Virginia Woolf

**Virginia Woolf** (London, 25. januar 1882 – rijeka Ouse kod Rodmella, 28. mart 1941) jeste engleska književnica, jedan od ključnih autora narativnog modernizma i osnivačica feminističke književne kritike.

## Biografija 
Rođenu u uglednoj viktorijanskoj intelektualistički nastrojenoj porodici Stephen, **Adelaidu Virginiju Stephen** odgajali su uglavnom privatni učitelji. Nakon smrti oca Leslieja Stephena, poznatog književnog kritika i izdavača, seli se sa sestrom Vanessom u Bloomsbury, područje središnjeg Londona koje je, u tokom vremena (a najviše u međuratnom periodu) postalo okupljalištem jednog sloja britanske inteligencije. Godine 1912. Virginia se udaje za izdavača, pisca i društvenog aktivistu Leonarda Woolfa. Uskoro objavljuje svoj prvi roman, "*The voyage out*", 1915., koji nije donio veći kreativni proboj, ali je postavio neke od njenih dominantnih tema i vidova izraza: lirski pristup stvarnosti i introspekciju u analizi fluktuirajućih stanja ljudske (posebno ženske) psihe. Otprilike iz tog doba datiraju prvi snažniji živčani slomovi i napadaji dubokog psihičkog raskola koji su je pratili do kraja života i koji bijahu i uzrokom njenog samoubistva. Kao vid radne terapije Virginia Woolf i njen suprug osnivaju "Hogarth Press", nezavisnu nakladu koja je trebala služiti afirmaciji avangardnih i marginaliziranih pisaca.

Poslije još dva romana ("*Noć i dan*", 1919. i "*Jakovljeva soba*", 1922.)slijede velika ostvarenja književnog modernizma: romani "*Gospođa Dalloway*", 1925., "*Svjetionik*", 1927., "*Valovi*", 1931. te zbirke eseja i književnih kritika, "''Svoj vlastiti prostor"/"A room of one's own*", 1929., "*Tri gvineje"/"Three guineas*", 1938.

Njeni romani su izrazito eksperimentalni: na više mjesta radnja, koja je počesto svakodnevna i uobičajena, rastače se u svijesti (ženskih) protagonista; snažan lirizam i jezična virtuoznost stvaraju dojam svijeta prebogatog vizuelnim i drugim senzornim asocijacijama, kao i senzibilne likove uronjene u neprestano preispitivanje smisla vlastite doživljajnosti i opstojnosti same. Po svjetonazoru mješavina epikurejskog materijalista i bergsonovskog idealista, kao i estet na tragu Waltera Patera - Virginia Woolf je u svojim romanima kreirala svijet uglavnom ograničen na intelektualiziranu englesku višu srednju klasu, ali univerzalan po dosegu za pažljivijeg čitaoca. Sama radnja je često banalna: gospođa Dalloway sprema zabavu i sijelo, a cijela radnja se vrti oko tog događaja; u "*Svjetioniku*" je opisan izlet gospođe Ramsay sa brojnom porodicom, kao i stvaralački napor slikarke Lily Briscoe; "*Valovi*" su zbirka lirskih solilokvija šestero prijatelja. Pjesnički recitativi pretvaraju taj roman u nešto nalik na poemu u prozi.

Zbirke kritika i eseja Woolfove su još uticajnije, bar od 1970tih godina. U njima je zasnovala feminističku književnu kritiku, a ton u njima varira: sa jedne strane se pojavljuju, faktografski zasnovane, lamentacije o zapostavljenosti žena i njihovoj onemogućenosti u umjetničko-stvaralačkim procesima; sa druge strane Woolfova insistira da je "*ženska*", kao i "*muška*" umjetnost zapravo androgina, pa je sloboda izražaja ženskog iskustva i percepcije svijeta marginalna: pravi umjetnik nadrasta spol. Ovdje je Virginia Woolf pokazala smjesu zrele kritičnosti i naivnosti: izrazito maskulini autori kao Melville ili Faulkner teško da se mogu utrpati u koš dvospolačke tačke posmatranja. S druge strane, Virginia Woolf sjajno je raščlanila i ilustrirala historijsku datost "*ženske sudbine*" koja je mnoge potencijalne kreativne osobnosti osudila na skučenu i samo djelimično ostvarenu egzistenciju.

Njen pozniji rad uključuje konvencionalniji roman "*Godine*", 1937. te posljednje veliko ostvarenje, roman "*Među činovima"/"Between the acts*", 1941. godine. Opet snažno eksperimentalnu prozu u kojoj su sažete Woolfine opsesivne teme: rekreacija svijeta kroz visoko metaforizirani jezik; seksualna ambivalencija i, najvažnije, meditacija o protoku vremena i života, utjelovljena u fikcionaliziranom i estetiziranom prikazu skoro cijele engleske historije. Mučena napadima duševne bolesti (slušne i vizuelne halucinacije, duboka depresija), još pojačanim izbijanjem Drugog svjetskog rata, Virginia Woolf počinila je samoubistvo utapljanjem u rijeci Ouse, kraj imanja u Rodmellu u Sussex.

Ocjena djela Virginije Woolf nije lahka zbog više činilaca, a najvažniji su politički i društveni: njeni romani i kritički tekstovi su doživjeli snažno osporavanje poslije rata, pa je bila žestoko kritizirana kao snobovska plava čarapa, a njen fikcionalni svijet kao sredstvo utaživanja vlastite egocentrirane senzibilnosti bez većeg općeljudskog značaja. Njihalo se zanjihalo u suprotnom smjeru u 1970-ima, kada je na valu feminizma ponovo potvrđena kao velika književnica, naročito kao preteča feminističke ideologije. Poslije svih poricanja i uzdizanja, izgleda da je postignut kakav-takav koncenzus: Virginia Woolf nije među najvećim, ali je svakako jedan od velikih inovativnih pisaca 20. vijeka, dosega ostvarenja većeg od Hemingwaya ili Pasternaka. Kao "*najengleskiji*" engleski moderni pisac, ostavila je nesporna remek-djela u nekoliko romana, dvije ili tri knjige kritika i eseja, te u velikom dnevniku ("*Diaries''", izdano 1977.- 1984. u 5 svezaka).

Glavni romani Virginije Woolf su prevedeni na bosanski, a nedavno su se pojavile i knjige njenih kritika i eseja.

## Također pogledajte 
* Modernizam

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Virginia Woolf, djela (na engleskom)
* Works by Virginia Woolf

Kategorija:Engleski pisci
Kategorija:Biografije, London
Kategorija:Rođeni 1882.
Kategorija:Umrli 1941.