Čepićasta ćelija

thumb|300px|Dijagram strukture mrežnjače
mini|350px|Osjetljivost čepiča na talasnu dužinu svjetlosti.S – kratki–; M – srednji i L – dugi talasi

**Čepićaste ćelije** – poznatije kao **čepići** **čunjići**, rjeđe i **konusne ćelije** i **konusi** – su jedan od tri tipa fotoreceptorskih ćelija u mrežnjači ljudskog oka. Odgovorne su za viđenje boja, a najbolje funkcioniraju na relativno jakoj svjetlosti, za razliku od štapića, koje bolje djeluju pri slabom svjetlu. Ćepići su zgusnuti u *fovea centralis*, malom polju promjera 0,3 &nbsp;mm, bez štapića, s vrlo tankim, gusto pakovanim čepićima, čiji se broj brzo smanjuje prema periferiji mrežnjače. U ljudskom oku postoji oko šest do sedam miliona na čepića, a većina je koncentrirana prema makuli.

Najčešće pominjani broj čepića od šest miliona, za ljudsko oko, našao je Osterberg, 1935. Oysterov udžbenik (1999) navodi rad koji su objavili Curcio et al. (1990) , koji su za ljudsku mrežnjaču naveli prosjek blizu 4,5 milliona čepićastih ćelija i 90 miliona štapića.

Čunići su manje osjetljivi na svjetlo od štapića u retini (koji podržavaju vid pri niskoj razini svjetlosti), ali omogućavaju percepciju boja. Oni su također u mogućnosti da vide finije detalje i brže promjene na slikama, jer su njihovi putevi odgovora na stimulanse brži od onih kod štapića. Čepići obično pripadaju jednom od tri tipa, svaki sa različitim pigmentima, i to: S-čepići (kratkotalasni) , M (stednjetalasni) i L (dugotalasni) čepići. Svaka zona je stoga osjetljiv na vidljive talasne dužine svetlosti koji odgovaraju kratkim, srednim i dugim talasnim dužinama svetlosnog spektra. Zato što ljudi obično imaju tri vrste čunjeva sa različitim fotopsinima, koji imaju različite krive odgovora na svjetlosne podražaje i na taj način odgovaraju na varijacije u boji na različite načine, imaju trihromatsko viđenje. Kod sljepila za boje to izostaje, a bilo je i nekih potvrđenih izvještaja o osobama sa četiri ili više vrsta čunjeva, što im omogiućava tetrahromatski vid.
Tri pigmenta koji su odgovorni za otkrivanje svjetlosti su pokazala da se razlikuju u svom tačnom hemijskom sastavu, zbog genetičke mutacije; različite osobe će imati čepiće sa različitom osjetljivosti boja. Uništavanje ovih ćelija u nekim bolestima, rezultirati u sljepilu.

## Tipovi
Ljudi obično imaju po tri vrste čunića. Prvoj najviše odgovara svjetlost duge talasne dužine, sa vrhuncen na oko 560 &nbsp;nm; ovaj tip se ponekad označava se **L** po engleskoj riječi *long* = dugo. Drugom u tip odgovara najviše dio svjetlosti srednje talasne dužine, sa vrhuncen na 530 &nbsp;nm, skraćeno **M** za *medium* = srednje. Trećem tipu najviše odgovara svjetlo kratke talasne dužine, sa vrhuncem na 420 &nbsp;nm, skraćenica **S**, od *short* = kratko. Tri vrste imaju odgovarajuće vrhove talasne dužine na 564-580 nm, 534-545&nbsp;nm, i 420-440 &nbsp;nm, u zavisnosti od individulnih sposobnosti.

Razlika u signalima koje primaju svaki od tri vrste čepića omogućuje mozgu da vidi kontinuirani spektar boja, kroz oponentni proces viđenja boja. (štapićaste ćelije imaju vrhunac osjetljivost na 498 &nbsp;nm, otprilike na pola puta između vrha osjetljivost S i M čunjeva).

Svi receptori sadrže proteine fotopsine, sa varijacijama u konformaciji koje uzrokuju razlike u optimalnoj apsorpciji talasne dužine svjetlosti.

Žuta boja, naprimjer, se smatra kada se L čepići stimuliraju nešto više od M čepića, a crvena boja se doživljava kada su L čunjevi stimulirani znatno više nego M čunjevi. Slično tome, plave i ljubičaste nijanse se vide kada su više stimulirani S receptori. Čepići/čunjići su najviše osjetljivi na svjetlost na talasnim dužinama oko 420 &nbsp;nm. Međutim, sočivo i rožnjača ljudskog oka su povećano prijemčivi za kraće talasne dužine, a to postavlja granicu vidljivosti kratkih talasnih dužina vidljive svjetlosti kod čovjeka na približno 380 &nbsp;nm, što se stoga zove 'ultraljubičasto' svjetlo. Osobe sa afakijom, stanjem u kojem oku nedostaje sočivo, ponekad imaju sposobnost da vide svjetlost u rasponu ultraljubičaste.

U umjerenim do svijetlijim razinama svjetlo, oko je osjetljivije na žućkasto-zeleno svjetlo u odnosu na druge boje u raspoznavanju čunjeva, jer to gotovo jednako podstiče dvije najčešće (M i L) od tri vrste čunjeva. Na nižim razinama jačine svjetlosti, gdje funkcioniraju štapićaste ćelije, osjetljivost je najvećs samo na plavičastu-zelenim talasnim dužinama.

Čepići također imaju sklonost za znatno povećanu oštrinu vida, jer svaka čepićasta ćelija ima sopstvenuj vezu sa vidnim živcem, dakle, čunjići imaju lakši put pa su dva stimulansa izolirana. Poseban veza je uspostavljena u
unutrašnjem oleksiformnom sloju, tako da je svaka veeza paralelna.
Iako je otkriveno da postoji i mješoviti tipa bipolarnih ćelija koji se vežu i za oba štapićaste i čepićaste ćelije, bipolarne ćelije i dalje pretežno primaju ulazni signal iz čepićastih ćelija.
Za određivanje aranžmana čepića može se koristiti fotoizbjeljivanje , To se obavlja izlaganjem mrežnjače koja je prilagođena na tamu, određenoj talasnoj dužini svjetlosti da paralizira određeni tip čepića, osjetljivih na te talasne dužine, do trideset minutanakon prilagodbe na tamu. Tada se pojavljuju bijele, za razliku od sive pri prilagodbi čunjeva na tamu, kada je slika snimljena na retini. Rezultati pokazuju da su **S** čepići postavljeni nasumično i pojavljuju se mnogo rjeđe nego što **M** i **L** čunjići. Odnos **M** i **L** čepića znatno varira među različitim osobama sa redovnim vidom (npr. vrijednosti od 75,8% **L** sa 20,0% **M** u odnosu na 50,6% **L** sa 44,2% **M** u dva muška ispitanika).

Kao i štapići, svaka čepićasta ćelija ima sinapsni terminal – unutrašnji segment, kao i vanjski dio i unutrašnji sa jedrom i razneim mitohondrijama. Sinapsni terminali formiraju sinapse među neuronima kao što je bipolarna ćelija. Unutrašnji i vanjski segmenat su povezani cilijom  Lijek koji je upotrebljiv za tretman ove bolesti je MDM2 (eng.*murine double minute 2*) gen. Nokdaun istraživanja su pokazala da gen MDM2 umiruje apoptozu koju inducira ARF, u ćelijama retinoblastoma, u kojima MDM2 potreban preživljavanje čepića.

Zjenica se može pojaviti bijela ili sa bijelim tačkama. Bijeli sjaj u oku se često vidi u fotografijama snimljenim sa blicem, umjesto tipskih "crvenih očiju" nakon blica, a zjenice se mogu pojaviti bijele ili izobličene. Ostali simptomi mogu uključivati krstaste oči, dvostruki vid, neusklađene oči, bol u očima i crvenilo, loš vid ili različite boje šarenice u svakom oku. Ako se rak proširio, može doći do bolova u kostima i drugih simptoma.

## Također pogledajte
* Štapićasta ćelija
* Melanopsin
*Sljepilo za boje

## Reference
## Vanjski linkovi
* Cell Centered Database&nbsp;– Cone cell
* Webvision's *Photoreceptors*
* NIF Search&nbsp;– Cone Cell  via the Neuroscience Information Framework
* Model and image of cone cell
*http://hyperphysics.phy-astr.gsu.edu/hbase/vision/rodcone.html

Kategorija:Fotoreceptorske ćelije
Kategorija:Oko
Kategorija:Čula
Kategorija:Neuroni