Vazalstvo

**Vazalstvo** (od srednjevijekovnog latinskog, *vassallus*, izvedenog iz starog latinskog, *vassus*, "sluga", tj. **vazal**) je u feudalnom političkom i historijskom smislu potčinjeni ili suzerenski odnos, koji je vazal imao prema natčinjenoj sili, bio to vladar ili država. Ovaj odnos podrazumijeva ograničenu slobodu i suverenitet po pitanjima ličnih ili unutrašnjih poslova; za sve ostalo, odgovaran je isključivo suzeren.

mini|250px|**Vazal priseže na odanost svom gospodaru**
**Vazal** ili *lenski gospodar* bio je srednjovjekovni plemić i feudalac koji se nalazio u dvostrano obvezujućem odnosu sa svojim nadređenim lenskim gospodarem i feudalcem. Taj dvostrano obvezujući odnos nazivao se vazalsko-seniorski odnos. Riječ vazal potječe od keltske riječi *gwas* koja je označavala mladog muškog roba i od njene latinske izvedenice *vassus*.

## Pojam i sadržaj 
Vazalsko-seniorski odnos bio je doživotni odnos vjernosti dvoje slobodnih ljudi, nadređenog i podređenog, u kojem je svaka strana preuzimala određene obveze.

*Senior* ili nadređeni lenski gospodar obvezivao se svom vazalu pružati zaštitu što je podrazumijevalo fizičku zaštitu od napada sa strane, zaštitu na sudu, davanje zemljišnog posjeda (feuda), a često i hrane, odjeće ili stana. 
Vazal je bio u obvezi biti podređen i poslušan gospodaru, te za njega vršiti razne službe kao što je na primjer vojna služba u slučaju da je gospodar u ratu. Vazal je također mogao biti u vazalsko-seniorskom odnosu prema nižem feudalcu, ovaj puta u svojstvu gospodara. Sve te obveze bile su utvrđene vazalskim ugovorom a odnos je nastajao vazalskom prisegom koja je uključivala i religiozne sadržaje.

Vrhovni gospodar i senior na određenom području bio je monarh koji je bio vrhovni feudalac i koji je svojim vazalima dodjeljivao najveće zemljišne posjede u zamjenu za vjernost kruni. Najmanje zemljišne posjede imali su najniži vazali u hijerarhiji, sitni plemići koji su ponekad na sitnom zemljoposjedu imali samo nekoliko kmetova, a bilo je i mnogo vazala, takozvanih vitezova – ratnika bezemljaša, koji su bili na dnu plemićke i vazalske hijerahije.

## Korijeni i razvoj vazalstva 
desno|mini|200x200piksel|Tapiserija: Kralj Harold postaje vazal Vojvode Williama od Normandije
Razvoj vazalskog odnosa počinje u ranom srednjem vijeku a korijeni mu se nalaze u germanskim plemenskim društvima koja je opisao Tacit u svom djelu Germania. Osnovna jedinica tog društva je bilo pleme na čijem čelu je bio poglavica, a ratnici tog plemena imali su zadaću biti lojalni svom poglavaru.

Sistemski se počinje razvijati u 7. vijeku kada se slobodni ljudi (budući vazali) počinju grupirati oko plemenskog vođe (koji su bili začetak novih srednjovjekovnih monarha) očekujući distribuciju plijena koji je nastao pljačkom i ratovanjem, a sve kako bi se mogli hraniti, odijevati i naoružavati za nove pljačkaške akcije. Svi ti vazali bili su poglavičini zakleti tjelohranitelji čiji je status ovisio o statusu poglavice.

Karlo Veliki je vazalstvo i lojalnost počeo nagrađivati zemljoposjedima, a samo vazalstvo se različito razvijalo u pojedinim dijelovima srednjovjekovne Evrope.

Razvojem novca, trgovine i gradova, te zamiranjem srednjovjekovnog načina života i gospodarstva, ukidanjem kmetstva i feudalizma te zavisnosti društva o zemljoradnji, vazalstvo postepeno počinje nestajati. Kao anahronizam vazalstvo se u ponekim dijelovima Europe zadržalo i do 18. vijeka.

## Reference 
Kategorija:Politička geografija
Kategorija:Osmansko Carstvo