Mak Dizdar

**Mehmedalija Mak Dizdar** je bosanskohercegovački i hrvatski pjesnik. Njegovo pjesništvo objedinjuje utjecaje iz bosanske kršćanske kulture, islamske mistike i kulturnih ostataka srednjovjekovne Bosne, a posebno njenih kamenih nadgrobnih spomenika – stećaka.

Njegova djela *Kameni spavač* i *Modra rijeka* vjerovatno su najznačajnija bosanskohercegovačka pjesnička ostvarenja 20. vijeka. Ona su ujedno i vrhunac Dizdarovog stvaralaštva i jedan od najznačajnijih perioda u cjelokupnoj bosanskohercegovačkoj umjetničkoj i duhovnoj historiji. Njegov portret prikazan je na novčanici od deset konvertibilnih maraka.

## Biografija 
### Rani period 
Rođen je 17. oktobra 1917. u bošnjačkoj porodici u Stocu, u vrijeme dok je Bosna i Hercegovina bila u sastavu Austro-Ugarske. Bio je sin Muharema i Nezire (rođene Babović). Bez oca je ostao u šestoj godini. Imao je sestru Refiku i starijeg brata Hamida Dizdara, koji je također bio veoma značajan pjesnik, novinar, publicist i etnolog s kojim je Mehmedalija blisko sarađivao. Osnovnu školu završio je u Stocu.

### Karijera 
[mini|Makova poema na spomen-obilježju nevino ubijenim [Masakr na Kapiji|na Tuzlanskoj kapiji:
*"Ovdje se ne živi samo
da bi se živjelo.
Ovdje se ne živi samo
da bi se umrlo.
Ovdje se i umire
da bi se živjelo."*]]
Nakon završene osnovne škole odlazi u Sarajevo, gdje 1936. stječe gimnazijsku maturu završivši Državnu šerijatsku gimnaziju.
Književnim prvijencem (*Vidovopoljska noć*) ulazi u javni život. Njegov stariji brat Hamid bio je pripadnik književnog naraštaja profiliranog zbirkom buntovnih stihova *Knjiga drugova* iz 1929. i tadašnji urednik sarajevskih novina i časopisa *Gajret*, za koje i Dizdar počinje pisati. Osnivač ovog časopisa bio je Safvet beg Bašagić. Majka i sestra ubijene su mu 1945. u koncentracijskom logoru Jasenovac, kao rezultat osvete ustaša Dizdaru zbog njegove neuhvatljivosti i antifašističkog djelovanja. Cjelokupno pjesništvo Mehmedalije Maka Dizdara, pa i njegov razvojni put, obično se razmatra iz ugla zaključne, krunske zbirke *Kameni spavač* iz 1966. godine. "*Kameni spavač* nije potaknuo na razmišljanje o bosanskohercegovačkom identitetu samo književne kritičke i filozofske krugove, nego i one muzičke, posebno umjetničke. Ideju o bosanskom duhu prepoznali su i bosanskohercegovački kompozitori, koji su se od vremena objave zbirke na nju često referirali [...]."

Dizdar se također borio protiv sve jačeg utjecaja srpskog na bosanski jezik, kako je naveo u svom članku "Marginalije o jeziku i oko njega", objavljenom u *Životu* 1970. godine. Premda je od njegovog prvog pravog pjesničkog nastupa, sredinom 1950-ih, do pojave te zbirke riječ o srazmjerno kratkom razdoblju, proces sazrijevanja, kreativnog pročišćenja Dizdarovih preokupacija očito je trajao mnogo duže. Kritika je gotovo sve do *Kamenog spavača* bila u nedoumici predstavlja li nastojanje da zgušnjavanjem forme modernizira svoj izraz tek površinsku igru ili je to korjenita promjena. Pjesnička matrica u kojoj se socijalnim slikama s natruhama ekspresionističkog ideograma Dizdar javio bila je ne samo prevladana nego i socrealističkim pojednostavljenjima posve obezličena. U jednom kritičkom tekstu iz 1959. i sam je branio motive socijalne lirike koja se stavljala u "službu čovjeka", naglašavajući pritom kriterij "umjetničke istine". Kada je 1956. na pjesničkoj smotri gotovo usputno pročitao pjesmu "Gorčin", u njoj je tražio nit koja od problema vodi do utjehe i spokoja.

Pjesma se bavila kanonskom temom socijalističkog realizma – vojnikom, ali na neuobičajen način i u nepretencioznoj jednostavnosti oblika i stila. U komentaru uz njenu skoru antologizaciju pjesnik objašnjava da se osjeća  pa u "spavaču ispod kamena" prepoznaje sebe, međutim, još nije siguran  "Gorčin" je tek očekivanje konačnog piščevog objedinjavanja što počiva na krstjanskoj tradiciji, njenom jezičkom i misaonom sklopu kao ključnom među bosanskim kulturnim slojevima.

Tragajući za srednjovjekovnom kulturom, od koje je ostalo tek malo više od legende, Dizdar je u historijski raspon književnog izraza vratio njegove davne bosanske aktere u izvornoj zapitanosti. Videći sebe kao njenog legitimnog nasljednika, on pokazuje kako ta kultura sa svojim jezikom i civilizacijskim kontekstom nije izgubila kontinuitet po dolasku Osmanlija, kada su s historijske pozornice sišli bosanski kraljevi i velmože.

Drugi sloj pjesnikovog samoispitivačkog poniranja u bosansku tradiciju počiva na kulturnoj matrici oblikovanoj u doba osmanlijske uprave. U zbirci *Koljena za Madonu* iz 1963, koja razrađuje senzualni nacrt poeme *Plivačica* iz 1954, izbija poetski izraz panerotizma, karakteristično orijentalan, ali srodan, zapravo lociran u (alhamijado) kompleksu. (Riječ je o književnosti pisanoj arebicom i bosanskim jezikom, koja postoji u Bosni od 16. vijeka, a obuhvatala je raznolike žanrove: nabožni, didaktični, satirični, pa do petrarkističkih sazvučja "Hrvatske pjesme" nepoznatog Mehmeda iz 1588.) Stihovi Ahmeda Vahdetija, koji je u 16. vijeku živio u Visokom i pjevao o "duši zaljubljenog" kao kaplji "apsolutne ljepote", mogli bi se smatrati motom Dizdarove ljubavne poezije.

Od očitog studijskog zanimanja bosanskom tradicijom (u člancima i dnevničkim zapisima sastavio je zbirke *Stari bosanski epitafi* 1961. i *Stari bosanski tekstovi* 1969) mnogo je važniji pjesnikov neposredni osjećaj zavičaja: njegova poezija moderna je po izvornosti i dubini jezičkog, historijskog pamćenja. Koliko god je i sam naglašavao "čisti jezik" kao tačku opstanka nepokorive materije, koju iz tradicije crpi i u nju smješta i svoj pjesnički subjekt, za razumijevanje njenog historijskog ritma morao je napraviti sličnu sintaksu. Dok je u zbirci *Okrutnosti kruga* iz 1960. ispitivao efekte gnomskog kazivanja i učinke paradoksa, izraz *Kamenog spavača* umirio je lirskom digresijom. Zbirka je podijeljena u četiri ciklusa ("Slovo o čovjeku", "Slovo o nebu", "Slovo o zemlji", "Slovo o slovu"), što se i kompozicijski uklapa s uporišnom kategorijom riječi u krstjanskoj tradiciji, odnosno njenom zaokupljenošću Ivanovim Otkrivenjem. Dizdareva Bosna određena je stećcima, ali i svojom stigmom. Na pitanje o njenoj biti pjesnički subjekt odgovara: prkosna je od sna ("Zapis o zemlji"). Bosni je, kaže pjesnik u komentaru, 

Obrađujući mudrosti i predodžbe o čovjeku, i sam je pjesnik, poput svojih starih povjerenika iz epitafa, između nade i sumnje. U epiloškoj "Poruci" on stoga čeka onog što, kako kaže, "mora doći", ispovijedajući da se na njegove pohode "davno navikao" i spominjući mu "noćnu rijeku". Jedinstvenu potku njegovog pjesništva, motiv rijeke - pjesma "Modra rijeka" u izuzetnom prijemu gotovo se stopila s anonimnom tradicijom – povezuje s konkretnim: prolaznost jest neupitna, ali postaje objašnjiva kad je prepoznata.

Pjesnik je velika i time jednostavna pitanja zaodjenuo u ljepotu arhaičnog jezika, izvornog po sadržaju i autorskom obliku, pridajući mu snagu tajanstvenog, unutrašnjeg otkrića i oslobođenja. U doba kad je to pjesništvo s novim naraštajem obnovilo zanimanje za baštinu pjesnik je otkrio neočekivan i produktivan trag.

## Uticaj antičke Grčke na njegovu poeziju 
Stih Maka Dizdara blisko odjekuje s književnim tradicijama i filozofskim pogledima na svijet starih Grka. Mnoge njegove pjesme potcrtavaju bliski odnos s Homerovom *Odisejom*. Pjesme Maka Dizdara, poput "Kalipso", "Penelopa", "Polifem" i "Kirka", uzimaju i intimu iz *Odiseje*, a ne samo sličnosti u njihovim naslovima.

Projekcijom, zapravo ugledanjem na dvojbe iz Homerovih stihova, i Dizdareva poezija zadobija određenu antičnost. Kad se čini da se odnos prema drevnom pjesniku više ne može promijeniti, Dizdar čini upravo to. To znači da razlika između Homerovih drevnih stihova i Dizdareve savremene poezije nije suštinska, nego suštinska postaje sličnost između Homera i Dizdara. Dizdar odražava s Grcima viziju onoga što je život.
Američki filozof, klasicist i akademik Allan Bloom objašnjava da nisu historijske i empirijske tradicije Grka, nego metafizičke i moralne baštine Grka kojima je Dizdar nasljednik.

Njegova poezija sažima kulturnu historiju, društveni karakter i moralno tkivo Bosne i Hercegovine. Da bi se Dizdar smjestio unutar svjetske književnosti te shvatio kao njen dio, nužno je shvatiti i njegov bliski odnos sa Grcima. Dizdareva transpozicija duha antičke Grčke može se mjeriti sa bilo kojim modernim pjesnikom i upravo na tom uspjehu se temelji prepoznavanje značaja njegove poezije u kanonu svjetske književnosti.

## Naslijeđe 
Izvan Bosne i Hercegovine Dizdar je relativno nepoznat, ali je svrstan u antologiju savremene jugoslavenske poezije. U Bosni i Hercegovini Dizdar je najpoznatiji po zbirci *Kameni spavač*. Godine 1967. Muhamed Filipović tvrdio je da je ovim djelom Dizdar postao jedan od najznačajnijih pjesnika u Bosni i Hercegovini i uspostavio stvaralački pravac izrazito bosanskohercegovačke književnosti. Kroz svoj stih Dizdar obuhvata duhovni značaj misterioznih bosanskih stećaka - kamenih nadgrobnih spomenika iz 13. i 14. vijeka, mnogih elokventno graviranih, razasutih po krajoliku. Nekoliko najznačajnijih prikupljeno je i čuvaju se u Zemaljskom muzeju u Sarajevu. S uvezanim stihom Dizdar pantomimom oživljava uzvišeni karakter materijalne kulture Bosne i zagonetno naslijeđe iz ovog zagonetnog perioda srednjovjekovne historije Bosne i Hercegovine, kako su to objasnili Rusmir Mahmutćehajić i Amila Buturović. Druga zbirka poezije, *Modra rijeka*, objavljena je godinu dana nakon pjesnikove smrti i potvrđuje mjesto Maka Dizdara kao najboljeg modernog pjesnika Bosne i Hercegovine, kao što je opisao Vladimir Premec.

Prema riječima pisca Meše Selimovića, 

Od 1971. u Stocu i na nekropoli stećaka Radimlja tradicionalno se održava festival kulture **Slovo Gorčina**. U znak vrednovanja Maka Dizdara, u julu 2012. godine Gradsko vijeće Grada Sarajeva donijelo je odluku o utvrđivanju nagrade "Slovo Makovo – Mak Dizdar."

## Bibliografija 
* *Vidovopoljska noć*,  pjesme, 1936.
* *Plivačica*, poema, 1954.
* *Povratak*, poema; 1958.
* *Okrutnosti kruga*, pjesme, 1960.
* *Panorama savremene bosanskohercegovacke proze*, 1961.
* *Koljena za Madonu*, pjesme, 1963.
* *Minijature*, pjesme, 1965.
* *Ostrva*, pjesme, 1966.
* *Kameni spavač*, 1966.
* *Poezija*, 1968.
* *Modra rijeka*, 1971.
* *Stari bosanski tekstovi*, 1969.
* *Pjesme*, 1972.
* *Izabrana djela* – knjiga I–III, 1981.

## Nagrade 
* 1964 – Šestoaprilska nagrada Grada Sarajeva
* 1966 – Zmajeva nagrada

## Zanimljivosti 
* Fondacija "Mak Dizdar" bavi se različitim aktivnostima. U Stocu, rodnom mjestu ovog istaknutog bosanskohercegovačkog pjesnika, otvorena je galerija "Makova hiža", u kojoj izlažu domaći i inozemni, afirmirani i mladi umjetnici. Član ove fondacije jest i pjesnikov unuk Gorčin Dizdar.

## Također pogledajte 
* Nagrada "Mak Dizdar"

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Kulturna manifestacija Slovo Gorčina
* Fondacija Mak Dizdar
* Duh Bosne
* The Greek Spirit in the Poetry of Mak Dizdar
* "Mak", dokumentarni film autora Amarilda Gutića u produkciji Centra za razvoj medija i analize; emitiran na Al Jazeeri Balkans 17. 10. 2017 (YouTube)
* "Mak Dizdar – partizanski ilegalac, boem, genij", Jasmin Agić, Al Jazeera Balkans, 10. 11. 2018.

Kategorija:Rođeni 1917.
Kategorija:Umrli 1971.
Kategorija:Biografije, Stolac
Kategorija:Bosanskohercegovački pisci
Kategorija:Hrvatski pisci
Kategorija:Jugoslavenski pisci
Kategorija:Dobitnici Nagrade Društva pisaca Bosne i Hercegovine
Kategorija:Dobitnici Zmajeve nagrade
Kategorija:Dobitnici Šestoaprilske nagrade