Helenio Herrera

**Helenio Herrera Gavilán** (španski izgovor: [eˈlenjo eˈreɾa ɣaβiˈlan]) bio je argentinsko-francuski nogometaš i trener. Zapamćen je zbog velikih uspjeha s Interom iz Milana, u njegovoj eri zvanog *Grande Inter*.

Iako je rođen u Argentini, Herrerini roditelji bili su španskog porijekla, a njegov otac je bio poznati španski anarhist u egzilu. Kad mu je bilo četiri godine, s roditeljima je emigrirao u Casablanku, gdje je dobio francusko državljanstvo.

Tačan datum rođenja ne može se utvrditi, a vjeruje se da je u 50-im godinama promijenio godinu rođenja iz 1910. u 1916.

## Karijera 
### Igračka 
Herrera je igračku karijeru proveo na poziciji odbrambenog igrača, 1932. je dogovorio prelazak iz RC Casablance u Francuski CASG Paris. Prije Drugog svjetskog rata je igrao za Stade Francais, FCO Charleville i Excelsior Roubaix. Tokom rata je igrao u Red Star Parisu, Stade Francaisu, EF Paris-Capitaleu i Puteauxu gdje je započeo svoju uspješnu trenersku karijeru 1944. kao igrač-trener. Povukao se 1945, završivši ne baš toliko zapaženu igračku karijeru, dok je trenerska karijera Helenija Herrere imala veliki utjecaj na nogomet uopšte.

### Trenerska 
Nakon prve sezone u Puteauxu, Herrera se vratio u Stade Francais po treći put, ali sada kao trener. Nakon tri sezone bez trofeja, predsjednik kluba se odlučio na prodaju. Herrera se preselio u Španiju gdje je proveo šest idućih godina u Valladolidu, Atletico Madridu (s kojim je osvojio prvenstva 1950. i 1951), Malagi, Deportivu i Sevilli.

Sljedeći posao imao je u Portugalu, u Lisabonu je vodio Os Belenenses dvije godine. Vratio se u Španiju, gdje je preuzeo diva Barcelonu. Ipak, neslaganje sa zvijezdom tima Ladislaom Kubalom primorala ga je da napusti klub 1960.

Nakon toga Herrera preuzima još jedan veliki klub, Internazionale. U Interu je proveo najsjajnije trenutke karijere osvojivši dvije titule prvaka Kupa Šampiona sa svojom taktikom 5-3-2 koja je uključivala jaku odbranu i brze kontranapade, vrhunski *Catenaccio*. U to vrijeme je vodio i reprezentaciju Španije (1959-1962) i Italiju (1966-67).

Godine 1968. preuzeo je Romu i postao najplaćeniji trener na svijetu sa ugovorom od oko 150,000 funti godišnje. Osvojio je Italijanski kup u prvoj sezoni, ali neslaganje s predsjednikom kluba Alvarom Marchinijem i loši rezultati doveli su do otkaza 1970.

U Inter se vratio 1973., ali nakon srčanog udara koji je pretrpio nije želio riskirati i povukao se u Veneciju u kojoj je proveo ostatak života.

Ipak želja za treniranjem dovela je do kratkih angažmana u Riminiju i Barceloni krajem 1970-ih i početkom 1980-ih godina. Konačan kraj karijere je objavio 1981. nakon polusezone u Barceloni.

## Utjecaj
Herrera je uveo motivacijske vještine u pripremu utakmice i njegove govore i danas koriste treneri diljem svijeta, npr. "onaj koji ne da sve od sebe, ne daje ništa za ekipu", "sa 10 igrača igramo bolje nego sa 11" (nakon što je tim ostao bez jednog igrača u prvom poluvremenu) ili "kvalitet + psihološka priprema + inteligencija + fizička priprema = šampionati". Ovi slogani se često stavljaju na *billboarde*, a pjevaju ih i navijači tokom treninga.

Također, uveo je strogu disciplinu u klubove, branivši igračima da piju alkohol ili da puše, te je kontrolisao njihve prehrambene navike. Jednom, u Interu, kaznio je igrača koji je novinarima pred gostovanje u Rimu rekao "došli smo igrati u Rimu" umjesto "došli smo pobjediti u Rimu". Također, slao je uposlenike kluba da provjere da li su igrači na vrijeme u krevetu. Prvi je koristio karantin pred utakmice, nešto što se koristi i danas, okupljanje igrača u četvrtak pred utakmicu u nedjelju.

Prvi je trener koji je spomenuo "12. igrača" - navijače. Indirektno, podsticao je nastanak ultras pokreta krajem 1960-ih. Iako je gajio defanzivan nogomet, prvi je koristio bekove u napadu (prije svega Giacinta Facchettija), razvivši kontranapade do savršenstva. Ipak, nikada nije poricao da se njegov tim najviše oslanja na odbranu.

Također, Herrera se nikad nije libio preuzeti odgovornost za uspjehe svojih timova. Dotad su treneri bili marginalne osobe u timu. Svi timovi su bili poznati po igračima koji su punili novinske stupce, kao što je bio slučaj sa Di Stefanovim Realom. Ipak, za Inter iz 1960-ih koristi se izraz "Herrerin Inter".

2004. je njegova udovica Fiora Gandolfi objavila knjigu **Tacalabala** koja je sadržila izjave, skice i bilješke iz Herrerinih dnevnika.

## Statistika
## Uspjesi 
### Igrački uspjesi
#### Državna takmičenja
* **Kup Francuske: ** 
:Red Star: 1942.

### Trenerski uspjesi
#### Državna takmičenja
* 20px **La Liga**: 
:Atlético Madrid: 1949/50, 1950/51.
:Barcelona: 1958/59, 1959/60.

* 20px **Kup kralja**: 
:Barcelona: 1958/59, 1980/81.

*  **Serie A**:
:Inter: 1962/63, 1964/65, 1965/66.

*  **Italijanski kup**:
:Roma: 1968/69.

#### Međunarodna takmičenja
* 20px **Kup velesajamskih gradova**: 
:Barcelona XI: 1958.
:CF Barcelona: 1960.

* 20px **Kup evropskih šampiona**: 
:Inter: 1963/64, 1964/65.

* **Interkontinentalni kup**:
:Inter: 1964, 1965.

* **Anglo-italijanski kup**:
:Roma: 1972.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Statistika  u La Ligi
* Profil na *Futbol Factoryju*

Kategorija:Rođeni 1910.
Kategorija:Umrli 1997.
Kategorija:Biografije, Buenos Aires
Kategorija:Argentinski nogometaši
Kategorija:Argentinski nogometni treneri
Kategorija:Francuski nogometaši
Kategorija:Francuski nogometni treneri
Kategorija:Nogometaši Red Stara
Kategorija:Nogometaši Raja Casablance
Kategorija:Treneri osvajači UEFA Lige prvaka
Kategorija:Nogometaši Málage
Kategorija:Treneri Real Valladolida
Kategorija:Treneri Atlético Madrida
Kategorija:Treneri FC Barcelone
Kategorija:Treneri Inter Milana
Kategorija:Treneri Rome
Kategorija:Treneri Riminija FC
Kategorija:Treneri Seville FC
Kategorija:Treneri Deportivo La Coruñe
Kategorija:Treneri osvajači Kupa evropskih šampiona
Kategorija:Selektori nogometne reprezentacije Italije
Kategorija:Selektori nogometne reprezentacije Francuske
Kategorija:Selektori nogometne reprezentacije Španije