Plan "RAM"

**Plan "RAM"**, **Plan** "**Brana"** ili **Bedem-91**, bio je vojni plan razvijan tokom 1990. i finaliziran u Beogradu, tokom vojno-strateškog sastanka u augustu 1991. od strane grupe starijih srpskih oficira Jugoslovenske narodne armije (JNA) i stručnjaka iz Odsjeka za psihološke operacije JNA.  Njegova svrha je bila organiziranje Srba van Srbije, konsolidiranje kontrole nad Srpskom demokratskom strankom (SDS), te pripremanje oružja i municije u nastojanju da se uspostavi zemlja u kojoj bi "svi Srbi sa svojim teritorijama živjeli zajedno u istoj državi". Posebna grupa tajnih operativaca i vojnih oficira bila je zadužena za sprovođenje plana.  Ti ljudi su tada preduzeli brojne radnje tokom jugoslovenskih ratova koje su kasnije opisane kao etničko čišćenje i genocid. Velika Srbija ili ideja o "svim Srbima u jednoj državi" je starija od ovog plana i spominje se i u poznatom Memorandumu SANU iz 1986. ali i mnogo ranije od toga ("Načertanije", Srbi svi i svuda, Homogena Srbija).

## Planiranje i curenje dokumenta 
Plan "RAM" ("Okvir") razvijen je 1990. Dovršen je u Beogradu tokom vojno-strateškog sastanka u augustu 1991. od strane grupe srpskih oficira Jugoslovenske narodne armije (JNA), među kojima su bili general Blagoje Adžić, general-major Milan Gvero, major Čedo Knežević, potpukovnik Radenko Radinović i general Aleksandar Vasiljević, i stručnjaci iz Odjela za psihološke operacije JNA. Istog mjeseca, predsjednik Srbije Slobodan Milošević i Radovan Karadžić sastali su se kako bi razgovarali o tome kada će napasti Bosnu i Hercegovinu gdje je Karadžiću rečeno da će uskoro stići pošiljka oružja od general-potpukovnika Nikole Uzelca, komandanta JNA iz Banja Luke. Milošević i Karadžić su bili u redovnom telefonskom kontaktu.

U septembru 1991, postojanje ovog plana procurilo je kada je jugoslovenski premijer Ante Marković i objavio njegove detalje u beogradskom nedeljniku *Vreme*. Tada je izjavio da je "jasno uspostavljena linija [između vlade Srbije, vojske i srpskih političara u Bosni i Hercegovini]. "Znam jer sam čuo Miloševića da naredi Karadžiću da stupi u kontakt sa generalom Uzelcem i da naredi, nakon odluka vojne hijerarhije, da se oružje distribuira i da se Teritorijalna Obrana Krajine i Bosne naoružaju i koriste u realizaciji plana "RAM". Marković je optužio JNA da se "stavila direktno u službu jedne strane" i zatražio da jugoslovenski ministar odbrane Veljko Kadijević i Adžić podnesu ostavku, tvrdeći da su njih dvojica "vodili svoj rat u Hrvatskoj" i da su dogovorili tajnu trgovinu oružjem sa konzervativnim vojnim liderima Sovjetskog Saveza tokom posjete Moskvi u martu 1991. Marković je pritisnuo Kadijevića da komentariše plan "RAM". Transkript trake koji je procurio glasi: 

***MILOŠEVIĆ***

Radovane...

***KARADŽIĆ***

Da.

***MILOŠEVIĆ***

Ja sam razgovarao sa najvišim mestom.

***KARADŽIĆ***

Dobro.

***MILOŠEVIĆ***

Molim te, ovo treba da razumeš, jer što se kaže, nemogu da ti sve objašnjavam.

***KARADŽIĆ***

Dobro.

***MILOŠEVIĆ***

Od strateškog značaja je za budući RAM, znaš šta je RAM...

***KARADŽIĆ***

Znam, sve znam.

***MILOŠEVIĆ***

...da banjalučka grupacija bude sposobna i mobilna.

***KARADŽIĆ***

Dobro.

***MILOŠEVIĆ***

Zato moraš, pod jedan, obezbedi da ona bude sposobna i mobilna i da nema nikakvih problema. I dva, za jedan sat se javi Uzelcu sa pozivom na dogovor na najvišem mestu. Sve koliko ti daš ljudi dodatnih, koji treba da ostanu da čuvaju kuće i teritoriju i blokiraju te HDZ-ove centre itd., sve ću ih naoružati i sve ću im uzeti, helikoptere ćemo doterati i sve to.

***KARADŽIĆ***

Odlično. Molim vas...

***MILOŠEVIĆ***

Prema tome, ja te molim, broj jedan i broj dva lično moraš regulisati, a ovo drugo, Kupres, jako je važno. Ono treće što sam ti rekao mislim zbog međunarodne javnosti je izuzetno važno.

***KARADŽIĆ***

Ide, ide to. Nego ovo mi recite. Možemo li situ stvar udesiti da mi vrate oružje TO u Šipovu i u Mrkonjiću?

***MILOŠEVIĆ***

To je sitnica, bre.

***KARADŽIĆ***

Pa, dobro, nek mi naoružaju tamo. Evo, mi smo spremni, 170 u Mrkonjiću i 150 u Šipovu i oni su spremni da idu na Kupres.

***MILOŠEVIĆ***

Je li to isto zadužen taj Uzelac?

***KARADŽIĆ***

Ne, ne, ovo je...ja mislim da jeste on, jeste.

***MILOŠEVIĆ***

Kaži mi i to, brate, nema problema. ne možemo svaku sitnicu da raspravljamo ovako.

***KARADŽIĆ***

Dobro. Ovih 150 i 170 ići će na Kupres. A na Kupresu imamo 750 ljudi.

***MILOŠEVIĆ***

Nama je bitno da taj bataljon koji je digla vojska na Kupresu bude tamo i da bude kako treba.

*Vreme* je izvještavalo da se, pored deklaracija o autonomiji bosanskih Srba, ulažu napori da se srpska sela i gradovi u Bosni i Hercegovini naoružaju već 1990. i da se nastavi do 1991. Opisalo je porijeklo oružja i upletenost JNA. Tokom suđenja Miloševiću pred Međunarodnim krivičnim tribunalom za bivšu Jugoslaviju, snimak od 8. jula 1991. je pušten:

MILOŠEVIĆ: "Od strateškog značaja je za budući RAM, znaš šta je RAM?

KARADŽIĆ: "Da, sve znam, sve znam."

MILOŠEVIĆ: "Da banjalučka grupacija bude sposobna i mobilna."

KARADŽIĆ: "Dobro."

MILOŠEVIĆ: "Zato moraš, pod jedan, obezbediti da ona bude sposobna i mobilna i da nema nikakvih problema. I, dva, za jedan sat se javi Uzelcu sa pozivom na dogovor."

Milošević je kasnije tvrdio da je "RAM" bio šifra za prelazak na sigurnu komunikaciju i nije predstavljala ratni plan. Milošević na sudu nije objasnio zašto poslije "šifre RAM" on i Karadžić nisu prešli na "zaštićeni razgovor", već su na otvorenoj i prisluškivanoj telefonskoj liniji nastavili da govore o planovima za naoružavanje Srba i zaposjedanje teritorija.

Curenje informacija o ovom planu u septembru 1991. uznemirilo je vladu BIH, koja je odlučila proglasiti nezavisnost 15. oktobra. U to vrijeme hrvatski rat za nezavisnost je bio u punom zamahu, a srpske akcije u Bosni bile su preslika akcija Srba u Hrvatskoj. U decembru 1991. Marković je podnio ostavku u znak protesta zbog pretjeranog korištenja jugoslovenskog budžeta za vojne troškove, koji je iznosio 86%.

## Pripreme 
 Cilj plana je bio organizovanje Srba van Srbije, konsolidovanje kontrole nad svim ispostavama srpske demokratske stranke (SDS), i pripremanje oružja i municije u nastojanju da se uspostavi zemlja u kojoj "svi Srbi sa svojim teritorijama žive zajedno u istoj državi." U svom planu, oficiri su opisali kako će artiljerija, municija i druga vojna oprema biti postavljeni na strateškim lokacijama u Hrvatskoj, a zatim u Bosni i Hercegovini. Tajna policija bi se koristila u naoružavanju i obuci lokalnih Srba kako bi se stvorile "policijske snage u sjeni" i paravojne jedinice unutar hrvatske Krajine i u Bosni i Hercegovini. Ove organizirane i naoružane paravojne snage bosanskih Srba trebale su formirati Vojsku Republike Srpske (VRS).

U sprovođenju plana, dogovoreno je da lanac zapovijedanja treba biti što je više moguće malen i ograničen. Stvorena je neformalna grupa sa odabranim generalima, koja je postala poznata kao Vojna linija. Jovica Stanišić je postavljen na čelo sa Mihaljom Kertesom koji je upleten u distribuciju oružja u Hrvatskoj i Hercegovini.  Polovinom jula mjeseca 1991. Mihalj Kertes daje      u Nikšiću svoju historijsku izjavu: "Ovde ćemo napraviti veliku srpsku državu sa granicom na levoj obali Neretve i sa glavnim gradom Dubrovnikom." Utvrđeno je da će grupu usmjeravati pukovnik Željko Ražnatović (Arkan) i da će general Ratko Mladić i general Andrija Biorčević koordinirati "autonomne" grupe poput bijelih orlova Vojislava Šešelja i Arkanove srpske dobrovoljačke garde (SDG). Njihovo istraživanje je pokazalo da bi bosanskim muslimanima moral i volju za bitkom mogli lakše uništiti silovanjem žena, posebno maloljetnika, pa čak i djece, i ubijanjem muslimana u njihovim vjerskim objektima.  Prema zapisniku, varijanta napisanog Plana "RAM" je zaključila da:

Naša analiza ponašanja muslimanskih zajednica pokazuje da moral, volju i ratobornu prirodu njihovih grupa možemo potkopati samo ako ciljamo naše djelovanje u tačku gdje je religiozna i socijalna struktura najranjivija. Govorimo o ženama, naročito adolescentima i o djeci. Odlučna intervencija nad ovih društvenim figurama bi proširila konfuziju [...], uzrokujući prvo strah i paniku, što bi vodilo do vjerovatnog povlačenja sa teritorija sa ratnom aktivnošću. U ovom slučaju, moramo dodati široku propagandnu kampanju našim dobro organiziranim, oštrim akcijama tako da se panika poveća. Ustanovili smo da koordinacija odlučnih intervencija i dobro isplaniranih informacionih kampanja može izazvati spontani bijeg mnogih zajednica.

Vladimir Srebrov , političar koji je suosnivač SDS-a sa Karadžićem, pročitao je Plan "RAM" 1992. i kaže da su oficiri pokrenuli veliku kampanju etničkog čišćenja "kako bi ekonomski uništili Bosnu i potpuno istrijebili muslimanski narod." On je elaborirao:

Široki sloj vladajućih i opozicionih pobornika nacionalne države u kojoj će živjeti svi Srbi, bio je svjestan da se ona može ostvariti samo ratom. Ljudi iz tih krugova, ranije, a posebno u proljeće 1991, “govorili su u odajama Patrijaršije, ponavljajući procjene memoranduma akademika, da rat za Veliku Srbiju neće odnijeti više od 70 hiljada srpskih života” (Dragan Veselinov, “Borba”, 20-21. august 1993)

U okviru tog ratnog cilja, podrazumjevalo se uključivanje (“uramljivanje” – po planu "RAM") Bosne i Hercegovine u novu srpsku državu, koja bi teritorijalno ličila na onu iz programa četničkog pokreta iz 1941, koju je pokušao da ostvari u Drugom svjetskom ratu (Zbornik dokumenata i podataka o narodnooslobodilačkom ratu jugoslovenskih naroda, tom XIV/l, dok. br. 6 i br. 34).

Nacionalističko vođstvo Hrvatske (na vlasti od aprila 1990), imalo je u vidu ne samo samostalnu hrvatsku državu, izdvojenu iz SFRJ, nego i aspiracije prema Bosni i Hercegovini. Ono je kao minimum tražilo da Hrvatska dobije ono što je sporazumom Cvetković-Maček 1939. dobila Banovina Hrvatska, u koju je uključeno trinaest bosanskohercegovačkih srezova (Dragan Čičič, “NIN”, 28. juna 1991).

Glavni razbijači SFRJ pokušali su da te oprečne ciljeve pomire. Na sastanku predsjednika Srbije Slobodana Miloševića i predsjednika Hrvatske Franje Tuđmana, 25. marta i u aprilu 1991. u Karađorđevu i Belju, koliko je do sada poznato, glavne teme razgovora bile su podjela Bosne između Srbije i Hrvatske i obaranje Ante Markovića sa čela SIV-a.

U svojim pokušajima da uvjeri srpske nacionaliste da ne nastave sa tim planom, srpske milicije su ga zatvorile i mučile.  Godina 1990. i 1991. Srbi u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini proglasili su brojne " srpske autonomne oblasti " sa namjerom da ih kasnije ujedine kako bi stvorili Veliku Srbiju. Godine 1990.  teritorijalna odbrana BIH je razoružana, artiljerija je bila postavljena da opkoli velike gradove, a brojne fabrike oružja su prebačene iz Bosne i Hercegovine u Srbiju. Još u septembru ili oktobru 1990, JNA je počela da naoružava bosanske Srbe i organizuje ih u milicije. Do marta 1991. JNA je podijelila oko 51.900 komada vatrenog oružja srpskim paravojnim snagama i 23.298 komada oružja SDS-u. Kao rezultat operacije, hrvatski i bosanski Srbi bili su "dobro naoružani" do ljeta 1991. Prema istoričaru Noelu Malcomlu , "koraci koje je Karadžić i njegova stranka - [proglašavajući srpske]" autonomne regije ", naoružavajući srpsko stanovništvo, praveći manje lokalne incidente, non-stop propagandu, zahtjeve za zaštitom federalne vojske - odgovarali su upravo onome što je urađeno u Hrvatskoj. Komisija eksperata Ujedinjenih nacija (UNCoE) otkrila je:

Prvo, paravojske bosanskih Srba, često uz pomoć JNA, zauzmu kontrolu nad područjem. U mnogim slučajevima srpsko stanovništvo bude obaviješteno da napusti područje prije nego nasilje počne. Domovi nesrpskog stanovništva su ciljani za uništenje, kao i kulturni i religijski spomenici, naročito katoličke crkve i džamije. Drugo, područje pada pod kontrolu paravojnih snaga koje teroriziraju nesrpsko stanovništvo nasumičnim ubijanjima, silovanjima i pljačkanjem. Treće, okupirano područje pada pod administraciju srpske vlasti, često u suradnji sa paravojnim snagama. Tokom ove faze, nesrpsko stanovništvo se zarobljava, muči i ponekad šalje u kampove za daljnju torturu, uključujući masovna ubojstva. Nesrpsko stanovništvo se često otpušta sa svojih poslova i otima im se imovina. Mnogi su bili prisiljeni da potpišu dokumente u kojima se odriču prava na svoje domove i deportirani su u druge krajeve zemlje.

Izvještaji koje je Arkan uputio Miloševiću, Mladiću i Adžiću navodi da je plan napredovao, ističući da je psihološki napad na bošnjačko stanovništvo u Bosni i Hercegovini bio djelotvoran i da se treba nastaviti. Dokazi koje su dobile humanitarne organizacije, uključujući Ujedinjene nacije i Human Rights Watch, potvrdili su da je organizovana i sprovedena politika masovnog silovanja. Njihovi nalazi utvrdili su da je "istraživanje, planiranje i koordinacija logora za silovanje sistematska politika srpske vlade i vojnih snaga s eksplicitnom namjerom stvaranja etnički čiste države". UNCoE je zaključio da su "prakse etničkog čišćenja, seksualnog zlostavljanja i silovanja izvršene tako sistematično da se čini da su one proizvod dogovorenih naredbi". U popratnom izvještaju navodi se da je "uvjeren da ova gnusna praksa [silovanje i zlostavljanje žena] predstavlja namjerno ratno oružje u ispunjavanju politike etničkog čišćenja koju provode srpske snage u Bosni i Hercegovini i [...] da je odvratna politika etničkog čišćenja bila oblik genocida."

U potrazi za "odlučnom intervencijom" plana, Milan Dedić, komandant trećeg bataljona VRS-a, izvijestio je Kertesa da: "1680 muslimanskih žena starosti od dvanaest do šezdeset godina je okupljeno u centrima za raseljena lica na našoj teritoriji.Većina njih je trudna, posebno onih starosti od petnaest do trideset godina, a po procjeni Boćka Kelevića i Smiljana Gerića, psihološki efekat je jak i zato moramo nastaviti. Kertes je rekao srpskoj vojsci da:

Jugoslovensko ministarstvo unutrašnjih poslova [srpska vlast] neće otvarati nikakve istrage o silovanjima koja su dio vojnog psihološkog pritiska. U dogovoru sa Ministarstvom Zdravlja i Sigurnosti i na zahtjev kojeg šalje dr. Vida Mandić i pukovnik Loginov, biće poslan određeni broj mladih žena, čiji broj ćemo dogovoriti, u Slavoniju i Baranju za potrebe srpskih vojnih snaga i UNPROFOR službenika.

## Reference 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Kategorija:Psihološko ratovanje
Kategorija:Genocid u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Srpski iredentizam
Kategorija:Rat u Hrvatskoj
Kategorija:Rat u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Pages with unreviewed translations
Kategorija:1990. u Jugoslaviji