Mahmut Ibrahimpašić

**Mahmut Ibrahimpašić Mašo** (Bjelaj, kod Bosanskog Petrovca, 1922 — Popovići, kod Sopota, 19. oktobar 1944), narodni heroj Jugoslavije, politički komesar 5. krajiške (kozaračke) brigade, poginuo 19. oktobra 1944. u okolini Beograda u borbi za oslobođenje glavnog grada Jugoslavije. Cijela porodica Ibrahimpašić učestvovala je u narodnooslobodilačkoj borbi. Mašov brat Hakija, prvoborac, i sestra Devleta, također su poginuli u narodnooslobodilačkoj borbi.

## Biografija 
Rođen je 1922. godine u selu Bjelaj, kod Bosanskog Petrovca. Potiče iz zemljoradničke porodice, njegov otac Hasan imao je još četiri sina i dvije kćerke. Poslije završene niže gimnazije u Bihaću, Mašo je pošao u banjalučku učiteljsku školu.

Poslije okupacije Kraljevine Jugoslavije, aprila 1941. godine, vratio se u rodno mjesto gde se javno deklarisao protiv Nezavisne Države Hrvatske, čime je navukao gnjev ustaške vlasti. U svom selu formirao je skojevski aktiv, koji je imao značajnu ulogu u pripremama ustanka. Odmah po izbijanju ustanka, Mašu su uhapsile ustaše i zatvorile u zloglasnu Bihaćku kulu, odakle se, u jesen 1941. godine, pod sretnim okolnostima i akcijom ilegalaca, oslobodio i krenuo u Bihaćku partizansku četu. Mašo se već poslije prvih borbi istakao kao hrabar borac, pa je početkom 1942. godine primljen u Komunističku partiju Jugoslavije (KPJ) i izabran za političkog komesara Omladinske čete.
 
Poslije oslobođenja Bihaća, novembra 1942. godine, bio je u Štabu Četvrtog bataljona Osme krajiške udarne brigade. U prvoj žestokoj borbi koju je bataljon vodio na Lipi, za vrijeme neprijateljske ofanzive na Grmeč, januara 1943. godine, Mašo se istakao ličnim primjerom prilikom juriša na mitraljesko gnijezdo. Kao zamjenik političkog komesara Četvrtog bataljona Osme krajiške udarne brigade, išao je na čelu dijelova bataljona koji su jurišali i izvršili proboj. ,

U  proljeće  godine  1943.  Osma  brigada  je  prelazila preko  Kulen Vakufa  za  Tičevo kod Drvara.  Mahmut  je  bio  zamjenik  komesara  bataljona.  Na  Velikim Stjenjanima  četnici i Nijemci napali su brigadu.  Bilo  je  to  rano  izjutra,  oko  šest sati.  Mahmut  ie  sa  svojim  bataljonom  prihvatio  borbu, dok  su  se  ostale  snage  probijale  prema  Martin Brodu. Bataljon  je  bio  potpuno  opkoljen,  ali  on  sa  svojim  borcima  nije  napuštao  položaj,  nije  gubio  prisebnost.  Do  tri sata  poslije  podne  —  punih  devet  časova  —  njegov  bataljon  je  čvrsto  stajao  na  svojim  pozicijama,  na  čukama koje su bez prestanka napadali Nijemci i četnici.  Mahmut  se  tom  prilikom  pokazao  ne  samo  kao  hrabar  borac, nego  kao  snalažljiv,  dobar  rukovodilac. Tek  kad  su  ostale  jedinice  odmakle,  on  je krenuo  sa  svoga  mjesta,  probio  se  sa  bataljonom  i  produžio put za glavninom.

Nedugo  iza  toga  brigada  prebacila  se u  Manjaču.  Tamo  su  otpočele  krvave  borbe  sa  četnicima.  Jednog  dana četnici napali  su  položaje  Osme  brigade.  Mahmut  je  sa  svojim  bataljonom  prešao  neprijatelju  za  leđa.  Usred  bitke  iznenada  otvorio je vatru i  unio  paniku  među  četnike.  Za  kratko  vrijeme četnici, demoralisani, u  neredu  pobjegli su.  Tako  je  i  ovu veliku  i  važnu  bitku  Mahmut  sa  svojim  hrabrim  borcima riješio u korist partizanske vojske.
 
Jula  mjeseca  1944.  Mašo  je  otišao  iz  Osme  brigade za  komesara  Pete  kozarske brigade. Brigada  je tada krenula  na  veliki  put  iz  centralne  Bosne  za  Srbiju.  Trebalo  je  forsirati  rijeku  Bosnu,  zatim Drinu  i  uključiti  se  među  ostale  snage  koje  su  oslobađale Srbiju.

Na  samoj  (rijeka)Bosni,  kod  Žepča,  došlo  je  do  ogorčene borbe  na  Nijemcima,  koji  su  po  svaku  cijenu  htjeli  da spriječe  prebacivanje  partizanskih  snaga.  Redali  su  se njemački  juriši  i  protivjuriši  Kozarčana.  U  jednom  takvom  okršaju  poginuo  je  hrabri  komandant  brigade  —  Rade Kondić.  Mašo nije htio da ostavi mrtvog komandanta, već je s bombašima izvukao tijelo poginulog druga. Mahmutu  je  usred  borbe,  u  najkritičnijoj  njezinoj  fazi,  ponestalo  municije,  ali  on  je  ipak  jurišao  na jedno  fašističko  gnijezdo:  golim  rukama  dograbio  je  za gušu prvog Nijemca i zadavio ga na mjestu. Tom prilikom, ranjen je u grudi. Neprijatelj  je  na  kraju  izgubio  i  tu  bitku  i  brigada je  nastavila  svoj  put.
levo|mini|300p|Grob Mahmuta Ibrahimpašića na Groblju oslobodilaca Beograda 1944.Sahranjen je između Branka Neradića i Momčila Milanovića, koji su poginuli zajedno s njim.

Sedamnaestog  oktobra  1944.  godine,  u  Ripnju  pod Avalom,  na  domaku  Beograda,  major  Mahmut  Ibrahimnašić  posljednji  put  je  stajao  u  prvoj  liniji,  na  čelu  svoje brigade,  sa  puškomitraljezom  u  rukama:  toga  dana  pao  je od fašističkog metka u naručje svojih drugova.

Nebrojene  borbe  protiv  fašista  i  domaćih  izdajnika, obilježile  su  put  mladog  junaka. Za svoje junaštvo u kojem je i život dao Ukazom Predsedništva Antifašističkog veća narodnog oslobođenja Jugoslavije (AVNOJ), 14. novembra 1944. godine, među prvim borcima Narodnooslobodilačke vojske, proglašen je za narodnog heroja Jugoslavije.
## Literatura 
* 

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* HEROJI JUGOSLAVENSKE NARODNOOSLOBODILAČKE BORBE 1941. – 1945. 
* Narodni heroji 

Kategorija:Nosioci Ordena narodnog heroja
Kategorija:Rođeni 1922.
Kategorija:Umrli 1944.
Kategorija:Biografije, Bosanski Petrovac