Dijagnostički kod

U zdravstvu **kodovi dijagnoze** ili **dijagnostičke šifre** koriste se kao alat za grupisanje i identifikaciju bolesti, poremećaja, simptoma, trovanja, štetnih efekata lijekova i hemikalija, ozljeda i drugih razloga za susrete s pacijentima. Dijagnostičko kodiranje je prevođenje pisanih opisa bolesti, bolesti i povreda u šifre iz određene klasifikacije. U medicinskoj klasifikaciji, dijagnostički kodovi se koriste kao dio kliničkog procesa kodiranja zajedno sa intervencijskim kodovima. Šifre dijagnoze i intervencije dodjeljuje zdravstveni radnik obučen za medicinsku klasifikaciju kao što je klinički koder ili menadžer zdravstvenih informacija.

Nekoliko sistema klasifikacije dijagnoze je implementirano u različitim stepenima uspeha širom svijeta. Različite klasifikacije se fokusiraju na određeni tip susreta sa pacijentom, kao što su hitna, bolnička, ambulantna, mentalna i hirurška njega. Međunarodna statistička klasifikacija bolesti i srodnih zdravstvenih problema (ICD) jedan je od najčešće korištenih sistema klasifikacije za kodiranje dijagnoze jer omogućava uporedivost i korištenje smrtnosti i morbiditet podaci.

Kako se znanje o zdravlju i medicinskom napretku povećava, dijagnostički kodovi se generalno revidiraju i ažuriraju, kako bi odgovarali najsavremenijim aktuelnim saznanjima u oblasti zdravlja. Kodovi se mogu često revidirati kako se stiču nova znanja. DSM (vidi dolje) mijenja neke od svojih kodova da odgovaraju kodovima u ICD. 2005. godine, na primjer, DSM je promijenio dijagnostičke kodove za poremećaje cirkadijskog ritma spavanja sa 307-grupe na grupu 327; novi kodovi odražavaju premještanje ovih poremećaja iz odjeljka za mentalne poremećaje u odjeljak za neurologiju u ICD-u 

## Dijagnostički sistemi kodiranja 
Brojni dijagnostički sistemi kodiranja implementirani su širom svijeta za šifriranje boravka pacijenata u tipskom zdravstvenom okruženju, kao što je bolnica. Sljedeća tabela pruža osnovnu listu sistema kodiranja u upotrebi od2000.

## Finansijski aspekti dijagnostičkog kodiranja 
Dijagnostički kodovi se općenito koriste kao prikaz prihvaćenih epizoda u zdravstvenim ustanovama. Glavna dijagnoza, dodatne dijagnoze uz interventne šifre u suštini opisuju prijem pacijenta u bolnicu.

Kodovi za dijagnoze podliježu etičkim razmatranjima jer doprinose ukupnom šifriranom medicinskom kartonu u područjima zdravstvenih usluga kao što je bolnica. Bolnice koje se zasnivaju na finansiranju zasnovanom na aktivnostima i Grupa vezanih za dijagnoze Sistemi klasifikacije su često podvrgnuti donošenju vrhunskih odluka koje mogu uticati na ishod finansiranja. Važno je sagledati opseg dijagnostičkih kodova u smislu njihove primjene u finansijama. Šifre dijagnoze, posebno glavne dijagnoze i dodatne dijagnoze, mogu značajno utjecati na ukupna sredstva koja bolnica može dobiti za svakog primljenog pacijenta.

Etički, ovo naglašava činjenicu da na dodjelu šifre dijagnoze može uticati odluka da se maksimizira nadoknada sredstava. Naprimjer, kada se pogleda model finansiranja zasnovan na aktivnostima koji se koristi u sistemu javnih bolnica u Viktoriji, ukupni kodirani zdravstveni karton je odgovoran za njegovo reflektovano finansiranje. Ove odluke također utiču na kliničku dokumentaciju ljekara jer preporuke zdravstvene informativne službe mogu direktno uticati na to kako kliničar može dokumentirati stanje koje pacijent može imati. Razlika između kodova dodijeljenih za konfuziju i delirij može promijeniti bolničku dodjelu DRG-a jer se delirij smatra kodom višeg nivoa od konfuzije unutar ICD-10 hijerarhije kodiranja u smislu ozbiljnosti. Klinički koder ili menadžer zdravstvenih informacija mogu se osjećati obaveznim da maksimiziraju finansiranje iznad etičkih zahtjeva da budu pošteni u svom dijagnostičkom kodiranju; ovo naglašava etičko stanovište kodova dijagnoze jer bi trebali odražavati prijem pacijenta.

## Faktori koji utiču na tačnost u dijagnostičkom kodiranju 
Preciznost je glavna komponenta kodova za dijagnozu. Precizno dodjeljivanje kodova dijagnoza u kliničkom kodiranju je od suštinskog značaja kako bi se efektivno prikazao boravak pacijenata unutar tipskog područja zdravstvenih usluga. Brojni faktori mogu doprinijeti ukupnoj tačnosti kodiranja, što uključuje čitljivost medicinskog kartona, ljekarsku dokumentaciju, iskustvo kliničkog kodera, finansijsko donošenje odluka, pogrešno kodiranje, kao i ograničenja sistema klasifikacije.

;Čitljivost medicinskog kartona
Čitljivost medicinskog kartona je faktor koji doprinosi tačnosti dijagnostičkog kodiranja. Dodijeljeni proksi koji izdvaja informacije iz medicinskog kartona ovisi o kvalitetu medicinskog kartona. Faktori koji doprinose kvalitetu medicinske dokumentacije su liječnička dokumentacija, čitljivost rukopisa, kompilacija obrazaca, umnožavanje i netačni podaci o pacijentima. Naprimjer, ako je klinički koder ili menadžer zdravstvenih informacija izvlačio podatke iz medicinskog kartona u kojem su glavne dijagnoze bile nejasne zbog nečitljivog rukopisa, zdravstveni radnik bi morao kontaktirati liječnika odgovornog za dokumentiranje dijagnoze, kako bi ispravno odredio kod. U Australiji je čitljivost zapisa dovoljno očuvana zahvaljujući implementaciji vrlo detaljnih standarda i smjernica koje imaju za cilj poboljšati čitljivost medicinskih zapisa. Posebno se standard za papirnu medicinsku dokumentaciju 'AS 2828' kreiran kod Australijskih standarda fokusiranih na nekoliko ključnih područja koja su kritična za održavanje čitljive papirne medicinske dokumentacije.

Sljedeće kriterije treba koristiti kao smjernicu prilikom kreiranja medicinskog kartona specifičnog za pomoć u pružanju jasne dokumentacije za dijagnostičko kodiranje. Naročito čitljivost medicinskog kartona zavisi od&nbsp;—

#Trajnost: Ako medicinski karton nije trajan, prekovremeni rad ako je koder trebao ponovo pregledati zapis, a on nije čitljiv, ne bi bilo izvodljivo kodirati iz tog zapisa.
#Spremna identifikacija: Koder mora biti u stanju da identifikuje tačan zapis koji se kodira kako bi efikasno izvukao šifre dijagnoze.
#Reproducibilnost: Koder bi trebao osigurati da je zapis reproducibilan tako da se kopije mogu napraviti kako bi pomogle u efektivnom kodiranju.

;Kliničko iskustvo kodera
Iskustvo zdravstvenog radnika koji kodira medicinski karton je bitna varijabla koja se mora uzeti u obzir prilikom analize tačnosti kodiranja. Generalno, koder sa višegodišnjim iskustvom može izvući sve relevantne informacije iz medicinskog kartona bilo da je papir, skeniran ili poluelektronski. Dijagnostički kodovi odabrani iz ekstrakcije se generalno sastavljaju i sekvenciraju kako bi predstavljali prijem. Iskusan koder može pogrešno dodijeliti šifre zbog nedostatka primjene relevantnih standarda sistema klasifikacije. Primjer za naglašavanje kliničkog iskustva kodiranja bio bi standard unutar Australijskih standarda kodiranja *0010 Opće smjernice za apstrakciju*. Ove smjernice ukazuju na to da koder mora tražiti dodatne detalje unutar zapisa, kako bi ispravno dodijelio ispravnu šifru dijagnoze. Neiskusni koder može jednostavno koristiti opis iz rezimea otpusta kao što je *Infarkt* i možda neće koristiti ispravne detalje koji se mogu dalje pronaći u detaljima medicinskog kartona. Ovo se direktno odnosi na tačnost kodova dijagnoza jer je iskustvo šifranta zdravstvenog radnika značajno u njegovoj tačnosti i doprinosu finansijama.

## Slabosti u dijagnostičkom kodiranju 
Općenito, kodiranje je koncept modeliranja stvarnosti sa smanjenim naporom, ali uz fizičko kopiranje.
* Dakle, rezultat kodiranja je smanjenje obima reprezentacije koliko god je to moguće da se prikaže odabranom tehnologijom modeliranja. Nikada neće biti bijega, već odabira više od jednog modela koji služi više od jedne svrhe. To je dovelo do različitih izvedenica kodova, od kojih su svi koristili jedan osnovni referentni kod za naručivanje, kao npr. sa ICD-10 kodiranjem. Međutim, istovremeni prikaz više modela na jednoj slici ostaje uglavnom nemoguć.
* Fokusiranje koda na jednu svrhu dopušta da druge svrhe budu nezadovoljene. Ovo se mora uzeti u obzir kada se reklamira bilo koji koncept kodiranja. Operativnost kodiranja je općenito vezana za svrhu. Međusobno upućivanje mora biti predmet evolucijskog razvoja, jer su strukture koda predmet čestih promjena.
* Nedvosmisleno kodiranje zahtijeva striktno ograničenje na hijerarhijske strukture stabla koje su moguće poboljšane višestrukim vezama, ali bez paralelnog grananja za savremeno kodiranje uz održavanje bijektivnosti.
* Prostorni prikazi n-dimenzijskih kodnih prostora kao stabla shema kodiranja na ravnim ekranima mogu poboljšati maštu, ali i dalje ostavljaju dimenzionalnost slike ograničenu na razumljivost skiciranja, uglavnom kao 3D objekat na 2D ekranu. Zakretanje takve slike ne rješava problem razumljivosti.
* Projekcije kodnih prostora kao spljoštenih grafova mogu olakšati prikaz koda, ali općenito smanjuju sadržane informacije s izravnavanjem. Nema objašnjenja za mnoge kodove za transformaciju iz jednog kodnog sistema u drugi. To dovodi do specijalizirane upotrebe i ograničenja u komunikaciji između kodova. Escape je sa referentnim strukturama koda (kao npr., ne postoji sa SNOMED3).
* Hijerarhijski poredak više od jednog kodnog sistema može se smatrati prikladnim, jer je ljudsko tijelo u principu invarijantno u odnosu na kodiranje. Ali zavisnost koja se podrazumeva sa takvim hijerarhijama smanjuje unakrsno referenciranje između nivoa koda do nerazumljivosti. Izlazak je sa hiper mapama koje prevazilaze planarne poglede (kao npr. sa SNOMED3) i njihovim upućivanjem na druge kodove (kao *npr.*, ali ne postoje sa SNOMED3).
* Svrha dokumentovanja će se smatrati ključnom samo za validaciju kodnog sistema u aspektima ispravnosti. Međutim, ova svrha je blagovremeno podređena generiranju odgovarajućih informacija. Stoga će neki sistem kodova podržati proces medicinske dijagnoze i medicinskog tretmana bilo koje vrste. Escape je sa specijaliziranim kodiranjem za procese rada na dijagnozi kao i na radu s liječenjem (kao npr., nije predviđeno sa SNOMED3).
* Razumljivost rezultata kodiranja postiže se principima semantičkog dizajna i ontologijama za podršku navigacije u kodovima. Jedan glavni aspekt uprkos nejasnoći jezika je bijektivnost kodiranja. Izbjeći je objašnjavanje strukture koda kako bi se izbjeglo pogrešno tumačenje i razne kodove za isto stanje (kao npr., ali se uopće ne koristi sa SNOMED3).

## Također pogledajte
* Sistematizirana medicinska nomenklatura
* Grupa u vezi s dijagnozom
* Medicinska klasifikacija
* Glavna dijagnostička kategorija
* MedDRA
*Dijagnoza

## Reference 

Kategorija:Medicinska terminologija