Sterilizacija

**Sterilizacija** je postupak potpunog uništavanja svih mikroorganizama i njihovih spora sa predmeta, instrumenata i materijala.

Sterilnost je osnovni uslov uspješnog rada u laboratoriji — bez nje nema pouzdanih rezultata.

Mikroorganizmi u prirodi mogu biti izloženi raznim faktorima:

* **Fizičkim** (temperatura, sušenje, UV zračenje),
* **Hemijskim** (kiseline, baze, dezinfekcijska sredstva),
* **Biološkim** (antagonizam između mikroorganizama).

Najčešće se koristi u medicini, ali i u industriji hrane, odnosno konzerviranju. Ovom metodom najčešće se konzerviraju meso i povrće u postupku konzerviranja u limenke.

Oni faktori koji potiču rast mikroorganizama zovu se stimulativni dok oni koji ga sprečavaju nazivaju se inhibitornim. Inhibitorni faktori mogu biti:

* mikrobiocidni – ubijaju mikroorganizme,
* mikrobiostatički samo zaustavljaju njihov rast i razmnožavanje.

Neki mikroorganizmi su osjetljivi, a drugi izuzetno otporni. Na primjer, spore bakterija su vrlo otporne na spoljne uslove i teško se uništavaju.

Čovjek je stalno okružen mikroorganizmima, a neki od njih mogu uzrokovati bolesti — takvi se nazivaju patogeni.

Svi instrumenti i laboratorijska posuda prije upotrebe moraju biti sterilni, a svi postupci se izvode u sterilnim uslovima.

Sterilizacija je postupak kojim se potpuno uništavaju ili uklanjaju svi oblici života, posebno mikroorganizmi i njihove spore. Može se vršiti fizičkim ili hemijskim sredstvima. Ako se mikroorganizmi samo djelimično uklone ili smanji njihov broj, taj proces se zove dezinfekcija. Dezinfekcija je usmjerena na uništavanje patogenih mikroorganizama pomoću hemijskih sredstava.

Sterilizacija može biti:

* Suha 
* Vlažna
* Hemijska
* Savremene metode sterilizacije
*Suha toplota uništava mikroorganizme tako što denaturiše (razgrađuje) njihove proteine i oksidira organske materije. Djeluje i tako što isušuje ćelije mikroorganizama.  Obuhvata tri načina:
*Sterilizacija plamenom
*Spaljivanje – potpuno uništavanje predmeta izlaganjem vatri (npr. kontaminirani zavoji, papiri, životinjski leševi).Žarenje – zagrijavanje metalnih predmeta u plamenu do usijanja (oko 500&nbsp;°C), npr. metalne eze u mikrobiološkim laboratorijama. Opaljivanje – kratkotrajno izlaganje plamenu otvora boca ili instrumenata da se unište mikroorganizmi na površini. Postoji i flambriranje, gdje se predmet prvo umoči u alkohol, a zatim zapali.  Suhi vreli zrak  Koristi se za sterilizaciju laboratorijskih posuda i metalnih instrumenata. Ne koristi se za predmete koji se mogu oštetiti toplotom ili zapaliti (npr. plastika, guma).Izvodi se u suhoj peći (Pasteurovoj peći) – metalnom aparatu s ventilacijom i električnim grijanjem. Temperatura se održava pomoću termostata. Nedostatak ove metode je što suhi zrak sporije prenosi toplotu, pa sterilizacija traje duže.
* Vlažna toplina se koristi na tri načina:Toplota ispod 100&nbsp;°C – koristi se za tvari koje ne podnose više temperature. Primjeri su: Pasterizacija (zagrijavanje npr. mlijeka na 60–75&nbsp;°C radi uništavanja mikroorganizama bez promjene sastava).Tindalizacija (frakciona sterilizacija) – više puta se zagrijava na 56–60&nbsp;°C da se unište spore koje su prešle u vegetativni oblik.Toplota od 100&nbsp;°C – postiže se kuhanjem ili sterilizacijom strujom vodene pare (npr. Kochov lonac). Koristi se za laboratorijske instrumente, metalni pribor, podloge i sl. Para uništava većinu bakterija, ali ne i sve endospore.Toplota iznad 100&nbsp;°C – obuhvata sterilizaciju u autoklavu, gdje se koristi para pod pritiskom (121&nbsp;°C). To je najpouzdaniji način jer uništava sve oblike mikroorganizama, uključujući spore. Aparat ima termometar, manometar i ventile za regulaciju pritiska i pare.

Princip rada autoklava:

Autoklav funkcioniše tako što se u njemu povećava pritisak i temperatura pare. Kada pritisak poraste na 1,1 bar, temperatura dostigne 121&nbsp;°C, i sterilizacija traje oko 15 minuta. Nakon toga, pritisak se polako smanjuje otvaranjem ventila. Poklopac se smije otvoriti tek kada pritisak padne na nulu i temperatura na oko 80&nbsp;°C, jer naglo otvaranje može oštetiti materijal.

Kontrola ispravnosti rada autoklava:

Postoje tri vrste kontrole: Fizička kontrola – provjerava se termometar i manometar. Ako pokazuju odgovarajuću temperaturu i pritisak, autoklav radi ispravno. Hemijska kontrola – koriste se posebne supstance ili trake koje mijenjaju boju na određenoj temperaturi. Ako se boja promijeni nakon sterilizacije, znači da je dostignuta potrebna temperatura. Biološka kontrola – koristi se paket s bakterijskim endosporama (npr. Bacillus subtilis ili B. anthracis). Ako se nakon sterilizacije ne pojavi rast bakterija na hranjivoj podlozi, autoklav je ispravan.

## Također pogledajte 
* Prehrambeno inženjerstvo
* Prehrambena tehnologija
* Pasterizacija

Kategorija:Mikrobiologija
Kategorija:Biocidi