marijin dvora 
* Palata Danijela Saloma.
* Stambeno – poslovna palata u ulici Fra Grge Martića, u stilu neobaroka
* Stambena palata u ulici Maršala Tita, u stilu neorenesanse, projektant Josip Vancaš
* Stambena zgrada u Mis Irbinoj ulici, u stilu neorenesanse, projektant Josip Vancaš
* Vila Stefanija
* Kompleks vila iz austrougarskog perioda u Petrakijinoj ulici

## Literatura 
* Jela Božić, -Arhitekt Josip pl. Vancaš, Značaj i doprinos arhitekturi Sarajeva u periodu austrougarske uprave, doktorska disertacija, Sarajevo, 1989.
* N. Kurto, Sarajevo 1492-1992,  Oko, Sarajevo.
## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Arhitektura u Bosni i Hercegovini