open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Safikaduna

**Safikaduna** ili **Safikada** je, po mnogim pričama, unuka Ferhat-paše Sokolovića, ali se ona, kao i legenda o Safikaduni razlikuju prema različitim izvorima. Banjalučka legenda o Safikaduni govori o djevojci koja je zbog neostvarene ljubavi prema vojniku koji je služio u obližnjoj banjalučkoj tvrđavi Kastel oduzela sebi život. Postoje mnoge varijacije na detalje oko ove legende. Po nekim izvorima, Safikaduna je uzela sebi život zbog nesretne ljubavi stajući pred top koji je svakog dana salvom označavao podne. Druga legenda govori o Safikaduni koja se oglušila na zapovijed austro-ugarskog vojnika o zabrani ulaska u tvrđavu i koja je zbog svog prkosa i stradala.

Po nekim izvorima, Safikaduna je bila turska djevojka zaljubljena u vojnika vezirske vojske, što ovu legendu stavlja u kasni 16, 17. ili 18. vijek, dok je, po drugima, bila kći časne banjalučke porodice, a njen ljubavnik bio je austrijski vojnik, koji je, po mišljenju njene porodice, bio okupator i zato zabranjen i nedostojan Safikadunine ljubavi. Po toj drugoj priči, legenda o Safikaduni puno je novijeg datuma. Također se u mnogim verzijama navodi da je i vojnik nakon Safikadunine smrti također počinio samoubistvo, što ovu legendu zaista čini pričom o banjalučkim Romeu i Juliji.

Kao i legende o Safikaduni, tako i mjesto njenog posljednjeg prebivališta nije usaglašeno. Safikadunino turbe, koje je bilo dio kompleksa Ferhadije, navodno je bilo mjesto gdje je Safikaduna sahranjena. Po drugoj priči, koja je i prihvaćenija među Banjalučanima, Safikadunin grob nalazi se nedaleko od Ferhadije, u ulici koja vodi prema Kastelu. Na tom mjestu generacije Banjalučana pale svijeće uz znak želje za sretnom ljubavlju. Na osnovu ovoga moguće je da se zapravo radi o dvjema djevojkama koje imaju isprepletene legende.

Safikadunino turbe u Ferhadijinom kompleksu srušeno je zajedno s Ferhadijom 1993. od strane vlasti Republike Srpske dok njen grob bliže Kastelu još uvijek stoji, iako zapušten.

Legenda, mit ili istina o Safikaduni, djevojci iz priče o vječnoj ljubavi, koja je zbog svoje ljubavi otišla u smrt (mada istini najviše odgovara legenda o djevojci koja se oglušila na zapovijed austro-ugarskog vojnika) možda je bolje poslužila za formiranje imidža tvrđave kao mjesta gotovo kultnog okupljanja romantičara i zaljubljenih. Navodni Safikadunin grob, koji se nalazi u blizini bedema, i danas služi kao paganski oltar brojnim zaljubljenim dušama koje na dan zaljubljenih ovdje dolaze zapaliti svijeću ili ostaviti ceduljice s napisanom željom.

Kategorija:Banja Luka
Baruch Spinoza

**Benedikt de Spinoza** (1632-1677), holandski filozof koga su njegovi sinagoški svećenici nazvali Baruh Spinoza bio je znan i kao *Bento de Spinoza* ili ''Bento d'Espiñoza'' u društvu u kojem je odrastao. Sa Rene Dekartom i Gotfridom Lajbnicom, bio je jedan od najvećih racionalista filozofije sedamnaestog vijeka. On je često nazivan osnivačem modernog biblijskog kriticizma. Njegovo najveće djelo je "Etika". U ljeto 1656. godine, jevrejska zajednica ga je ekskomunicirala (izbacila iz vjere) radi njegovih tvrdnji da je Bog mehanizam prirode i univerzuma, i da je Biblija metaforičko i alegorijsko djelo kojem je zadatak da uči o prirodi Boga. Nakon ovog događaja, on je prihvatio ime Benedikt (latinski ekvivalent njegovom imenu, Baruh).

Njegovo djelo "Teološko-politički traktat" (1670.) uzdrmalo je duhove oficijelne crkve zapadne Evrope. Nastalo je u Amsterdamu i predstavljalo je duhovni nukleus radikalne kritike crkve i života utemeljenog na dogmama. U ovom djelu on zastupa stajalište da objava nije istina, nego da je ona produkt volje i u suprotnosti je sa umom, te on nastoji da demistificira objavu u sklopu cjelokupne judejsko-krišćanske i islamske tradicije. On smatra da Toru, Bibliju i Kur'an treba objasniti sa historijskog stajališta, kao i sve druge knjige. To je svakako bila heretička misao.

U Spinozinoj filozofiji preovladava monizam u shvatanju svijeta. Za Spinozu postoji samo jedna supstanca: Bog ili priroda; ona je uzrok same sebe (*causa sui*). On je smatrao da su pojedinačne, vidljive stvari, *modusi* supstance. Radi ovog njegovog učenja bio je prozvan, u isto vrijeme, "Najvećim jevrejem" i " Najvećim ateistom".

## Reference 
## Također pogledajte 
* Filozofija
** Novovjekovna filozofija
** Racionalizam
* Rene Descartes
* Gottfried Willhelm Leibniz

## Vanjski linkovi 
* Etika - na latinski/engleski ili latinski/francuski
* Vereniging Het Spinozahuis
* The Spinoza Net
* Spinoza i spinozizam  - BDSweb
* Teološko-politička rasprava 
* HyperSpinoza
* Spinoza na Internetskoj enciklopediji filozofije

Kategorija:Rođeni 1632.
Kategorija:Umrli 1677.
Kategorija:Biografije, Amsterdam
Kategorija:Nizozemski filozofi
Immanuel Kant

**Immanuel Kant** (22. april 1724 – 12. februar 1804) bio je njemački filozof i jedan od najutjecajnijih prosvjetiteljskih mislilaca. Rođen u Königsbergu, Kantova opsežna i sistematska djela iz epistemologije, metafizike, etike i estetike učinila su ga jednom od najutjecajnijih figura u modernoj zapadnoj filozofiji.

U svojoj doktrini transcendentalnog idealizma, Kant je tvrdio da su prostor i vrijeme puki "oblici intuicije" koji strukturiraju sve iskustvo i da su objekti iskustva puke "pojave". Priroda stvari kakve jesu same po sebi nama je nespoznatljiva. U pokušaju da se suprotstavi filozofskoj doktrini skepticizma, napisao je *Kritiku čistog uma* (1781/1787), svoje najpoznatije djelo. Kant je povukao paralelu sa kopernikanskim obratom u svom prijedlogu da se o predmetima iskustva razmišlja kao o usklađenosti s našim prostornim i vremenskim oblicima intuicije i kategorijama našeg razumijevanja, tako da imamo apriornu spoznaju tih objekata.

Kant je vjerovao da je razum izvor morala, a da estetika proizlazi iz sposobnosti nezainteresiranog prosuđivanja. Kantova religijska stajališta bila su duboko povezana s njegovom moralnom teorijom. Međutim, njihova tačna priroda ostaje sporna. Nadao se da se vječni mir može osigurati univerzalnom demokratijom i međunarodnom saradnjom. Međutim, njegova kosmopolitska reputacija dovedena je u pitanje njegovim propagiranjem naučnog rasizma većim dijelom karijere iako je ta stajališta promijenio u posljednjem desetljeću života.

## Biografija 
Od ranog djetinjstva pokazivao je intelektualnu nadarenost te se sa 16 godina upisao na Univerzitet u Königsbergu, gdje je proveo cijelu karijeru. Proučavao je filozofiju Gottfrieda Leibniza i Christiana Wolffa pod vodstvom Martina Knutzena, racionalista koji je Kanta upoznao s novom matematičkom fizikom Isaaca Newtona.

Kant je dao značajan doprinos raznim disciplinama, uključujući etiku, metafiziku, matematiku, fiziku, logiku i geografiju. Prvo filozofsko djelo, *Misli o pravoj procjeni živih sila*, objavio je 1749.

Kant je također znatno doprinio proučavanju zemljotresa, geografiji i astronomiji. Bio je jedan od prvih koji je zemljotrese objasnio prirodnim pojmovima, a ne natprirodnim.

## Također pogledajte 
* Filozofija
* Novovjekovna filozofija
** Johann Gottlieb Fichte
** Friedrich Wilhelm Joseph von Schelling
** Georg Willhelm Friedrich Hegel
* Transcendentalni idealizam

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Rođeni 1724.
Kategorija:Umrli 1804.
Kategorija:Biografije, Kalinjingrad
Kategorija:Njemački filozofi
Šeher-Ćehajina ćuprija

**Šeher-Ćehajina ćuprija** nalazi se na Miljacki u historijskom središtu Sarajeva, u neposrednoj blizini Vijećnice. Šeher-Ćehajina ćuprija je nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

## Historija 
Prvi most sagrađen u osmanskom razdoblju, vjerovatno je bio izgrađen na mjestu starijeg srednjovjekovnog prijelaza rijeke. Malo se zna o izgradnji mosta. Prema jednom natpisu u Mostarskom gradskom arhivu, ćuprija je možda bila izgrađena već 1585./1586. Samo ime mosta navodi na tumačenje da ga je podigao neki šeher-ćehaja Sarajeva. Po nekim izvorima most je izgrađen 1620. Postoji i jedan drugi historijski naziv za most, "Mustafa-pašin", koji se spomenuje u Sarajevskim novinama 1881.

Po jednoj poznatoj priči, osnivač mosta je Hadži Husein Hodžić koji 1610. bijaše šeher-ćehaja Sarajeva. Po toj priči, odlučio je izgraditi most kad mu je jedini sin, Mustafa, otišao u Carigrad i odlučio da se ne vrati. Hadži Husein je uskoro umro, pa je gradnja obustavljena. No, nakon što je čuo vijesti o smrti njegovog oca, Mustafa se vratio i završio gradnju mosta. Prema priči, taj Mustafa Hodžić bijaše pokopan na Alifakovicu pored svoje žene.

Most je više puta oštećen: tokom poplava 1619. i 1629, kao i 1843. kada je Miljacka srušila dva stuba prilikom popravke Mustafa-paše. Most je ponovo oštećen 1880.

U proteklom periodu pretrpio je mnoga oštećenja, što zbog prometa motornim vozilima koji se odvijao preko njega, što zbog rata u Bosni i Hercegovini 1992.-1995. Most je  obnovljen u periodu 1999. do 2001. čime mu je vraćen izvorni izgled. Na oba ulaza u most postavljeni su kameni stubići koji spriječavaju prolaz motornim vozilima.

## Galerija

Datoteka:Šeher-Cehajina cuprija 25022014383.jpg|Slika noću, uzvodno
Datoteka:Šeher-Cehajina cuprija 25022014384.jpg|Pogled od Vijećnice; lijevo je Inat kuća
Datoteka:Šeher-Cehajina cuprija 25022014386.jpg|Šeher-ćehajina ćuprija je zaštićeni spomenik kulture

## Reference
## Vanjski linkovi
*sarajevski.ba

Kategorija:Mostovi u Sarajevu
Kategorija:Nacionalni spomenici Bosne i Hercegovine
Kategorija:Nacionalni spomenici u Sarajevu
Kategorija:Mostovi na Miljacki
Mustafa-beg Fadilpašić

**Mustafa-beg Fadilpašić** (1830 – 1. april 1892) bivši je bosanskohercegovački političar, načelnik Sarajeva, član sarajevske medžilisa-idare i predsjednik Vakufskog povjereništva. Rođen je u Sarajevu 1830. i sin je Fadil-paše Šerifovića. Odrastao je i školovao se u Carigradu. Godine 1860. došao je u Sarajevo i postao član Medžilisa-idare, a od 1878. do kraja života 1892. godine bio je gradonačelnik Sarajeva. Na ovoj dužnosti proveo je 14 godina. Od 1882. bio je i predsjednik Vakufskog povjereništva. Mustafa-beg Fadilpašić umro je u Sarajevu 1. aprila 1892. i sahranjen je u haremu Gazi Husref-begove džamije.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
*  Grada Sarajeva

Kategorija:Rođeni 1830.
Kategorija:Umrli 1892.
Kategorija:Biografije, Sarajevo
Kategorija:Bosanskohercegovački političari
Kategorija:Gradonačelnici Sarajeva
Esad Kulović

**Esad Kulović** (1859 – 1917) bio je četvrti gradonačelnik Sarajeva.

## Biografija 
Rođen je 1859. u Sarajevu. Potječe iz stare janjičarske porodice. Neredovno školovan, ali veoma obrazovan. Govorio je turski, arapski, perzijski i francuski jezik. Na prvim izborima 1884. izabran je za općinskog zastupnika, a od 1905. gradonačelnik je Sarajeva kada je zamijenio Nezira Škaljića. Mandat mu je trajao i tokom Aneksijske krize sve do 1910. Kulović je osvojio i slijedeći gradonačelnički mandat, jer je na izborima 1910. dobio nadmoćnu većinu, ali je odbio mjesto te je položaj prepušten 24-godišnjem Fehimu Ćurčiću. Godine 1914. godine Mehmed Spaho izabran je u Gradsko vijeće Sarajeva, nakon što se Esad-beg Kulović, Spahin politički saradnik i prijatelj povukao s te dužnosti.

Umro je 22. jula 1917. u Sarajevu.

## Reference 
Kategorija:Rođeni 1859.
Kategorija:Umrli 1917.
Kategorija:Biografije, Sarajevo
Kategorija:Bošnjaci
Kategorija:Bošnjački političari
Kategorija:Gradonačelnici Sarajeva
Fehim Ćurčić

**Fehim Ćurčić** rođen je u Sarajevu 1866. Više puta je biran u općinsko vijeće, a 1910. imenovan je i gradonačelnikom Sarajeva. Na toj dužnosti ostao je do 1915, kada je raspušteno Gradsko vijeće. Bio je posljednji gradonačelnik Sarajeva u vrijeme austro-ugarske uprave, a njegov otac Ragib bio je posljednji za vrijeme osmanske uprave. Ukopan je u Jahja-pašinoj (Ćurčića) džamiji) u Glođinoj ulici. Umro je 1916. u Grimmensteinu u Austriji.

## Vanjski linkovi 
* https://web.archive.org/web/20120130030545/http://www.spartacus.schoolnet.co.uk/FWWassassination1.htm
* http://books.google.ba fehim+%C4%8Dur%C4%8Di%C4%87&

Kategorija:Rođeni 1866.
Kategorija:Umrli 1916.
Kategorija:Biografije, Sarajevo
Kategorija:Bošnjaci
Kategorija:Bosanskohercegovački političari
Kategorija:Gradonačelnici Sarajeva
Centralne sile

mini|desno|300px|Centralne sile i njihove kolonije označene narandžastom bojom
**Centralne sile** (njem.: *Mittelmächte*; engl.:*Central Powers*) su sačinjavale Njemačka, Austro-Ugarska, Osmansko Carstvo i Bugarska, koje su se borile protiv Savezničkih sila tokom Prvog svjetskog rata. Ime su dobile po tome što su bile između Rusije, na istoku, i Britanije, na zapadu.

## Također pogledajte 
* Antanta
* Versajski sporazum

Kategorija:Prvi svjetski rat
Kategorija:Vojni savezi
1066.

Godina **1066.** (**MLXVI**) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. Oznaka 1066. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji 
* Bitka kod Hastingsa, Engleska vojska je poražena
* 25. decembar U Westminsterskoj katedrali u Londonu normanski vojvoda Vilijam I Osvajač krunisan za kralja Engleske, pošto je kod Hastingsa potukao vojsku Harolda II, posljednjeg saksonskog kralja. Godine 1070., kada je Vilijam osvojio cijelu zemlju, Normani počeli da se stapaju s pokorenim Anglosasima u englesku naciju.

## 1066. u temama 
## Rođeni 
## Umrli 
* 5. januar – Edvard Ispovjednik, kralj Engleske
* 14. oktobar – Harold II, posljednji anglosaksonski kralj Engleske

## Reference
Pozitivizam

**Pozitivizam** je filozofski pravac koji želi ostati na "pozitivnim" (provjerenim) činjenicama, odnosno, ostati na naučnim osnovama, negira svaku metafiziku, te izbjegava objašnjenje i stvaranje hipoteza. Osnivači pozitivizma su Francuz Auguste Comte i Englez John Stuart Mill.

Pozitivizam je bio dominantno mišljenje u devetnaestom i početkom dvadesetog vijeka. Pozitivizam se izražavao ne samo u filozofiji nego i u književnosti i teoriji umjetnosti.

Najuticajniji pokušaj primjene metodologije prirodnih nauka na sociologiju poznat je pod nazivom pozitivizam. To se odnosi na to da su mnogi sociolozi vjerovali da je moguće stvoriti nauku o društvu na istim načelima i postupcima kao i prirodne nauke (hemija, biologija).

Najvažniji sociolog zaslužan za uvođenje termina sociologija, te jedan od osnivača discipline je Auguste Comte (1798–1857). Prema njemu evolucija društva slijedi "nepromjenjive zakone", što znači da ljudsko ponašanje identično nepromjenjivom ponašanju materije – atoma i čestica.

Temeljna pretpostavka pozitivističkog pristupa je da se ponašanje ljudi, poput ponašanja materije, može objektivno mjeriti. Objektivno mjerenje vrši se opažanjem ponašanja, na temelju kojeg se mogu stvarati iskazi o uzrocima i posljedicama ponašanja.

Pozitivistički pristup posebno stavlja naglasak na ponašanje koje se može direktno opažati. Tvrdi da faktori koji se ne mogu direktno opažati, kao što su osjećaja, nisu posebno važni i mogu zavaravati.

Začetnik pozitivističke teorije u sociologiji je Auguste Comte, koji je smatrao da se društveni fenomeni mogu proučavati koristeći metode poznate iz prirodnih znanosti. Stoga je skovao naziv pozitivna fizika, a njegov je pristup kasnije postao poznat kao pozitivizam.

## Kritika pozitivizma 
Kritičari ovog filozofskog pravca često spominju ograničenje pozitivizma na ono otkriveno, i smatraju da to rezultira u statičnosti, sputavanju ljudskog uma u otkrivanju nečeg novog. Kritičari ovaj pravac nazivaju "žablja perspektiva".

## Također pogledajte 
* Filozofija
* Savremena filozofija
* Auguste Comte
* John Stuart Mill


Kategorija:Filozofija nauke
Kategorija:Filozofija društvenih nauka
Kategorija:Filozofija prava
Kategorija:Epistemološke teorije
Kategorija:Sociološke teorije
Kategorija:Naučna metoda
Arthur Schopenhauer

**Arthur Schopenhauer** (*Artur Šopenhauer*; 22. februar 1788 – 21. septembar 1860) bio je njemački filozof. Bio je jedan od najbitnijih filozofa devetnaestog vijeka, najpoznatiji po svom djelu "Svijet kao volja i predodžba" (*Die Welt als Wille und Vorstellung*). Ovaj filozof je bio poznat po tome što je bio iracionalista, filozofski pesimista i otvoreni mrzitelj Hegela. Pod uticajem Kanta prihvatio je mišljenje da je svijet produkt subjekta. Smatrao je da je sve privid, varka i da zato ne treba tražiti suštinu u pojavnom, vidljivom svijetu. Svojim pesimizmom Šopenhauer je uticao na kulturu devetnaestog vijeka, posebno na umjetnost (Wagner).

## Volja 
Šopenhauer je smatrao da je bit čovjeka u intuiciji koja se ispoljava kao volja. Volja je bit svijeta i ona je organske i neorganske prirode. Volja sve pokreće, ona je gospodar, a intelekt sluga, a to je Šopenhauer obrazložio time što je rekao da ono što proturiječi srcu ne ulazi u glavu. Pojavne stvari su zakonite, volja ne podliježe zakonu, ona je slijepi nagon. Volja nastaje iz nedostatka i ona nikada ne može biti potpuno zadovoljena, pa je bol neminovna.

Ovaj njemački filozof je tvrdio da kada ostvarimo neku težnju osjećamo dosadu. Tako je čovjekov život samo smjena boli i dosade. Historija čovječanstva je besciljno lutanje i nema napretka. Šopenhauer vidi jedini izlaz u askezi, odricanju od života i utapanjem u nirvanu (ovdje je vidljiv uticaj filozofije Indije). Još jedan način oslobađanja od boli je u bezinteresnom doživljaju umjetnosti.

## Šopenhauer i žene 
Šopenhauer je poznat po svom eseju *Über die Weiber*, u kojem je izrazio svoje neslaganje sa takozvanim "teutonsko-krišćanskim" odnosom prema ženama. On je tvrdio da je " ženina priroda da služi", i protivio se Šilerovoj poemi u čast ženama, *Würde der Frauen*. Međutim, esej daje dva komplimenta i to: "žene su razboritije u svom sudu od muškaraca" i da su suosjećajnije prema patnjama drugih. Ovo posljednje je protumačeno kao slabost, a ne kao vrlina.

Ova veoma netolerantna mišljenja o ženama su u kontrastu sa Šopenhauerovim, mnogo liberalnijim, pogledima na društvene probleme: bio je strogo protiv tabua o problemima kao što su samoubistvo i mazohizam i osudio je postupanje sa afričkim robovima.

## Također pogledajte 
* Filozofija
* Savremena filozofija
* Pesimizam
* Moderna filozofija

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* http://www.friesian.com/arthur.htm
* http://www.blupete.com/Literature/Biographies/Philosophy/Schopenhauer.htm [ova stranica sadrži pogrešno mišljenje da je Šopenhauer bio solipsist]
* http://plato.stanford.edu/entries/schopenhauer/
* http://www.carleton.ca/~abrook/SCHOPENY.htm  O Šopenhauerovom uticaju na Frojda i filozofiju
* Schopenhauer i estetika
*Arthur Schopenhauer - izreke, citati, misli... 

Kategorija:Njemački filozofi
Kategorija:Biografije, Gdańsk
Kategorija:Rođeni 1788.
Kategorija:Umrli 1860.
Semir Atić

**Semir Atić** je bosanskohercegovački novinar i profesor književnosti.

## Biografija 
Rođen je u Tuzli 1964. Diplomirao je na odsjeku za jugoslavenske književnosti i maternji jezik na Filozofskom fakultetu u Sarajevu 1990. Radio je na Televiziji Sarajevo kao novinar, a kasnije (u ratnom periodu) je bio jedan od urednika na Televiziji Tuzla. Godine 1994. izabran je za asistenta na novoosnovanom Filozofskom fakultetu u Tuzli za predmet Općeslavenski jezik.

Od 1995. živi i radi u Mariboru. Za belgijsku nevladinu organizaciju Causes Communes je radio na projektu demokratizacije elektronskih medija na prostoru bivše Jugoslavije nakon rata (urednik redakcije Tv Demo u Mariboru pri Ambasadi lokalne demokratije).Bio je član međunarodne novinarske ekipe (u ekipi je između ostalih bio i bh režiser Danis Tanović) koja je za Causes Communes i Evropsku komisiju medijski obrađivala prve poslijeratne izbore u BiH.

Danas radi u Mariborskoj knjižnici.

## Reference 
Kategorija:Rođeni 1964.
Kategorija:Biografije, Tuzla
Kategorija:Bosanskohercegovački novinari
Kategorija:Živi ljudi
Muhamed el-Idrisi

[mini|desno|300px|Al-Idrisijeva mapa iz [1154. Jug je na vrhu karte]]
**Abu Abd Allah Muhammad al-Idrisi** ( nazvan eš-Šerif; 1100 – oko 1166) bio je arapski kartograf, geograf i egiptolog koji je živio u Palermu, na Siciliji, na dvoru kralja Rogera II.
Rođen je u Ceuti, gradu na sjeveru Afrike, koji se tada nalazio pod kontrolom Almoravidi.

Putovao je po južnoj Evropi, sjevernoj Africi i Maloj Aziji. Godine 1125–1154 piše djelo o dotad poznatom svijetu pod naslovom Nuzhat al-Mushataq fi ikhtiraq al-afaq (Razonoda onima koji čeznu da obiđu svijet). Djelo je sadržavalo veliku, okrenutu prema jugu mappu mundi koja je bila urezana u srebrnu ploču i poznata kao Tabula Rogeriana te popratnu knjigu nazvanu Geografija. Njegovo djelo poznato je među Arapima pod naslovom Kitab Rudjar (Ruđerova knjiga) dok je njegova karta najbolje kartografsko djelo što su ga dali Arapi.

Al-Idrisi je 1161. izvršio još dvije redakcije tog djela pod neobičnim naslovom Vrtovi čovječanstva i razonoda za dušu, međutim svi su prijepisi toga djela izgubljeni. Skraćena verzija tog izdanja, nazvana Vrtovi sreće (uobičajeno se naziva Mali Idrisi) objavljena je 1192. godine.

Knjiga nije savršen historijski izvor jer se al-Idrisi (kao što je bilo uobičajeno tada i kroz mnoge vijekove) oslanjao na druge izvore za svoje djelo. Na primjer, kada je pisao o Poljskoj izjednačio ju je sa zemljom koja je današnja Češka, jer je pisao o "zemlji koja je okružena planinama".

Kategorija:Biografije, Ceuta
Kategorija:Muslimani
Kategorija:Arapski kartografi
Kategorija:Geografi srednjovjekovnog islama
Kategorija:Rođeni 1100.
Kategorija:Umrli 1166.
Pragmatizam

**Pragmatizam** (*pragma* = djelo, djelovanje, rad, čin i slično) jest filozofski pravac koji je nastao u Americi. Predstavnici su: John Dewey, Charles Peirce, William James.

Pragmatizam izražava vjeru u modernu tehnologiju i on je izraz industrijske civilizacije savremenog društva. Pragmatizam uči da cilj "filozofiranja" mora biti praktična korist. Ova ideja se nalazi svuda pa i u religiji i može se lako izraziti ovim temeljnim učenjem:

:* Bolji je gram iskustva nego tovar teorija*

Ovaj filozofski pravac smatra da su ideje dobre samo kao plan djelovanja i da imaju vrijednost prema učinku - prema koristi. Kada se ideje slažu sa stvarnošću pomažu nam da se lakše snalazimo, prilagodimo. Za pragmatiste, istinita je ona ideja koja je korisna.

Kritike pragmatizma su slične kritikama pozitivizma, a one se fokusiraju na jednostavno gledanje ovih pravaca i na zanemarivanje vrijednosti teoretskog razmatranja.

Pragmatizam je filozofsko shvatanje, nastalo u SAD-u krajem 20. vijeka, prema kome praktična korist i djelovanje prestavljaju osnovni kriterij za procenjivanje da li su saznajni iskazi smisleni i istiniti. Na njegov razvoj uticali su pozitivizam, engleski empirizam i utilitarizam. Može se smatrati jednom modifikacijom verifikacionizma.

Sama riječ vodi porijeklo od grčke riječi pragma (djelo, djelovanje, čin). Pojam korisno upotrebljava se u pragmatizmu različito: ponekad u smislu pojedinačne, ali češće u smislu opće društvene koristi ili dobra.

Pragmatistički metod rješava teoretske sporove tako što iz razmatranih stavova izvodi praktične posljedice, a zatim prihvata one stavove čije su posljedice korisnije ili prihvatljivije. Ako neki stavovi ne proizvode nikakve praktične posljedice, oni se odbacuju kao besmisleni.

Za razliku od pozitivista, pragmatisti ne odbacuju metafiziku u potpunosti, jer prihvataju sva vjerovanja koja imaju korisne posljedice, bez obzira da li su metafizička ili nisu. Iz takvog stava proizilazi tolerantan odnos prema različitim naučnim, moralnim, religioznim i političkim pitanjima. U skladu s tim, oni se razlikuju od pozitivista i po tome što smatraju da i vrijednosti mogu biti predmet saznanja i da sama naučna saznanja zavise od društvenih vrijednosti. S druge strane, slično pozitivistima, oni pridaju presudan značaj nauci u društvenom životu, ali se od njih razlikuju po tome što istinitost i smisaonost saznajnih iskaza određuju na osnovu društvene koristi, a ne isključivo na osnovu čisto naučne provjerljivosti.

## Također pogledajte
*Filozofija
*Savremena filozofija
*John Dewey
*Charles Peirce
*William James


Kategorija:Filozofija
Kategorija:Filozofija nauke
Kategorija:Filozofski pokreti
Kategorija:Empirizam
Kategorija:Filozofske škole i tradicije
Kategorija:Epistemološke teorije
Selma Fazlić

**Selma Fazlić** (Sarajevo, 1983), bosanskohercegovačka književnica

## Biografija 
**Selma Fazlić** rođena je u Sarajevu 1983. gdje je završila osnovnu i srednju školu. Diplomirala je na Odsjeku za književnosti naroda Bosne i Hercegovine Filozofskog fakulteta u Sarajevu 2006 godine, a na Odsjeku za orijentalnu filologiju istog fakulteta 2007. Izdala je zbirku pjesama i kratkih priča pod nazivom "Kad zapuše bakijaš". Cjelokupan prihod od prodaje prvog izdanja poklonila je Pedijatrijskom odjeljenju UKC Koševo, za liječenje djece oboljele od leukemije. Zbirka sadrži 22 pjesme i 12 priča. Zastupljene teme su rat i ljubav.

Zlatko Topčić u predgovoru prvom izdanju zbirke između ostalog kaže:

"Kao čovjek koji je, sticajem okolnosti, i po logici posla, posljednjih nekoliko godina bio u prilici da se upozna sa  brojnim rukopisima mladih autora, nakon čitanja ove, obimom skromne, zbirke Selme Fazlić, našao sam se u onoj, nažalost, rijetkoj ali sretnoj poziciji da takav trud bude nagrađen radošću prepoznavanja i otkrića jednog književnog  dara.
Prava književna šansa mlade autorke nalazi se – za mene je to sasvim izvjesno – u prozi. Iako pisana u tradicionalističkom maniru, i po prepoznatljivim uzorima, ta proza - iz koje naprosto " bljesnu" izvanredne rečenice - mnogo bolje funkcionirajući na nivou  detalja nego na nivou cjeline, ipak ukazuje na nepatvoreno prirodan spisateljski poriv."

Kategorija:Bosanskohercegovački pisci
Kategorija:Biografije, Sarajevo
Kategorija:Rođeni 1983.
Kategorija:Živi ljudi
Marksistička filozofija

**Marksistička filozofija** ili **Marksistička teorija** su filozofska djela koja su bila napisana pod snažnim utjecajem Historijskog materijalističkog pristupa teoriji od strane Karla Marxa ili njegovih sljedbenika, marksista. Ovaj filozofski pravac pripada periodu savremene filozofije, a njegovi osnivači su dva mladohegelovca: Karl Marx i Friedrich Engels.

## Teorijski izvori marksizma 
# Klasični njemački idealizam (Hegel)
# Klasična engleska politička ekonomija (Adam Smith i David Rikard)
# Utopijski socijalizam (Henri de Saint-Simon, Charles Fourier i Robert Owen)

Marksizam obuhvata tri naučne discipline:

* Filozofija (materijalističko i dijalektičko tumačenje svijeta)
* Politička ekonomija (nauka o proizvodnji)
* Učenje o društvu - historijski materijalizam (dijalektičko i materijalističko tumačenje historije)

## Također pogledajte 
* Filozofija
* Savremena filozofija
* Karl Marx
* Friedrich Engels
* Hegel

Kategorija:Filozofija
Krakov

**Krakov** () jest drugi po veličini i jedan od najstarijih gradova u Poljskoj. Smješten je na jugu zemlje, na rijeci Visli. Bio je glavni grad Kraljevine Poljske od 1038. do 1569. i Poljsko-litvanske unije od 1569. do 1596. godine. Osim toga bio je i političko središte različitih administrativnih jedinica, a od 1999. godine je i administrativni centar Malopoljskog vojvodstva.

Poznat je po nekadašnjam kraljevskom dvoru Wawelu, glavnom trgu, univerzitetu i muzejima. Grad je imenovan za evropski glavni grad kulture za 2000. godinu. Također je bio domaćin svjetskog dana mladih koji se je održao u ovom gradu u junu 2016. godine.

## Stanovništvo
U gradu prema procjeni živi oko 760.000 stanovnika.

#### Austro-ugarski popis stanovništva 1900.
##### Jezička i vjerska struktura stanovništva po gradskim kvartovima, te pripadnika vojske:
## Galerija

File:WawelZWIEZY.jpg
File:Kraków - Sukiennice 01.jpg
File:Kosciol mariacki z wiezy ratuszowej.jpg
File:Brama florianska 2006.JPG

## Reference
## Vanjski linkovi 
* Službeni sajt
* Sajt o Krakovu
* Informacije o tržištu rada u Krakovu

Kategorija:Kraków
Traktor

[mini|Moderni [Evropa|evropski traktor]]
[mini|desno|[SAD|Američki traktor "Fordson F" iz 1925. godine u Muzeju Žeravica, Novo Miloševo kod Novog Bečeja. U ovom muzeju čuva se najstariji traktor na Balkanu američki "Hart-Parr 30" iz 1920. godine sa 4-taktnim Oto motorom na benzin i petroleum.]]
[mini|desno|Američki traktor "McCormik 10-20" proizveden u [Čikago|Čikagu 1926. godine, danas se čuva u Poljoprivrednom muzeju Kulpin kod Bačkog Petrovca.]]
[mini|desno|Prvi [SFRJ|jugoslavenski traktor Zadrugar T-08 sa šestocilindričnim benzinskim motorom. Proizveden je u Industriji motora Rakovica u 2.528 primjeraka od 1951. do 1954. godine. Jedini sačuvan primjerak danas se čuva u Poljoprivredom muzeju Kulpin.]]
**Traktor** je mobilna mašina za obradu zemlje.

Traktori predstavljaju univerzalne uređaje na koje se mogu priključiti različite mašine specijalne namjene, kao što su plugovi, drljače, kosačice, cisterne za navodjavanje i đubrenje, berbu krompira, berbu repe, šprice za iznošenje pesticida i sl.

Iako za mnoge poslove postoje specijalizovane mašine, traktor ostaje, zbog svoje univerzalnosti, prije svega mašina za manje farme. Traktori se dijele po njihovoj veličini i snazi. Najjači modeli dostižu oko 300 konjskih snaga. Osim za rad na polju, moderni traktori se koriste i za transport. Pri tome dostižu brzine i do 60 km/h, a postoje modeli čija je maksimalna brzina čak 80 km/h. Brzina traktora je ograničena njegovom konstrukcijom, naime velikim masama i točkovima kao i prije svega nedostatkom amortizera na zadnjoj osovini.

Na bosanskohercegovačkim prostorima su traktori teško ekonomski isplativi zbog malih parcela, tako da je to, pored visokih cijena modernih traktora, jedan od glavnih razloga zašto se u ovim krajevima pretežno upotrebljavaju mali traktori i motokultivatori.

Poznati prozvodjači traktora su: Fendt, John Deere, Steyer, NewHolland itd.
## Reference
## Vanjski linkovi
* Traktor, 5kazanje, RT Vojvodine - Zvanični kanal
* Prvi traktor proizveden u BiH prodat u Evropi, Politika, 29.05.2018.

Kategorija:Poljoprivreda
Kategorija:Vozila
Pritzkerova nagrada

**Pritzkerova nagrada za arhitekturu** () godišnja je nagrada koja se dodjeljuje živućem arhitekti čiji rad predstavlja kombinaciju kvaliteta talenta, vizije i angažovanosti te doprinosi čovječanstvu i izgradnji okoline kroz umjetnost arhitekture. Smatra se najznačajnijom arhitektonskom nagradom u svijetu. Bazirana je na principu Nobelove nagrade i generalno se smatra "Nobelovom nagrada za arhitekturu". Počela se dodjeljivati od 1979, a osnivač joj je Jay A. Pritzker. Osvajač dobija i novčanu nagradu u iznosu 100.000 $.

## Dobitnici 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Zvanični sajt

Kategorija:Nagrade za arhitekturu
Kategorija:Nagrade ustanovljene 1979.
Kategorija:Međunarodne nagrade
Prestupna godina

**Prestupna godina** je godina koja ima 366 dana, za razliku od ostalih godina koje imaju 365 dana. Razlog tome je usklađivanje kalendarske godine s astronomskom godinom, da ne bi s vremenom Nova Godina pala u ljeto, a grožđe dozrijevalo u decembru ili januaru. Tako februar, koji ionako ima 28 dana, u prestupnoj godini ima 29 dana.
desno|mini|Slika koja pokazuje koje godine vijekovi su prestupne godine u gregorijanskom kalendaru
Astronomska godina traje nešto manje od 365 dana. Historijski julijanski kalendar ima tri zajedničke godine od 365 dana nakon kojih slijedi prestupna godina od 366 dana, produžujući februar na 29 dana umjesto uobičajenih 28. Gregorijanski kalendar, najrašireniji građanski kalendar na svijetu, dodatno prilagođava malu grešku u julijanskom algoritmu. Svaka prestupna godina ima 366 dana umjesto 365. Dodatni prestupni dan javlja se svake godine koja je višekratnik broja četiri (osim godina koje su jednako djeljive sa 100, ali ne sa 400).

Sve prestupne godine djeljive su sa četiri ako nisu djeljive sa 100, kojima se dodaju one djeljive sa 400.

Dakle, godine 1800, 1900. i 2100. nisu prestupne, dok 1600, 2000. i 2400. jesu (sve se ovo odnosi na gregorijanski kalendar).

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 

Kategorija:Kalendari
Kategorija:Vrste godina
Kategorija:Jedinice za vrijeme
Biografija

**Biografija** je književno djelo koje opisuje život osobe, stvarne ili izmišljene. Kada bi biografija samo navodila mjesta, datume rođenja i smrti, školovanja, poslovne i porodične događaje, bio bi to životopis. Međutim biografije zadiru dublje, pišu o ljudskim motivima, vrlinama i nedostacima, problemima i kako su se ljudi nosili sa njima. Tako nečija biografija može biti drama, ali i komedija, može biti poučna, ali ako je suhoparna i previše liči na životopis – nije zanimljiva.

## Prve biografije 
Prvim biografijama možemo nazvati priče koje potiču iz Asira, Babilona i Egipta, koje su do nas došle u obliku Epa o Gilgamešu, Enuma Elišu i Biblije. Te priče govore nam o kraljevima, poglavicama, i prorocima.

Biografije starih Grka i Rimljana (Plutarhovi *Usporedni životi*) te životopisi svetaca iz srednjeg vijeka (hagiografije) govore o osobama za koje se zna da su postojale, te više ne sliče na priče o kraljevima, nego se već neki likovi prate od rođenja do smrti, znano je više podataka o osobama koje se opisuju, pa biografije više sliče današnjim biografijama.

## Današnje biografije 
Danas se pišu biografije ljudi koji su na bilo koji način zanimljivi javnosti, te time posjeduju komercijalni potencijal. Primjer su biografije glumaca (Marilyn Monroe, John Wayne), političara (Bill Clinton) ili sportista (Michael Jordan).

## Reference 
Kategorija:Biografija
Kategorija:Nefiktivna literatura
Kategorija:Žanrovi
Masudi

mini|150px|Masudijeva karta svijeta

**Abd al-Hasan Ali ibn al-Husayn Masudi** (oko 890 - oko 957), arapski historičar, geograf, filozof i pisac.

Rodio se u Bagdadu. Putovao je po Španiji, Perziji, Italiji, Madagaskaru, Rusiji, Indiji, Šri Lanki i Kini, te je svoje zadnje godine proveo u Siriji i Egiptu. U glavnom djelu ''Muruj al-Dhabab wa-Ma'adin al-Jawhak'' (zlatna polja i rudnici dragog kamenja), prikazao je političku, socijalnu i literarnu historiju Orijenta od "stvorenja svijeta" do 947, prema podacima skupljenim na svojim putovanjima. Njegovo djelo također obuhvata religijska raspravljanja i geografske opise.

## Vanjski linkovi 
* http://legacy.fordham.edu/halsall/source/masoudi.asp 

Kategorija:Muslimani
Kategorija:Arapski historičari
Kategorija:Arapski geografi
Kategorija:Arapski filozofi
Kategorija:Arapski pisci
Kategorija:Geografi srednjovjekovnog islama
Ciudad de México

**Ciudad de México** je glavni i najveći grad Meksika. Geografski se prostire dužinom sjevernog dijela Federalne oblasti, a širi dio grada prostire se i u oblast zvanom Država Meksiko i oblast zvanom Hidalgo. Mexico City je najnaseljeniji grad Sjeverne Amerike i treći u svijetu poslije Tokija i Sao Paula sa oko 22.1 miliona stanovnika. Iako se pod ovim brojem podrazumjeva uži dio grada, širi dio grada koji se i oficijelno zove Mexico City je najnaseljeniji grad na svijetu. To je grad koji ima najveći broj stanovnika pod upravom jednog gradonačelnika.

**Mexico City** (,; skraćeno: **CDMX** ; Nahuatl: , Otomi: ) je glavni i najveći grad Meksika i najnaseljeniji grad u Sjevernoj Americi. Mexico City je jedan od najvažnijih kulturnih i finansijskih centara u svijetu. Nalazi se u dolini Meksika unutar visoke meksičke centralne visoravni, na nadmorskoj visini od 2240 metara. Grad ima 16 općina ili '''', koje su pak podijeljene na susjedstva ili .

## Bilješke 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Mexico City
Kategorija:Gradovi u Meksiku
Kategorija:Glavni gradovi sjevernoameričkih država
Jean-Paul Sartre

**Jean-Paul Sartre** (*Žan-Pol Sartr*; 21. juni 1905. - 15. april 1980.), bio je francuski filozof egzistencijalizma, dramaturg, novelist, kritičar i vodeći francuski intelektualac svog vremena. Sartre se opredijelio za marksističko tumačenje društva (i svijeta uopće), ali smatra da mu egzistencijalizam mora biti dopuna jer otkriva stvarnost u kojoj se pojedinac nalazi. Godine 1964. Sartre je odbacio književnost jer je smatrao da je buržoazija koristi kao zamjenu za pravo angažiranje u svijetu. Iste godine dodijeljena mu je Nobelova nagrada za književnost koju je on, u skladu sa svojim mišljenjem, odbio primiti.

## Bitak i ništa 
Sartreovo prvo filozofsko djelo je "Bitak i ništa" (''L'Etre et le neant*, 1943). On tu razlikuje "Bitak po sebi"/*pour soi* i "Bitak za sebe"/*en-soi* ("Biće po sebi" i "Biće za sebe"). *Bitak po sebi* je masivna materija, ona je vječna i ona sve u sebe uvlači. *Bitak za sebe* je svijest. Egzistencija čovjeka se stalno suprostavlja bitku po sebi.

Sartre je smatrao da je čovjek slobodan i odgovoran, ali da je nemoćan u odnosu na svijet- sve je slučajno. Slučajnost je apsolutna, savršena bezrazložnost.

## Egzistencijalizam je humanizam 
U svom drugom djelu "Egzistencijalizam kao humanizam" (*L'Existentialisme est un humanisme*, 1946) Sartre objašnjava egzistencijalizam kao humanističku filozofiju. On smatra da "egzistirati" znači jednostavno biti tu i da ne postoji ništa što bi čovjeku moglo definirati karakter, ciljeve u životu i drugo. Samo čovjek može odrediti bit za sebe samoga:

:*Čovjek prije svega egzistira, susreće sebe samoga, uranja u svijet - i definira sebe kasnije''

Smatrao je da je savremeni svijet okrutan, ružan, dehumaniziran i da je život stalna muka i neuspjeh. Zbog toga je potreban egzistencijalizam kao filozofija koja ljudski život čini mogućim, jer pokreće čovjeka na djelovanje da postane ono što od sebe načini - ukupnost svojih djelovanja. To pokazuje da je sloboda u strukturi egzistencije. Zbog toga je egzistencijalizam humanizam.

## Značajna djela 
* Mučnina
* Zid
* Bitak i ništa
* Bez izlaza
* Doba razuma
* Egzistencijalizam kao humanizam
* Kritika dijalektičkog uma

## Također pogledajte 
* Egzistencijalizam
* Albert Camus

## Vanjski linkovi 
* Amerikanci i njihovi mitovi  Sartrov esej
* Stanford enciklopedija filozofije: Sartre
* Sartre.org Članci, arhiva i forum
* Svijet po Sartru esej Rogera Kimballa
* Sartre Internet Archive on Marxists.org
* Jean-Paul Sartre - izreke, citati, misli... 

## Reference
Kategorija:Dobitnici Nobelove nagrade za književnost
Kategorija:Francuski filozofi
Kategorija:Rođeni 1905.
Kategorija:Umrli 1980.
Kategorija:Jean-Paul Sartre
Kategorija:Biografije, Pariz
Mučnina (roman)

Djelo "Mučnina" (*La Nausée*, 1938) napisao je egzistencijalista Jean-Paul Sartre, dok je bio profesor na fakultetu. Ovo je jedno od najpoznatijih Sartrovih djela.

U djelu se može vidjeti uticaj Kafke. Djelo govori o bezvoljnom naučniku, u malom gradu, koji vjeruje da mu neživi predmeti i situacije mogu pomoći da definiše samog sebe, svoju intelektualnu i duhovnu slobodu, izazivajući u protagonisti osjećaj mučnine.

Ovo djelo se smatra jednim od fundamentalnih djela egzistencijalizma. Za ovo djelo Sartr je dobio Nobelovu nagradu za književnost 1964. godine.

## Također pogledajte 
* Jean-Paul Sartre
* Egzistencijalizam
* Albert Camus
* Karl Marx

Kategorija:Jean-Paul Sartre
Kategorija:Knjige iz 1938.
Bitak i ništa

"**Bitak i ništa**" (''L'Être et le néant'', 1943) je prvo djelo francuskog egzistencijaliste Sartra. On tu razlikuje "Bitak po sebi"/Pour soi i "Bitak za sebe"/en-soi ("Biće po sebi" i "Biće za sebe"). Bitak po sebi je masivna materija, ona je vječna i ona sve u sebe uvlači. Bitak za sebe je svijest. Egzistencija čovjeka se stalno suprostavlja bitku po sebi.

Sartr je smatrao da je čovjek slobodan i odgovoran, ali da je nemoćan u odnosu na svijet- sve je slučajno. Slučajnost je apsolutna ,savršena, bezrazložnost.

## Također pogledajte 
* Jean-Paul Sartre
* Egzistencijalizam
* Filozofija

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Filozofska djela
Kategorija:Ontologija
Egzistencijalizam je humanizam

**Egzistencijalizam kao humanizam** (''L'Existentialisme est un humanisme*, 1946.) je djelo francuskog egzistencijaliste Sartra, u kojem on objašnjava egzistencijalizam kao humanističku filozofiju. On smatra da "egzistirati" znaći naprosto biti tu, i da ne postoji ništa što bi čovjeku moglo definisati karakter, ciljeve u životu i drugo. Samo čovjek može da odredi to bit za sebe samoga:

:*Čovjek prije svega egzistira, susreće sebe samoga, uranja u svijet- i definiše sebe kasnije*

Smatrao je da je savremeni svijet okrutan, ružan, dehumaniziran i da je život stalna muka i neuspjeh. Zbog toga je potreban egzistencijalizam kao filozofija koja ljudski život čini mogućim, jer pokreće čovjeka na djelovanje da postane ono što od sebe načini- ukupnost svojih djelovanja. To pokazuje da je sloboda u strukturi egzistencije. Zbog toga je egzistencijalizam humanizam. Ovo se najbolje može izraziti citatom:

:*Svagda za kukavicu postoji mogućnost da više ne bude kukavica, a za heroja da prestane biti heroj''

## Također pogledajte 
*Jean-Paul Sartre
*Egzistencijalizam
*Filozofija
*Albert Camus

## Vanjski linkovi 
* Skraćena verzija ovog djela
* Puna verzija ovog Sartrovog djela
* Odjeljak iz ovog Sartrovog djela (na srpsko-hrvatskom jeziku)

Kategorija:Filozofska_djela
Kategorija:Filozofija
Ruben Dalibaltayan

mini|Ruben Dalibaltayan (2022)
**Ruben Dalibaltayan**, pijanista i pedagog.

Pijanist Ruben Dalibaltayan je rođen u 1973 u Erevanu, glavnom gradu Armenije. U desetoj godini izveo je svoj prvi solistički koncert, a sa samo dvanaest godina izvodi Beethovenov Drugi klavirski koncert u pratnji Armenskog Nacionalnog Simfonijskog Orkestra i osvoja drugo mjesto na Prvom nacionalnom Babadžanyan klavirskom takmičenju.

Nakon stečene diplome i visokih rezultata na Specijalnoj muzičkoj školi za talentiranu djecu, ovaj pijanist edukaciju nastavlja na studiju klavira pohađajući Državni konzervatorij Komitas u Erevanu unutar klase prof. Anahit Shachbazian. Osvojivši potom dvije nagrade na nacionalnim klavirskim natjecanjima Ruben Dalibaltayan odlazi u Moskvu na rusku Muzičku akademiju Gnesin gdje diplomira u klasi prof. Arthura Berngarta. Postdiplomski studij upisuje 1997. kod prof. Valeryja Kastelskyog na Moskovskom državnom konzervatoriju gdje obavlja dužnosti asistenta i magistrira sa zapaženim uspjehom.

Ruben Dalibaltayan osvojio je brojne međunarodne nagrade. Prve nagrade na Citta di Pinerolo Internacionalnom klavirskom takmičenju, te nagrada na Marsala, Calabria, Monopoli, Sulmona, Trani (Italija) i  2. Međunarodnom kineskom klavirskom takmičenju (Peking). Na klavirskom takmičenju Naslijeđe Armenije, koje je održano 2001. u sklopu proslave 1700 godina kršćanstva u Armeniji, dobio je Zlatnu medalju. Dvije godine kasnije osvaja Treću nagradu i Specijalnu nagradu za najbolju izvedbu obveznog muzičkog djela na Khachaturian Internacionalnom pijanističkom takmičenju (Armenija). Iste godine osvaja Drugu nagradu stručnog žirija i Specijalnu nagradu publike na 2.EPTA Međunarodnom klavirskom takmičenju Svetislav Stančić u Zagrebu (Hrvatska).

Kao solist Dalibaltayan je nastupao i s Nacionalnim simfonijskim orkestrima zemalja kao što su Armenija, Moldavija, Kina, Hrvatska, Bosna i Hercegovina, te imao vrlo uspješnu saradnju s brojnim dirigentima među kojima su Vjekoslav Šutej (Hrvatska), Pavle Dešpalj (Hrvatska), Luigi di Bella (Italija), Ruben Asatrian  (Armenija), Kosmas Galileas (Grčka), Yury Florea (Rumunija), Valentin Doni (Moldavija), Mustafa Fuzer Nawi (Malezija).

Važnu tačku u Dalibaltayanovu razvoju svakako predstavlja i pohađanje tečajeva pijanista Alexisa Weissenberga u Engelbergu, Švicarska. Dodijelio mu je Internacionalnu nagradu Alexis Weissenberg.

Kao pijanistu Rubena Dalibaltayana okarakterizirala su mnoga imena: Lazar Berman, Eliso Virsaladze, Valery Kastelsky, Alexis Weissenberg, Vladimir Krainev, Vladimir Krpan, Radomir Melmuka...
Ruben Dalibaltayan je docent za klavir na Muzičkoj akademiju u Sarajevu i područnom odjeljenju Muzičke akademije iz Zagreba u Rijeci.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 

Kategorija:Armenski muzičari
Kategorija:Biografije, Erevan
Kategorija:Klavijaturisti
Kategorija:Pedagozi
Smederevo

**Smederevo** je grad u Srbiji, na desnoj obali Dunava, 46&nbsp;km istočno od Beograda. Prema popisu iz 2011, grad ima 64.175, dok u općini živi oko 109.809 stanovnika. Grad je poznat po srednjovjekovnoj tvrđavi. Osnovao ga je 1430. tadašnji srpski vladar (despot) Đurađ Branković. Tada i postaje prijestonica s obzirom na to da je dotadašnja (Beograd) pala u ruke Ugarske. Spomenuti srednjovjekovni grad-tvrđava predstavlja najveću ravničarsku tvrđavu u Evropi.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Virtuelna šetnja Smederevom
* Općina Smederevo 

Kategorija:Gradovi u Srbiji
Kategorija:Gradovi u Podunavskom okrugu
Kategorija:Gradovi Južne i istočne Srbije
*
Kategorija:Naselja na Dunavu
Sulejman II

**Sulejman II** (osmanlijski turski: سليمان ثانى Süleymān-i sānī; 15. april 1642 - 22. juni 1691) bio je sultan Osmanlijskog Carstva od 1687. do 1691. godine. Tokom vladavine, Sulejman II i njegov veliki vezir Fazil Mustafa paša Čuprilić su uspješno sproveli fiskalne i vojne reforme koje su preokrenule ishod rata protiv Svete Lige i ponovno zauzeli Beograd 1690. godine.

## Rani život 
Sulejman II je bio sin sultana Ibrahima I i Katarine, srpkinje koja nakon prelaska na islam dobija ime Saliha Dilaşuba. Kao mlađi brat sultana Mehmeda IV (1648. - 1687.), Sulejman II je rođen u Topkapi palači u Carigradu i proveo je većinu svog života u kavezu, nekoj vrsti luksuznog zatvora za prinčeve unutar Topkapi palače (osmišljen je kako bi se osiguralo da niko ne može organizirati pobunu).

## Vladavina 
Sulejman II postaje sultan 1687. godine nakon svrgavanja brata Mehmeda IV. Razlog bratovog svrgavanja bio je katastrofalni rat s Austrijom koji se nastavio tokom cijele kratke vladavine Sulejmana II.

Kao mlađi brat Mehmeda IV, Sulejman je većinu svog života proveo u *kavezu*, neka vrsta luksuznog zatvora za prinčeve krvno vezanih sa Topkapijskom palačom (zatvor je napravljen da se onemogući bilo kakva organizacija pobune).

Kada je delegacija došla u njegovu ćeliju 8. novembra 1687, nudeći mu tron nakon ubistva njegovog brata 1687, Sulejman je mislio da ga žele ubiti. Jedva su ga ubijedili da izađe van palače kako bi mu predali *mač halife*.

Jedva sposoban da preuzme kontrolu nad carstvom, Sulejman je ipak izabrao Ahmeda Faizil Köprülüa za Velikog vezira. Pod Köprülüovim vodstvom, Osmanlije su zaustavile austrijski ulazak u Srbiju i uništile pobunu Bugara. Tokom pokušaja ponovnog osvajanja Ugarske, Köprülü je savladan i ubijen od carskih trupa pod vodstvom Louis William od Badena kod Szlankamena 1690.

Smrt 1691. godine ga ipak spašava od negativnih posljedica toga posljednjeg vojnog poraza.

Naslijedio ga je brat Ahmed II.

## Reference 
Kategorija:Sultani Osmanskog Carstva
Kategorija:Rođeni 1642.
Kategorija:Umrli 1691.
Rusko-turski rat (1676–1681)

**Rusko-turski rat** (1676.-1681. godine), je rat između Rusije i Osmanskog carstva, uzrokovan širenjem osmanske agresije u drugoj polovini 17. vijeka. Poslje zauzeća regije Podolia u Poljsko-Turskom ratu (1672.-1676. godine),osmanska vlast je nastojala proširiti svoju vlast na desne granice Ukraine, uz podršku vazala (od 1669. godine) hetmana Petra Dorošenka. Pismo, koje je propagiralo tursku politiku, izazvalo je nezadovoljstvo mnogih ukrainskih kozaka, koji su izabrali Ivana Samoilovića (hetmana lijeve granice Ukraine), kao jedinog hetmana čitave Ukraine u 1674. godine.

Dorošenko je odlučio da uzvrati udarac, te je 1676. godine njegova armija od 12.000 ljudi okupirala grad Čigirin, računajuči, da će im se tursko-tatarska vojska pridružiti. Međutim, Ruske i Ukrainske snage, pod komandom Samoilovića i Grigorija Romodanovskog, su opkolile Čigirin i primorali Došenka na predaju. Ostavljajući garnizon u Čigirinu, Ruske i Ukrainske vojske su se povukle na lijevu obalu rijeke Dnjepar. Turkski sultan odredio je Jurija Kmelnitskog, hetmana desne granice Ukraine, koji je u to vrijeme bio sultanov zarobljenik. U julu 1677. godine, sultan je naredio njegovoj armiji (120.000 ljudi), pod komandom Ibrahima Paše, da krene prema Čigirinu.

U julu 1678. godine, turska armija (sa približno 200.000 ljudi) velikog vezira Kara Mustafe je ponovo okupirala Čigirin. Ruske i Ukrainske armije (120.000 ljudi) su se probile kroz turske odbrambene snage, međutim, Turci su već uspjeli okupirati Čigirin 11. augusta. Ruska armija se povukla preko Dnjepra, protjeravši potučenu tursku armiju, koja ih je napokon ostavila na miru.

Od 1679.-1680. godine, Rusi su odbijali napade krimskih Tatara, te su potpisali Bakčisarajski mirovni ugovor 3. januara 1681. godine, koji je uspustavio Rusko-Turksku granicu dolinom Dnjepra.

Kategorija:Ratovi
Kategorija:Vojna historija Rusije
Kategorija:Vojna historija Osmanskog Carstva
Kategorija:Sukobi u 1676.
Kategorija:Sukobi u 1677.
Kategorija:Sukobi u 1678.
Kategorija:Sukobi u 1679.
Kategorija:Sukobi u 1680.
Kategorija:Sukobi u 1681.
Kategorija:Rusko-turski ratovi