Medicinski test

**Medicinski test** je medicinski postupak koji se provodi radi otkrivanja, dijagnosticiranja ili praćenja bolesti, procesa bolesti, predispozicije ili radi određivanja toka liječenja. Medicinski testovi kao što su fizički i vizualni pregledi, dijagnostičko snimanje, genetičko testiranje, hemijska i ćelijska analiza, koji se odnose na kliničku hemiju i molekulsku dijagnostiku, obično se izvode u medicinskom okruženju.

## Tipovi  testova 
### Po namjeni
Medicinski testovi se mogu klasificirati prema svojoj namjeni, uključujući dijagnozu, skrining ili praćenje.
#### Dijagnostika
 [thumb|[Scintigrafija pluća za procjenu raka pluća.]]
Dijagnostički test je postupak koji se provodi radi potvrđivanja ili utvrđivanja prisutnosti bolesti kod osobe za koju se sumnja da ima bolest, obično nakon prijave simptoma ili na temelju rezultata drugih medicinskih testova. Ovo uključuje posthumnu dijagnozu. Primjeri takvih testova su:
* Korištenje nuklearne medicine za pregled pacijenta za kojeg se sumnja da ima limfom.
* Mjerenje šećera u krvi kod osobe za koju se sumnja da ima dijabetes melitus nakon perioda povećanog  mokrenja.
* Uzimanje kompletne krvne slike osobe koja ima visoku temperaturu radi provjere bakterijske infekcije.

#### Skrining
Skrining se odnosi na medicinski test ili niz testova koji se koriste za otkrivanje ili predviđanje prisustva bolesti kod osoba u riziku unutar definirane grupe, kao što je populacija, porodica ili radna snaga. Pregledi se mogu provoditi radi praćenja prevalencije bolesti, upravljanja epidemiologijom, pomoći u prevenciji ili isključivo u statističke svrhe.

Primjeri skrininga uključuju mjerenje nivoa hormona koji stimulira štitnjaču u krvi novorođenčeta i  dojenčeta, kao dio skrininga novorođenih za kongenitalni hipotireoidizam, provjera na rak pluća kod nepušača koji su izloženi drugom pušenju u neregulisanom radnom okruženju, i PAP test skrining za prevenciju ili rano otkrivanje raka grlića materice.

#### Praćenje
Neki medicinski testovi se koriste za praćenje napretka ili odgovora na liječenje.

### Po metodu
Većina metoda testiranja može se klasificirati u jednu od sljedećih širokih grupa:
* Promatranja pacijenata, koja se mogu fotografisati ili snimati
* Pitanja koja se postavljaju prilikom uzimanja medicinske anamneze pojedinca
* Testovi koji se izvode tokom fizičkog pregleda
* Radiološki testovi, u kojima se, naprimjer, rendgenski snimci koriste za formiranje slike ciljanog dijela tijela. Ovi testovi često uključuju primjenu kontrastnog sredstva.
* **In vivo dijagnostika** koja testira u tijelu, kao što su:
** manometrija
**Davanje dijagnostičkog sredstva i mjerenje tjelesnog odgovora, kao u testu izazivanja glutenom, testu stresa kontrakcije, testu izazivanja bronhija, oralnom izazovu hranom ili testu stimulacije ACTH.
* '*** koji testira uzorak tkiva ili tjelesnih tekućina,, kao što su:
** Tečna biopsija
** Mikrobiološko kultiviranje, koje određuje prisustvo ili odsustvo mikroba u uzorku iz tijela i obično je usmjereno na otkrivanje patogenih bakterija.
** Genetičko testiranje
** Nivo šećera u krvi
** Testiranje funkcije jetre 
** Testiranje kalcija

### Prema lokaciji uzorka
In vitro testovi se mogu klasificirati prema lokaciji uzorka koji se testira, uključujući:
* Testovi krvi
* Testovi urina, uključujući pregled urina golim okom
* Test stolice, uključujući pregled fecesa golim okom
* Sputum (sluz), uključujući pregled sputuma golim okom

## Tačnost i preciznost
* **Tačnost** laboratorijskog testa je njegova podudarnost sa stvarnom vrijednošću. Tačnost se maksimizira kalibracijom laboratorijske opreme referentnim materijalom i učešćem u eksternim programima kontrole kvaliteta.
* **Preciznost*' testa je njegova ponovljivost kada se ponavlja na istom uzorku. Neprecizan test daje veoma različite rezultate pri ponovljenom mjerenju. Preciznost se prati u laboratoriji korištenjem kontrolnog materijala.

## Otkrivanje i kvantifikacija
Testovi koji se provode tokom fizičkog pregleda obično imaju za cilj otkrivanje simptoma ili znaka, i u tim slučajevima, test koji otkriva simptom ili znak označava se kao pozitivan test, a test koji ukazuje na odsustvo simptoma ili znaka označava se kao negativan test, kako je detaljnije opisano u zasebnom odjeljku u nastavku. Kvantifikacija ciljne supstance, tipa ćelije ili drugog specifičnog entiteta je uobičajeni izlaz, na primjer, većine analiza krvi. Ovo ne odgovara samo na pitanje *da li* je ciljni entitet prisutan ili odsutan, već i na pitanje *koliko* je prisutno. U testovima krvi, kvantifikacija je relativno dobro specificirana, kao što je dato u masena koncentracija, dok većina drugih testova također može biti kvantifikacija, iako manje specificirana, kao što je znak "vrlo blijedost" umjesto "blago blijed". Slično tome, radiološke slike su tehnički kvantifikacije radiološke neprozirnosti tkiva.

Posebno prilikom uzimanja medicinske anamneze, ne postoji jasna granica između testa za detekciju ili kvantifikaciju i prilično „deskriptivnih“ informacija o pojedincu. Naprimjer, pitanja u vezi sa zanimanjem ili društvenim životom pojedinca mogu se smatrati testovima koji se mogu smatrati pozitivnim ili negativnim na prisustvo različitih faktora rizika, ili se mogu smatrati „samo“ deskriptivnim, iako ovo drugo može biti barem jednako klinički važno.

### Pozitivno ili negativno
Rezultat testa usmjerenog na detekciju entiteta može biti **pozitivan** ili **negativan**: ovo nema nikakve veze s lošom prognozom, već znači da je test uspio ili nije, te da li je određeni parametar koji je procijenjen bio prisutan ili ne. Naprimjer, negativan skrining test za rak dojke znači da nije pronađen nikakav znak raka dojke (što je zapravo vrlo pozitivno za pacijenta).

Klasifikacija testova u pozitivne ili negativne rezultira binarnom klasifikacijom, što omogućava primjenu vjerovatnoće pristrasnosti i izračunavanje mjera tačnosti dijagnostičkog testa, kao što su osjetljivost, specifičnost, omjeri vjerovatnoće i dijagnostički omjer šansi. Ove metrike se često koriste u sistematskom pregledu tačnosti dijagnostičkih testova i meta-analizama studija dijagnostičke tačnosti.

### Kontinuirane vrijednosti
Testovi čiji su rezultati kontinuiranih vrijednosti, kao što je većina vrijednosti krvi, mogu se interpretirati kakvi jesu ili se mogu pretvoriti u binarne definiranjem granične vrijednosti, pri čemu se rezultati testa označavaju kao pozitivni ili negativni ovisno o tome je li rezultantna vrijednost viša ili niža od granične vrijednosti.

## Interpretacija
U slučaju nalaza *patognomoničkog* znaka ili simptoma gotovo je sigurno da je ciljano stanje prisutno, a u odsustvu nalaza *sine qua non* znaka ili simptoma gotovo je sigurno da ciljano stanje nije prisutno. Međutim, u stvarnosti, subjektivna vjerovatnoća prisustva stanja nikada nije tačno 100% ili 0%, pa su testovi radije usmjereni na procjenu vjerovatnoće nakon testa stanja ili drugog entiteta.
Većina dijagnostičkih testova u osnovi koristi referentnu grupu za utvrđivanje podataka o učinku kao što su prediktivne vrijednosti, omjeri vjerovatnoće i relativni rizik, koji se zatim koriste za tumačenje vjerovatnoće nakon testa za pojedinca.
U testovima praćenja pojedinca, rezultati testova iz prethodnih testova na tom pojedincu mogu se koristiti kao referenca za tumačenje narednih testova.

## Rizici
Neki medicinski postupci testiranja imaju povezane zdravstvene rizike, pa čak i zahtijevaju opću anesteziju, kao što je medijastinoskopija. Ostali  testovi, kao što su analiza krvi ili PAPA test imaju malo ili nimalo direktnih rizika. Medicinski testovi mogu također imati indirektne rizike, kao što je stres testiranja, a rizičniji testovi mogu biti potrebni kao praćenje za (potencijalno) lažno pozitivan rezultat testa. Za daljnje informacije obratite se zdravstvenom radniku (uključujući ljekarae, ljekarskog asistentae i medicinsku sestrue) koji propisuju bilo koji test.

## Indikacije
Svaki test ima svoje indikacije i kontraindikacije. „Indikacija“ je valjan medicinski razlog za izvođenje testa. „Kontraindikacija“ je valjan medicinski razlog da se test ne izvodi. Na primjer, osnovni test holesterola može biti „indiciran“ (medicinski prikladan) za osobu srednjih godina. Međutim, ako je isti test nedavno urađen na toj osobi, onda je postojanje prethodnog testa kontraindikacija za test (medicinski valjan razlog da se ne izvodi).

Informacijska pristranost je kognitivna pristranost koja uzrokuje da zdravstveni radnici naruče testove koji daju informacije koje realno ne očekuju ili ne namjeravaju koristiti u svrhu donošenja medicinske odluke. Medicinski testovi su indicirani kada će se informacije koje daju koristiti. Naprimjer, skrining mamografija nije indicirana (nije medicinski prikladna) za ženu koja umire, jer čak i ako se otkrije rak dojke, ona će umrijeti prije nego što bilo kakvo liječenje raka može započeti.

Pojednostavljeno rečeno, koliko je test indiciran za pojedinca uveliko ovisi o njegovoj "neto koristi" za tu osobu. Testovi se biraju kada je očekivana korist veća od očekivane štete. Neto korist se može otprilike procijeniti na sljedeći način:

b_n =\Delta p\times r_i\times (b_i - h_i) - h_t

, gdje:
* *bn* = neto korist od izvođenja testa
* *Λp* je apsolutna razlika između vjerovatnoće prije i poslije testa stanja (kao što su bolesti) koja se očekuje da će test postići. Glavni faktor za takvu apsolutnu razliku je snaga samog testa, kao što se može opisati u smislu, na primjer, osjetljivosti i spexcifičnosti ili omjera vjerovatnoće. Drugi faktor je vjerovatnoća prije testa, pri čemu niža vjerovatnoća prije testa rezultira nižom apsolutnom razlikom, s posljedicom da čak i vrlo moćni testovi postižu nisku apsolutnu razliku za vrlo nevjerovatna stanja kod pojedinca (kao što su rijetke bolesti u odsustvu bilo kojeg drugog indikativnog znaka), ali s druge strane, da čak i testovi niske snage mogu napraviti veliku razliku za vrlo sumnjiva stanja. Vjerovatnoće u ovom smislu možda će trebati biti razmatrane i u kontekstu stanja koja nisu primarni ciljevi testa, kao što su profil-relativne vjerovatnoće u diferencijalnoj dijagnostičkoj proceduri. 
* *ri* = stopa koliko se očekuje da će *razlike u vjerovatnoći* rezultirati *promjenama u intervencijama* (kao što je promjena sa "bez tretmana" na primjenu niske doze medicinskog tretmana"). Naprimjer, ako je jedini očekivani učinak medicinskog testa da jednu bolest učini vjerovatnijom u odnosu na drugu, ali dvije bolesti imaju isti tretman (ili se nijedna ne može liječiti), onda je ovaj faktor vrlo nizak i test vjerovatno nema vrijednost za pojedinca u ovom aspektu.
* *bi* = korist od *promjena u intervencijama* za pojedinca
* *hi* je šteta od *promjena u intervencijama* za pojedinca, kao što su nuspojave medicinskog tretmana
* *ht* = šteta koju uzrokuje sam test.
Neki dodatni faktori koji utiču na odluku o tome da li treba izvršiti medicinski test uključuju: cijenu testa, dostupnost dodatnih testova, potencijalne smetnje prilikom naknadnog testa (kao što je palpacija abdomena koja potencijalno izaziva crijevnu aktivnost čiji zvukovi ometaju naknadnu auskultaciju abdomena), vrijeme potrebno za test ili drugi praktični ili administrativni aspekti. Moguće koristi dijagnostičkog testa mogu se također odmjeriti u odnosu na troškove nepotrebnih testova i rezultirajućeg nepotrebnog praćenja, a moguće čak i nepotrebnog liječenja slučajnih nalaza.

U nekim slučajevima, očekuje se da testovi koji se provode neće imati koristi za osobu koja se testira. Umjesto toga, rezultati mogu biti korisni za uspostavljanje statistike kako bi se poboljšala zdravstvena zaštita drugih pojedinaca. Pacijenti mogu dati informirani pristanak da se podvrgnu medicinskim testovima koji će koristiti drugim ljudima.

## Očekivanja pacijenata
Pored razmatranja prirode medicinskog testiranja navedenih gore, druge realnosti mogu dovesti do pogrešnih shvatanja i neopravdanih očekivanja među pacijentima. To uključuje: Različite laboratorije imaju različite normalne referentne raspone; malo drugačije vrijednosti će rezultirati ponavljanjem testa; "normalno" je definirano spektrom duž krivulje zvona koji je rezultat testiranja populacije, a ne "racionalnim, naučno zasnovanim, fiziološkim principima"; ponekad se testovi koriste u nadi da će otkriti nešto što će doktoru dati trag o prirodi datog stanja; i slikovni testovi podložni su pogrešnoj ljudskoj interpretaciji i mogu pokazati "incidentalome", od kojih je većina "benigna, nikada neće uzrokovati simptome i ne zahtijeva daljnju procjenu", iako kliničari razvijaju smjernice za odlučivanje o tome kada treba postaviti dijagnozu incidentaloma.

## Standard za izvještavanje i procjenu
Dostupna je revizija QUADAS-2.

## Spisak medicinskih testova
## Također pogledajte
* Kultura krvi
* Hemijski test
* Zlatni standard (test)
* Medicinski znak
* Molekularna dijagnostika
* Procjena ležišta nokta
* Test panel
* Testiranje na mjestu pružanja njege
* EU IVD Uredba

## Reference
## Dopunska literatura
* 


Kategorija:Patologija