open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vlatko Tumurlić

**Vlatko Tumurlić** je bio krstjanin, pripadnik Crkve bosanske, diplomata u službi porodice Pavlovići. Krstjanin Vlatko Tumurlić poznatiji je kao diplomata, poslanik u službi porodice Pavlovići, nego po svom mjestu i ulozi u hijerarhiji Crkve bosanske.

Zajedno sa drugim poslanicima predstavljao je kneza Pavla Radenovića u pregovorima sa Dubrovčanima tokom bosansko-dubrovačkog rata 1403-1404., a zastupao je i vojvodu Radoslava Pavlovića u rješavanju sudbine grada Sokola u Konavlima 1423. Ti poslovi pokazuju da su pripadnici Crkve bosanske bili odgovarajući i dovoljni garanti Dubrovčanima u najvažnijim pitanjima koja su imali sa bosanskim velmožama Pavlovićima. Otuda se uzima da je Crkva bosanska tokom 15. vijeka bila respektirana kao stabilan okvir u rješavanju bitnih državnih pitanja u srednjovjekovnoj Bosni, da su velmože poštivali tu njenu snagu, a i da su Dubrovčani to znali i redovno tražili da predstavnici Crkve bosanske budu uključeni u važnim pitanjima.

## Literatura 
* Pejo Ćošković, Krstjanin Vlatko Tumurlić i njegovo doba (1403.-1423.), Croatica Christiana Periodica XIX/35, Zagreb 1995, 1-54.

Kategorija:Crkva bosanska
Kategorija:Vjerski odnosi u srednjovjekovnoj Bosni
Sokol (čvor)

**Sokol** može biti:

* Sokol (ptica) - ptica grabljivica
* Sokol (Rusija) - grad u Ruskoj federaciji 
* Sokol (BiH) - naselje u istočnoj Bosni
* Sokol (tvrđava) - vojni centar župe Konavli (Hrvatska)
* Sokograd, Šipovo -tvrđava kod Šipova (BiH)
* Sokol (Štitari) - tvrđava kod Cetinja (Crna Gora)
* Sokol u Gračanici - tvrđava kod Gračanice (BiH)
* Sokol u Međurječju - tvrđava na sastavu Pive i Tare (Crna Gora)
Brailo Tezalović

**Brailo Tezalović** (1395-1437), iz Prače, knez, carinik, trgovac, protovestijar i diplomat vlastelinske porodice Pavlovići. Njegov otac je Mihoje Radanović zvani Tezalo, majka Vladna, braća Budisav, Vukosav, Hval i Bogiša Tezalović, supruga Vitosava, sinovi Radonja i Radosav, kćerke Jelača i Vladisava.

Naslijedivši oca Mihoja Radanovića iz Prače u trgovačkim poslovima, zajedno sa braćom Hvalom i Bogišom, postao je najpoznatiji i najkrupniji trgovac iz Prače svoga doba. Počevši svoju karijeru kao trgovac Brailo je uspio postati komornik i protovestijar u službi porodice Pavlovića, nosio je titulu kneza, bio je bosanski vlastelin i dubrovački građanin. Njegova trgovačka politika u najvećoj mjeri bila je uslovljena kupovinom soli u Dubrovniku koju je najčešće plaćao bosanskim olovom.

Prvi spomen Braila datira iz 1395. godine kada zajedno sa braćom Bogišom i Budisavom pravi kreditno zaduženje u Dubrovniku kod Miltina Pribojevića na iznos od 550 dukata. Diplomtsku aktivnost započeo je posljednjih godina 14. vijeka kao carinik kneza Pavla Radinovića u Ledenicama. Za vrijeme rata Dubrovčana sa kraljem Ostojom, Brailo se javlja u diplomatskim aktivnostima. Zbog stečenih zasluga i zadobijenog povjerenja od svoga gospodara Pavla Radinovića imenonovan je 1411. godine protovestijarom. Prilikom ubistva Pavla 1415. godine i Brailo biva zarobljen od strane Vukca Hranića, ali je uskoro bio slobodan.

Brailo nastavlja svoju diplomatsku aktivnost i za vrijeme Pavlovih nasljednika vojvoda Petra i Radosava Pavlovića. Kako su Dubrovčani započeli 1415. godine pregovore oko kupovine dijela Konavala od Pavlovića, Brailo se ističe kao centralna pregovaračka ličnost. Svoje diplomatske odlaske u Dubrovnik koristio je i za postizanje trgovačkih ugovora u vlastitoj režiji. Nakon postizanja dogovora oko kupoprodaje Pavlovićeva dijela Konavala, Brailo biva bogato nagrađen u iznosi od 1000 dukata, stječe dubrovačko građanstvo, te je uvršten i u raspodjelu zemlje u kupljenom teritoriju: Dobio je zemljište na prostoru Donje Gore u konavlima.

Za vrijeme  Konavoskog rata  imao je velike zasluge za postizanje mira, te se javlja kao jedan od potpisnika mirovne povelje darovane Dubrovčanima. Njegova posljednja diplomatska misija bila je u vezi s pokušajem Dubrovčana u kupovini Površi u vlasništvu Radosava Pavlovića. No, Brailo nije uspio posredovati u ovoj prodaju jer je umro 1437. godine. Kao baštinici njegove zaostavštine, koja je iznosila 400 dukata javljaju se njegova kći Jelača do 1466. godine, a nakon nje korisnici su Vlatko Popović i Juraj Bogišić.

## Reference 
## Literatura 
*Živković Pavo, Baštinici zaostavštine Braila Tezalovića, Prilozi, Institut za istoriju Sarajevo, Godina IX/1, Sarajevo, 1973. 319-325.
*Živković Pavo, Diplomatska aktivnost Braila Tezalovića, Prilozi, Institut za istoriju Sarajevo, Godina X/II, Sarajevo, 1974. 31-53.
*Živković Pavo, Kreditno-trgovačke veze Braila Tezalovića sa Dubrovčanima, Zgodnovinski časopis 34, Broj 3, 1980. 299-311.

Kategorija:Ekonomija srednjovjekovne Bosne
Kategorija:Pavlovići
Kategorija:Biografije, Prača
Vrbanja (rijeka)

**Vrbanja** je rijeka u zapadnom dijelu Bosne i Hercegovine; uz Ugar, najveća desna pritoka Vrbasa. Njen sliv obuhvata površinu od oko 791&nbsp;km2 i ima značajan hidropotencijal. Njena dužina se različito interpretira: od 84&nbsp;km do 95,4&nbsp;km. Procijenjeno je da srednji godišnji proticaj na ušću iznosi 16,8 m3/s, a ukupni  energetski kapacitet toka 310,9 GWh godišnje.

Vrbanja izvire na planini Vlašić, uzvodno od sela Pilipovina (na visini od 1530 metara), u rejonu Prelivode – razvođu sa rijekama Ugar, Ilomska i Bila. To razvođe je u radijusu (samo) oko 2,5&nbsp;km. Nalazi se na prijevoju je između Vlašića (vrh 1933 m n/v) i Meokrnja (vrh 1425 m n/v). Tu se razdvajaju slivovi Vrbanje, Ugra i Lašve, (tj. Vrbasa, na jugozapadu) i Usore (tj. Bosne, na sjeveroistoku).
left|250px|thumb|Malo poznati vodopad Perla, pri izvorištu Vrbanje (fotografija: Efendija Mirzet Pezer, proljeće 2020.)
Vrbanja protiče kroz Kruševo Brdo, Šiprage, Obodnik, Vrbanjce, Kotor-Varoš, Zabrđe, Čelinac i naselje Vrbanja pri ušću u Banjoj Luci. Ulijeva se u Vrbas, uz prigradsko naselje Česma kod Banje Luke, na visini koja je za 1356 metara niža od izvora.
]]

## Pritoke
Vrbanja prima mnoge pritoke sa planina Vlašić (izvorišni potoci i one do Šipraga), Čemernica i Skatavica (do Kotor-Varoši), s lijeve strane, te sa Očauša,  Borja i Uzlomca, s desne. S desne strane u Vrbanju se ulijevaju Kilavac, Bobovica/Kruševica, Lopača, Trnovac, Crkvenica, Stopánski, Ulički, Maljevska rijeka, Kruševica, Jezerka, Bosanka, Jelovac, Smrdelj, Uzlomački potok, Svinjara, Crna rijeka i Jošavka, a s lijeve: Čudnić, Kovačevića potok, Crepovski potok, Tuleški potok, Ćorkovac, Demićka, Sadika, Grabovička rijeka, Duboka, Vigošća/Vigošta, Cvrcka, Dubokovac, Jakotina, Marića potok, Bijeli potok i Tovladićki potok.
.]]

## Saobraćaj
Austrougarske vlasti su tokom I svjetskog rata u slivu Vrbanje izgradile širu mrežu šumskih uskotračnih pruga. Primarna namjena pruga je bila da, uz posredovanje Zemaljske vlade u BiH, intenzivira eksploataciju šumskog blaga i ostalih prirodnih resursa. Pruga je dolazila iz Kotor-Varoši, a na području Šipraga se račvala u nekoliko pravaca. Uzvodno je vodila preko Bobovice  do "Čekrka", a zatim – nakon transporta lokomotive, pomoću čekrka (u klancu između Šepirica i Jasena) – do Riječica (1300 m n/v)

Dolinom Vrbanje danas  vodi regionalna cesta Banja Luka – Kotor-Varoš – Maslovare,  za Teslić i Doboj, sa priključkom za Šiprage i Kruševo Brdo (u Obodniku). Od Banje Luke do Čelinca je i dio željezničke pruge Banja Luka – Doboj – Sarajevo – Mostar – Ploče.

## Također pogledajte 
* Vrbanja

## Reference 
Kategorija:Rijeke u Bosni i Hercegovini
Enver Imamović

**Enver Imamović** (29. oktobar 1940.) je bosanskohercegovački arheolog i historičar.

## Biografija 
Rođen je 29. oktobra 1940. u Fojnici, gimnaziju je završio 1960. u Sarajevu, studij arheologije završio je 1965. na Filozofskom fakultetu u Zagrebu, a doktorirao je na Filozofskom fakultetu Univerziteta u Beogradu 1974. godine sa tezom *Antički kultni i votivni spomenici na području unutarnjeg dijela rimske provincije Dalmacije*. Na katedri opće historije starog vijeka Filozofskoga fakulteta u Sarajevu biran je 1968. za asistenta, 1976. za docenta, 1979. za vanrednog i 1986. za redovnog profesora.

Boravio je na specijalizaciji iz antičkih studija na Univerzitetu u Rimu, predavao je i kao gostujući profesor na univerzitetima u Kairu, Minyi, New Delhiju, Bombayu i Calcutti. Sudjelovao je u arheološkim ekspedicijama u Tibetu, Nepalu, Indiji, Tajlandu, Andama, Galapagosu i u području Amazona. U ratnim godinama 1992-95. bio je direktor Zemaljskog muzeja, a od 1995. je predsjednik Nacionalnog komiteta Međunarodnog muzejskog vijeća (ICOM) za BiH.

Sarađivao je u časopisima Istorijski zapisi (Titograd 1972, 1975, 1978), Jadranski zbornik (1972), Naše starine (1972), Otočki ljetopisi (1973, 1975, 1980), Godišnjak Centra za balkanološka ispitivanja ANUBiH (1974), Prilozi Instituta za istoriju u Sarajevu (1975-76, 1978, 1980, 1990), Godišnjak Društva istoričara Bosne i Hercegovine (1976), Radovi Filozofskog fakulteta u Sarajevu (1976, 1980), Glasnik Zemaljskog muzeja BiH (1979-80, 1996), Obavijesti Hrvatskoga arheološkog društva (1983), Tribunia (1983), Zbornik Arheološkog društva BiH (1983), Dometi (1984), Acta historico-oeconomica Iugoslaviae (1987), Annales de l’Institut français de Zagreb (1987), Kabes (1998).

## Područje interesovanja 
Antička prošlost Balkanskog poluostrva, historija srednjovjekovne Bosne.

## Bibliografija 
* *Antički kultni i votivni spomenici na području Bosne i Hercegovine* (1977)
* *Nerezine na otoku Lošinju* (1979)
* *Povijesno-arheološki vodič po Osoru* (1979)
* *Olimpijske igre u starom vijeku* (1984)
* *Otoci Lošinj i Cres od ranog srednjeg vijeka do konca XVIII stoljeća* (1987)
* *Korijeni Bosne i bosanstva* (1995)
* *Porijeklo i pripadnost stanovništva Bosne i Hercegovine* (1998)
* *Historija bosanske vojske* (1999)
* *O Sarajevskoj hagadi* (2009)
* *On the Sarajevo Hagadda* (2009)
* *Afroditin grijeh* (2009)
* *Ajvaz-dedin san* (2012)
* *Korijen i život Bosanskog plemstva kroz historiju* (2018)
* *Pogibija braće Morić* (2021)

## Reference 
Kategorija:Rođeni 1940.
Kategorija:Biografije, Fojnica
Kategorija:Bosanskohercegovački arheolozi
Kategorija:Bosanskohercegovački historičari
Kategorija:Odsjek za historiju Filozofskog fakulteta u Sarajevu
Kategorija:Katedra za historiju umjetnosti Filozofskog fakulteta u Sarajevu
Kategorija:Profesori emeritusi Filozofskog fakulteta u Sarajevu
Kategorija:Živi ljudi
Konavoski dohodak

**Konavoski dohodak** tribut koji su Dubrovčani plaćali Pavlovićima i Kosačama za prodaju Konavala. Među privilegijama za izvršenu kupoprodaju svog dijela posjeda u Konavlima vojvoda Sandalj Hranić Kosača 1419. dobio je i godišnji tribut u iznosu od 500 perpera. On je isplaćivan njemu i njegovim nasljednicima i poslije pada Bosne i pada Novog u ruke Osmanlija. Na isti način je do godišnjeg tributa došao i vojvoda Radoslav Pavlović. Visina njegovog tributa bila je 600 perpera. Pored njega uživali su ga i njegovi nasljednici do prekida loze 1463. Konavoski tribut nije se isplaćivao u slučaju rata između Dubrovnika i vlasnika tributa. Isplata je bila određenog datuma i podrazumijevala je dolazak poslanika u ime vlasnika tributa sa vjerovnim pismom (vjerovno pismo) da ga preuzmu u Dubrovniku. U Dubrovniku tribut je isplaćivan uz prisustvo svjedoka koji su obavezno morali biti stranci koji se zateknu u Dubrovniku (najčešće trgovci iz italijanskih gradova). Ćirilski izvori ih navode kao *gosti ljudjem*.

## Reference 
* https://iis.unsa.ba/wp-content/uploads/2019/08/31-Prilozi-%C4%8ClanciiPrilozi-EsadKurtovi%C4%87.pdf 

Kategorija:Društvo srednjovjekovne Bosne
Maja (mitologija)

::*Za naselje, pogledajte "Maja (Glina)".*
**Maja** (grč. **Μαῖα**, *Maĩa*) božica je iz grčke mitologije, Plejada, planinska božica i božica polja. Najstarija je i najljepša Plejada. 

Maja je kćerka Atlanta i njegove rodice, Plejone. Rođena je na brdu Kileni u Arkadiji, kao i njene sestre.
mini|190px|Maja, vaza

## Mitovi 
### Grčka mitologija 
U pećini na Kileni, Maja je spavala sa Zeusom i potom rodila Hermesa. Njegovu majku tajno je oplodio Zeus te je ona zamotala dijete u povoje, ali je ono pobjeglo dok je spavala. Hermes je otišao u Tesaliju gdje je Apolon držao svoju stoku, ukrao mu je goveda i odnio ih u jednu pećinu u šumi blizu Pila, prekrivši tragove. U pećini je pronašao kornjaču koju je ubio, uzeo joj oklop i u njega smjestio kravlja crijeva i tako napravio prvu liru. Apolon se požalio njegovoj majci da mu je Hermes ukrao stoku, ali se Hermes već vratio u svoje povoje te Maja nije vjerovala Apolonovim riječima. Zeus se umiješao i složio s Apolonom tvrdivši da je vidio sve događaje. Hermes je zatim počeo svirati na svojoj novoj liri, a Apolon se zaljubio u taj instrument te mu je ponudio stoku u zamjenu za liru. Apolon je tada postao umjetnik na liri, a Hermes je kasnije izumio još jedan instrument, sirinks. Poslije je Apolon u zamjenu za sirinks Hermesu dao kaducej. Zbog ovog je događaja Hermes zaštitnik lopova. Maja je i odgojila Arkada, Kalistina sina, Hermesovog polubrata, te ga tako zaštitila od Herinog gnjeva (Hera je njegovu majku pretvorila u medvjeda).

### Rimska mitologija 
U rimskoj mitologiji, Maja je povezivana s božicom zvanom **Maia Maiestas**, također poznatom kao Fauna, Bona Dea ili Ops. Po njoj je nazvan mjesec **maj**, a bili su joj posvećeni prvi i petnaesti dan tog mjeseca.

## Reference 
Kategorija:Plejade
Najade (mitologija)

mini|desno|250px|Najade
**Najade** (grč. **Ναιάδες**, *Naiádes*) u grčkoj mitologiji bile su vodene nimfe koje su gospodarile nad potocima, izvorima, rijekama i fontanama.

## Etimologija 
Grčko ime Najada složenica je dvije riječi: νάειν = teći i νἃμα = tekuća voda.

## Kult 
Najade su poštovane kao božice. Mladi su im posvećivali uvojke svoje kose, životinje su ritualno utapljane u izvorima, a često su kraj izvora prebivale i proročice.

Grci, a poslije njih i Rimljani, štovali su Najade prinoseći im žrtve i gradeći im svetišta, kako u prirodi, tako i u gradovima. Njihov kult se zadržao još i u kršćansko doba. Iz antike je sačuvan velik broj umjetničkih predmeta s njihovim likovima: oslikane vaze, reljefi i mozaici u kupalištima itd. Njihovi kipovi su i danas omiljen ukras fontana, a posebno se ističe Rutelijeva *Fontana Najada* na rimskome trgu Esedri. Imena Najada mogu se uočiti i na pramcima sredozemnih brodova.

## Mitologija 
### Porijeklo 
Najade su bile povezivane sa svježom vodom, baš kao što su Okeanide povezivane sa slanom vodom, a Nereide sa Sredozemljem. Kad bi se Najadino vodeno tijelo osušilo, ona bi umrla.

U najširem smislu među njih su se ubrajale Okeanide, kćeri titana Okeana, kojih je bilo tri hiljade, i Nereide, kćeri morskog boga Nereja, kojih je bilo pedeset ili stotinu. U užem smislu Najade su bile nimfe kopnenih voda. Prema mjestu na kojem su prebivale dijelile su se u riječne, jezerske i izvorske nimfe. Život su većinom provodile u pjesmi i igri. Njihovi najomiljeniji pratioci bili su sileni, satiri i panovi, a od bogova najviše Apolon i Hermes te boginja Artemida.

### Podjela 
Najade se dijele na:
* **Krineje** (fontane)
* **Limnade** ili **Limnatide** (jezera)
* **Pegeje** (izvori)
* **Potamide** (rijeke)
* **Elionome** (močvare)

### Dodiri s ljudima 
[mini|350p|[John William Waterhouse: Hilas i Najada, 1893.]]

Najade su bile često sklone ljudima, dajući vlagu njihovim poljima i plodnost oranicama. Neke Najade mineralnih izvora su znale liječiti. Sudbine Najada razlikovale su se - neke su živjele na Olimpu, a neke su živjele sa smrtnim muževima, najčešće nesretno.

* Hipsej, lapitski kralj oženio je Hlidanopu, Najadu koja mu je rodila kći Kirenu.
* Kad su se Aristejeve pčele utopile, konsultirao se s Najadama. Njegova ujna Aretusa pozvala ga je ispod vodene površine gdje je opran vodom iz vječnog izvora i gdje su ga savjetovale.
* Hilas, argonaut, izgubljen je kad su ga otele Najade fascinirane njegovom ljepotom.
* Teokrit donosi priču da je pastir Dafnis ljubovao s Nomijom, Najadom. Katkad joj je bio nevjeran, a Nomija mu se osvetila oslijepivši ga.

## Također pogledajte 
* Sirena (mitologija)

## Vanjski linkovi 
* Najade u klasičnoj literaturi i umjetnosti 

Kategorija:Grčka mitologija
Kategorija:Rimska mitologija
Kategorija:Najade
Sirena (čvor)

***Sirena**, mitološko biće, poluptica i polužena
***Sirena**, mitološko biće, poluriba i polužena
***Sirena** ili **morska krava**, morski sisar biljožder
* Hestina, rod leptira, obično zvanih Sirene
* Siren (rod), rod vodenih salamandera iz porodice Sirenidae
* Sirenidae, porodica vodenih salamandera
* Varšavska sirena, grb i jedan od simbola Varšave

Mjesta

SAD

* Siren (grad), Wisconsin
* Siren, Wisconsin, selo
Metida (mitologija)

**Metida** (grč. **Μῆτις**, *Mễtis* = mudrost) Okeanova je i Tetijina kći, Titanida; prva Zeusova žena, Atenina majka. Božica je mudrosti, dubokog razmišljanja i obrta.

## Mitologija 
Zeus je spavao s njom, ali se odmah pobojao posljedica. Proročanstvo je govorilo da će Metida roditi iznimno moćnu djecu - Atenu i sina koji će svrgnuti samoga Zeusa.

Sama priča o porijeklu dolazi u nekoliko verzija, a detaljan prikaz donosi Hesiod u svojoj *Teogoniji* govori da je Zeus spavao s Metidom, ali se odmah potom pobojao posljedica. Pretvorio je Metidu u muhu i progutao je odmah nakon odnosa. Ali, bilo je prekasno, Metida je već zanijela dijete. te je odmah počela praviti kacigu i odjeću za svoju kćer, pri čemu je stvarala veliku buku uzrokujući Zeusu veliku bol. Zatim je Prometej/Hefest/Hermes/Palemon minojskom dvostrukom sjekirom (*labris*) rastvorio Zeusovu glavu, a Atena je iskočila u punoj ratnoj opremi. Postala je Zeusova najdraža kći.

## Vanjski linkovi 
* Metida u klasičnoj literaturi i umjetnosti 

Kategorija:Titani
Sirena (mitologija)

[mini|Sirena, [4. vijek p. n. e.]]

**Sirene** (grč. **Σειρήν**, *Seirến*) misteriozne su nimfe Najade koje imaju žensku glavu, a ptičje tijelo. 
Poznate su po neodoljivoj pjesmi zbog koje je i Odisej imao poteškoća.

## Karakteristike 
U ranoj grčkoj umjetnosti Sirene su prikazivane kao ptice s velikim glavama i nogama, a katkad i s lavljom grivom. Poslije su prikazivane kao žene s ptičjim nogama te s krilima ili bez njih. Također su i prikazivane kako sviraju neki instrument, posebice harfu.

Poslije su Sirene počele biti prikazivane kao prekrasne žene čija su i tijela i glas bili zavodljivi ili kao polužene i poluribe, što je današnje značenje Sirena, često prikazivano u popularnoj kulturi. U dosta je jezika riječ za Sirenu (sam hrvatski, a i španski, francuski, italijanski, poljski, portugalski...) jednaka riječi za poluženu i poluribu (eng. *mermaid*) što pridonosi pomutnji.

## Mitologija 
[mini|lijevo|130p|Sirena, posuda iz [6. vijek p. n. e.|6. vijeka p. n. e.]]

Sirene su živjele na ostrvu zvanom *Sirenum scopuli* ili na drugim ostrvima, ovisno o verzijama mita, a ostrva bjehu okružena kamenjem i stijenama. Sirene su pjevale svoju neodoljivu i očaravajuću pjesmu što je uzrokovalo moreplovce da plove prema liticama i dožive brodolom.

Sirene su bile Ahelojeve kćeri s Terpishorom/Melpomenom/Steropom ili pak Forkisove, prema Vergiliju i Ovidiju. Homer ne govori ništa o njihovu broju, ali su kasniji pisci spominjali od dvije do pet Sirena.

Prema nekim verzijama mita, a također i u Ovidijevim *Metamorfozama* bile su Perzefonine družice koje je Demetra pretvorila u čudovišna stvorenja nakon što nisu reagirale kad je Had oteo njezinu kćer Perzefonu.

Jedna verzija mita donosi da je Hera nagovorila Sirene da se natječu u pjevanju s Muzama. Muze su pobijedile, a potom su očerupale perje Sirena i od njeg napravile krune.

### Viđenja 
[mini|250p|lijevo|[John William Waterhouse: Odisej odolijeva Sirenama, 1891.]]

Odisej je, kako doznajemo u Homerovoj *Odiseji*, pobjegao sirenama. Nakon putovanja u Had opet se vratio na Kirkino ostrvo, a Kirka ga je upozorila na Sirene koje bi ga mogle uništiti te mu je savjetovala da ili začepi uši ili, ako baš mora čuti njihov pjev, bude privezan za jarbol, tako da ne može slijediti zvuk i tako postati nepovratno izgubljen. Potom su krenuli s Kirkina ostrva.

Njegovi su ljudi začepili uši voskom, a on im je zapovjedio da ignoriraju njegova zapomaganja. On je sam bio privezan za jarbol - htio je iz znatiželje čuti pjesmu, a suborcima je rekao da mu je Kirka rekla da je mora čuti. Tako su uspjeli proći pokraj Sirena.

Jazona je upozorio Kentaur Hiron da će Orfej biti nužan u argonautskom putovanju. Naime, kad su začuli pjev Sirena, Orfej je uzeo svoju liru i svirao još ljepše od Sirena, zaglušujući njihove glasove. Jedan član posade je ipak čuo pjesmu i skočio u more, ali ga je spasila Afrodita. Nakon što je brod uspješno prošao pored Sirena, one su se same protestirajući bacile u more.

## Također pogledajte 
* Harpija
* Najade (mitologija)
* Nimfa

## Literatura 
* Ovidije: *Metamorfoze*
* Homer: *Odiseja*

## Vanjski linkovi 
* Sirene u klasičnoj literaturi i umjetnosti
Porota

**Porota** je bio mješoviti sud u srednjem vijeku. Suprotstavljene snage nisu nalazile rješenja u međusobnom poravnavanju, pa su birali određen broj zastupnika koji bi spor rješavao. Porota se najčešće primjenjuje u slučajevima kada se radilo o suprotstavljenim stranama iz različitih država, pa se otuda naziva i mješovita porota. U srednjovjekovnoj Bosni takvi su primjeri u sporovima između Bosanaca i stranaca. Obje strane bi ponudile jednak broj članova porote i oni bi rješavali nastali spor i morali ponuditi rješenje koje je bilo obavezno za obje strane. Svakako se radilo o kompromisima koje su među većim brojem prisutnih lakše dolazili u obzir. U odnosima Bosne i Dubrovnika najznačajniji spor rješavan putem porote je utvrđivanje granice između posjeda vojvode Sandalja Hranića Kosače i Dubrovčana nastao nakon prodaje Sandaljevog dijela Konavala Dubrovčanima. On je riješen 1428. detaljnim utvrđivanjem granice prema konavoskim Planinama i Dračevici.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Društvo srednjovjekovne Bosne
Srpsko prosvjetno i kulturno društvo "Prosvjeta"

**Prosvjeta** je srpsko prosvjetno i kulturno društvo osnovano 1902. godine u Sarajevu sa ciljem očuvanja srpske kulture i identiteta u Bosni i Hercegovini. Pod komunističkom vlašću je zabranjena 1949, a imovina konfiskovana. Obnovljena je na Vidovdan 1990. u sali Narodne i univerzitetske biblioteke u sarajevskoj Vijećnici od strane grupe intelektualaca predvođenih akademikom Vojislavom Maksimovićem. Prosvjeta nastavlja s radom i u opkoljenom Sarajevu za vrijeme rata u BiH, dok predsjednik i Glavni odbor društva nastavljaju rad u Foči. Danas djeluju dvije Prosvjete, jedna u Sarajevu i druga sa sjedištem u Istočnom Sarajevu sa odborima širom Republike Srpske. Institut za intelektualno vlasništvo BiH donio je 2013 odluku kojom je proglasio Srpsko kulturno-prosvjetno društvo (SKPD) "Prosvjeta", sa sjedištem na Palama, za jedinog pravnog sljedbenika naziva i znaka ovog društva sa pravom korištenja u BiH.

## Reference 
## Vanjski linkovi
*SPKD "Prosvjeta" - Sarajevo

Kategorija:Bosanskohercegovačka kultura
Kategorija:Organizacije osnovane 1902.
Kategorija:Organizacije osnovane 1990.
Kategorija:Organizacije osnovane 1918.
Kategorija:Institucije Republike Srpske
Kategorija:Dobitnici Šestoaprilske nagrade
Sredska

**Sredska** je naselje Sredačke župe kod Prizrena.

Sredska, sa svojih sedam zaselaka, nalazi se u središnjem dijelu Sredačke Župe na magistralnom putu Prizren - Brezovica. Po njemu je Župa i dobila ime. Selo je relativno razbijenog tipa i u njemu žive Srbi. Planinski uslovi života (selo se prostire na padinama Šar planine), omogućili su jedino bavljenje stočarstvom. Malo površina bilo je pod voćnjacima.

## Historija 
1970-1999 je većina stanovnika radila u Prizrenu, gdje su se uglavnom školovali i mladi.

1999. u junu (kraj NATO kampanje) svi stanovnici napuštaju selo.

Više od tri godine u selu nije bilo života. Mnoge kuće su opljačkane i zapaljene.

2003. je planom povratka ICMC obuhvaćen i ovaj dio Kosova i Metohije. Povratnici u Sredsku popravljaju svoje kuće, pojedinci čekaju da im se izgrade nove u okolnim zaseocima.

Po riječima povratnika, želja za povratkom postoji, ali se proces veoma sporo odvija.
U selu nema televizijskog signala, po štampu i namirnice mora se u susjedno Rečane.

Ambulanta je trenutno smještena u zgradi Lovačkog doma i radi ponedeljkom i četvrtkom. Prostorije Lovačkog doma koriste se i kao privremeni smještaj za povratnike, čije kuće još nisu izgrađene.

## Toponimi 
Sredska

## Stanovništvo 
Ukupno: 100 [Srbi 100%]

## Također pogledajte 
Sredačka župa

Kategorija:Naselja na Kosovu
Kategorija:Naselja u Prizrenu
Bolanje srebra

**Bolanje srebra** je žigosanje, tj. posebno označavanje srebra koje je izvoženo radi dokazivanja o plaćenoj carini. Problemi oko naplate carina u srednjovjekovnoj Bosni najviše su pogađale izvoz plemenitih metala. Pored uvođenja nelegalnih carina poseban problem je bilo višekratno naplaćivanje izvozne carine na istu robu.

Bilo je razvijeno i krijumčarenje robe, tj. izbjegavanje trgovaca da plate carinu na izvoženu i uvoženu robu. Zbog toga je uvedeno pravilo da se najvrjednija roba za izvoz, plemeniti metali (srebro), carine odmah na mjestu taljenja, uz rudnike i da se na pripremljene peče metala (komadi srebra) udari žig (pečat, bola) da je carina plaćena. Kada je izvršeno bolanje (žigosanje, pečaćenje) na jednom mjestu, trgovci koji su tu robu izvozili na drugim mjestima nisu morali plaćati carinu na tu bolanu robu.

Uvođenje bolanja srebra omogućavalo je bosanskim vladarima  i velmožama osiguranje prihoda pred uobičajenim izazovima krijumčara. 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* https://docs.google.com/ hrcak.srce.hr/file/118298 "ULOGA BOSANSKOG KRALJA U KONAVOSKOM RATU (1430.-1433.)"pdf dokument

Kategorija:Ekonomija srednjovjekovne Bosne
Atlantska povelja

**Atlantska povelja** je dokument koji su sastavili američki predsjednik Franklin D. Roosevelt i britanski premijer Winston Churchill u Placentia Bayu u Newfoundlandu (Kanada) 14. augusta 1941. Atlantska povelja je sadržavala četiri, takozvana, Rooseveltova pravila koja je iste godine objavio u Povelji o četiri slobode: misli, vjere, od bijede i od straha. Sa Churchillom je potpisao i Zakon o zajmu i najmu, kojim je omogućio američku pomoć u borbi protiv sila Osovine. Atlanska povelja značila je začetak Ujedinjenih nacija.

Ova povelja nije nikakav ugovor između dvije sile, nego predstavlja potvrdu zajedničkih principa u nacionalnim politikama obje zemlje kojima oni polažu zajedničke nade za bolju budućnost svijeta. U tekstu povelje se kaže kako se nadaju da će nakon konačne pobjede nacizma biti stvorene mogućnosti za siguran život ljudi u granicama svojih zemalja. No, to se neće moći dogoditi ukoliko se zemlje nastave naoružavati na kopnu, moru ili u zraku. Tekst ukazuje na želju uspostave jedne svjetske organizacije koja će biti kadra osigurati svjetski mir i dijalog među nacijama. U zemljama koje su bile pod nacističkom čizmom u toku II svjetskog rata, povelja je dočekana kao poruka nade i mira te uspostave jedne svjetske organizacije bazirane na različitostima svjetskih morala.

Kratko nakon Churchillovog povratka sa sastanka, predstavnici deset vlada sastali su se u Londonu i podržali principe Atlantske povelje potpisivanjem deklaracije u septembru 1941, a riječ je o Sovjetskom Savezu i devet okupiranih zemalja Evrope: Belgiji, Nizozemskoj, Luksemburgu, Poljskoj, Čehoslovačkoj, Grčkoj, Norveškoj, Jugoslaviji i Charlesu de Gaulleu u ime Francuske.

Povelja je inspirisala nekoliko drugih međunarodnih sporazuma i događaja nakon rata. Raspad Britanskog Carstva, formiranje NATO-a i Opći sporazum o carinama i trgovini proizašli su iz Atlantske povelje. Godine 2021. dokument pod nazivom Nova atlantska povelja potpisali su predsjednik Sjedinjenih Američkih Država Joe Biden i britanski premijer Boris Johnson na svom prvom sastanku u Cornwallu.

## Također pogledajte 
* Ujedinjene nacije

### Reference
### Izvori 
*
*
*
*
*)
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*

## Dodatna literatura 
*
*
*
*
*
*

Kategorija:1941. u Kanadi
Kategorija:1941. u međunarodnim odnosima
Kategorija:1941. u pravu
Kategorija:Dokumenti iz 1941.
Kategorija:Konferencije u Drugom svjetskom ratu
Kategorija:Politika u Drugom svjetskom ratu
Kategorija:Povelje
Kategorija:Ujedinjeno Kraljevstvo u Drugom svjetskom ratu
Kategorija:Historija Sjedinjenih Američkih Država
Kategorija:Američko-britanski odnosi
Kategorija:Winston Churchill
Kategorija:Franklin D. Roosevelt
Žore Bokšić

**Žore Bokšić** bio je dubrovački trgovac i protovestijar bosanskih vladara. Žore je Dubrovčanin koji je duže vremena poslovao u Bosni kao trgovac. Naročito se isticao u trgovini olovom u Kamenici i Olovu. Organizovao je brojne karavane koji su preko Via Narenta prevozili olovo do trga Drijeva, a odatle brodovima do Dubrovnika i drugih tržišta. Koliko je to bila uhodana i prepoznatljiva praksa pokazuju primjeri da su kasniji trgovci u organizaciji trgovine olovom u ugovorima spominjali da se posao mora obavljati onako kako je to Žore svojevremeno činio.

Kao trgovac i protovestijar Žore je imao značajnu ulogu u razvoju trgovine i rudarstva u srednjovjekovnoj Bosni. Njegova umijeća prepoznali su bosanski vladari i angažirali ga da im kao protovestijar uređuje njihove financijske poslove. U poslovanju uz njega važnu ulogu imala je njegova žena Mara. Naslijedio ga je sin Nikola Bokšić, koji po sposobnostima nije bio ni blizu očevih dometa.

## Vanjski linkovi 
* https://web.archive.org/web/20160305012717/http://www.kons.gov.ba/main.php?id_struct=50&lang=1&action=view&id=3031

Kategorija:Ekonomija srednjovjekovne Bosne
Kategorija:Dubrovačka Republika
Karavanska stanica

[mini|250px|Karavanska stanica u [Azerbejdžanu]]
**Karavanske stanice** ili **karavan-saraji** su mjesta gdje su se nalazila konačišta za učesnike karavana na njihovom dužem putu. Nalazile su se pretežno u Aziji, Sjevernoj Africi i Jugoistočnoj Evropi.

Karavanske stanice smještane su na mjestima koja su obezbjeđivala odmor i prenoćište ponosnika i tovarnih životinja, skladišta za robu i zaštitu učesnika karavana. To su mjesta koja su se nalazila duž putnih pravaca. Zaustavljanje karavana značilo je mogućnost ponude smještaja za ljude i robu, okrepe, zamjene tovarnih konja, ali i razmjene robe (kupovinu i prodaju), pa su brojne karavanske stanice vremenom prerastale u trgove.

## Karavanske stanice u srednjovjekovnoj Bosni 
Prevoz karavanima uz pogodne uslove iz Podvisokog i Olova do Dubrovnika trajao je pet dana. Zimi i više. Put karavana od Dubrovnika, preko Drijeva do Vrapča i Konjica trajao je tri dana. Put do Goražda trajao je sedam dana. U isto vrijeme putovanje noću bilo je rizično. Često se pominju klanci kod Vrapča i Vratara kao pogodni za presretanje karavana.

## Također pogledajte 
* Karavan (putovanje)
* Islamska arhitektura

Kategorija:Građevine i strukture
Kategorija:Osmansko Carstvo
Fotoelektrični efekt

mini|desno|Emisija elektrona sa metalne ploče uzrokovana svjetlosnim kvantima - fotonima.
**Fotoelektrični efekat** je prvobitno otkriven od Heinrich Rudolf Hertza. Hertz je istraživao električno pražnjenje između dvije elektrode. Pri eksperimentu je otkrio da intenzitet elektrona, struja, raste ako se elektrode osvjetle ultravioletnim svjetlom. Poslije njegovog otkrića urađeni su novi eksperimenti. Sistem sa anodom i katodom se postavi u vakumsku cijev. Oslobođeni elektroni se privlače od anode. Struja kroz cijev (foto struja) zavisi od napona V_s između anode i katode.

Ultravioletno svjetlo ima višu energiju od vidljivog svjetla i može čak rastvoriti neke materijale, naročito plastične materijale zbog čega se oni moraju posebno formirati za vanjske potrebe. U pokušajima gdje se metal osvjetli visoko energetskim svjetlom, sa kratkom talasnom dužinom/visokom frekvencijom, otkrilo se da metal oslobađa elektrone koji leže u površinskom sloju metala. Za elektrone koji leže dublje traži se veća energija jer su jače vezani. Einstein je to formulisao 1905. zbog čega mu je 1922. g. dodijeljena Nobelova nagrada.

Da bi elektron napustio površinu metala potrebna mu je minimalna energija za napuštanje, W. Energija jednoga fotona je h\nu, gdje je h Planckova konstanta a \nu je frekvencija fotona. Da bi elektron napustio površinu metala potrebna mu je znači energija veća od minimalne energije W, {h\nu>W}. Maksimalna kinetička energija koju foton dobije nakon što napusti površinu metala je:

\ E_k^{max}={h\nu}-W \quad (1) 

Ako u eksperimentu variramo talasnu dužinu fotona, intenzitet svjetla ili materijal katode može se zaključiti sljedeće:

* Struja kroz cijev raste sa naponom i kroz vrijeme postaje konstantna.
* Ako se doda dovoljno negativan napon, V_s, struja kroz cijev prestaje. Napon je nezavisan od intenziteta svjetla ali raste sa frekvencijom svjetla. Konstanta k je ista za sve materijale ali je frekvencija \nu_0 različita za različite materijale \ V_s=k(\nu-\nu_0), \quad k=\frac{h}{e} \quad  (2)
* Ako je frekvencija svjetla manja od \nu_0 ne dolazi do nastanka fotoelektričnog efekta.

Veza između maksimalne kinetičke energije, E_k i napona V_s je:

\ E_k^{max}=e*V_s

\ e je elektronov naboj:

e \approx 1 {,}602*10^{-19} C

Ako izjednačimo jednačinu (1) i (2) dobijamo Einstienov zakon fotoelektričnog efekta:

\ e V_s={h\nu}-W

Fotoelektrični efekat dokazuje da se energija fotona, kvant, može prenijeti na elektrone.

## Također pogledajte 
* Sunčeva energija
* Kvantna mehanika

Kategorija:Kvantna mehanika
Kategorija:Fotohemija
Batalo

**Batalo** je srednjovjekovni bosanski velmoža sa područja  župe Lašva. Batalo je imao titulu tepčije i prepoznatljiv je u literaturi pod nazivom *tepčija Batalo*.

Uzima se da je tepčija Batalo pripadao rodu Šantića, a da je rodonačelnik roda izvjesni Šanta. Bio je oženjen Resom iz plemićkog roda Hrvatinića, te je tako zagospodario kneževine Lašvom i Sanom. Iznad današnjeg sela Varošluk Batalo je podigao dobro utvrđeni grad Toričan. Smatra se da su ljudi sa prezimenom Šantić (Santic) nasljednici batala tepčije u .15. vijeku. Posjed tepčije Batala bio je u župi Lašva na travničkom području u dolini rijeke Lašve.

Prve sigurne podatke o Batalu nalazimo u ispravi kralja Stjepana Dabiše, nasljednika Tvrtka I Kotromanića, koju je kralj 17. jula 1392. godine izdao dubrovačkoj vladi. U ovome dokumentu Batalo se spominje u ulozi dvorskog tepčije i ulozi svjedoka u validnosti isprave. Bio je zajedno sa ostalim velmožama među glavnim  savjetnicima bosanskih vladara iz kraja 14. vijeka. 

Poznat je i po svojim vezama sa Crkvom bosanskom. Podatke o Batalu otkrivamo i iz Evanđelja tepčije Batala, koje je prema zapisu nastalo 1393. Danas se evanđelje čuva u Nacionalnoj biblioteci u Petrovgradu u Rusiji. U tom dokumentu dopisana su dva niza imena onih „koji su se narekli u red Crkve“ prije i poslije Rastudija. To je tzv. „Red gospodina Rastudija“ koji se shvata kao popis imena onih koji su upravljali Crkvom bosanskom prije i poslije Rastudija.
## Batalova grobnica 
Batalo je sahranjen u mauzolejnoj grobnici sa očuvanim natpisom. Godine 1915. godine otkrio ju je kapetan Teplý na uzvišenju Crkvine, u Turbetu) kod Travnika. Natpis se čuva u Zemaljskom muzeju u Sarajevu. Mauzolej je proglašen je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.
## Literatura 
* Amir Kliko, Tepčija Batalo, gospodar župa Sane i Lašve, Divan 45, časopis Bošnjačke zajednice kulture "Preporod", Općinsko društvo Travnik, 2004.
## Reference 
Kategorija:Srednjovjekovna bosanska vlastela
Kategorija:Crkva bosanska
Kategorija:Srednja Bosna
Kategorija:Travnik
Interregnum

***Interregnum*** (latinski: *inter* - između, *regnum* - kraljevstvo, kraljevanje) je latinski naziv za međuvlašće, odnosno kratkotrajan period između dvije državnopravne vladavine. Glavno značenje riječi, koje je i danas najčešće, jeste period između vladavina dva monarha.

*Interregnum* je normalna pojava kod izbornih monarhija (npr. Sveto Rimsko Carstvo) i pontifikata, te se javlja redovno između vladavine dva monarha ili pontifikata dvojice papa. Od smrti pape do izbora njegovog nasljednika traje *interregnum* koji se još naziva *sede vacante*.

S druge strane, *interregnum* je izuzetan slučaj kod monarhija kod kojih osoba nasljeđuje krunu u trenutku smrti svoga prethodnika. U Kraljevini Danskoj, naprimjer, do *interregnuma* bi došlo jedino ako bi svih jedanaest osoba u nasljednom nizu umrlo ili izgubilo pravo nasljedstva, a u Ujedinjenom Kraljevstvu ukoliko bi se isto desilo s nekoliko hiljada ljudi. *Interregnum* bi u tom slučaju bio okončan izborom neke osobe za monarha ili proglašenjem republike.

## Historijski primjeri 
Navedeni su primjeri međuvlašća kada ono nije uobičajeno u historiji te zemlje:

* *interregnum* u Langobardskom kraljevstvu (575 - 585)
* *interregnum* u Franačkoj (840 - 843)
* *interregnum* u Kraljevini Škotskoj od smrti kraljice Margarete 1290. godine do izbora kralja Ivana 1292. godine
* *interregnum* u Kraljevini Škotskoj od abdikacije kralja Ivana 1296. godine do izbora Roberta I 1306. godine
* *interregnum* u Kraljevini Ugarskoj nakon izumiranja dinastije Arpadovaca 1301. godine do izbora kralja Karla I 1308. godine
* *interregnum* u Portugalu od 1383. do 1385. godine, kada su se za krunu Portugala borili kastiljska kraljica Beatricija i vanbračni polubrat njenog oca, Ivan
* *interregnum* u Osmanlijskom carstvu od 1402. do 1413. kada, nakon zarobljavanja sultana Bajazida I od strane Timurlenka, dolazi do podjele carstva i borbe za prijestolje između njegovih sinova

### Bosansko kraljevstvo 
U srednjovjekovnom Bosanskom kraljevstvu *interregnum* je nastupio smrću Stjepana Dabiše 1395. godine. Poslije smrti kralja Stjepana Dabiše bosanski sabor je odlučio da ne imenuje novog vladara zbog obaveza koje je na sebe preuzeo umrli kralj, odnosno kako bi izbjegli dolazak ugarske kraljice Marije, unuke bana Stjepana II, i njenog supruga Žigmunda na bosansko prijestolje.  Da bi konsolidovali svoje redove, dobili na vremenu i izbjegli revolt Anžuvinaca, vladarske ovlasti su bile prepuštene Dabišinoj udovici Jeleni Gruboj. Jelena Gruba je stoga vladala *de jure* kao regent, ali *de facto* kao monarh, te se stoga uglavnom ubraja u bosanske monarhe. *Interregnum* u Bosni je trajao tri godine. Godine 1398. *interregnum* je okončan izborom Stjepana Ostoje za kralja Bosne.

## Također pogledajte 
* Regent
* Primogenitura

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Monarhija
Tepčija

mini|Tepčija Gradislav

**Tepčija** je titula srednjovjekovne vlastele koja se javlja u Bosni, Srbiji i Hrvatskoj. Prema ponudama historičara titula tepčije je još uvijek nedovoljno poznata. Poznatiji vlastelini u Bosni koji su imali titulu tepčije su tepčija Milat (Milatovići) na području Huma i tepčija Batalo u kraljevoj zemlji (Contrata del re). Funkcija tepčije predstavlja se kao dvorjanik koji je učestvovao u poslovima oko raspodjele zemljišnih posjeda, odgajanju mladića (paževa) na vladarevom dvoru, ali i osoba koja je bila sa određenom vojnom funkcijom. Za bosanske prilike funkcija tepčije je još uvijek neriješeno pitanje. Primjetno je da tepčije izostaju u 15. vijeku, te je očito da je njihova funkcija tada zamijenjena nekom drugom, ili je prestala da postoji. Na interesantan način uz tepčije se rijetko navode njihova prezimena i oznaka roda. Kao i u drugim sličnim slučajevima pojedini nasljednici tepčije nosili su prezime Tepačić (Tepčić), ali ne kao odraz nasljednosti funkcije tepčije.

## Također pogledajte 
*Prezimena izvedena od titula

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Kategorija:Društvo srednjovjekovne Bosne

Kategorija:Titule
Župan

**Župan** je u srednjem vijeku titula upravnika župe.

U historiji srednjovjekovne Bosne župan je titula glavnog administrativnog predstavnika u župama. Uzima se da je župan ubirao prihode za seniora sa posjeda njegovih vazala u okviru njegove župe. Bio je predstavnik vojne i sudske vlasti u okviru župe. Stolovao je u centru župe. Među poznatiji županima je župan Bjeljak Sanković, brat vojvode Radiča Sankovića iz Huma (Sankovići). Zadnjih decenija bosanske države pomeni župana su rijetki.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Društvo srednjovjekovne Bosne
Kategorija:Titule
Nikola Altomanović

mini|250px|Država Nikole Altomanovića
**Nikola Altomanović** je bio srpski oblasni gospodar. Poslije raspada Srpskog carstva pojedini srpski velikaši formirali su svoje zaokružene teritorije koje su bile međusobno nezavisne i koje su poznate kao oblasti. Pored Brankovića, Dejanovića, Mrnjavčevića, Balšića, oblasti kneza Lazara Hrebljanovića takvu oblast je imao i Nikola Altomanović. Nosio je titulu župana. Držao je područje Rudnika, Polimlja, dio gornjeg Podrinja, dio istočnog Huma, Trebinje, župe Konavli i Dračevica (župa) graničeći sa Dubrovnikom. preuzeo je Svetodmitarski dohodak, koji su Dubrovčani isplaćivali srpskim vladarima. Bio je u sukobu sa Bosnom i oblašću kneza Lazara Hrebljanovića. Bosanski ban Tvrtko I. Kotromanić i srpski oblasni gospodar knez Lazar Hrebeljanović udružili su se i porazili Nikolu Altomanovića 1373. Podijelili su njegovu oblast. Bosna se tako proširila na dijelove gornjeg Podrinja, Polimlja i Huma. Balšići su se okoristili ovim sukobom i prisvojili Trebinje, Konavle i Dračevicu. To je Tvrtko početkom 1377. pripojio Bosni.

## Reference 
Kategorija:Politički razvoj srednjovjekovne Bosne
Kategorija:Historija Srbije
Oblasni gospodar

**Oblasni gospodar** je bio naziv za predstavnika i vlasnika oblasti u Srbiji poslije raspada Srpskog carstva. Oblasni gospodar nije savremena titula ni u srednjovjekovnoj Srbiji, već historiografsko i literaturno imenovanje vlasnika većih posjeda (oblasti) poslije raspada Srpskog carstva 1371. Oblasni gospodari u Srbiji bili su neovisni jedni od drugih. Imali su svoje zatvorene ekonomske cjeline, hijerarhije i bili su bez centralne vlasti koja bi ih ujedinjavala.

Historiografska i literaturna inercija u definiciji krupnog vlastelina prenijela je pojam oblasnog gospodara i na prikaz historije srednjovjekovne Bosne. U Bosni su krupni magnati, velikaši bili u drugačijoj razvojnoj poziciji i egzistenciji. Oni su svoju poziciju velmoža izgradili uz egzistenciju centralne kraljevske vlasti, dinastije i krune koju su podržavali, sabora (stanka) u kojem su predstavljali većinu i kojim su kontrolirali, birali i smjenjivali vladara kao oličenje centralne vlasti. Velmože su u Bosni stjecale regalna prava vladara ali su instituciju centralne vlasti podržavali radi vlastite egzistencije i dostignute izgrađenosti. Vladar, dinastija, kruna i stanak su im bili zaštitni znak dostignute izgrađenosti.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Historija Srbije
Kategorija:Društvo srednjovjekovne Bosne
Župa (srednji vijek)

**Župa** je administrativna cjelina u srednjovjekovnoj Bosni. Župa predstavlja prirodnim granicama zaokruženu cjelinu u kojoj je stvorena društvena organizacija ljudi. Ekonomski faktor podrazumijevao je da ta cjelina ima dovoljno izvora za preživljavanje (šume, pašnjaci, obradiva zemlja, voda). Sastojala se od općina koje su u jednom rodu imale svoje predvodnike.

Župa je imala svoj centar u najvećem naselju koje je imalo vojni karakter zaštite čitavog područja župe. Na čelu župe je župan. Župe u srednjovjekovnoj Bosni nose nazive po prirodnim obilježjima područja na kojem su nastajale, najčešće rijeka (Lašva, Lepenica, Trstivnica, Sana, Neretva, Prača i dr.), ali i drugih prirodnih i društvenih obilježja i karakteristika (Brod, Trebotić, Bišće, Broćno, Dabar, Luka, Dubrave, Velika (Veljaci), Popovo, Nevesinje).

Čitav prostor srednjovjekovne Bosne je bio sastavljen od župa. Njihov obim se mijenjao, manje su ulazile u sastav većih, ili su se veće cijepale na veći broj manjih. U 15. vijeku prati se pojava cijepanja i nestajanja stare županske organizacije. Očito je da ih teritorije bosanskih velmoža nisu više trebale u starom svojstvu.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Župe u srednjovjekovnoj Bosni‎
Kategorija:Bivše vrste administrativnih podjela u Bosni i Hercegovini
Ultrazvuk

mini|Ispitivanje ultrazvukom

**Ultrazvuk** je zvuk čija je frekvencija iznad gornje granice čujnosti za normalno ljudsko uho, a koja iznosi 20&nbsp;kHz (20000 herca).

Neke životinje (psi, delfini, šišmiši, miševi) mogu čuti ultrazvuk jer imaju višu gornju graničnu frekvenciju od čovjeka.

Najpoznatija primjena ultrazvuka je u medicini - ultrazvučna dijagnostika. Koristi se još i u ratu te otkrivanju jata riba pod morem.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Akustika
Vjerovno pismo

**Vjerovno pismo** je srednjovjekovno akreditivno pismo.

U odnosima srednjovjekovne Bosne i njenih susjeda poštivali su se određeni diplomatski običaji kojima je olakšavana saradnja i međusobna komunikacija. Jedan od takvih ustaljenih običaja bila je i mogućnost da poslanik u potpunosti zastupa određenog subjekta bez njegovog prisustva. To je bilo moguće ukoliko je imao čime dokazati da ga predstavlja i zastupa njegova stajališta u pojedinim pitanjima. Vjerovnim pismom, pečatom ovjerenom izjavom subjekta da ga poslanik zastupa to je bilo lako moguće. Uz vjerovno pismo poslanik je priman u inostranstvu sa onim počastima i pozicijama koje bi primio i subjekt kojeg predstavlja. Svi poslovi koji su obavljani bili su time validni. Vjerovno pismo važilo je samo za jednu misiju poslanika i preciziralo je okvire ovlaštenja i poslove poslanika koje može uraditi. Bosanski poslanici dolazili su sa vjerovnim pismom radi podizanja tributa, radi različitih financijskih transakcija te raznih političkih pitanja. No, bilo je situacija u kojima se prepoznaje da odnosi među susjedima nisu bili najbolji u nekim pitanjima. Kada su odnosi među susjedima bili dobri tada je subjekt u vjerovnom pismu samo navodio da: *sve što kaže poslanik moje su riječi*, a kada su odnosi poremećeni tada je subjekt zahtijevao da u odgovoru njegovom poslaniku prvo bude navedeno šta je njegov poslanik izjavio o pojedinom pitanju. Sačuvan je mali broj originalnih vjerovnih pisama bosanskih vladara i velmoža, ali sasvim dovoljno da se kaže da je diplomatska služba u srednjovjekovnoj Bosni bila na onovremenoj evropskoj razini.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Društvo srednjovjekovne Bosne
Kategorija:Diplomatska služba u srednjovjekovnoj Bosni
Kvant

::*Ovo je glavno značenje pojma **Kvant**. Za ruski fizičko-matematički časopis za učenike i studente, pogledajte Kvant (časopis)*.
**Kvant** je najmanja količina energije koja se može emitirati određenom frekvencijom, a kojeg je definisao Max Planck. Energija se predaje ili prima samo u iznosima koji su cijeli broj kvanta. Energija kvanta (E) iznosi

:E = \frac{h f}{e^{\frac{h f}{k T}} - 1} 

gdje je:

* h: Planckova konstanta s vrijednošću 6.63∙10-34 Js 
* f: frekvencija elektromagnetskog zračenja.
Kvant je diskretna količina energije proporcionalna po veličini frekvenciji zračenja koje predstavlja. Osnovni pojam da se osobina može "kvantizirati" naziva se "hipotezom kvantizacije. To znači da veličina fizičkog svojstva može poprimiti samo  vrijednosti koje se sastoje od cjelobrojnih višekratnika jednog kvanta. Na primjer, foton je jedan kvant svjetlosti određene frekvencije (ili bilo kojeg drugog oblika elektromagnetnog zračenja). Slično, energija elektrona vezanog unutar atoma je kvantizirana i može postojati samo u određenim diskretnim vrijednostima. Atomi i materija općenito su stabilni jer elektroni mogu postojati samo na diskretnim energetskim nivoima unutar atoma. Kvantizacija je jedan od temelja mnogo šire fizike kvantne mehanike . Kvantizacija energije i njen utjecaj na interakciju energije i materije (kvantna elektrodinamika) dio je temeljnog okvira za razumijevanje i opisivanje prirode.
[mini|Njemački [fizičar i dobitnik Nobelove nagrade za fiziku 1918. Max Planck (1858-1947)]]

## Također pogledajte 
* Elementarna čestica
* Graviton
* Foton
* Kvantna hromodinamika
* Kvantni računar
* Kvantna mehanika
* Kvantni brojevi
* Subatomske čestice
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Nauka 50: Kvant (RTS Obrazovno-naučni program - Zvanični kanal)

Kategorija:Kvantna mehanika