Sykes–Picotov sporazum

mini|desno|Karta Sporazum Sykes-Picot sa dogovorenim interesnim sferama

**Sporazum Sykes-Picot** je tajni dogovor između vlada Velike Britanije i Francuske o raspodjeli kolonijalnih interesa na Bliskom Istoku i podjeli Osmanlijskog Carstva nakon završetka Prvog svjetskog rata. Sporazum je potpisan 16. maja 1916, a na njemu je tajno rađeno još od 1914. godine. Sastavili su ga francuski diplomata François Georges-Picot i Englez Mark Sykes u novembru 1915, a prvi prednacrt je bio gotov 3. januara 1916, te se ovaj datum smatra alternativnim datum nastanka sporazuma.

## Sporazum 
Ovim sporazumom Velikoj Britaniji su dodijeljena područja koja obuhvataju područja današnjeg Jordana, Iraka i područja oko izraelske luke Haifa. Francuska je preuzela vlast na jugoistočnom Turskom, sjevernim Irakom, Sirijom i Libanonom. Velika Britanija i Francuska su mogle unutar svojih interesnih sfere određivati granice novonastalih država. Područje pod britanskom upravom, kasnije nazvano Palestina, postavljeno je pod međunarodnu upravu Društva naroda. Time su i određene kontroverzne granice područja :
* na jugu: Linija zapad-istok, počevši od Deir al-Balaha prema Gazi i Mrtvom moru, sjeverno od Beer Ševa i južno od Hebrona
* na istoku: Od Mrtvog mora do rijeke Jordan, pored Galilejskog jezera te nekoliko milja sjeverno od jezera.
* na sjeveru: Nastavljajući istočnu granicu u pravcu zapad-sjeverozapad, skoro do Safeda i između  gradova Haife i Tira izlazi na more.
* na zapadu: Sredozemno more;

Sporazum je sadržajno kontroverzan sa dijelovima dogovora iz korespodencije Hussein-McMahon iz 1915/16. Tokom prepiske arapskog emira Hussein ibn Alija i britanskog diplomata Henryja McMahona u kojoj su teme bile podrška Velike Britanije Arapima u slučaju nemira protiv Osmanlijskog Carstva i priznavanja nezavisnosti arapskih područja nakon raspada. Uprkos tim neformalnim dogovorima, francuska i britanska vlada su velike dijelove ovog područja podijelila između sebe. Prvi paragraf sporazuma je potvrđivao mogućnost, da se u zonama A i B mogu formirati nezavisne arapske države, koje će imati zaštitu dviju kolonijalnih sila, ali da će i dalje zadržati svoj politički uticaj u tima državama.

Kasnije je sporazum proširen, dijelovima u kojima su dodani interesi Kraljevine Italije i Ruskog carstva. Rusiji je trebala pripasti Armenija, dijelovi Kurdistana, a Italiji Dodekanez ostrva u Egejskom moru i uticajna sfera oko İzmira u jugozapadnoj Anadoliji. Italijansko prisustvo u Maloj Aziji, kao i podjela Arapskog poluotoka, službeno je dovršena Mirovnim ugovorom u Sèvresu 1920. godine.

## Posljedice 
Oktobarskom revolucijom 1917. godine, prestali su ruski teritorijalni interesi na područja bivšeg Osmanlijskog Carstva. Boljševička vlada pod kontrolom Lenjina je objavila sadržinu sporazuma 23. novembra 1917. u ruskim dnevnim novinama Pravda i Izvestija. Tri dana nakon toga, britanski The Guardian objavljuje sporazum. Objavljivanje sporazuma dovelo je do nemira i pobune u arapskim područjima, te stvaranje nepovjerenja prema Antanti.

Na Konferenciji u San Remu od 19-26. aprila 1920. i objavljivanjem tzv. Čerčilove bijele knjige 1922. pokušano je naći rješenje ovog pitanja. Jedno od rješenja je definiranje područja Palestine i razgraničenja prema Siriji. Glavne tačke sporazuma potvrđene su na konferenciji u San Remu, te su dodijeljena tri mandata za upravom nad tim područjima. Nakon završetka Prvog svjetskog rata i Versajskim sporazumom određeno ja de se prizna nezavisnost novonastalim područjima pod arapskom stanovništvom, ukoliko se ta uprava (mandat) potvrdi.  Velika Britanija je dobila upravu nad Mezopotamijom, području današnjeg Iraka i mandat nad Palestinom, kojem pripadaju južni dijelovi osmanske provincije Sirije (Sirija, Palestina i Jordan), dok je Francuska dobila mandatnu zonu Sirije i Libanona i preostali dio osmanske Sirije, Libanon i provinciju Hataj.

Posljedice sporazuma, kojima je jednim dijelom određena aktuelna državna granica između Sirije i Iraka su prisutne u Sirijskom građanskom ratu od 2011. te sukobima, koji su se djelovanjem paravojnih formacija organizacije Islamska država Iraka i Levanta,  proširile na Irak 2014. godine. Takođe napad Iraka na Kuvajt 1991. godine u tzv. Zaljevskom ratu, je motivisan idejom, da je Kuvajt neodvojivi dio Iraka.

## Također pogledajte 
* Bliskoistočni sukob

## Literatura 
* James Barr: *A Line in the Sand. The Anglo-French struggle for the Middle East, 1914–1948.* W.W. Norton, New York City 2011, .
* Albert Hourani: *Die Geschichte der arabischen Völker.* (= *Fischer* 13705) Fischer-Taschenbuch-Verlag, Frankfurt 1997, .
* Helmuth K. G. Rönnefarth, Heinrich Euler: *Konferenzen und Verträge. Vertrags-Ploetz.* Teil II, 4. Band: *Neueste Zeit 1914–1959.* 2., erweiterte Auflage. Ploetz, Würzburg 1959, S.&nbsp;14–17.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Tekst Sporazuma Sykes-Picot na Wikisource 
* firstworldwar.com: Karte Bliskog Istoka nakon Sporazum Sykes-Picot 

Kategorija:1916. u Iraku
Kategorija:1916. u Siriji
Kategorija:1916. u Turskoj
Kategorija:1916. u Izraelu
Kategorija:1916. u Libanu
Kategorija:1916. u Kuvajtu
Kategorija:1916. u Jordanu
Kategorija:Historija Iraka
Kategorija:Historija Sirije
Kategorija:Historija Izraela
Kategorija:Historija Libana
Kategorija:Historija Kuvajta
Kategorija:Historija Jordana
Kategorija:Francuska u Prvom svjetskom ratu
Kategorija:Osmansko Carstvo u Prvom svjetskom ratu
Kategorija:Ujedinjeno Kraljevstvo u Prvom svjetskom ratu