Prader–Willijev sindrom

## Definicija 
**Prader-Willi sindrom** (**PWS**) je genetički poremećaj uzrokovan gubitkom funkcije specifičnih gena na hromosomu 15. Kod novorođenčadi simptomi uključuju mišićnu slabost, loše hranjenje i usporen razvoj. Počevši od djetinjstva, oboljeli postaju stalno gladni, što često dovodi do gojaznosti i  podstiče dijabetes tipa 2. Blago do umjereno intelektualno oštećenje i problemi u ponašanju su također tipski za ovaj poremećaj. Pogođene osobe često imaju usko čelo, male šake i stopala, malu visinu, svijetlu kožu i kosu. Većina njih ne mogu imati djecu.

## Uzrok i dijagnoza 
Oko 74% slučajeva se dešava kada se dio očevog hromosoma 15 deletira. U još 25% slučajeva, oboljela osoba ima dvije kopije majčinog hromosoma 15   i nema očevu kopiju. Kako su dijelovi hromosoma od majke isključeni pujrem utiskivanja, na kraju nemaju radne kopije određenih gena. PWS općenito nije naslijeđeno, već se genetićke promjene dešavaju tokom formiranja jajeta, spermatozoida ili u ranom razvoju.Nisu poznati faktori rizika za ovaj poremećaj. Oni koji imaju jedno dijete sa PWS-om imaju manje od 1% šanse da će sljedeće dijete biti pogođeno.

## Liječenje 
Prader-Williijev sindrom nema lijeka. Liječenje može poboljšati ishode, posebno ako se provodi rano. Kod novorođenčadi, poteškoće u hranjenju mogu biti potpomognute cijevima za hranjenje. Obično je potreban strogi nadzor hrane, počevši od treće godine, u kombinaciji s programom vježbanja. Terapija hormonom rasta također poboljšava rezultate.  Savjetovanje i lijekovi mogu pomoći kod nekih problema u ponašanju. U odrasloj dobi često su neophodni grupni domovi.

## Znakovi i simptomi 
 Prader-Willijevog sindroma u dobi od 15 godina: odsustvo tipskih crta lica za PWS i prisustvo blage gojaznosti trupa.]]
Simptomi PWS-a mogu varirati od slabog mišićnog tonusa u djetinjstvu do problema u ponašanju u ranom djetinjstvu. Neki simptomi koji se obično nalaze kod dojenčadi, osim lošeg mišićnog tonusa, su nedostatak koordinacije očiju, neki se rađaju s bademastim očima, a zbog lošeg mišićnog tonusa neki možda nemaju jak refleks sisanja. Njihov plač je slab i teško se probude. Još jedan znak ovog stanja je tanka gornja usna.

Više aspekata koji se vide u kliničkom pregledu uključuju hipotoniju i abnormalnu neurološku funkciju, hipogonadizam, razvojna i kognitivna kašnjenja, hiperfagiju i pretilost, nizak rast i poremećaje ponašanja i psihijatrijske poteškoće.

Holm et al.  (1993) opisuju sljedeće karakteristike i znakove kao indikatore PWS-a, iako neće svi biti prisutni u svakom slučaju.

### Maternica i porođaj 
### Djetinjstvo 
### Odraslla dob 
### Fizički izgled 
## Genetika
PWS je povezan sa epigenetičkim fenomenom poznatim kao utiskavanje. Normalno, fetus nasljeđuje utisnutu majčinu kopiju PW gena i funkcionalnu očevu kopiju gena PW. Zbog utiskivanja, kopije ovih gena koje su naslijeđene od majke gotovo su utišane, pa razvoj  fetusa odvija prema ekspresiji očevih kopija gena.. U PWS, međutim, postoji mutacija/delecija očevih kopija PW gena, ostavljajući fetus bez funkcionalnih PW gena. PW geni su *SRPN* i geni *NDN*, zajedno sa klasterima snoRNK: SNORD64, SNORD107, SNORD108 i dvije kopije SNORD109, 29 kopija SNORD116 (HBII-85) i 48 kopija SNORD109 SNORD116|SNORD116] (HBII-85) i 48 kopija SNORD1015 SNORD1 (HBII-52). Ovi geni nalaze se na hromosomu 15,  u regiji 15q11-13. Ova takozvana PWS/AS regija u očevom hromosomu 15 može biti izgubljena jednim od nekoliko genetičkih mehanizama, koji se u većini slučajeva dešavaju slučajnom mutacijom. Drugi, manje uobičajeni mehanizmi uključuju jednoroditeljsku disomiju, sporadične mutacije, hromozomske translokacije i delecije gena.

Regija 15q11-13 je uključena u PWS i Angelmanov sindrom (AS). Dok je PWS rezultat gubitka PW gena u ovoj regiji na očevom hromosomu, gubitak drugog gena (UBE3A) unutar istog regiona na majčinom hromosomu uzrokuje AS. PWS i AS predstavljaju prve prijavljene slučajeve poremećaja vezanih za imprinting kod ljudi.

Rizik za brata ili sestru oboljelog djeteta od PWS zavisi od genetičkog mehanizma koji je uzrokovao poremećaj. Rizik za braću i sestre je < 1% ako oboljelo dijete ima deleciju gena ili uniparentalnu disomiju, do 50% ako oboljelo dijete ima mutaciju kontrolne regije utiskivanja i do 25% ako je prisutna roditeljska hromosomska translokacija. Prenatalno testiranje je moguće za bilo koji od poznatih genetičkih mehanizama.

Mikrodelecija u jednoj porodici snoRNK HBII-52 je isključila da igra glavnu ulogu u bolesti.

## Dijagnoza 
Ovaj sindrom najčešće  se karakteriziraju hipotonija, nizak rast, hiperfagija, gojaznost, problemi u ponašanju (posebno opsesivno-kompulzivni poremećaj), male šake i stopala, hipogonadizam i blaga intelektualna invalidnost.Međutim, sa ranom dijagnozom i ranim liječenjem (kao što je terapija hormonom rasta), prognoza za osobe sa PWS počinje da se mijenja. Poput autizaama, PWS je poremećaj spektra i simptomi mogu varirati od blagih do teških i mogu se mijenjati tokom života osobe. Pogađaju se različiti sistemi organa.

Tradicijski, PWS se dijagnosticira kliničkom slikom. Sada se sindrom dijagnosticira genetičkim testiranjem; testiranje se preporučuje za novorođenčad sa izraženom hipotonijom. Rana dijagnoza PWS-a omogućava ranu intervenciju i rano propisivanje hormona rasta. Dnevne injekcije rekombinantnog hormona rasta (GH) indicirane su za djecu sa PWS. GH podržava linearni rast i povećanje mišićne mase, te može smanjiti preokupaciju hranom i debljanje.

Glavni oslonac dijagnoze je genetičko testiranje, konkretno testiranje metilacije zasnovano na DNK,  kako bi se otkrilo odsustvo PWS/AS regije koju doprinosi otac na hromosomskoj regiji  15q11-q13. Takvo testiranje otkriva  sindrom u preko 97% slučajeva. Testiranje specifično za metilaciju važno je za potvrdu dijagnoze PWS-a kod svih pacijenata, ali posebno kod onih koji su premladi da ispolje dovoljno osobina za postavljanje dijagnoze na kliničkim osnovama ili kod onih osoba koje imaju atipske nalaze. PWS se često pogrešno dijagnosticira kao drugi sindromi zbog toga što mnogi u medicinskoj zajednici nisu upoznati s njim. Ponekad se pogrešno dijagnosticira kao Downov sindrom, jednostavno zbog relativne učestalosti Downovog sindroma u poređenju sa PWS-om.

Zbog teške gojaznosti, opstruktivna apneja u snu je uobičajena posljedica, a često je potreban aparat  za pozitivni pritisak u disajnim putevima. Osoba kojoj je dijagnosticiran PWS možda će morati da se podvrgne hirurškim zahvatima. Jedna operacija koja se pokazala neuspješnom u liječenju gojaznosti je želudačna premosnica (bajpas).

Ponašanje i psihijatrijske probleme treba rano otkriti za najbolje rezultate. Ova pitanja su najbolja kada se tretiraju obrazovanjem i obukom roditelja. Ponekad se uvode i lijekovi. Agonisti serotonina bili su najefikasniji u smanjenju bijesa i poboljšanju kompulzivnosti.

## Epidemiologija 
PWS pogađa 1/10.000 do  25.000 novorođenčadi. Više od 400.000 ljudi živi sa invalidnim osobama.

## Također pogledajte 
* Epigenetika
* Genomski imprinting
* ROHHAD
* Smith-Magenisov sindrom

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 
 

Kategorija:Autosomne monosomije i delecije
Kategorija:Urođeni poremećaji
Kategorija:Nasljedne bolesti i poremećaji
Kategorija:Genetičke anomalije
Kategorija:Genodermatoze
Kategorija:Rijetke bolesti
Kategorija:Geni na hromosomu 15
Kategorija:Sindromi s gojaznošću
Kategorija:Rijetki genetički sindromi
Kategorija:Genetički sindromi
Kategorija:Međuspolne varijacije