Evropski bizon

mini
mini
mini

**Evropski bizon**, **bizon** (**Bos bonasus**) jest najveći kopneni sisar u Evropi.

## Historija 
Divlji bizon je izumro u Engleskoj već u 12. stoljeću, u Francuskoj krajem 14. stoljeća, u Njemačkoj u 16. stoljeću i u Transilvaniji 1810. Krajem 18. stoljeća bizoni su pronađeni samo na Kavkazu i u Bjelovješkoj prašumi (poljski Puszcza Białowieska) u Poljskoj. Razvojem poljoprivrede i krčenjem šuma ove životinje su gubile svoje prirodno stanište i, štoviše, neprestano su istrebljivane od strane krivolovaca. U 16. stoljeću, kralj Poljske, Sigismund II August, dozvolio je lov samo na određeni broj bizona, samo određenim lovcima. Dekreti i stroge kazne, međutim, nisu bile od koristi. Situacija se nakratko promijenila u 19. stoljeću. Bjelovješka prašuma pripadala je Ruskoj Imperiji i car Aleksandar I Romanov je zaštitio bizone. Populacija se stalno povećavala i 1857. u prašumi je već bilo 1900 jedinki. Međutim, kasnije je broj životinja počeo da opada i do 1914. njihov broj se prepolovio. Prvi svjetski rat bio je posljednji udarac za bizone. Bizone su ubijale njemačke trupe u povlačenju, ruski partizani i lovokradice.

Kako bi se ova vrsta spasila, 1923. osnovano je Međunarodno društvo za zaštitu bizona. Prvi korak je bio da se utvrdi broj čistokrvnih bizona koji žive u zatočeništvu. U svijetu ih je bilo samo 54, ali nisu sve bile pogodne za uzgoj, a na kraju je samo 12 životinja odabrano za reprodukciju. Prva dva bizona u divljini našla su se u Bjelovješkoj prašumi u jesen 1929. Godine 1939. u šumi je bilo već 16 životinja, koje su srećom preživjele Drugi svjetski rat.

## Taksonomija 
Carl von Linné je naučno opisao bizona kao Bos bonasus. Od 19. stoljeća, u nekim sistematskim pristupima, svrstava se u rod Bison zajedno sa sjevernoameričkim bizonom (Bison bison). Postoje dvije podvrste:

* Nizijski bizon (Bos bonasus bonasus) – prije Prvog svjetskog rata živio je u divljini samo u Bjelovješkoj prašumi. Kao rezultat vojnih dešavanja i krivolova, nijedna jedinka ove populacije nije preživijela do 1920. godine. Obnovljena je zahvaljujući jedinkama držanim u zatočeništvu.
* Karpatski bizon (mađarski) (Bos bonasus hungarorum) – živeo je u južnim Karpatima i Transilvaniji. Izumro je u 18. stoljeću. Međutim, postojanje ove podvrste je neizvjesno, jer je opisana na fragmentu lubanje jednog odraslog muškarca.

U Bjelovješkoj šumi ovaj običaj datira najmanje iz 18. stoljeća. Svugdje je osnova zimske hrane livadsko sijeno, a u Bjelovješkoj prašumi sijeku se i čitava stabla jasike, što životinjama olakšava pristup kori i izbojcima. Davanje dodatne hrane bizonima smanjuje njihov mortalitet, ali predstavlja i određenu prijetnju. Oko hranilišta se formiraju velika stada, što može biti pogodno za prijenos bolesti. Osim toga, poremećeno je prirodno ponašanje, uključujući sklonost migraciji i naseljavanju u nova područja.

Životni stil bizona je tipičan za životinje koje žive na otvorenim prostorima, odnosno bizoni formiraju stada, a ženke odmah nakon porođaja uključuju svoje potomke u stado.

Uočen je spolni dimorfizam izražen veličinom tijela. Prosječna tjelesna težina mužjaka bizona je 700&nbsp;kg (minimalno 440&nbsp;kg i maksimalno 920&nbsp;kg), dok je visina u grebenu u prosjeku 172&nbsp;cm, a maksimalno 188&nbsp;cm. Tjelesna težina ženke bizona je u prosjeku 420–460&nbsp;kg (minimalno 320&nbsp;kg, a maksimalno 640&nbsp;kg), dok je prosječna visina u grebenu 152&nbsp;cm.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 

Kategorija:Goveda
Kategorija:Ugrožene vrste
Kategorija:Bjelorusija
Kategorija:Poljska