open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ante Prkačin

**Ante Prkačin** (Slavonski Brod, 14. novembra 1953), vojnik, političar, i preduzetnik iz Slavonskog Broda.

## Biografija 
Studirao je na Fakultetu petrohemije u Sisku i Ekonomskom fakultetu u Slavonskom Brodu. Oženjen je i otac dvoje djece, živi u Zagrebu, Hrvatska.

Na početku demokratskih promjena priključuje se Hrvatskoj demokratskoj stranci i postaje zastupnik u prvom sazivu Hrvatskog Sabora, u Vijeću udruženog rada. Zastupnik je bio i u drugom sazivu Sabora, ali tad u Hrvatskoj stranci prava, ali za vrijeme mandata postaje nezavisan zastupnik. 30. oktobra 1999. osniva stranku Nova Hrvatska, čiji je i prvi predsjednik. Kandidovao se je za predsjednika Repubike Hrvatske na izborima 2000. Ponovo se vraća u HSP 2011.

## Vojno djelovanje 
Domovinski rat Prkačina zatiče u Slavonskom Brodu. Već po najavi srpske agresije, kao saborski zastupnik uključuje se u pripreme za odbranu Hrvatske i postaje komandantom antiterorističke i diverzantske jedinice za posebne namjene. Krajem 1991, kad se priključuje HSP-u, biva imenovan za načelnikom Glavnog stožera HOS-a. U Bosni i Hrcegovini, 1992, učestvuje u prvim pokušajima stvaranja zajedničke komande Armije BiH i HVO-a te postaje član te zajedničke komande, kao predstavnik HOS-a (HOS je tada formalno bio sastavnica Armije BiH). Nakon ubistva Blaža Kraljevića (9. augusta 1992), postaje Načelnik Glavnog štaba HOS-a. Sastao se s Matom Bobanom, u Grudama, 23. augusta 1992, gdje su potpisali sporazum kojim je HOS u BiH raspušten. Potom učestvuje u odbrani Bosanske Posavine, kao tamošnji komandant HVO-a. Nakon rata je penzionisan.

## Reference 
Kategorija:Biografije, Slavonski Brod
Kategorija:Oficiri Hrvatskih odbrambenih snaga
Kategorija:Hrvatski političari
Kategorija:Hrvatska demokratska stranka
Kategorija:Generali Hrvatskog vijeća odbrane
Kategorija:Hrvatska stranka prava
Kategorija:Političari Hrvatske kršćanske demokratske unije
Kategorija:Rođeni 1953.
Kategorija:Živi ljudi
Nije ljubav stvar

**"Nije ljubav stvar"** (ćir. "Није љубав ствар") pjesma je kojom je Željko Joksimović predstavljao Srbiju na Pjesmi Eurovizije 2012. Tekst su napisali Marina Tucaković i Miloš Roganović, a autor muzike je sam Joksimović. Pjesma je još jedna od njegovih poznatih balada, a Joksimović je na kraju osvojio 3. mjesto.

Ovo je Joksimoviću bio drugi nastup na Eurosongu; prvi put je nastupio 2004. kao predstavnik Srbije i Crne Gore i osvojio 2. mjesto s pjesmom "Lane moje". Također se po treći put plasirao među 3 najbolja kompozitora nakon što je to uspio 2004. i s pjesmom "Lejla", koja je također osvojila 3. mjesto 2006. u izvedbi grupe Hari Mata Hari, koja je predstavljala Bosnu i Hercegovinu.

## Reference
Korčula

**Korčula** (staronjemački *Kurzel*, italijanski *Curzola*, grčki *Korkyra Melaina*, latinski *Corcyra Nigra*) ostrvo je u Hrvatskoj, pored dalmatinske obale. Razvijena je poljoprivreda, ribolov, brodogradnja i turizam.

## Osnovni podaci 
Ostrvo pripada Dubrovačko-neretvanskoj županiji, ima površinu od 279,03&nbsp;km2 (dužina 46,8&nbsp;km, širina 5,3–7,8&nbsp;km) i 16.000 stanovnika. Najviša brda su Klupca sa 568 m i Kom sa 508 m. To je šesto najveće Jadransko ostrvo. Klima je mediteranska (blaga); prosječna temperatura u januaru je 9,8&nbsp;°C, a u julu 26,9&nbsp;°C. Prosječne godišne padavine su 1.100&nbsp;mm, a ostrvo je prekriveno mediteranskom florom, ponegdje i šumom borova. Izgrađen je na dolomitima tj. krečnjaku. Jedno od najrazvijenijih polja je Blatsko polje koje je ujedno najveće.

[desno|200px|mini|[Trajekt "Jadrolinije" dolazi do Korčule]]
Ostrvo je trajektima povezano s Orebićem na poluostrvu Pelješcu, te Ublima na otoku Lastovu, a ljeti i sa Drvenikom blizu Makarske. Trajekti drže vezu i sa drugim gradovima, kao što su Dubrovnik, Split i Rijeka, a ljeti i sa Italijom.

## Također pogledajte 
* Žrnovo

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Korčula.hr 
* Fotografije      
* Slobodna Dalmacija Podlistak: Vela spila iznad Vele Luke na Korčuli

Kategorija:Ostrva u Hrvatskoj
Kategorija:Korčula
Kategorija:Ostrva u Jadranskom moru
Admir Mujkić

**Admir Mujkić** (rođen 1972) bosanskohercegovački akademski grafičar. Diplomirao na Akademiji likovnih umjetnosti u Sarajevu, Odsjek za grafiku, u klasi profesora Dževada Hoze. Na istoj akademiji završio i postdiplomske studije.

Grafičke mape Admira Mujkića odlikuju se filigranski preciznim likovnim jezikom sa fantastičnim svijetom mitskih bića.

Bio je predsjednik je Udruženja likovnih umjetnika BiH. Docent na Akademiji likovnih umjetnosti u Sarajevu na odsjeku za Grafiku. Člam ULUBiH.

Živi i radi u Sarajevu.

## Djela  
* *Ribolik*, grafička mapa, akvatinta i bakropis (2007 - 2011)
* *Karavan*, grafička mapa
* *Male zemlje*, ciklus
* *Krajišnici – Čuvari*, grafička mapa (2002-2007)
* *Putovanje*, ciklus (1997 - 2000)

## Izložbe 
Izdvojena hronologija samostalnih i kolektivnih izložbi

* 2001. - *Putovanje*, Kuršumli medresa 
* 2001. - *Putovanje*, Gradska galerija Bihać
* 2002. - Mali format, kolektivna izložba ULUBiH, Galerija "Roman Petrović", Sarajevo 
* 2008. - *Krajišnici – Čuvari*, Galerija bosanskog kulturnog centra Zagreb
* 2010. - *Ribe i ptice* Bihać, izlaže sa sklulptorom Fikret Libovac, Gradska galerija Bihać
* 2011. - Četiri bosanskogercegovačka grafičara, Halil Tikveša, Avdo Žiga, Ahmet Hošić i Admir Mujkić, Gradska galerija Bihać
* 2012. - *Ribolik*, Galerija "Roman Petrović", Sarajevo
* 2013. - *Ribe iz Japodije*, Galerija Java, Sarajevo

## Nagrade 
* 2003. - Nagrada za grafiku Collegium Artisticum

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* ALU  Mr. Admir Mujkić
* ggbihac Admir Mujkić - RADOVI
* bosnjaci.net Grafičke mape Admira Mujkića
* blogspot Admir Mujkić - Grafike - Portfolio
* Akta.ba  Admir Mujkić, umjetnik: Zaljubljenik u rijeku Unu

Kategorija:Bosanskohercegovački umjetnici
Kategorija:Rođeni 1972.
Kategorija:Biografije, Sisak
Rama (rijeka)

[mini|[Ramsko jezero; u podnožju je selo Varvara.]]
**Rama** je rijeka koja se nalazi u općini Prozor-Rama. Izvire u podnožju planina: Vrana, Raduše i Vranice u selu Varvara. 
Danas je njen izvor potopljen Ramskim jezerom. Godine 1968. napravljeno je Ramsko jezero, koje je potopilo dobar dio rijeke. Rama teče prema jugoistoku i na tom putu prima pritoke: Baden, Crimu, Dušicu, Gračanicu i Volujak. Izgradnja Ramskog jezera skratila je gornji tok Rame, dok je donji tok značajno skratilo Jablaničko jezero. Nekad su se u Ramu ulijevali i Tršćanski potok i Klekovica, dok danas nisu. Rama je jako skraćena izgradnjom jezera, a prije je imala 33&nbsp;km dug riječni tok.
Kroz Ramsku kotlinu tekla je širokim plitkim koritom sa malim padom, a nakon 10&nbsp;km ulazila je u uski kanjon s visokim padom. 
Devet kilometar prije svog ušća ulazi u hidroakumulaciju Jablaničkog jezera. Visinski pad od izvora do ušća iznosi 376 metara. Korito rijeke Rame je pjeskovito. Izgradnjom brane 1968. godine, dolina Rame je ujezerena do sela Mluša.
Od brane do Marine pećine u dužini od 9&nbsp;km, dokle dopire voda Jablaničkog jezera, šljunkovitim koritom Rame i danas teče voda. 
Temperatura vode rijeke Rame je od 4,5&nbsp;°C u zimskom razdoblju do 13,9&nbsp;°C tokom mjeseca maja, sa visokom koncentracijom kisika što je od posebnog značaja za život potočne pastrmke. Prema svim fizikalno-hemijskim pokazateljima, voda rijeke Rame je tipična salmonidna voda.
U srednjem vijeku područje Rame bilo je jako značajno. Rama je jedna od značajnijih pritoka Neretve. U nju se ulijeva nekoliko kilometara prije Jablanice.

## Reference 
Kategorija:Rijeke u Bosni i Hercegovini
Martin Koch (ski-skakač)

**Martin "Mascht" Koch** nekadašnji je austrijski skijaš-skakač i bivši član SV Villach.

## Karijera 
Slično kao Robert Kranjec, bio je izraziti letač, dok je na "običnim" skakaonicama postizao solidne, ali ne i vrhunske rezultate. Prve značajnije rezultate na međunarodnoj sceni ostvario je 1998. i 1999, kad je s austrijskim timom osvojio zlatne medalje na juniorskim svjetskim prvenstvima. U seniorskoj konkurenciji prvi put je stao na pobjedničko postolje u sezoni 2001/02, kad je u švicarskom Engelbergu bio treći. Te sezone izborio je i mjesto u reprezentaciji na ZOI 2002. Zatim su uslijedile 3 sušne sezone, nakon čega se ponovo vratio u reprezentaciju i nastupio na ZOI 2006, gdje je doprinio u osvajanju ekipne zlatne medalje.

Na SP u ski-letovima 2008. u Oberstdorfu ponovo je osvojio ekipno zlato, ali i pojedinačno srebro. Ekipno zlato odbranjeno je i 2 godine kasnije na Planici. 8. januara 2011. ostvario je i svoju prvu pobjedu u Svjetskom kupu, na letaonici u Harrachovu, slavivši ispred timskog kolege, Thomasa Morgensterna. 11. marta 2012, nakon 3 pobjede na letaonicama, Koch je na legendarnom Holmenkollenu u Oslu konačno došao i do prve pobjede na velikoj skakaonici.

## Izvan ski-skokova 
Od osnovne obuke u ljeto 2001. u Mauternu član je Oružanih snaga Austrije i stacioniran je u vojnom sportskom centru Rif kod Salzburga. Na Klagenfurtskom univerzitetu studira ekonomiju i pravo. Njegov ujak je nekadašnji austrijski ski-skakač Armin Kogler.

## Rezultati u Svjetskom kupu 
### Postolja 
 – održana samo 1 serija zbog lošeg vremena

### Postolja po sezonama 
### Ukupni poredak 
### Novogodišnja turneja 
### Svj. kup u letovima 
### Nordijska turneja 
### Ljetni Grand Prix 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Kochov profil na FIS-u 
* Službena stranica  
* Kochov profil  na *Sports-Reference.com*

Kategorija:Rođeni 1982.
Kategorija:Živi ljudi
Kategorija:Biografije, Villach
Kategorija:Austrijski skijaši-skakači
Kategorija:Austrijski olimpijci u skijaškim skokovima
Kategorija:Skijaši-skakači na Zimskim olimpijskim igrama 2002.
Kategorija:Skijaši-skakači na Zimskim olimpijskim igrama 2006.
Kategorija:Osvajači zlatne medalje na Olimpijskim igrama (Austrija)
Kategorija:Osvajači medalja na Zimskim olimpijskim igrama 2006.
Hronologija razvoja mikroprocesora

[mini|[Intel 4004, prvi komercijalni mikroprocesor opće namjene]]
**Mikroprocesor** je sklop unutar računara koji vrši funkciju centralne jedinice. Od pojave prvog mikroprocesora pa do danas može se uočiti nekoliko faza u razvoju mikroprocesora.

## 1970te
Tokom 70-tih godina prošlog vijeka mikroprocesori su većinom 8-bitni i izrađeni su pomoću NMOS tehnologije.

## 1980te
Osamdesetih mikroprocesori su 16-bitni i 32-bitni, najčešće izvedeni u CMOS tehnologiji.

## 1990te
Na početku 90-tih prošlog vijeka mikroprocesori su uglavnomi 32-bitni, da bi tokom desetljeća prešli na 64-bitni. Brzina vanjskog RAM-a ne slijedi razvoj brzine mikroprocesora.

## 2000te
Tokom 2000-tih godina rast brzine mikroprocesora se zaustavlja zbog problema pregrijavanja procesora. Zbog toga se pojavljuju procesori sa više jezgri.

## 2010te
## Vanjski linkovi
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Athlon 64 X2

mini|desno|Procesor Athlon 64 X2 E6 3800+
mini|300px| K8 arhiktetura.
**Athlon 64 X2** je prvi dvo-jezgreni procesor proizveden od AMD-a. To je ustvari procesor koji sadrži dvije Athlon 64 jezgre skupljene zajedno sa dodatnim kontrolnim izvodom. Jezgre dijele jednu dvo-kanalsku memorijsku karticu, one su bazirane na E-koračući model model od Athlon 64 i, prema modelu, imaju ili 512 ili 1024 KiB od L2 Cache za jezgru. Athlon 64 X2 je osposobljen za dekodiranje SSE3 instrukcija (osim onih nekoliko specifičnih za Intel'ovu archikteturu), tako može pokrenuti i koristiti iz softvera optimiziranih da budu prethodno podržani samo od Intelovih čipova. Ovo poboljšanje nije rezervisano samo za X2 procesore već je dostupno i za Venice i San Diego jedno-jezgrene Athlon 64 procesore.

U julu 2007. godine, AMD predstavlja nisko-voltažnu varijantu svog procesora Athlon 64 X2, nazvanog "Athlon X2". Athlon X2 procesori imaju mogućnost oslabiti TDP od 45 W.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Athlon 64 model overview on AMD site 
* Athlon64 X2 product site
* Comparison  with the Intel Core Duo
* AMD Athlon 64 Power and Thermal Data Sheet site (PDF)


Kategorija:AMD
Kategorija:AMD Athlon
Kategorija:AMD proizvodi
Brižinski spomenici

mini|desno|200px|Jedna stranica Brižinskog spomenika
**Brižinski spomenici** (Frajsinški spomenici) su najstariji sačuvani pisani dokumenti pisani latinicom na nekom od slovenskih jezika. Napisani su na staroslovenskom jeziku i često se ističu kao primjer panonsko-slovenske redakcije staroslovenskog jezika. Nastali su u periodu između 972. i 1039. godine, najvjerovatnije u dolini rijeke Molna, danas na teritoriji Koruške u Austriji.

## Etimologija 
Svoj naziv su dobili po okrugu Frajsing zbog toga što su ih Bavarski bibliotekari pronašli u zbirci pergamenata koja je 1803. donijeta iz Frajsinga. Frajsing je na neke slovenske jezike (slovenski, bugarski, ruski) transkribovan kao Brižinj pa se ovi dokumenti na nekim slovenskim jezicima nazivaju i Brižinski spomenici.

Prilikom upisivanja teksta je upotrijebljena vrsta latinice koja su upotrebljavala u periodu koji je slijedio period vladavine Karla Velikog, pa se stoga naziva karolinška miniskula.

Kategorija:Slaveni
Kategorija:Slavenski narodi
Postojnska jama

**Postojnska jama** je 20.570 m dugi sistem od nekoliko jama u blizini Postojne, te najveći takav sistem u Sloveniji.

Ovom sistemu pored Postojnske jame pripadaju Otoška jama, Magdalena jama, Črna jama, Pivka jama, te nekoliko manjih. Načinjena je erozijom rijeke Pivke, čije su vodene mase tokom dva miliona godina krojile njenu unutrašnjost.  Stalna temperatura u unutrašnjosti jame je do prije nekoliko godina iznosila 8&nbsp;°C, dok se u zadnje vrijeme kreće između 8 i 10 stepeni. Najveća je dubina jame 115 m.
## Vanjski linkovi 
* https://web.archive.org/web/20050914091230/http://www.postojnska-jama.si/
* http://www.burger.si/Jame/PostojnskaJama/2005/seznam_english.html
* http://www.jkor.de/musik/balkan1.mp

Kategorija:Špilje
Charles Édouard Guillaume

frame|Charles Édouard Guillaume
**Charles Édouard Guillaume** (Fleurier, 15. februar 1861 – Severs, 13. juni 1938) bio je švicarski fizičar.

Godine 1920. dobio je Nobelovu nagrada za fiziku za doprinos pravljenju preciznih mjernih instrumenata otkrićem nepravilnosti u legurama nikla i čelika.

Poznat je po otkriću nikl-čeličnih legura, koje je on nazvao *invar* i *elinvar*.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* http://nobelprize.org/nobel_prizes/physics/laureates/1920/guillaume-bio.html

Kategorija:Rođeni 1861.
Kategorija:Umrli 1938.
Kategorija:Švicarski fizičari
Kategorija:Eksperimentalni fizičari
Kategorija:Dobitnici Nobelove nagrade za fiziku
Kategorija:Biografije, Fleurier
James Franck

mini|desno|James Franck
**James Franck** (Hamburg, 26. august 1882. - Göttingen, 21. maj 1964) bio je njemački fizičar.

Godine 1925. dobio je Nobelovu nagradu za fiziku, uglavnom za svoje radove od 1912. do 1914., koji su uključili Franck-Hertz eksperiment, važnu potvrdu Borovog modela atoma.
## Literatura 
*  Kuhn, H.G. (1965). "James Franck, 1882-1964". Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society 11: 53–74. doi:10.1098/rsbm.1965.0004. ISSN 0080-4606. JSTOR 769261. 
* Shampo, M. A.; Kyle, R. A. (September 1984). "James Franck and Gustav Hertz". JAMA 252 (11): 1426. doi:10.1001/jama.252.11.1426. PMID 6381774. 
* Rosenberg, Jerome L. (2004). "The Contributions of James Franck to Photosynthesis Research: A Tribute". Photosyn. Res. 80 (1–3): 71–6. doi:10.1023/B:PRES.0000030453.66865.f6. PMID 16328811.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* http://nobelprize.org/physics/laureates/1925/franck-bio.html
* https://web.archive.org/web/20170505001424/http://alsos.wlu.edu/qsearch.aspx?browse=people%2FFranck%2C+James
* https://web.archive.org/web/20060927084229/http://www.amphilsoc.org/library/guides/ahqp/bios.htm

Kategorija:Rođeni 1882.
Kategorija:Umrli 1964.
Kategorija:Biografije, Hamburg
Kategorija:Njemački fizičari
Kategorija:Eksperimentalni fizičari
Kategorija:Kvantni fizičari
Kategorija:Spektroskopičari
Kategorija:Dobitnici Nobelove nagrade za fiziku
Kategorija:Dobitnici medalje "Max Planck"
Kategorija:Jevreji
Kategorija:Američki fizičari
Kategorija:Amerikanci porijeklom iz Njemačke
Jean Baptiste Perrin

**Jean Baptiste Perrin** (Lille, 30. septembar 1870. - New York, 17. april 1942.), francuski fizičar i hemičar, i dobitnik Nobelove nagrade za fiziku 1926. godine.

## Biografija
### Rane godine
Rođen je u Lilleu, a u Parizu je pohađao École normale supérieure, elitnu grande école. Postao je asistent u školi u periodu od 1894. do 1897. tokom kojeg je počeo izučavati katodne i X-zrake. Godine 1897. dodijeljen mu je stepen doktora nauka (*docteur ès sciences*). Iste je godine imenovan predavačem fizikalne hemije na Sorboni u Parizu. Profesor na univerzitetu je postao 1910. godine, držeći tu poziciju sve do njemačke okupacije Francuske tokom Drugog svjetskog rata.

### Istraživanje
Godine 1895. je utvrdio da su katodni zraci građeni od negativno naelektrisanih čestica. Izračunao je Avogadrov broj pomoću nekoliko metoda. te je objasnio solarnu energiju termonukelarnim reakcijama vodika.

Nakon što je Albert Einstein 1905. godine objavio svoja teoretska objašnjenja Brownovog kretanje u uslovima atoma, Perrin je napravio eksperimentalno istraživanje kako bi testirao i potvrdio Einsteinova predviđanja, te je time smirio stogodišnje osporavanje Daltonove atomske teorije.

Jean Perrin je primio Nobelovu nagradu za fiziku 1926. godine ***"za rad na diskontinuiranoj strukturi materije, a naročito za otkriće sedimentacijske ravnoteže"***. Time je jasno okončana duga borba vezana za fizičko postojanje molekula.

Perrin je autor mnogobrojnih knjiga i naučnih radova. Neke od njegovih najznačajnijih publikacija su:
* *Rayons cathodiques et rayons X*
* *Les Principes*
* *Electrisation de contact*
* *Réalité moléculaire*
* *Matière et Lumière*
* *Lumière et Reaction chimique*

### Privatni život
Perrin je bio oficir u inženjerijskim jedinicama tokom Prvog svjetskog rata. Kada su Nijemci, 1940. godine, provalili u Francusku, pobjegao je u SAD gdje je, 1942. godine preminuo u New Yorku. Nakon rata, 1948. godine, njegovi su posmrtni ostaci prenijeti u Francusku, gdje su u Panthéonu sahranjeni.
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* http://www.archive.org/search.php?query=creator%3A%22Perrin%2C%20Jean%2C%201870-1942%22

Kategorija:Francuski fizičari
Kategorija:Dobitnici Nobelove nagrade za fiziku
Kategorija:Francuski hemičari
Kategorija:Rođeni 1870.
Kategorija:Umrli 1942.
Kategorija:Članovi Francuske akademije nauka
Kategorija:Biografije, Lille
Crkva Kraljice svete krunice

mini|Crkva Kraljica svete krunice
**Crkva Kraljice svete krunice** neobarokna je katolička bogomolja na Banjskom brijegu, u Sarajevu. Nalazi se u sastavu samostana redovnica pripadnica reda Kćeri Božje ljubavi i Zavoda sv. Josipa, gdje je smješten KŠC "Sveti Josip". Projekt za crkvu izradio je Josip Vancaš 1909, a graditeljski radovi završeni su 1911. godine. Prostor je blagoslovljen 1. oktobra iste godine. Glavni oltar u crkvi dar je austro-ugarskog cara Franje Josipa, koji ga je donirao tokom posjete Bosni i Hercegovini 1910. godine, a nacrt oltara također je djelo projektanta Vancaša.

U crkvi su smještene brojne umjetnine, oltarske i druge slike, kipovi i druge vrijednosti, uglavnom darovi visokih crkvenih dostojnika i uglednih građana.

## Reference 
Kategorija:Vrhbosanska nadbiskupija
Kategorija:1911. u arhitekturi
Kategorija:Josip Vancaš
Kategorija:Rimokatoličke crkve u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Rimokatoličke crkve u Sarajevu
Georges Charpak

mini|desno|300px|Povlačna komora (Muzej umjetnosti u Parizu) - jedan oblik višeanodnog proporcionalnog brojača

**Georges Charpak** (ranije Dąbrowica, Poljska – danas Dubrovicia, Ukrajina, 8. mart 1924. – 29. septembar 2010.) bio je francuski fizičar i dobitnik Nobelove nagrade za fiziku 1992. godine, za otkriće višeanodnog proporcionalnog brojača, mjernog instrumenta za otkrivanje i mjerenje elementarnih čestica ionizirajućeg zračenja, što predstavlja usavršeni oblik Geigerovog brojača i proporcionalnog brojača.

## Biografija
Georges Charpak se rodio u jevrejskoj porodici u selu Dąbrowica u nekadašnjoj Poljskoj, danas selo Dubrovicia u Ukrajini. Kada je imao 7 godina, njegova porodica se preselila u Pariz. Za vrijeme Drugog svjetskog rata, bio je član Francuskog pokreta otpora, da bi 1943. završio u zatvoru Višijske vlade. 1944. je prebačen u nacistički koncentracijski logor u Dachau, gdje je i dočekao kraj rata 1945. Te godine je započeo studirati na univerzitetu za rudarstvo u Parizu i postaje francuski građanin. 1954. je odbranio doktorat iz nuklearne fizike, dok je radio u labaratoriju koji je vodio Frédéric Joliot-Curie.
 
Od 1959. radi u CERN-u u Ženevi. Tu je Georges Charpak sa saradnicima razvio 1968. višeanodni proporcionalni brojač, u kojem je niz usporednih tankih žica (anoda), bilo razapeto simetrično, između dviju paralelnih ploča (katoda), za što je dobio Nobelovu nagradu za fiziku 1992. Prolaskom neke čestice ionizirajućeg zračenja kroz sisitem (okomito na ravan anoda), stvaraju se parovi elektron-ion u području dviju anodnih žica, uz koje se sekundarnom ionizacijom (kao i u običnom proporcionalnom brojaču), stvara lavina parova elektron-ion. Omjer električnih impulsa na dvjema anodama je mjera mjesta prolaska čestica između njih. Kako je razmak žica mali (oko 2 mm), moguće je u dimenziji uspravno na anode, odrediti položaj putanje električki naelektrisane čestice sa tačnošću oko 0,5&nbsp;mm.

Od 1980. radi kao profesor fizike na univerzitetu u Parizu. Georges Charpak je bio veliki zagovornik za primjenu nuklearne energije u Francuskoj.

## Reference 
Kategorija:Francuski fizičari
Kategorija:Nuklearna fizika
Kategorija:Dobitnici Nobelove nagrade za fiziku
Kategorija:Francuzi poljskog porijekla
Kategorija:Članovi Austrijske akademije nauka
Kategorija:Članovi Francuske akademije nauka
Kategorija:Biografije, Dąbrowica
Kategorija:Rođeni 1924.
Kategorija:Umrli 2010.
Crkva svetih Ćirila i Metoda u Sarajevu

mini|Crkva Svetih Ćirila i Metoda
mini|Crkva Svetih Ćirila i Metoda, ulaz
**Crkva Svetih Ćirila i Metoda** je neorenesansna katolička bogomolja u sklopu Visoke teološke škole Vrhbosanske nadbiskupije. Smještena je u sarajevskoj općini Stari Grad. Škola je počela raditi 1890. godine. Izgradnja ovog sakralnog, dijelom i obrazovnog, objekta započela je 1892. godine nakon prihvaćanja Vancaševog projekta, predstavljenog 1892., a dorađenog 1895. godine. 
Radovi su završeni 1896. godine, kad je crkva i blagoslovljena .

U skladu sa svojim prethodnim arhitektonskim rješenjima, projektant Vancaš, inače dobrim dijelom zaslužan za današnji izgled Sarajeva, u neorenesansnu strukturu unio je neke barokne elemente, uočljive na pročelju, zvoniku i na skulpturama. Ukupan pak dojam jako asocira na Crkvu Svetoga Petra u Rimu, koja mu je vjerovatno poslužila kao uzor.

Među brojnim umjetninama koje krase enterijer, treba istaknuti radove austrijskog slikara Josipa Kriklera, hrvatskog slikara Otona Ivekovića, austrijskog slikara Franza Schmidta i drugih.

11. marta 2011. godine je Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika (Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović i Ljiljana Ševo) donijela odluku kojim se graditeljska cjelina Crkva Svetog Ćirila i Metoda s Bogoslovijom u Sarajevu proglašava nacionalnim spomenikom Bosne i Hercegovine.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* O crkvi 

Kategorija:Rimokatoličke crkve u Sarajevu
Kategorija:Vrhbosanska nadbiskupija
Kategorija:Nacionalni spomenici u Sarajevu
Kategorija:1896. u arhitekturi
Kategorija:Rimokatoličke crkve u Starom Gradu
S
Franjevački samostan svetog Ante na Bistriku

**Franjevački samostan sv. Ante na Bistriku**, jedna od kuća Franjevačke provincije Bosne Srebrene, nalazi se u Sarajevu, u općini Stari Grad. Gradska četvrt Sarajeva na lijevoj obali rijeke Miljacke, u kojoj se već više od jednog stoljeća nalaze franjevački samostan i zavjetna crkva Sv. Ante Padovanskog, nekada se dugo vremena nazivala *Latinluk*, prema vjernicima-katolicima rimskog odnosno latinskog obreda. Latinluk je 1652. brojio oko 200 katoličkih porodica. Četvrt se danas zove Bistrik.

## Izgradnja samostana 
Franjevci su uz crkvu Sv. Ante 1894. godine podigli i samostan  prema projektu Karla Paneka. U njemu je od 1909. pa sve do 1968. bila smještena franjevačka bogoslovija (uz kratki prekid između 1942. i 1947. godine kada se bogoslovija nalazila na Kovačićima). Ovdje je od 1896. do 1963. bio također i provincijalat bosanske franjevačke provincije, kao i njen novicijat od 1985. do 1992. godine.

U samostanu se nalazi središnji arhiv Bosne Srebrene i bogata pinakoteka sa više od stotinu djela pretežno savremene likovne umjetnosti najpoznatijih hrvatskih slikara.

## Reference 
Kategorija:Samostani u Sarajevu
Kategorija:Franjevački samostani u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Franjevci
Kategorija:Građevine u Sarajevu
Kategorija:1894. u arhitekturi
Zgrada Predsjedništva Bosne i Hercegovine

**Zgrada Predsjedništva Bosne i Hercegovine** nalazi se u sarajevskoj općini Centar, između važnih prometnica koje grad sijeku pravcem zapad-istok. Izgrađena je u vrijeme austrougarske uprave, kao zdanje Zemaljske vlade za BiH, a projektirao ju je arhitekt Josip Vancaš, nakon odobrenja za gradnju koje je na najvišem mjestu obezbjedio Benjámin Kállay, ministar Zajedničkog ministarstva financija.

Zgrada je nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine od 2009. godine. Odluka je donešena od 27. do 02. juna 2008. godine na sjednici Komisije u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović i Ljiljana Ševo i Tina Wik..

## Rezidencija 
250px|mini|lijevo|Zgrada Predsjedništva Bosne i Hercegovine

Od završetka radova 1886. godine u zgradi djeluju ključna tijela vlasti i razne državne institucije, kako za austrougarske vlasti tako i u vrijeme kasnijih vlasti.

Od 1929. do 1941. godine u Zgradi Zemaljske vlade I je bilo sjedište Drinske banovine (dio kraljevine Jugoslavije). Od 1945. do 1963. godine, u Federativnoj Narodnoj Republici Jugoslaviji bilo je sjedište Vlade Republike Bosne i Hercegovine, a poslije 1963. godine sjedište Predsjedništva Vlade Socijalističke Republike Bosne i Hercegovine i Izvršnog vijeća Skupštine Bosne i Hercegovine.

Konstituisanjem Predsjedništva Bosne i Hercegovine, u oktobru 1996. godine, nastavljen je kontinuitet boravka članova kolektivnog šefa države u ovoj zgradi. U zgradi se nalaze: Ustavni sud BiH, Ministarstvo vanjske trgovine i ekonomskih odnosa BiH, Arhiva BiH, Uprava za geodetske poslove i imovinsko - pravne poslove BiH, predsjednik i potpredsjednici Federacije BiH, Federalna uprava za geodetske i imovinsko-pravne poslove, Arhiva Federacije BiH, Službe za zajedničke poslove organa i tijela Federacije BiH.

Nekoliko puta je dograđivana i restaurirana, zadnji put poslije rata 1992-95. godine.

## Opis 
Zgrada predstavlja najizrazitiji primjer neorenesanse u BiH koji je nastao po uzoru na firentinske palače XV vijeka (Palata Pitti, Palazo Ruccelai). Od njih su preuzeti rustika, stepenovane jačine po etažama, kao i podjela fasade vijencima i prozorima.

## Literatura 
* Alija Bejtić -Ulice i trgovi Sarajeva. Sarajevo: Muzej grada Sarajeva 1973. Godine
* B. Spasojević -Arhitektura stambenih palata austrougarskog perioda u  Sarajevu, Svjetlost, Sarajevo.
* Nedžad Kurto -Sarajevo 1492-1992,  Oko, Sarajevo.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Zvanična stranica Predsjedništva Bosne i Hercegovine 

Kategorija:Nacionalni spomenici u Sarajevu
Kategorija:Građevine u Sarajevu
Kategorija:Centar (Sarajevo)
Kategorija:1886. u arhitekturi
Velika nagrada Malezije 2012.

**Velika nagrada Malezije 2012.** (službeno poznata kao **"2012 Formula 1 Petronas Malaysia Grand Prix"**) automobilska je utrka Formule 1 koja se održala 25. marta 2020. na stazi Sepang International Circuit u Sepangu, u Maleziji. Ovo je bila druga utrka u sezoni 2012. i 14. utrka za Veliku nagradu Malezije.

Lewis Hamilton osvojio je drugu pol-poziciju u sezoni i ukupno 21. u karijeri. Vozač Ferrarija Fernando Alonso ostvario je svoju prvu pobjedu u sezoni. Drugo mjesto zauzeo je Sergio Pérez iz Saubera, a treće mjesto osvojio je vozač McLarena Lewis Hamilton. Sauber ostvario prvu podiju od 2003.

## Treninzi 
### Prvi trening (petak)
### Drugi trening (petak)
### Treći trening (subota)
## Kvalifikacije (subota)
: Kimi Räikkönen – kažnjen za 5 mjesta – zamjena mjenjača.
: Heikki Kovalainen – kažnjen za 5 mjesta –  u prethodnoj trci, na ponovnom pokretanju nakon *Safety Car*-a režima, prestigao je druge automobile prije *Safety Car*-a linije.

## Utrka (nedjelja) 
: Narain Karthikeyan je završio na dvadeset prvom mjestu, ali je bio kažnjen dodavanjem 20 sekundi na vrijeme utrke zbog toga što je izazvao sudar sa Vettelom.

## Rangiranje nakon utrke 
;Vozači

;Konstruktori

* Samo je prvih 5 plasmana uključeno za obje tabele.

## Zanimljivosti 
### Vozači 
* 28. pobjeda za Fernanda Alonsa;
* 1. podijum za Sergia Péreza.

### Konstruktori 
* 217. pobjeda za Ferrari.

### Motor 
* 218. pobjeda za Ferrari.

## Vanjski linkovi 
* formula1.com – Rezultati 1. treninga 
* formula1.com – Rezultati 2. treninga 
* formula1.com – Rezultati 3. treninga 
* formula1.com – Rezultati kvalifikacija 
* formula1.com – Rezultati utrke 
* stasf1.com – detalji utrke 

Kategorija:2012. u Maleziji
Malezija
2012
Skakaonica "Heini Klopfer"

**Skakaonica "Heini Klopfer"** jest skijaška skakaonica, tj. letaonica u njemačkom Oberstdorfu. Nazvana je po Heiniju Klopferu, njemačkom skijašu-skakaču i arhitektu. Dosad je sedam puta bila domaćin Svjetskog prvenstva u skijaškim letovima. Ne treba je pomiješati s manjom skakaonicom Schattenberg, koja je 7&nbsp;km sjevernije.

## Međunarodna takmičenja 
Ovo su rezultati svih međunarodnih takmičenja na ovoj skakaonici održanih pod okriljem FIS-a:

 – SP 1998. istovremeno se bodovalo i za Svjetski kup

## Rekordi 
|

|}
* Godine 2010. Robert Kranjec doletio je na 226 m, ali nije ostao na nogama, tako da se taj let ne računa kao rekord letaonice. Dvije godine kasnije Peter Prevc skočio je 225,5 m, ali zbog velike visine leta nije mogao ispravno doskočiti.

## Napomene 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Oberstdorf.de 
* Skakaonica "Heini Klopfer" na *skisprungschanzen.com*   

Kategorija:Skijaške letaonice
Kategorija:Skijaške skakaonice u Njemačkoj
Tolerancija

**Tolerancija** ili **trpeljivost** je pojam iz oblasti društva, kulture ili religije koji se odnosi na kolektivnu i pojedinačnu praksu prihvatanja i saradnje sa osobama koje nisu iste vjere, ne misle na isti način, imaju drugačiji politički stav, ili se razlikuju po nekom drugom osnovu. Tolerancija uključuje svjesnu odluku da se postupi nenasilno ili uzdržano. Zasnovana je i na vjerskim učenjima svih dominantnih religija, ali i na državnim zakonima koji ustanovljavaju pravo na različito mišljenje i neugrožavanje pojedinca. 

U biopsihološkom smislu, tolerancija je pojedinčev kapacitet da produži ili prevaziđe efekte određene droge. Zato što droge imaju tendenciju da daju slabije efekte ponovnom upotrebom, korisnik često povećava količinu da bi postigao isti efekat, odnosno njegova tolerancija na drogu se povećava.

## Vanjski linkovi
* Fight hate and promote tolerance
* Centar za nenasilnu akciju, publikacije

Kategorija:Vrline
Kategorija:Socijalna psihologija
Kategorija:Socijalna filozofija
Kategorija:Diskriminacija
Rafael Leónidas Trujillo

mini|Rafel Trujillo sa suprugom
**Rafael Leónidas Trujillo Molina**  (24. oktobar 1891 – 30. maj 1961) bio je predsjednik Dominikanske Republike od 1930. do 1938. i ponovno od 1942. do 1952. Kada mu je završio drugi mandat, postao je diktator.

## Biografija 
Brzo je napredovao u vojsci, došavši do čina generala. Tokom okupacije Dominikanske Republike od strane SAD-a (1916.-1924.), bio je saradnik SAD-a. Kada je grad Santo Domingo poharao uragan, predstavio je ambiciozni plan obnove. Preimenovao je Santo Domingo u Trujillo City, i najvišu planinu u Vrh Trujillo. Djeca u školi su recitirala: "*Bog, domovina, i Trujillo*." Bio je strašno vlastohlepan, a svi porivi su zadovoljeni kada je svrgnuo predsjednika Horatia Vasqueza. Osnovao je posebnu tajnu službu koja je zatvarala, ubijala ili proganjala svu opoziciju. Sukobljavao se i sa Haitijem, a godine 1937. naredio je dominikanskim vojnicima odmazdu, oni su napravili masakr nad 20.000 radnika na plantažama šećerne trske, koji nisu mogli izgovoriti slovo "r" u riječi "perejil", što na španskom znači peršin. Prihvaćao je jevrejske useljenike, i prognane republikance. Proglasio je ples merengue nacionalnim plesom, a navodno je sam bio dobar plesač.
Volio je pokazivati odličja. Ubrzao je ekonomski razvoj zemlje i u potpunosti otplatio vanjski dug. Ženio se tri puta i imao šestero djece. Stanovnici  Dominikanske Republike zvali su ga "Jarac", zbog brojnih preljuba.

Protiv diktatorskog režima Rafaela Trujilla djelovale su i sestre Mirabal kao političke aktivistkinje grupe "Leptiri" (špan. *Las Mariposas*). Dana 25. novembra 1960. je poslao tajnu policiju da ih likvidira i inscenira saobraćajnu nesreću, međutim, narod se nakon tog događaja dodatno razbjesnio, pa je ta brutalna likvidacija ojačala pokret protiv njegovog režima.

Ubijen je 1961. godine od strane pripadnika vlastitih oružanih snaga, oružjem koje im je dala CIA.
Pokopan je na groblju Père-Lachaise.

Kategorija:Predsjednici
Kategorija:Dominikanska Republika
Kategorija:Pučisti
Owen Willans Richardson

**Sir Owen Willans Richardson** (Dewsbury, 26. april 1879. - Alton, 15. februar 1959.), britanski fizičar i Nobelovac, profesor na Univerzitetu Princeton od 1906. do 1913. Za istraživanje termioničkog fenomena i posebno za formulisanje zakona koji nosi njegovo ime dobio je 1928. Nobelovu nagradu za fiziku.

Richardson se rodio 26. aprila 1879. u Drewsburyju, a  obrazovao se na Cambridgeu, gdje je diplomirao 1900. Godine 1914. postao je profesor fizike na Kraljevom koledžu u Londonu, gde je postao vođa istraživačkog odjeljenja. U penziju je otišao 1944.

Profesionalno se bavio istraživanjem termioničkog efekta, što je bila teorijska osnova rada vakuumske cijevi. Zanimao se još i za fotoelektrični efekt, žiromagnetski efekt, emisiju elektrona pri kemijskim reakcijama, X-zrake i spektar vodonika.

Počasnu titulu **Sir** dobio je 1939. godine.

Preminuo je u Altonu 15. februara 1959.
## Literatura 
# Richardson, OW (1921), "Problems Of Physics", Science 54 (1396): 283–91, 1921 Sep 30, Bibcode 1921Sci....54..283R, doi:10.1126/science.54.1396.283, PMID 17818864 
# Richardson, OW (1913), "The Emission Of Electrons From Tungsten At High Temperatures: An Experimental Proof That The Electric Current In Metals Is Carried By Electrons", Science 38 (967): 57–61, 1913 Jul 11, Bibcode 1913Sci....38...57R, doi:10.1126/science.38.967.57, PMID 17830216 
# Richardson, OW (1912), "The Laws Of Photoelectric Action And The Unitary Theory Of Light (Lichtquanten Theorie)", Science 36 (915): 57–8, 1912 Jul 12, Bibcode 1912Sci....36...57R, doi:10.1126/science.36.915.57-a, PMID 17800821 
# Richardson, OW; Compton, KT (1912), "The Photoelectric Effect", Science 35 (907): 783–4, 1912 May 17, Bibcode 1912Sci....35..783R, doi:10.1126/science.35.907.783, PMID 17792421

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* http://www.nobel.se/physics/laureates/1928/richardson-lecture.pdf
* http://www.nobelprize.org/mediaplayer/index.php?id=1024

Kategorija:Rođeni 1879.
Kategorija:Umrli 1959.
Kategorija:Britanski fizičari
Kategorija:Dobitnici Nobelove nagrade za fiziku
Kategorija:Članovi Kraljevskog društva
Kategorija:Britanski nobelovci
Charles Thomson Rees Wilson

**Charles Thomson Rees Wilson** bio je britanski fizičar i meteorolog. Dobio je Nobelovu nagradu za fiziku 1927. za izum Wilsonove komore.

Wilson je rođen 14. februara 1869. u Midlothianu, kao sin farmera Johna Wilsona i Annie Clerk Harper. Otac mu je umro 1873, nakon čega se porodica seli u Manchester. Iako je u početku studirao biologiju s ciljem da postane ljekar, kasnije se, tokom boravka u Cambridgeu, zainteresirao za hemiju i fiziku.

Ubrzo mu je poraslo zanimanje za meteorologiju, pa je 1893. počeo proučavati oblake i njihove osobine. Neko je vrijeme radio u opservatoriju na Ben Nevisu, gdje je proučavao formiranje oblaka. Kasnije je i sam pokušao proizvesti isti učinak, ali na manjoj površini. To je radio tako što je raspršivao vlažni zrak unutar zatvorene posude. Kasnije je eksperimentirao sa stvaranjem tragova oblaka u svojoj posudi pomoću iona i radijacije. Tada je i nastala Wilsonova komora, za koju je i dobio Nobelovu nagradu.

Wilson se 1908. oženio Jessie Fraser, kćerkom jednog ministra iz Glasgowa, s kojom je imao četvoro djece. Preminuo je u Edinburghu 15. novembra 1959. okružen svojom porodicom.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* http://www.nobel.se/physics/laureates/1927/wilson-bio.html 

Kategorija:Britanski fizičari
Kategorija:Dobitnici Nobelove nagrade za fiziku
Kategorija:Meteorolozi
Kategorija:Članovi Kraljevskog društva
Kategorija:Britanski nobelovci
Kategorija:Eksperimentalni fizičari
Kategorija:Rođeni 1869.
Kategorija:Umrli 1959.
Kategorija:Biografije, Glencorse
Velika nagrada Australije 2012.

**Velika nagrada Australije 2012.** (službeno poznata kao **"2012 Formula 1 Qantas Australian Grand Prix"**) automobilska je utrka Formule 1 koja se održala 18. marta 2020. na stazi Melbourne Grand Prix Circuit u Melbourneu, u Australiji. Ovo je bila prva utrka u sezoni 2012. i 28. utrka za Veliku nagradu Australije.

Lewis Hamilton osvojio je prvu pol-poziciju u sezoni, drugi u Australiji i 20. u karijeri. Vozač McLarena Jenson Button ostvario je svoju prvu pobjedu u sezoni. Drugo mjesto zauzeo je Sebastian Vettel iz Red Bulla, a treće mjesto osvojio je Lewis Hamilton na drugom McLarenu.

## Treninzi 
### Prvi trening (petak)
### Drugi trening (petak)
### Treći trening (subota)
## Kvalifikacije (subota)
: Sergio Pérez – kažnjen za 5 mjesta – zamjena mjenjača.
: Pedro de la Rosa i Narain Karthikeyan nije uspjela ostvariti Q1 107% vrijeme.

## Utrka (nedjelja) 
## Rangiranje nakon utrke 
;Vozači

;Konstruktori

* Samo je prvih 5 plasmana uključeno za obje tabele.

## Zanimljivosti 
### Vozači 
* 13. pobjeda za Jensona Buttona;
* 20. pol-pozicija za Lewisa Hamiltona.

### Konstruktori 
* 176. pobjeda i 150. najbrži krug za McLaren.

### Motor 
* 89. pobjeda za Mercedes.

## Vanjski linkovi 
* formula1.com – Rezultati 1. treninga 
* formula1.com – Rezultati 2. treninga 
* formula1.com – Rezultati 3. treninga 
* formula1.com – Rezultati kvalifikacija 
* formula1.com – Rezultati utrke 
* stasf1.com – detalji utrke 

Kategorija:2012. u Australiji
Australija
2012
Kulm (letaonica)

**Kulm** je skijaška letaonica smještena u austrijskom Bad Mitterndorfu. Jedna je od samo pet letaonica na svijetu i dozvoljava letove duže od 200 m. Rekord letaonice drži Domen Prevc (245,5 m).

Tokom 2014. renovirana je i povećana s K-185 na K-200, odnosno s HS 200 na HS 225, a kasnije i na HS 235. Međutim, postizanje svjetskog rekorda (trenutni iznosi 254,5 m iz Planice 2025) bit će prilično teško zato što zona slijetanja na Kulmu počinje ranije nego na Letalnici iako te letaonice sada imaju istu veličinu. Prije tog renoviranja bila je najveća prirodna skakaonica na svijetu.

## Tehnički podaci 
## Pobjednici 
***VSL** – Sedmica ski-letova; **MVSL** – Međunarodna sedmica ski-letova; **SP** – Svjetsko prvenstvo u letovima; **D** – dan; **SK** – Svjetski kup; **E** – ekipno; **P** – pojedinačno
**Četvrta serija otkazana zbog jakog vjetra.
***Održana samo jedna serija.

## Rekordi 
### Službeni 
|

|}

### Nevažeći 
### Žene 
|}

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Kulm na *skisprungschanzen.com*   

Kategorija:Skijaške letaonice
Kategorija:Skijaške skakaonice u Austriji
Vitelije

**Vitelije** (Aulije Vitelije Germanik August; 24. septembar 15 – 22. decembar 69) bio je rimski car od 16. aprila do 22. decembra 69. Bio je treći rimski car tokom Godine četiri cara. Njegov dolazak na rimsko prijestolje je bio osporavan od strane legija koje su bile stacionirane u istočnim provincijama. Zbog toga je uslijedio rat u kojem je Vitelije poražen u bici kod Bedrijacijuma u sjevernoj Italiji. Kada je shvatio da je izgubio, Vitelije se odrekao prijestolja u korist Vespazijana, ali je ubijen u Rimu od strane Vespazijanovih vojnika 22. decembra 69. godine.

## Slika o Viteliju u historijskim izvorima 
Po sačuvanim historijskim izvorima, a to se naročito odnosi na Svetonija, slika o Viteliju je nepovoljna. Jedan od razloga je mogao biti to što je Svetonijev otac bio oficir u vojsci koja se borila na strani Otona protiv Vitelija.

## Uspon, vladavina, smrt 
Vitelije je bio sin Lucija Vitelija koji je bio konzul i upravnik Sirije pod carem Tiberijem. Vitelijev istoimeni sin postao je konzul 48. godine, a nešto kasnije bio je upravnik Afrike. Krajem 68. godine, Galba mu je dodijelio komandu nad Donjom Germanijom, i Vitelije je naročitu popularnost stekao među vojnicima zahvaljujući svojoj darežljivosti.

Vitelije nije bio naročito ambiciozan, već lijeni oportunista; uživao je u jelu i piću. Svoj uspon na prijesto je dugovao dvojici komandanata legija na Rajni, koji su stajali na čelu pobunjenih legija, i koji su u njemu našli idealnog pretedenta na carsku funkciju. Tako je Vitelije u Kelnu izvikan za cara. 
U stvarnosti, Vitelije nikada nije prihvaćen za cara u čitavom rimskom svijetu, iako je Senat u Rimu prihvatio njegov izbor. Kada je Vitelije stigao sa vojskom u Italiju i Rim, prijestonica je postala poprište krvoprolića i masakra. Ubrzo je postalo poznato da su vojske iz Dalmacije i Ilirika proglasile za cara Vespazijana. 
Očekujući dolazak Vespazijanove vojske, Vitelije je pokušao da se sporazumi sa novim pretedentom, ali mu to nisu dozvolili pretorijanci. Ubrzo je Vitelije bio ubijen u nemirima.

## Vanjski linkovi
*Život Vitelijev (po Svetoniju, na latinskom i u engleskom prevodu.)

Kategorija:Rimski carevi
Arif Heralić

mini|225px|desno|Novčanica od 1000 dinara s likom Heralića
mini||225px|desno|Novčanica od 10 dinara s likom Heralića
**Arif Heralić** bio je radnik u Simens-Martinovoj čeličani Željezare Zenica, kao topilac na radnoj platformi. Rođen je u Zenici 5. juna 1922. godine.

Njegovu poznatu fotografiju je snimio Nikola Bibić, novinski fotograf *Borbe* 1954. godine, da bi se kasnije ta fotografija iz novina našla na novčanici od 1000 jugoslavenskih dinara, izdatih od 1955. do 1981. godine, koja je renominirana u 10 novih dinara od 1965. godine. Kao invalid rada, Heralić je umro u siromaštvu i bijedi 16. juna 1971. godine.

## Reference 
## Također pogledajte 
* Alija Sirotanović, lik na novačanici od 20.000 dinara

Kategorija:Biografije, Zenica

Kategorija:Umrli 1971.
Kategorija:Romi
Kategorija:Jugoslavenski dinar
Saša Skenderija

**Saša Skenderija** (*Sasha Skenderija*) jest bosanskohercegovački, češki i američki pjesnik koji trenutno živi u Pragu u Češkoj.

## Biografija
Poeziju, prozu i književnu kritiku je počeo objavljivati u jugoslavenskoj književnoj periodici krajem 1980-ih, a diplomirao je svjetsku književnost i bibliotekarstvo na sarajevskom Univerzitetu godine 1991. Nakon što je preživio šest mjeseci opsade Sarajeva, odlazi u Prag, gdje je doktorirao informatiku na Karlovom univerzitetu 1997. godine. Prije odlaska u SAD, radio je kao naučni asistent na LIS Institutu Karlovog univerziteta, te kao sistemski bibliotekar u Češkoj državnoj biblioteci nauke i tehnologije u Pragu. Godine 1999. se uz pomoć Waylesa Brownea, prevoditelja i profesora lingvistike na Cornell University, preselio u Ithacu, gdje radi kao koordinator za istraživačke tehnologije u Pravnoj biblioteci Cornella Kao gostujući profesor nastavlja surađivati s magistarskim programom za studije novih medija Karlovog univerziteta, čije je osnivanje inicirao te sudjelovao u izradi curriculuma. Poezija mu se nalazi u nekoliko bosanskih i hrvatskih antologija, te je prevedena na češki, engleski, slovenski i makedonski. 
Napisao je stihove za pjesme na tri albuma sarajevskog kultnog tehno-industrijskog benda SCH.

## Bibliografija 
**Golo O*, 1987. Banja Luka;
**Kako naslikati žar-pticu*, 1999. Sarajevo;
**Ništa nije kao na filmu*, 1993. Prag;
**Praški fraktali*, 1998.;
**Zašto je patuljak morao biti ustrijeljen*, 2005. Tešanj;
**Rt Dobre Nade*, 2011., Tešanj;

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Autorova web stranica

Kategorija:Bosanskohercegovački pjesnici
Kategorija:Bosanskohercegovački pisci
Kategorija:Biografije, Vitez
Kategorija:Bosanskohercegovački emigranti u SAD-u
Kategorija:Rođeni 1968.
Kategorija:Bivši studenti Univerziteta u Sarajevu
Kategorija:Živi ljudi
Altaj

mini|300px|Vrh Bjeluha

**Altaj** (mong. *Altain-ula* - brda zlata), gorje u srednjoj Aziji, strukture slične Alpama, samo veće; pruža se od Irtiša do Džungarije na sjeveru do Sajanskog i Kolivanskog gorja.

Altajsko gorje je naziv UNESCO-ove svjetske baštine koja se sastoji od planinskog vijenca Altaj, rezervata prirode Katun, jezera Teleckoje (*Озеро Телецко*е), planine Bjeluha (*Белуха*) i visoravni Ukok u središnjem Sibiru. Ovo područje, veličine 16.175&nbsp;km2 nalazi se u ruskim republikama Altajska, Tuva i Novosibirsk.

*Altaj* je izveden od osnovnog oblika * *altañ* "zlato, zlatan" (uporedi staroturski 𐰞𐱃𐰆𐰣 *altun* "zlato, zlatan") sa kodom *-ñ* u osnovi korespondencije *-n* & *-y* među srodnicima u različitim turskim jezicima i dijalektima (npr *.* *qoyñ* "ovca", *Qitan* ~ *Qitay* "Khitans" itd.), kao i na mongolskom.

Planine se zovu *Altain nuruu* () na Khalkha mongolskom, *altai-yin niruɣu* na čakarskom mongolskom, i *altajskom tuularu* (  tuular) na altajskom jeziku. Nazivaju se i  ili  na kazaškom; *Altajskije gory* () na ruskom; *Altay Taghliri* () na ujgurskom; ''ā'ěrtài shānmài'' na kineskom ( pojednostavljeno ,tradicionalno, ili  u Xiao'erjingu); *i Arte shanmeː* () u Dunganu. 
desno|mini|Karta planinskog lanca Altaja

## Gelogija 
Tek u krajem tercijara ovdje se javljaju bore. Rijeke su erodirale doline i otkrile stari temeljni kamen (1.600 — 2.300 m). Veliki Altaj ili "Ektag Altaj" je najviše razvijeno gorje s vrhom Bjeluhom (4.540 m), na kojem je sniježna granica na visini od 2.500 — 3.000 m, a sedla su visoka i teška (Ulau Daban i Čapčan Daban preko 3.000 m); dalje se grana Narim gorje (3600 m) na izvoru Irtiša i Sajdjule (4.000 m) kao razuđeni lanac. Uz glavnu kosu poredane su neke sporedne kose do 2000 m, poput Kalbin gorja i Kuznecki Alataja. Altaj se tokom ledenih doba dosta promijenio, a ostaci lednika sežu do 350 m; na recentnim lednicima Čulišman i Bi ja leži glacijalno jezero Telecki; djelovanje lednika pretvorilo je mnoge doline u stepske nizije. Altaj ima posve kontinentalni karakter, u gornjim dijelovima su stepe i pašnjaci, a u donjim je neprekidna šuma, odnosno nastavak tajge, pa je ruska kolonizacija prodrla samo u niske doline. Urođenici su gorski Kalmuki, ostaci raznih plemena i sibirskih Kozaka, pripadaju turskoj jezičkoj porodici, koja u Altaju ima svoje ishodište. U ivičnom gorju kopa se zlato, srebro, željezna ruda i ugalj. Drugi dio je Mongolski ili Gobi Altaj (4.500 m), izgrađen od gnajsa i kremena, strši visoko između Džungarije i Mongolije; iz Džungarije vide se izražajne stijene, 3.500 m visine, dok se prema jugu posve snižavaju. Sedla su uska i visoka (do 3.500 m) pa vode iz Džungarije u Kobdo. Stanovnici su Kirgizi, koji pasu svoja stada.

mini|300px|Karta Altaja

## Također pogledajte 
* Altajski kraj

## Reference 
Kategorija:Planine u Rusiji
Kategorija:Planine u Mongoliji
Kategorija:Planine u Kazahstanu
Kategorija:Planine u Kini