Psihološka distanca

**Psihološka distanca** je stepen do kojeg se ljudi osjećaju udaljenima od neke pojave. Udaljenost u ovom slučaju nije ograničena na fizičko okruženje, već može biti i apstraktna. Udaljenost se može definirati kao razdvajanje između sebe i drugih instanci kao što su osobe, događaji, znanje ili vrijeme. Psihološka distanca je prvi put definirana u Tropeuovoj i Libermanovoj teoriji konstruktivnog nivoa (CLT). Međutim, Trope i Liberman identificirali su samo vremensku udaljenost kao separator. Ovo je od tada revidirano kako bi uključilo četiri kategorije udaljenosti: prostornu, socijalnu, hipotetsku i informacijsku udaljenost. Dalja istraživanja su zaključila da su sva četiri u snažnoj i sistemskoj korelaciji jedna s drugim.

Na osnovnom nivou, psihološka distanca u teoriji konstrualnog nivoa napominje da distanca ima ključnu ulogu u odnosu između događaja i osobe. Faktor udaljenosti će pomoći u određivanju ishoda da li osoba pridaje vrijednost određenoj temi ili ne. Odnos između nekoga i događaja, s obzirom na psihološku distancu, takav je da što je veća udaljenost između sebe i događaja, to je niža mentalna percepcija važnosti za osobu. Sljedeći ovaj primjer, što se neki događaj percipira manje važnim, manja je vjerovatnoća da će se po njemu reagovati. Ova psihološka distanca uzrokuje razlike u ponašanju, odnosno nepostojanje određenih ponašanja ili stavova zajedno, koji mijenjaju nečiji odgovor na događaj, mijenjajući percepciju njegove važnosti u nečijem umu.

Psihološka distanca je u osnovi egocentrična, sidrišna tačka je sopstvenost, u sadašnjosti, a različite interakcije sopstva sa objektom ili događajem koreliraju sa različitim nivoima udaljenosti.

## Psihološka distanca u pitanjima životne sredine 
Često su psihološki udaljene stvari one koje nisu prisutne ili se često doživljavaju u svakodnevnom životu. Kao što je gore navedeno, to može biti uzrokovano raznim faktorima. Bilo da je udaljenost uzrokovana nedostatkom izloženosti, nedostatkom znanja, vremenskom razlikom ili fizičkim razdvojenošću, sva četiri stvaraju distancu koja na neki način ograničava ekspoziciju ili učestalost. Ovaj fenomen preovlađuje u mnogim pitanjima životne sredine kao što su klimatske promjene i njihovi efekti. Podaci su pokazali da je prosječna temperatura Zemlje u stalnom porastu u posljednjih nekoliko stotina godina. Ovo je u direktnoj korelaciji sa višim nivoima ugljik-dioksida (CO2) u atmosferi kao rezultatom antropogenih aktivnosti, počevši od industrijske revolucije (1740), koje emituju CO2 i druge plinove staklene bašte (GHG).

Zemlje koje su bliže ovom pitanju imaju tendenciju da pridaju veći nivo važnosti nekom pitanju za razliku od zemalja koje su bliže. Dok su sve regije/države pogođene ekološkim problemima, određena područja svijeta osjećaju ove efekte znatno više od drugih. Ova razlika između efekata na određena područja svijeta ključna je za razumijevanje uloge psihološke distance u pitanjima životne sredine. Teorija konstrualnog nivoa zaključuje da postoji obrnut odnos između pogođenih strana/izloženosti i psihološke distance. U skladu s ovom teorijom, mnoga područja svijeta, kao što su Sjedinjene Američke Države, historijski nedostaju na svjetskoj sceni kada je u pitanju kreiranje ekološke politike u odnosu na druga područja svijeta, kao što je Evropa, kao rezultat opće percepcije o pitanjima životne sredine.

## Razlozi za različite nivoe psihološke distance u određenim dijelovima svijeta 
Nekoliko studija je zaključilo da se zabrinutost javnosti za klimatske promjene i ekološka pitanja smanjuje kako se nečija percipirana psihološka udaljenost od tog pitanja povećava. Prema teoriji konstruktnog nivoa (CLT), psihološka distanca od događaja, problema ili predmeta direktno je povezana s načinom na koji ga pojedinac ili grupa ljudi mentalno predstavljaju. Preciznije, pitanja ili objekti koji se percipiraju kao psihološki bliski percipiraju se na „konkretan“ način, što znači da se generira specifična reprezentacija tih problema. S druge strane, objekti ili događaji koji se percipiraju kao psihološki udaljeni percipiraju se na „apstraktan“ način, što znači da se kognitivna reprezentacija tog pitanja percipira u širem smislu. Svijest o riziku u vezi s klimom pozitivno je povezana sa percepcijom ozbiljnosti globalnog problema klimatskih promjena, kao i rizika od negativnih efekata koje klimatske promjene mogu imati za pojedinca. Smatra se da ciljevi utiču na izvođenje predloženih zadataka kroz četiri mehanizma. Ovi mehanizmi uključuju: 
* usmjeravanje pažnje na radnje koje su relevantne za cilj ili zadatak, 
* pružanje motivacije za povećanje napora, 
* povećanje upornosti i 
* promoviranje aktivacije znanja o predmetu radi boljeg motiviranja i izrade strategije za postizanje cilja.

U smislu psihološkog distanciranja, koncept teorije postavljanja ciljeva bi sugerirao da bi se u cilju suprotstavljanja klimatskim promjenama, specifični ciljevi i/ili politike u kojima se jasno navode akcije koje treba preduzeti od strane vlada, kompanija, javnosti, pojedinaca itd. stvoriti konkretnije tumačenje za javnost, uprkos njihovoj psihološkoj distanci. To bi zauzvrat dovelo do uspješnijeg ublažavanja klimatskih promjena.

## Reference 
Kategorija:Psihološki koncepti
Kategorija:Psihologija
Kategorija:Društvo