Muhamed Seid Serdarević

**Muhamed Seid Serdarević** (8. decembar 1882 – 26. maj 1918) bio je istaknuti bosanskohercegovački muallim (učitelj, vjeroučitelj), Imam (predvodnik u molitvi – namazu), muderris (profesor), pisac, prevodilac, saradnik dnevnih listova i časopisa, društveni i javni radnik sa početka 20. vijeka.

## Biografija 
Rođen je u Zenici, u uglednoj porodici Serdarević, gdje je pohađao mekteb i osnovnu školu. Istovremeno uči arapski i turski jezik pred svojim ocem Abdulhamid-efendijom (1856–1912), muderrisom Sultan-Ahmedove medrese u Zenici. Svoje više i visoko obrazovanje nastavlja u Gazi Husrev-begovoj medresi u Sarajevu, gdje uporedo pohađa i *Daru-l-muallimin*, učiteljsku školu. Postavljen je za asistenta (mu’id) na šerijatsko-pravnom predmetu *Multeku-l-ebhur*. Tako je Muhammed Seid Serdarević, pored teoloških disciplina, koje su se izučavane u Gazi Husrev-begovoj medresi, imao priliku da temeljitije upozna i savlada pedagogiju i metode prenošenja tih nauka.

Po završetku školovanja 1904. pa do 1910. godine, obavlja dužnost muallima u Zenici, a od 1910. pa do 1913. godine uređuje sarajevski list *Muallim*.

Odlukom *Ulema-medžlisa* u Sarajevu, 1913. godine biva imenovan za *muderrisa* Sultan-Ahmedove medrese u Zenici, čime nastavlja tradiciju svoga oca Abdulhamida i djeda Muhammeda Emina.

Godine 1914. biva imenovan muftijom u Travniku, ali ne prihvata ovo imenovanje i ostaje da predaje u zeničkoj medresi do kraja života.

Umro je 26. maja 1918. godine u 36 godini života.

## Časopisi 
Muhammed Seid Serdarević aktivno je sarađivao u skoro svim islamskim listovima i časopisima koji su, u to vrijeme, izlazili u Bosni i Hercegovini. Njegovi didaktičko-pedagoški radovi posebno su bili zapaženi u časopisu "Muallim", koji je izlazio početkom 20. stoljeća, čiji je on bio glavni urednik i saradnik od njegovog osnivanja. Pored Muallima, sarađivao je u "Beharu, "Tariku", "Misbahu", "Biseru" i drugim listovima i časopisima.

## Djela 
U periodu od 1904. godine, kad objavljuje svoj prvi tekst u listu "Behar", pa do kraja života, Muhammed Seid Serdarević napisao je i nekoliko djela, a ostao je upamćen po šerijatsko-pravnom djelu "Fikh-ul-ibadat" koje je zajedno sa Džemaludinom Čauševićem, s kojim je bio blizak prijatelj i aktivan saradnik na nizu stručnih i znanstvenih projekata, napisao arapskim slovima, na bosanskom jeziku, arebicom, što je u to vrijeme, s obzirom na prilike, bio odlučan i hrabar gest.

**Usuli dinijje* sadrži osnovna načela islamskog vjerovanja. Napisano za mektebsku upotrebu, ali je s obzirom, na pomanjkanje udžbenika korišteno i u medresama.
**Kratka povijest islama*, (Islamska dionička štamparija, 1905) je djelo odgojne i didaktičke naravi koje ističe poučne primjere i upozorava na nauku koju treba neprestano crpiti, u kojem je obradio period od Adema (Adama) do Muhammeda.
**Jedan hadisi-šerif*, Prva muslimanska nakladna knjižara i štamparija (M. B. Kalajdžić), 1914.
**Dvije opasne socijalne bolesti: (prostitucija i alkoholizam)*, Prva muslimanska nakladna knjižara i štamparija (M. B. Kalajdžić), 1915.
**Istinitost božijeg bistva i Muhammedova poslanstva*, Prva muslimanska nakladna knjižara i štamparija (M. B. Kalajdžić), 1915.
**Nauka islama*, Sarajevo

## Nedovršeni radovi 
Poznato je da je radio prevođenju Kur'ana na bosanski jezik kao i na prikupljanju građe za arapsko-bosanski riječnik, međutim ovi materijali su izgubljeni nakon njegove smrti.

Također je imao u planu napisati drugi dio knjige *Kratka povijest islama*, gdje je htio obraditi period od Muhammeda pa dalje.

## Društveni i kulturno-historijski kontekst 
Vrijeme u kojem je rođen, živio, učio i radio Muhammed Seid Serdarević karakterizira intenzivna borba Bošnjaka za njihov vjerski, kulturno-prosvjetni i politički identitet.

Krajem 19. i početkom 20. vijeka kulturno-prosvjetnu i političku scenu bošnjačkog naroda predstavljaju dva relativno snažna politička i kulturno-prosvjetna pokreta koji, iako teže istom cilju, koriste različite puteve i metode djelovanja.

Na jednoj strani nalazi se pokret za vjersko-prosvjetnu i vakufsko-me’arifsku autonomiju, inspiriran širokim narodnim nezadovoljstvom, načinom organizacije i upravljanja vjerskim i vakufskome’arifskim poslovima, koji je 1909. godine rezultirao donošenjem poznatog Štatuta o vjersko-prosvjetnoj i vakufsko-me’arifskoj autonomiji bosansko-hercegovačkih muslimana.

Na drugoj strani je pokret eminentno kulturno-prosvjetne i humanitarne naravi, koji promovira kulturno-prosvjetne, ekonomske, humanitarne i druge društveno-korisne projekte. Ovaj pokret će 1900. godine pokrenuti i promovirati književni list “Behar”, potporno društvo “Gajret”, sportski klub “El-kamer”, veći broj čitaonica, Islamsku dioničku štampariju, list “Ogledalo” i dr.

Glavni protagonist ovog pokreta bio je Mehmed-beg Kapetanović-Ljubušak, koji u svojim zbirkama orijentalne književnosti, pod naslovom “Istočno blago” (1866) i zbirkama bošnjačke književnosti, pod naslovom “Narodno blago” (1887) promovirao tezu na kojoj je nastala ideološka koncepcija bošnjačkog kulturnog preporoda, po čemu su “bosansko tlo, slavensko porijeklo i jezik, te islam, tri bitna elementa bošnjačkog nacionalnog omeđivanja”.

## Reforma mektebske nastave 
U vezi s reformom mektebske nastave, radio je na učvršćenju *Ilmijje,* vjeroučiteljskog staleškog društva, jer je znao da bez solidno obrazovanog kadra ni najbolje zamišljena reforma ne može biti sprovedena.

Pored organizacionog rada, uređivao je i stručni časopis društva »*Muallim*«, koji se svojom strukturom i tematikom smatrao među najboljim te vrste.

Svjestan da se mektebska nastava ne može dalje obavljati po sistemu »*Bergivije*« (Bergevijin ili Birgivijin ilmihal) i na stranim jezicima, on je predložio novi program, s tim da se nastava obavlja na novi način, na vlastitom jeziku i kvalifikovanim kadrom vjeroučitelja.

Program je izložio na prvoj skupštini imamsko-mualimskog društva u referatu »Preustrojstvo mektebi-ibtidaija« 1904. godine.

Za ostvarenje programa, napisao je na narodnom jeziku malu knjižicu u obliku pitanja i odgovora pod naslovom »*Temelji vjere*« (*Usuli dinijje*) i vježbenicu za ispravno učenje Kur'ana (*Talimi tedžvid*), u kojoj su pravila izložena na veoma popularan način.

## Literatura 
*Mitar Papić*, Školstvo u Bosni i Hercegovini za vrijeme austrougarske okupacije 1878-1918, Sarajevo, 1972

*Dr. Muhamed Hadžijahić, hfz. Mahmud Traljić*, Islam i Muslimani u Bosni i Hercegovini, Sarajevo 1987. god.

*Dr. Omer Nakičević*, Arapsko-islamske znanosti i glavne škole od 15. do 18. vijeka, Sarajevo 1988. god.

*Alija Ahmić*, Mješovita niža medresa Sultan Ahmeda u Zenici, „El-Hidaje“, II/1937/38; “Muhammed Seid Serdarević 1882-1918. Povodom 93-e godišnjice njegovog rođenja”, Takvim, Sarajevo 1396/1976, s. 194-207;

*Ibrahim Babić*, „Zaboravljeni zenički Al-Azhar“, Sultan Ahmedova medresa u Zenici, Zenica 2004. god.

*Dr. Hajrudin Ćurić*, Muslimansko školstvo u BiH do 1918. god., Sarajevo 1983. god.

*Hazim Šabanović*, “Muhamed Seid Serdarević (Uz 20-Godišnjicu Smrti)”, Narodna Uzdanica-Kalendar, Sarajevo 1938, IV, 195-197; “Dvadeset godina smrti M. S. Serdarevića”, el-Hidaje, II/6, Sarajevo 1937-38, s. 85-87;

*Halil Mehtić*, “Muhammed Seid Serdarević-Život i Djelo”, a.e., s. 56-68;

*Mahmud Traljić*, Istaknuti Bošnjaci, Sarajevo 1998, s. 53-56, 295-300;

*Doc. dr. sc. Bilal Hasanović*, Muhammed Seid Serdarević kao muderris Sultan-Ahmedove medrese u Zenici,ISLAMSKI PEDAGOŠKI FAKULTET U ZENICI, ZBORNIK RADOVA / BR. 4/ 2006

## Reference 
Kategorija:Bošnjaci
Kategorija:Biografije, Zenica
Kategorija:Rođeni 1882.
Kategorija:Umrli 1918.