Wilmsov tumor

**Wilmsov tumor**, također poznat i kao **nefroblastom**, je karcinom bubrega koji se obično javlja kod djece, rijetko u odraslih. Imenovan je  po Maxu Wilmsu, njemačkom hirurgu (1867–1918) koji ga je prvi opisao.

Godišnje se u SAD dijagnosticira oko 650 slučajeva. Većina slučajeva javlja se kod djece bez pridruženih genetičkih sindroma; međutim, manjina djece s Wilmsovim tumorom ima urođenu abnormalnost.

## Patogeneza
thumb|Isječeni dio sa dvije polovine uzorka nefroblastoma. Obratiti pažnju na istaknute pregrade koje dijele površinu presjeka i izbočenje tumora u bubrežnu karlicu, nalik botrioidnom rabdomiosarkomu. 
[thumb| Mikrografija s malim uvećanjem prikazuje karakterističan trofazni uzorak koji se sastoji od tubula, čvrstih listova malih okruglih ćelija i strome ([boja H&E.]]
Wilmsov tumor ima mnogo uzroka, koji se općenito mogu kategorizirati kao sindromski i nesindromski. Sindromski uzroci nastaju kao posljedica promjena gena kao što su geni za Wilmsov tumor 1 (WT1) ili Wilmsov tumor 2 (WT2), a tumor se manifestira grupom drugih znakova i simptoma. Nesindromski Wilmsov tumor nije povezan s drugim simptomima ili patološkim stanjima. Mnogi, ali ne svi, slučajevi Wilmsovog tumora razvijaju se iz nefrogenih ostataka, koji su fragmenti tkiva u ili oko bubrega koji se razvijaju prije rođenja i postaju kancerogeni nakon rođenja. Posebno, slučajevi bilateralnog Wilmsovog tumora, kao i slučajevi Wilmsovog tumora koji potiče od određenih genetičkih sindroma kao što je Denys-Drashov sindrom, snažno su povezani sa nefrogenim ostacima. Imaju tendenciju da budu inkapsulirani i vaskularizirani tumori koji ne prelaze srednju liniju abdomena. U slučajevima metastaza, obično su u plućima. Ruptura Wilmsovog tumora dovodi pacijenta u opasnost od krvarenja i peritoneumske diseminacije tumora.

Patološki, trifazni nefroblastom sastoji se od tri elementa:
* blastem
* mezenhim (stroma)
* epitel

Wilmsov tumor je maligni tumor koji sadrži metanefrosni blastem, stromne i epitelne derivate. Karakteristično je prisustvo abortivnih tubula i glomerula okruženih vretenastom ćelijskom stromom. Stroma može uključivati poprečnoprugaste mišiće, hrskavicu, kosti, masno i fibrozno tkivo. Disfunkcija nastaje kada tumor komprimira normalni parenhim bubrega

Mezenhimska komponenta može uključivati ćelije koje pokazuju rabdomioidnu diferencijaciju ili malignost (rabdomiosarkomski Wilmsov tumor)}

Nosnovu patoloških obilježja,  Wilmsovi tumori mogu se podijeliti u dvije prognostičke grupe:
* Povoljni – Sadrže dobro razvijene gore navedene komponente , i 
* *Anaplazijski* – Sadrže difuznu anaplaziju (slabo razvijene ćelije)

### Molekulskobiološki i srodni uslovi
Mutacije gena WT1 koji se nalazi na kratkom kraku hromosoma 11 (11p13) uočene su u približno 20% Wilmsovih tumora, a većina njih je naslijeđeno od germ-linija, dok je manjina stečena somatskim mutacijama. Pored toga, najmanje polovina Wilmsovih tumora sa mutacijama u WT1 takođe nosi stečene somatske mutacije u CTNNB1, genu koji kodira protoonkogen beta-katenina. Ovaj posljednji gen nalazi se na kratkom kraku hromosoma 3 (3p22.1).

Većina slučajeva nema mutacije ni u jednom od ovih gena.

Prijavljena je povezanost sa genom H19. H19 je gen za dugolančanu nekodirajuću RNK,  smještena na kratkom kraku hromosoma 11 (11p15.5).

## Dijagnoza 
[thumb|[Kompjuterizirana tomografija|CT-snimak Wilmsovog tumora desnog bubrega od 11 cm, kod 13-mjesečnog djeteta.]]
Većina ljudi s Wilmsovim tumorom ima asimptomsku abdominalnu masu koju primijeti član porodice ili zdravstveni radnik. Tumori bubrega mogu se naći i tokom rutinskog skrininga kod djece koja imaju poznate predisponirajuće kliničke sindrome.

Kada se posumnja na Wilmsov tumor, obično se prvo radi ultrazvučni pregled kako bi se potvrdilo prisustvo unutarbubrežne mase. U većini slučajeva, biopsija se ne radi prvo jer postoji rizik od širenja ćelija raka tokom postupka. Liječenje u Sjevernoj Americi je nefrektomija ili u Evropi hemoterapija , nakon čega slijedi nefrektomija. Konačna dijagnoza se postavlja patološkim pregledom uzorka nefrektomijskog uzortka. i za određivanje prognoze i tretmana. Stadiranje se zasniva na anatomskim nalazima i patologiji tumorskih ćelija.

U stadiju I Wilmsovog tumora (43% slučajeva), svi sljedeći kriteriji moraju biti ispunjeni: 
* Tumor je ograničen na bubreg i potpuno je izrezan.
* Površina bubrežne kapsule je netaknuta.
* Tumor nije rupturiran ili biopsiran (otvoren ili iglom) prije uklanjanja.
* Nema zahvatanja vanbubrežnih ili nbubrežnih sinusnih limfno-vaskularnih prostora
* Nema vidljivog ostatka tumora izvan rubova isijecanja.
* Metastaze tumora u limfnim čvorovima nisu identifikovane.

U fazi II (23% slučajeva), jedan ili više od sljedećih kriterija mora biti ispunjen:
* Tumor se proteže izvan bubrega, ali je potpuno izrezan.
* Nema vidljivog ostatka tumora na ili izvan rubova ekscizije.
* Može postojati i bilo koji od sljedećih uslova:
** Zahvaćenost tumora krvnih sudova bubrežnog sinusa i/ili izvan bubrežnog parenhima.
** Ekstenzivno zahvaćenost tumora mehkog tkiva bubrežnog sinusa.

U III fazi (20% slučajeva), za dijagnozu,  mora biti ispunjen jedan ili više od sljedećih kriterija:
* Neoperabilni primarni tumor.
* Metastaze u limfnim čvorovima.
* Tumor na hirurškim marginama.
* Izlivanje tumora koje uključuje peritoneumske površine prije ili za vrijeme operacije, ili transektirani tumorski tromb.
** Tumor je biopsiran prije uklanjanja ili postoji lokalno izlivanje tumora tokom operacije, ograničeno na bok.

Faza IV (10% slučajeva) Wilmsovog tumora definiše se prisustvom hematogenih metastaza (pluća, jetra, kosti ili mozak) ili metastaza u limfnim čvorovima izvan abdominopelvisne regije.

Stadij V (5% slučajeva) Wilmsovog tumora definisan je bilateralnim zahvaćenošću bubrega u vrijeme inicijalne dijagnoze. Za pacijente sa bilateralnom zahvaćenošću, treba pokušati da se svaka strana odredi u skladu sa gore navedenim kriterjima (stadiji I do III) na osnovu stepena bolesti pre biopsije.

## Liječenje i prognoza
Ukupno petogodišnje preživljavanje procjenjuje se na približno 90%, ali za pojedine slučajeve prognoza u velikoj meri zavisi od njihovog stepernovanje I tretmana. Rano uklanjanje ima tendenciju da promoviše pozitivne rezultate.

Tumor-specifičan gubitak heterozigotnosti (LOH) za hromosome 1p i 16q identifikuje podgrupu pacijenata sa Wilmsovim tumorom koji imaju značajno povećan rizik od recidiva i smrti. LOH za ove hromosomske regije sada se može koristiti kao nezavisni prognostički faktor zajedno sa stadijem bolesti, kako bi se intenzitet liječenja usmjerio na rizik od neuspjeha liječenja Broj kopija na nivou genoma i LOH status mogu se procijeniti pomoću virtuelne kariotipizacije tumorskih ćelija (svježe ili umetnute u parafin).

U slučaju relapsa Wilmsovog tumora, 4-godišnja stopa preživljavanja djece sa standardnim rizikom procijenjena je na 80%.

## Epidemiologija
Wilmsov tumor je najčešći maligni tumor bubrega kod djece. Postoji niz rijetkih genetičkih sindroma koji su povezani s povećanim rizikom od razvoja Wilmsovog tumora. Smjernice za skrining razlikuju se od zemlje do zemlje; međutim, zdravstveni radnici preporučuju redovne ultrazvučne pretrage za osobe sa povezanim genetičkim sindromima. People of African descent may have slightly higher rates of Wilms' tumor. Utvrđena je genetička predispozicija za Wilmsov tumor kod osoba sa aniridijom, zbog delecija u sekvenci p13 na hromosomu 11.

## Također pogledajte
* Hemihipertrofija
* Perlmanov sindrom
* Virtualni kariotip za 1p i 16q LOH

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 
* GeneReviews/NCBI/NIH/UW entry on Wilms' Tumor Overview
* Information from National Cancer Institute
* Cancer.Net Wilms' Tumor – Childhood

Kategorija:Geni na hromosomu 11
Kategorija:Pedijatrijski kanceri
Kategorija:Tumori malih-plavih okruglih ćelija
Kategorija:Rak bubrega
Kategorija:Rijetke bolesti
Kategorija:Rijetki karcinomi