Bajkalsko jezero

**Bajkalsko jezero** () nalazi se u južnom Sibiru, u azijskom dijelu Ruske Federacije i ujedno je najdublje jezero na svijetu. Upravno se nalazi u dvije upravne jedinice, u Irkutskoj oblasti i u Burjatiji.

Ime dolazi od tatarskog "bai-kul", "bogato jezero".

Poznato je pod nazivom "plavo sibirsko oko". S obzirom na svoju izrazitu dubinu od 1620m i veliku površinu (31.500km2), nešto veću od Belgije, sedmo je najveće jezero na svijetu po površini, sa maksimalnom dubinom od 1.642 metra, više od svih Sjevernoameričkih Velikih jezera zajedno. To je ujedno i najstarije jezero na svijetu sa 25-30 miliona godina starosti, i među najčistijim.

Bajkalsko jezero je dom hiljadama vrsta biljaka i životinja, od kojih su mnoge endemske za regiju. Također je dom plemena Burjata, koja uzgajaju koze, deve, goveda, ovce i konje na istočnoj strani jezera, gdje srednja temperatura varira od zimskog minimuma od -19&nbsp;°C do ljetnog maksimuma od 14&nbsp;°C. Regija istočno od Bajkalskog jezera naziva se Transbajkalija, a labavo definisana regija oko samog jezera ponekad je poznat kao Bajkal. UNESCO je Bajkalsko jezero proglasio mjestom svjetske baštine 1996.

## Geografija i hidrografija 
a, koji uključuje Bajkalsko jezero]]

Bajkalsko jezero se nalazi u rift dolini, nastaloj od strane Bajkalske rift zone, gdje se Zemljina kora polako raspada. Sa 636&nbsp;km dužine i 79&nbsp;km širine, Bajkalsko jezero ima najveću površinu od bilo kojeg slatkovodnog jezera u Aziji, na 31.722&nbsp;km2, i najdublje je jezero na svijetu sa 1642 metra dubine. Površina jezera je na 455,5 m nadmorske visine, dok je dno jezera 1186,5 m ispod nivoa mora, a ispod toga se nalazi nekih 7&nbsp;km sedimenta, postavljajući dno rifta nekih 8–11&nbsp;km ispod površine, najdublji je kontinentalni rift na Zemlji. Zona rasjeda je također seizmički aktivna; topli izvori se javljaju u tom području, a značajni potresi se dešavaju svakih nekoliko godina. Jezero je podjeljeno na tri bazena: sjeverni, centralni i južni, sa dubinama od oko 900 m, 1600 m, odnosno 1400 m. Zone smještaja kontrolirane kvarom koje se penju do dubine od oko 300 m razdvajaju bazene. Sjeverni i Centralni bazen su odvojeni Akademskim grebenom, dok područje oko delte Selenge i sedla Buguldejke razdvaja centralni i južni bazen. Jezero se uliva u Angaru, pritoku Jeniseja. Reljefni oblici uključuju rt Riti na sjeverozapadnoj obali Bajkala.

Starost Bajkala se procjenjuje na 25-30 miliona godina, što ga čini najstarijim jezerom u geološkoj historiji.

Duža i dublja sedimentna jezgra se očekuju u bliskoj budućnosti. Bajkalsko jezero je jedino zatvoreno slatkovodno jezero u kojem postoje direktni i indirektni dokazi plinskih hidrata.

Jezero je okruženo planinama; Bajkalskim planinama na sjevernoj obali, Barguzinski lanac na sjeveroistočnoj obali i Primorski lanac koji se proteže duž zapadne obale. Planine i tajga su zaštićene kao nacionalni park. Sadrži 27 ostrva; najveće, Olkhon, dugačko je 72&nbsp;km i treće je po veličini ostrvo na svijetu s jezerom. Jezero se napaja iz čak 330 rijeka koje se ulijevaju. Glavne koje se ulivaju direktno u Bajkal su Selenga, Barguzin, Gornja Angara, Turka, Sarma i Snežnaja. Odvodi se kroz jedan ispust, Angara.

File:Lake Baikal in winter.jpg|Zaleđeno jezero Bajkal u blizini Olhon ostrva
File:Olkhon Island and Lake Baikal.jpg|Litice na ostrvu Olhon
File:Побережье Байкала в Сухой.jpg|Pješčana plaža u Kabanski rejonu
File:26 swiatoinos.jpg|Planine na poluostrvu Svijatoj Nos, Zabajkalski nacionalni park
File:Turka ibaia bokaletik gertu.JPG|Rijeka Turka na njenom ušću u Bajkalsko jezero 

### Karakteristike vode 
Bajkalsko jezero jedno je od najbistrijih jezera na svijetu. Jezero je bogato kisikom, čak i u dubokim dijelovima,

U Bajkalskom jezeru temperatura vode značajno varira u zavisnosti od lokacije, dubine i doba godine. Tokom zime i proljeća, površina se smrzava oko 4-5 mjeseci; od početka januara do početka maja-juna (kasnije na sjeveru), površina jezera je prekrivena ledom. U prosjeku, led dostiže debljinu od 0,5 do 1,4 m, ali na nekim mjestima sa humcima može biti i više od 2 m. Nakon što se površinski led razbije, površinska voda se polako zagrijava od sunca, a u maju i junu gornjih 300 m ili tako postaje homotermno (ista temperatura cijelo vrijeme) na oko 4&nbsp;°C zbog miješanja vode. Za to vrijeme, obrazac je obrnut u odnosu na zimu i proljeće, jer temperatura vode pada sa povećanjem dubine. Kako jesen počinje, površinska temperatura ponovo opada i drugi homotermni period na oko 4&nbsp;°C gornjih oko 300 m se javlja u oktobru-novembru. Više od 80% životinja je endemsko.

Potopljene makrofitske vaskularne biljke uglavnom su odsutne, osim u nekim plitkim zaljevima duž obala Bajkalskog jezera. Zabilježeno je više od 85 vrsta potopljenih makrofita, uključujući rodove kao što su *Ceratophyllum*, *Myriophyllum*, *Potamogeton* i *Sparganium*.

U staništima oko jezera može se naći širok spektar kopnenih sisara, kao što su Mrki medvjed (*Ursus arctos*), euroazijski vuk (*Canis lupus lupus*), Crvena lisica (*Vulpes vulpes*), Samur (*Martes zibellina*), Hermelin (*Mustela erminea*), Europska vidra (*Lutra lutra*), Snježni leopard (*Panthera uncia*), Los (Alces alces), Kanadski jelen (*Cervus canadensis*), Sob (*Rangifer tarandus*), Sibirska srna (*Capreolus pygargus*), Sibirski mošusni jelen (Moschus moschiferus), Divlja svinja (*Sus scrofa*), Obićna vjeverica (*Sciurus vulgarismun*), Sibirska vjeverica (*Eutamias sibiricus*), Svisci (*Marmota sp.*), Leming (*Lemmus sp.*) i Planinski zec (*Lepus timidus*). Do ranog srednjeg vijeka, populacije evropskog bizona (*Bison bonasus*) su bile najistočnije područje; vrste.

#### Ptice 
 na Bajkalu]]

Postoji 236 vrsta ptica koje naseljavaju Bajkalsko jezero, od kojih su 29 vodene. *Bajkalska čirka* i *Locustella davidi* se nalaze na jezeru a rasprostranjene su u istočnoj Aziji.

#### Riba 
 i Bajkalski bijeli lipljen) nalaze se samo u Bajkalskom jezeru i rijekama koje se uljevaju u jezero.]]

Manje od 65 autohtonih vrsta riba javlja se u slivu jezera, ali više od polovine njih je endemsko. Porodice *Abyssocottidae* (Dubokomorski skulpini), *Comephoridae* (golomjanke) i *Cottocomephoridae* u potpunosti su ograničene na sliv jezera. Sve su to dio *Cottoidea* i obično su manje od 20&nbsp;cm duge. *Golomjanke* su primarni plijen *bajkalskog tuljana* i predstavljaju najveću riblju biomasu u jezeru. Osim pripadnika *Cottoidea*, postoji nekoliko endemskih vrsta riba u slivu jezera. Bajkalski crni lipljen (*Thymallus baicalensis*), bajkalski bijeli lipljen (*T. brevipinnis*) i bajkalska jesetra (*Acipenser baerii baicalensis*) su druge važne vrste sa komercijalnom vrijednošću. Oni su takođe endemični za bazen Bajkalskog jezera.

#### Beskičmenjaci 
Jezero je bogato endemskom faunom beskičmenjaka. Veslonošci Epischura baikalensis je endem za Bajkalsko jezero i tamošnje dominantne vrste zooplanktona, čineći 80 do 90% ukupne biomase. Procjenjuje se da oni filtriraju čak hiljadu kubnih kilometara vode godišnje, odnosno cijelu zapreminu jezera svake dvadeset i tri godine.

Među najraznovrsnijim grupama beskičmenjaka su rakovi *amfipodi* i d*voljušturci*, puževi, annelida i turbelarni crvi:

## Reference 
## Dodatna literatura 
* Detlev Henschel, *Kayak Adventure in Siberia: The first solo circumnavigation of Lake Baikal*. Amazon 
* Colin Thubron (2000), *In Siberia*, , Harper Perennial.
* Leonid Borodin (1988), *Year of Miracle And Grief*, Quartet Books 
* Martin Cruz Smith (2019), *Siberian Dilemma*, Simon & Schuster 
* 
* 

## Vanjski linkovi 
* 

Kategorija:Jezera u Rusiji
Kategorija:Svjetska baština u Rusiji