Snježna sova

**Snježna sova**, poznata i kao **arktička sova** ili **bijela sova** (), jest krupna vrsta sove iz porodice pravih sova (*Strigidae*). Nastanjuje tundre sjevernih dijelova Evroazije i Sjeverne Amerike. Živi na visinama od nivoa mora pa do 1.100–1.500 metara nadmorske visine. Kad je riječ o latinskom imenu ove vrste, ime roda *Bubo* latinski je naziv za buljinu, dok je *scandiaca* novolatinsko ime Skandinavije.

## Sistematika 
Ovo je bila jedna od mnogobrojnih vrsta ptica koju je Carl von Linné opisao u 10. izdanju *Systema Naturae* iz 1758, u kojem joj je dao binominalno ime *Strix scandiaca*. Vrsta je potom prebačena u zasebni monotipski rod *Nyctea*. Međutim, studije iz 2002. koje su upoređivale sekvence citohroma b mitohondrijske DNK (mtDNK) potvrdile su da je snježna sova veoma slična pripadnicima roda *Bubo*, pa je monotipski rod *Nyctea* pripojen rodu *Bubo*. Ipak, neki naučnici osporavaju ovu klasifikaciju, preferirajući i dalje binominalno ime *Nyctea scandiaca*.

Danas ne postoje podvrste snježne sove; međutim, izumrla, robusnija snježna sova, s približno 2% dužim i 6% debljim kostima od današnje snježne sove, poznata je na osnovu glacijalnih naslaga na jugu Francuske, a opisana je kao *Nyctea scandiaca gallica*.

### Geografske varijacije 
Varijacija je mala širom holarktičkog areala rasprostranjenja, vjerovatno zbog nomadskih navika i disperzivnosti ove ptice. Genetička analiza populacije nije otkrila filogeografske strukturne promjene u tri različite geografske regije – Skandinaviji, istočnom Sibiru i sjevernim dijelovima Sjeverne Amerike, niti visoke nivoe protoka gena u skorašnjoj prošlosti i sadašnjosti.

### Srodne vrste 
Najbliži rođak ove sove nije jasno definiran, ali molekularna istraživanja pokazuju da bi američka buljina (*Bubo virginianus*) mogla biti njena evolutivna sestrinska vrsta, budući da je procijenjeno da su se ove dvije vrste odvojile prije otprilike četiri miliona godina. ipak, razlike u perju i skeletu dovele su do toga da neki naučnici smjeste snježnu sovu u monotipski rod *Nyctea*. Nedavno uspješno međusobno ukrštanje, u zatočeništvu, mužjaka snježne sove i ženke buljine (*Bubo bubo*), potvrđuje blisku evolutivnu vezu s ušatim sovama.

## Opis 
mini|upright=0.65|lijevo|Mužjak snježne sove s jasno izraženim čekinjama
Ova krupna sova lako je uočljiva. Kao i kod svih sova, i kod ove je vrste mužjak nešto sitniji od ženke. Odrasla jedinka visoka je od 52 do 71 centimetra, s rasponom krila 125–150 centimetara. Ženke su u prosjeku velike 63, a mužjaci 58 centimetara, dok prosječna težina snježne sove varira između 1,6 i 3 kilograma, s tim da je prosječna težina mužjaka 1.700 grama, dok je ženka teška u prosjeku 2.100 grama.

Postoje značajne varijacije u obojenosti perja u zavisnosti od spola, starosti i individualne jedinke, tako da prekrivenost crnim tačkama i šarama može varirati u rasponu 0–50%. Pored snježne sove, ova pojava uočena je jedino kod kukuvije, dok se kod ostalih vrsta sova ne javlja. Ipak, odrasli mužjak uglavnom je čiste bijele boje, čime se savršeno stapa s okolinom, dok ženka i ptići imaju pojedine dijelove perja koji su nijanse crne i sive boje. Kod mladih, tamna obilježja u vidu tačaka mogu da dominiraju. Međutim, bez obzira na spol, lice, vrat i gornji dio grudi snježnobijele su boje, a facijalni disk izražen je kod ženke, dok je kod mužjaka slabo vidljiv i stapa se s ostatkom tijela. Premda nije uočljiv, facijalni disk pokazuje karakteristične adaptacije na sredinu u kojoj ova sova živi. Brojne i duge čekinje i sitno perje vire iz facijalnog diska, što utiče na smanjenje odsjaja, budući da je kod svih jedinki glava čiste bijele boje. Ova osobina nije primijećena kod drugih vrsta sjevernih sova koje su također izložene snijegu i niskim temperaturama, ali žive u šumama. Snježna sova jedna je od najvećih, a u Sjevernoj Americi i u prosjeku je najteža vrsta sova.

Stoički podnosi hladnoću i rijetko traži zaklon od mraza i jakih vjetrova. Perje je tako učinkovito štiti da odrasla jedinka može podnijeti i temperature od 40 stepeni ispod nule. Naučnici kažu da je podjednako dobro zaštićena od hladnoće kao polarne lisice.

Schneeeulecele4.jpg|Portret snježne sove
Snowy Owl's Eyes.jpg|Oči snježne sove
Snowy Owl (Bubo scandiacus), Vlieland, Netherlands (12755531383).jpg|Bijeli facijalni disk odudara od šarenog perja kod ženke (Holandija)

## Paleobiologija 
Pleistocenski ostaci ove sove mogu se naći na brojnim lokacijama u Sjevernoj Americi, među kojima su rt Princa od Velsa, ostrvo svetog Lovrijenca, kao i Illinois te grofovija Emmons u Sjevernoj Dakoti. Kad je riječ o Kanadi, ostaci su pronađeni u Gatineau (Québec).

Prije otprilike 20.000 godina naseljavala je i prostore gotovo čitave kontinentalne Evrope, uključujući Austriju, Azerbejdžan, Češku, Slovačku, Francusku, Njemačku, Mađarsku, Italiju i Španiju. Pored ovoga, dokazi postojanja snježne sove u Francuskoj u paleolitu predstavljaju i crteži na zidovima pećina Portel i Trois Freres.

U kasnom pleistocenu rasprostranjenost ove ptice proširila se južno sve do Bugarske i većeg dijela Apeninskog poluostrva. U pećini Kozarnika, na sjeverozapadu Bugarske, pronađeni su ostaci 43 vrste ptica, od kojih brojne vrste danas uopšte ne naseljavaju ove dijelove Evrope, a među kojima je i snježna sova. Riječ je o periodu 80.000–16.000 godina prije nove ere, kad je ledeni pokrivač dosezao i do srednje Evrope, pa je areal rasprostiranja snježne sove bio znatno veći. Kad je riječ o srednjim i južnim dijelovima Evrope, snježna sova zabilježena je u Češkoj, Slovačkoj, Mađarskoj i na Balkanu kao rijedak zimski posjetilac.

### Amerike 
#### Areal gniježđenja 
Naseljava širine između 60⁰ i 82⁰ SGŠ, što je najčešće povezano s rasprostranjenosti leminga, mada ponekad i s drugim vrstama sisara i morskih ptica. U Sjevernoj Americi može se naći na zapadnim Aleutima i ostrvu Hall, kao i od sjeverne Aljaske, preko Kanadskog arktičkog arhipelaga sjeverno do ostrva Ellesmere, južno do obalskog dijela zapadne Aljaske, sjevernog Yukona i Mackenzieja, južnog Keewatina, sjeveroistočne Manitobe, sjevernog Québeca i Labradora.

Mjesta za razmnožavanje nisu uvijek zauzeta tokom cijele godine, a razlog za to je fluktuacija hrane i same nomadske navike ove sove. Vjerovatno prvo gnijezdo koje su nedomoroci ikada zabilježili u Sjevernoj Americi bilo je locirano na Grinnell Landu, na 82⁰ 40' SGŠ 20. juna 1876.

#### Areal zimovanja 
Kad je hrane u izobilju, snježna sova jedna je od rijetkih ptica grabljivica koja je sposobna izdržati arktičke zime, bilo u kopnenoj, bilo morskoj sredini, pa je tako zabilježeno da je jedna jedinka zimovala na čak 82⁰ SGŠ. Premda je u stanju zimovati na geografskim širinama na kojima se gnijezdi, tokom zime nerijetko se viđa južno sve do južne Kanade i sjevernih dijelova Sjedinjenih Američkih Država, mada je prava rijetkost vidjeti je južno do srednje Kalifornije, Colorada, Floride, Georgije, Kentuckyja, Louisiane, Nevade, Oklahome, Južne Karoline, Teksasa i Utaha.

Pojavila se u Spring Hilu (Tennessee) u januaru 2009, što je prvo zabilježeno viđenje ove vrste u Tennesseeju od 1987. Također su značajne i masovne zimske migracije tokom 2011. i 2012, kad je hiljade snježnih sova zabilježeno na raznim lokacijama u Sjedinjenim Američkim Državama. Zabilježena su jata širom atlantske i pacifičke obale, u 35 američkih saveznih država i u svim južnim kanadskim pokrajinama, uključujući jedinke viđene južno do Arkansasa, Oklahome, Teksasa, Utaha i Sjeverne Karoline. Ovo je potom bilo praćeno znatno većom migracijom 2013. i 2014, kad je snježna sova prvi put viđena na Floridi. Također je viđena u Berkeley Townshipu (New Jersey) krajem 2014.

### Svijet 
#### Areal gniježđenja 
Naseljava prostore od sjevernog Grenlanda, Skandinavije i Rusije južno do kraja tundri Evroazije i Komandorskih ostrva. Rijetko se viđa na Britanskim ostrvima i Islandu, a ranije je naseljavala i Šetlandska ostrva.

#### Areal zimovanja 
Zimski areal snježne sove van prostora Amerikâ nešto je različit od njenog areala gniježđenja, tako da zimu može provoditi južno do Islanda, Britanskih ostrva, sjeverne kontinentalne Evrope, srednje Rusije, sjeverne Kine i Sahalina.

Ovakva vjerovanja donekle su i opravdana, budući da se snježna sova za vrijeme gniježđenja gotovo isključivo hrani leminzima. U Sjevernoj Americi su, naprimjer, zabilježene 24 velike invazije između 1833. i 1945, u različitim regijama i na različitim geografskim širinama. Ove invazije povezane su sa značajnim povećanjima brojnosti populacija snježnih lisica i drugih predatora leminga, što je dovelo do zaključka da se snježna sova seli kad nema dovoljno leminga, što je otprilike na svakih 3–5 godina. Sve ovo dovelo do je ideja i zamisli da se migracije snježne sove mogu predvidjeti. Sove obično stižu u areale zimovanja krajem oktobra i početkom novembra, ali je u nekim godinama ovaj termin raniji. Zasad ne postoji kvantitativna definicija migracije, budući da amplituda brojnosti može varirati od migracije do migracije.

Ponekad je veza između snježnih sova i ciklusa brojnosti leminga uvjerljiva, ali ponekad nije. Ne postoji veliki skup sinhronih podataka koji povezuje brojnost leminga s produktivnosti snježnih sova. Istraživanja brojnosti leminga u sjevernim dijelovima Aljaske pokazala su da ova sinhroniziranost zapravo ne postoji, dok su slične studije u ostalim oblastima Kanade dale različite rezultate. Razlozi migracija velikih razmjera nisu poznati, ali hrana i vremenske prilike svakako imaju značajnu ulogu. Jedna je činjenica ipak konzistentna: kad god se velike migracije dese, one su uglavnom sačinjene od jedinki mlađih od godinu dana – pokazatelj da su populacije leminga bile izuzetno brojne tokom sezone gniježđenja prije jesenje migracije i da su snježne sove imale produktivnu sezonu razmnožavanja. Također je primijećeno da mužjaci uglavnom migriraju najjužnije, dok ženke ostaju bliže arealu gniježđenja, što je pripisano socijalnoj dominaciji, budući da su ženke dominantne nad mužjacima. U Evropi su ovakve ciklične migracije snježnih sova rijetke, vjerovatno zbog male površine pod tundrom u ovoj oblasti.

Za vrijeme proljetnih i jesenjih migracija preferira otvorena staništa poput obala i prerija. Ipak, neke jedinke, kad su u nuždi, prelijeću i šume i planine kako bi stigle do tundre za proljetno gniježđenje ili otvorenih staništa za zimovanje.

Zimu provodi od snježnih tundri i otvorenih, zaleđenih voda, južno do lovišta, farmi, obala, močvara, velikih šuma i gradova koji se graniče s otvorenim poljima. Južno od tundre, naseljava otvorene ravne površine koje podsjećaju na tundru, i to uglavnom pašnjake ili obradive površine s dosta stubova, na kojima provodi veći dio vremena i vreba plijen.

Iako primarno nije morska ptica, poznato je da može provoditi zimu i u obalnim područjima južno od areala gniježđenja, kao i u oblastima otvorenih voda na Arktiku, pa je tako čest posjetilac brodova, na kojima provodi i do nekoliko dana. U otvorenim vodama najčešće se hrani morskim pticama, prvenstveno morskim patkama i njorkama.

## Ponašanje 
### Kretanje 
Odrasla jedinka bipedalna je i često hoda do gnijezda ako se ono nalazi na zemlji. Također može i šetati okolo u potrazi za mogućim plijenom. Može trčati po potrebi, a može i skakati, koristeći se raširenim krilima kako bi održala ravnotežu. Mladunci su u potpunosti bipedalni i koordinirani prije operjavanja i osamostaljivanja. Kad je riječ o mladuncima, mahom ih ženka trijebi, i to njihov potiljak, gdje oni sami ne mogu dohvatiti, mada su zabilježeni i slučajevi kad se mladunci međusobno trijebe. ili tokom cijelog dana, ali je manje aktivna oko podneva.

U Barrowu na Aljasci sprovedena je studija u kojoj je tokom polarnog dana posmatrano osam jedinki u divljini i 11 u zatočeništvu. Istraživanja su kasnije nastavljena nakon što je sunce počelo zalaziti u augustu, a sve kako bi se uporedila njihova dnevna aktivnost. Jedinke u zatočeništvu imale su kontinuirano obezbijeđenu hranu, dok su one u divljini morale loviti kako bi se hranile. Tokom polarnog dana, neslobodne jedinke imale su ciklične periode aktivnosti od 21 do 8 sati, dok su jedinke u divljini bile aktivne tokom čitavog dana. Međutim, kad je sunce u augustu počelo zalaziti, i divlje i jedinke u zatočeništvu bile su znatno aktivnije u sumrak i tokom noći. Također, jedinke u divljini tokom kiše svoje aktivnosti svodile su na drijemanje i spavanje.

Blizu Calgaryja u Alberti posmatrano je 15 jedinki tokom 138 sati u razdoblju od dvije zime kako bi se uočili obrasci aktivnosti i načini na koje provode vrijeme. Bihevioralne kategorije uključivale su opreznost, odmaranje, trijebljenje i drugo, a ptice su posmatrane od 8 do 18 sati, budući da ih je nakon sumraka bilo teško pratiti zbog obimne aktivnosti tokom noći i smanjene vidljivosti. Utvrđeno je da je snježna sova bila aktivna (opreznost i letenje) u periodima 8–10 i 16–18, dok je od 10 do 16 sati odmarala. Sve u svemu, 98% vremena sova je provodila na odmaralištu i bila je više u stanju opreznosti nego što se odmarala, a došlo se i do zaključka da se obrasci aktivnosti snježne sove poklapaju s obrascima aktivnosti njenog plijena (malih sisara). Pored toga, može se desiti da odrasli premjeste mladunčad u područje gdje je hrana prisutnija, kako bi ih lakše hranili. Tako je u periodu velikog broja leminga u Barrowu na svega 213km2 zabilježeno 54 gnijezda, dok tokom sezone malog broja leminga nije zabilježeno nijedno gnijezdo na toj teritoriji.

Tokom zime situacija je znatno drugačija – mužjaci su uglavnom nomadski i često se sele u potrazi za hranom, dok ženke imaju ekskluzivne teritorije i spremno ih brane od uljeza. Mužjaci se u prosjeku na jednom mjestu zadržavaju otprilike šest dana, dok ženke provode i do 80 dana na istoj teritoriji koja u prosjeku ima površinu od 154 do 266 hektara, premda je bilo i onih koje se češće sele, ali neznatan broj u odnosu na ukupnu populaciju. Tokom zime također može doći i do dijeljenja teritorije, odnosno zajedničkog života, kad veći broj sova živi na maloj teritoriji, a udaljenost između jedinki manja je od 20 metara. dok gnijezdo redovno napadaju vukovi i medvjedi. Napadi se mogu desiti već kad se uljez nalazi na 50–100 metara od gnijezda, ali su mnogo svirepiji kad se stranci približe do samog gnijezda, pogotovo ako su u njemu mladi ptići koji još nemaju sposobnost letenja. Nakon toga uglavnom slijedi "lajanje" (u 65% slučajeva), "vrisak" (15%) i odvraćanje pažnje (14,3%). Ženka također povremeno može i hučati (
Bubo scandiacus chick Flickr.jpg
Młoda sowa śnieżna.jpg
Bubo scandiacus -Artis Zoo, Netherlands -juvenile-8a.jpg
Bubo scandiacus -Artis Zoo, Netherlands -juvenile-8b.jpg
SnowyOwl2.jpg

## Lov i ishrana 
Sposobna je ubiti širok spektar životinja – od malih sisara i ptica do životinja znatno većih od nje. Neka istraživanja navode više od 100 različitih životinja kojima se ova sova hrani tokom zime, dok druga navode 14 vrsta sisara, 43 vrste ptica i jednu vrstu školjke.

### Staništa za lov 
Hrani se uglavnom na otvorenim staništima kao što su poljoprivredna polja, obale, travnata područja, močvare, tundre i morske površine, uključujući obale ostrva, ledene bregove i polinije. U ovakvim staništima, nastoji tragati za hranom u onim zonama koje sadrže velike količine plijena. tako da se potraga za plijenom može odvijati u bilo koje doba dana i noći, izuzev u teškim vremenskim uslovima. Vrijeme potrage uglavnom diktiraju glad jedinke, godišnje doba i, ako je vrijeme gajenja mladunaca, nutritivne potrebe ženke i mladunaca. Kad lovi pojedinačno, preferira večer, noć i rana jutra. Tokom polarnog dana na Arktiku, kad nema mraka, mnogo aktivnije lovi tokom teoretske noći. Pored toga, praćena je jedna jedinka koja je svakodnevno patrolirala oko i ispod 1.600 metara dugih kablova na banderama i ubijala povrijeđene ili kupila mrtve sive liskonoge.

### Hranjenje 
Poput ostalih grabljivica, ako se radi o manjem plijenu, poput leminga i manjih ptica, ova ga sova odmah proguta cijelog. koje sova izbaci nakon 18–24 sata od hranjenja. Izbacivanje se uglavnom odvija na regularnim mjestima na kojima sova provodi vrijeme, pa se često na tim mjestima mogu naći deseci kuglica. Biolozi često ispituju ove kuglice kako bi otkrili kvantitet i vrstu plijena kojim se sova hranila. Ako jede veći plijen tako što ga komada kljunom i kandžama u manje porcije, kuglice uopšte neće biti proizvedene. Kad se radi o većem plijenu, prvo otkida glavu, koju uglavnom odbacuje, a nakon toga tijelo kida na komade.

### Plijen 
Za vrijeme sezone uzgoja mladih, prvenstveno se hrani leminzima i drugim malim sisarima, poput miševa i drugih glodara, ali, tokom perioda izobilja plijena, pogotovo tokom sezone gniježđenja snježnica, glavna i omiljena hrana postaju joj ptići ove ptice. Raznovrsnost plijena može varirati, pogotovo tokom zimskog perioda. Tada se hrani malim sisarima, poput poljskog i bjelonogog miša; međutim, neće izbjeći ni veći plijen, često prateći lovačke zamke kako bi pronašla hranu. Neki od većih sisara koji se mogu naći na jelovniku snježne sove uključuju zečeve, bizamske pacove, mrmote, vjeverice, kuniće, rakune, prerijske pse, pacove i krtice. Tokom sezone gniježđenja često lovi male barske ptice poput patki, barskih koka, gnjuraca, šljukarica, kao i fazane, tetrijebe i pjevačice i hvata ih u letu, mada nerijetko juri i u letu hvata i veće ptice, među kojima su kanadska i grivasta guska, američka crna plovka, srebrnasti galeb, žutogrli vranac, velika plava čaplja, poljska eja, gaćasti mišar, američka vjetruška, sivi sokol, ali i druge vrste sova, od kojih su najčešće kukuvija, prugasta sova te sjeverni ćuk. i 30 godina, pa i snosili plodna jaja do svoje smrti. S druge strane, prosječni životni vijek u divljini iznosi između 15 i 20 godina, s tim da su zabilježeni izuzeci, odnosno primjerci koji su neznatno stariji od 20 godina. Neke studije, koje su se bavile ovom tematikom, navode da 85–92% jedinki živi duže od tri godine.

## Konzervacija 
U prošlosti je veliki broj snježnih sova ubijan, naročito tokom zimskih mjeseci u Kanadi. U periodu 1876–1906. ubijano je u prosjeku 500–1.000 jedinki godišnje. Historijski gledano, snježnu sovu često su koristili u ishrani autohtoni arktički narodi – jaja su skupljana, a odrasle jedinke ubijane za ishranu. Međutim, danas se ova sova rijetko lovi. Godine 2004. u Barrowu je usvojena rezolucija kojom se zabranjuje ubijanje snježne sove u ovoj regiji, što je značajno smanjilo broj ubistava ove ptice, ali je u ostalim regijama Aljaske tradicionalni lov i dalje dozvoljen. U 2012/2013, departman za lov i ribolov Aljaske naveo je snježnu sovu kao "neklasificiranu divljač" – vrstu koja se može loviti radi opstanka stanovnika te savezne države.

Obično se gnijezdi u udaljenim područjima koja su vrlo malo pogođena ljudskim razvojem. U nekoliko arktičkih oblasti, kako se ljudska naselja povećavaju, na sovu sve više utiče razvoj stambenih naselja. U Barrowu je, naprimjer, urbanizacija dovela do izgradnje zgrada u oblastima u kojima se sova preferira gnijezditi, što je dovelo do njenog izmještanja iz tradicionalnog prostora gniježđenja. Ipak, donekle se može prilagoditi oblastima umjerene urbanizacije, ako područje oko njenog gnijezda ostaje neometano.

Zamke za snježne lisice također predstavljaju znatnu opasnost po ovu sovu. Primjera radi, godine 1993. u Sibiru je u ove zamke upalo otprilike 100.000 sova, od kojih je 300 poginulo. Pored toga, povećan je i mortalitet uzrokovan udarima automobila ili kamiona, naročito na Aljasci i u Kanadi, mada ovi gubici ne utiču znatno na brojnost populacije.

### Klimatske promjene 
Vrsta je pod velikim uticajem klimatskih promjena, s obzirom na to da su arktička područja za razmnožavanje posebno osjetljiva na povećanje temperature. Kako temperatura raste, abiotski faktori poput povećanja kiše i smanjenja snijega negativno utiču na populacije leminga, od kojih ova vrsta zavisi u velikoj mjeri. Isto tako, budući da snježna sova tokom zime lovi na zaleđenim vodenim površinama, zbog klimatskih promjena plijen joj postaje sve nedostupniji. U Skandinaviji je primijećen trend opadanja brojnosti populacije, što je u bliskoj vezi s klimatskim promjenama, globalnim zagrijavanjem i povećanim ljudskim uništavanjem staništa.

Međunarodna unija za zaštitu prirode (IUCN) klasificirala je snježnu sovu u okviru crvene liste kao posljednju brigu, uprkos smanjenju broja populacije. Razlog za ovo jest izuzetno veliki areal rasprostranjenosti, generalno veliki broj jedinki i umjereno, ne pretjerano značajno, smanjenje populacije.

### Populacijski status 
Procjene iz 2004. pokazale su da ukupan broj jedinki iznosi otprilike 290.000, Posljednja procjena brojnosti ove sove urađena je 2013. i ona navodi da u svijetu trenutno živi otprilike 200.000 jedinki, od čega 100.000 u Sjevernoj Americi.

## Hibridi 
Nije poznato da se snježna sova ukršta s drugim vrstama sova u divljini, te, shodno tome, u divljini nisu primijećeni takvi hibridi. Međutim, jedan sokolar iz Kollnburga u Njemačkoj, uspio je upariti mužjaka snježne sove sa ženkom buljine i uspješno odgojiti mladunce 2013. Hibridizacijom nastale dvije mlade sove imale su istaknute ušne pramenove, karakteristika koja je odsutna kod snježne sove, bile su normalne veličine, imale narančaste oči i iste šare kao i njihova majka buljina, s tim da su od oca zadržale crno-bijelu obojenost perja. Hibridi su nazvani *Schnuhus* – portmanteau njemačkih riječi za snježnu sovu (*Schnee-Eule*) i buljinu (*Uhu*). Godine 2014, hibridi su odrasli i bili su zdravi.

## U popularnoj kulturi 
Hedwiga, sova Harryja Pottera, snježna je sova. Iako se u knjigama o Harryju Potteru navodi da je ženka, u filmu je prikazan mužjak, s obzirom na to da je riječ o čisto bijeloj jedinki. Također je i zvanična ptica kanadske pokrajine Québec, gdje tokom cijele godine naseljava sjeverne dijelove, a zimi se često viđa i u južnijim oblastima pokrajine.

## Reference 
## Literatura 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjski linkovi 
* *Bubo scandiacus* na *Avibaseu*
* Snježna sova na *eBirdu*
* Galerija slika  na VIREO-u

Kategorija:Bubo
Kategorija:Ptice na Arktiku
Kategorija:Holarktičke ptice
Kategorija:Ptice opisane 1758.
Kategorija:Simboli Québeca
Kategorija:Taksoni koje je opisao Carl von Linné