Aleksandar Solovjev

**Aleksandar Vasiljevič Solovjev** (1890–1971), srbijanski pravnik i historičar ruskog porijekla. 

Rođen je 18. septembra 1890. u Kališu (Poljska, tada Rusija), od oca Vasilija Fjodoroviča Solovjeva, člana apelacionog suda u Varšavi, i majke Jelene rođ Ribnikov (kćerke poznatog etnografa i filologa Pavla Ribnikova).

Godine 1908. položio je maturu u VI Varšavskoj gimnaziji, nakon čega je upisao Pravni fakultet Univerziteta u Varšavi gdje je najviše izučavao historiju slavenskog i ruskog prava. Diplomirao je u junu 1912. godine i stupio u državnu službu u Moskovski apelacioni sud. U isto vrijeme radio je u Moskovskom arhivu Vanjskih poslova na tezi *Ekstradicija krivaca u međunarodnim odnosima Rusije od g. 911. do XIX veka* Štampanje ove teze u univerzitetskom glasniku, koje je odobrio Pravni fakultet, omeo je rat. Od 1912. do 1914. studirao je slavistiku na Filozofskom fakultetu u Varšavi.

Godine 1914. postao je asistent na Pravnom fakultetu, a zatim odlazi na isti položaj na moskovskom univerzitetu. Nakon Prvog svjetskog rata, Solovjev emigrira i odlazi u Istanbul, potom Sofiju i Hajdelberg, a konačno je 1920. došao u Beograd. Tu započinje veoma plodnu fazu pisanja o srpskom srednjovjekovnom pravu. Počeo je raditi i na Pravnom fakultetu Univerziteta u Beogradu na kojem je 1937. godine izabran za redovnog profesora. 

Godine 1947. mu je ponuđeno mjesto dekana novosnovanog Pravnog fakulteta u Sarajevu, što je i prihvatio, te se odmah dao na posao izgrađivanja ove institucije. U Sarajevu se također posvetio i izučavanju problema iz bosanske historije, naročito prava i Crkve bosanske (bogumila). Svoje radove na te teme objavljivao je u Glasniku Zemaljskog muzeja, Pregledu, Prosvjetnom radniku, Istorijsko-pravnom zborniku i Godišnjaku Istorijskog društva.

U Sarajevu je 1949. uhapšen po liniji informbiro, te je proveo 18 mjeseci u zatvoru, nakon čega gubi pravo na penziju i sva ostala građanska prava. Već 1951. prinudno odlazi iz zemlje u Ženevu, Švicarska. 

Umro je 14. januara 1971. u Ženevi gdje je i sahranjen.

Solovjev se pored pravne historije, bavio i heraldikom, te je 1967. godine izabran za člana *Međunarodne heraldičke akademije* (''Académie internationale d'héraldique*). Napisao je i sintetičku studiju o srpskom grbu, a bavio se i problemima ilirske heraldike. Njegovi sabrani radovi na temu heraldike objavljeni su posthumno u Beogradu 2000. godine.
## Bibliografija heraldičkih radova Aleksandra V. Solovjeva 
**О постанку српског грба*, Šišićev zbornik, Zagreb, 1929, 537–548.
**Постанак илирске хералдике и породица Охмућевић*, Гласник Скопског научног друштва, XII, Скопје, 1932, 79–125.
**Земље Јужних Словена и њихови грбови у шпанском путопису века*, Гласник Историјског душтва у Новом Саду, књ. VI, Нови Сад, 1933, 324–328.
**Les emblemes heraldiques de Byzance et les Slaves'', Annales de l'Institut Kondakov (Seminarium Kondakovianum), t. VII, Praha, 1935, 119–164.
**Заставе Стефана Душана над Скољем г. 1339*, Гласник Скопског научног друштва, XV–XVI, Одељење друштвених наука, 9–10, Скопље, 1936, 345–348.
**Мотив двоглавог орла у нашим старим споменицима*, Уметнички преглед, год. I, бр. 4, Београд, 1938, 108–109.
**Prinosi za bosansku i ilirsku heraldiku*, GZM n.s. Arheologija, IX–X, Sarajevo, 1954, 87–137.
**Историја српског грба*, Српска мисао, год. III, бр. 5, Мелбурн, 1958.
**Les armoriaux illyriens et la famille Ohmuchievich*, Recueil du congrés héraldique, Berne, 1968, 126–132.
*Историја српског грба и други хералдички радови (приредио Александар Палавестра), Правни факултет у Београду/АИЗ Досије, Београд, 2000.

Kategorija:Historiografija srednjovjekovne Bosne
Kategorija:Ruski historičari
Kategorija:Srbijanski historičari
Kategorija:Srbijanski pravnici
Kategorija:Rođeni 1890.
Kategorija:Umrli 1971.