Međunarodna unija za očuvanje prirode i prirodnih resursa

**Međunarodna unija za zaštitu prirode i prirodnih resursa** (**I**nternational **U**nion for **C**onservation of **N**ature and **N**atural Resources: **IUCN**) je međunarodna organizacija koja djeluje u oblasti  zaštite prirode i održivog korištenja prirodnih resursa. To uključuje  prikupljanje podataka i analize, istraživanja, projekate na terenu, zagovaranje, lobiranje i obrazovanje. IUCN-ova misija je "utjecati, ohrabriti i pomoći društvima širom svijeta u očuvanju prirode te osigurati da svaka upotreba prirodnih resursa bude  pravedna i ekološki održiva".

Tokom proteklih decenija, IUCN je proširio svoj fokus izvan očuvanja ekoloških prilika i sada sadrži pitanja koja se odnose na rodnu ravnopravnost, smanjenje siromaštva, održivo poslovanje  i sopstvene  projekte. Za razliku od drugih međunarodnih nevladinih organizacija, IUCN sama po sebi ima za cilj mobilizaciju javnosti u podršci očuvanju prirode. Ona pokušava da utiče na akcije vlada, poslovnih i drugih interesnih grupa, kroz pružanje informacija, savjeta, lobiranje i partnerstva. Organizacija je najpoznatija široj javnosti po sastavljanju i objavljivanju IUCN liste ugroženih vrsta, koja procjenjuje status očuvanja vrsta u svijetu.

IUCN ima članstvo od preko 1.200 vladinih i nevladinih organizacija. Nekih 11.000 naučnika i stručnjaka učestvuje u radu IUCN komisija na dobrovoljnoj osnovi. Zapošljava oko 1.000 stalno zaposlenih iz više od 60 zemalja. Sjedište IUCN je u Glandu, Švicarska.

IUCN ima status posmatrača i konsultanta u Ujedinjenim nacijama, i ima ulogu u realizaciji nekoliko međunarodnih konvencija o zaštiti prirode i biološke raznolikosti. Uključena je u osnivanje Svjetskog fonda za prirodu i Centra za monitoring svjetske zaštite. U prošlosti je IUCN kritikovan za stavljanje interesa prirode ispred interesa autohtonih naroda. U posljednjih nekoliko godina, njeni  bliži odnosi s poslovnim sektorom su izazvali kontroverze.

IUCN je osnovana 1948. godine, a prethodno se zvala Međunarodna unija za zaštitu prirode (1948-1956) i Svjetska unija za zaštitu prirode (1990-2008). Puni pravni naziv je Međunarodna unija za zaštitu prirode i prirodnih resursa.
## Historija
### Osnivanje
[mini|300px|IUCN-ova četvrt u Glandu, [Švicarska.]]
[thumb|Julian Huxley, prvi generalni direktor [UNESCO-a, pokrenuo je inicijativu za osnivanje IUCN-a.]]

IUCN je osnovan 5. oktobra 1948. godine u Fontainebleau, Francuska, kada su predstavnici vlada i organizacija za očuvanje potpisali formalni čin osnivanja Međunarodne unije za zaštitu prirode (IUPN). Smatra se da je to bio prvi korak vladinih i nevladinih organizacija. Inicijativa za uspostavljanje nove organizacije je došla iz UNESCO-a, a posebno od prvog generalnog direktora, britanskog biologa Julijana Huxleya. Ciljevi nove unije bili su da podstiče međunarodnu saradnju u zaštiti prirode, promociju nacionalnih i međunarodnih akcija te da prikuplja, analizira i distribuira informacije. U vrijeme osnivanja, IUCN je bio jedina međunarodna organizacija sa fokusom na čitav spektar zaštite prirode (međunarodna organizacija za zaštitu ptica, sada BirdLife International, osnovana je 1922. godine).

### Rane godine: 1948-1956
IUCN je počeo djelovati sa 65 članova. Njegov sekretarijat se nalazio u Briselu, a prva aktivnost je bio program fokusiran na čuvanje vrsta i staništa, povećanje i primjenu znanja, unapređenje obrazovanja, promociju međunarodnih sporazuma i promociju očuvanja prirode. Pružanje solidne naučne osnove za akcije očuvanja prirode bilo je centar svih aktivnosti, a za uključivanje stručnjaka i naučnika uspostavljene su posebne komisije.

IUCN i UNESCO su bili usko povezani. Godine 1949. zajedno su organizirali Konferenciju o zaštiti prirode (Lake Success, SAD). U pripremi za ovu konferenciju po prvi put je priređena lista ozbiljno ugroženih vrsta, preteča IUCN-ove Crvene liste ugroženih vrsta. U prvim godinama svog postojanja, finansiranje IUCN-a gotovo u potpunosti zavisilo je od UNESCO-a, koji je bio primoran da privremeno smanji aktivnosti kada je UNESCO neočekivano obustavio finansijsku podršku  1954. godine.

IUCN je bio uspješan u angažiranju istaknutih naučnika i identificiranju važnih pitanja kao što su štetno djelovanje pesticida na divlje životinje, ali mnoge ideje koje je razvio nisu pretvorene u akciju. To je bilo uzrokovano nespremnošću dijela vlada da djeluju, neizvjesnošću IUCN-ovog mandata i nedostatkom sredstava. Godine 1956. IUCN je promijenio ime u Međunarodnu uniju za zaštitu prirode i prirodnih resursa.

### Povećanje profila i priznanja: 1956-1965
Tokom 1950-ih i 1960-ih Europa je ušla u period ekonomskog rasta, a  formalne kolonije su  postale nezavisne. I jedno i drugo su imali uticaj na rad IUCN-a. Kroz volontersko (tj. *pro bono*) uključivanje stručnjaka i njihovih komisija, IUCN je bio u mogućnosti da pokrene  puno akcija, dok je još radio na niskim proračunima. Proširio je svoje odnose sa agencijama UN-a i uspostavio veze sa Vijećem Europe. Godine 1961., na zahtjev ECOSOC-a, Ekonomskog i socijalnog savjeta organizacije Ujedinjenih Nacija, IUCN je objavio prvu globalnu listu nacionalnih parkova i zaštićenih područja koja se od tada ažurira. IUCN je najpoznatiji po objavljivanju Crvene knjige o statusu očuvanja vrsta, koja je prvi put objavljena 1964. godine.

IUCN je počeo da igra ulogu u razvoju međunarodnih ugovora i konvencija, počevši sa afričkom Konvencijom o očuvanju prirode i prirodnih resursa. Nova područja stručnosti postala su okolinsko pravo i odgovarajuća zakonska regulativa.

Afrika je bila prvi regionalni fokus mnogih ranih projekata IUCN-a u oblasti očuvanja prirode. IUCN je podržao "Yellowstone model" upravljanja zaštićenim područjima, koji strogo ograničava  ljudsko prisustvo i djelovanja u cilju zaštite prirode. IUCN i druge organizacije za očuvanje su kritikovani za zaštitu prirode protiv ljudi, a ne sa ljudima. Ovaj model je prvobitno primijenjen u Africi i igrao je ulogu u odluci da se ukloni Maasai narod iz Serengeti  Nacionalnog  parka i Ngorongoro-a.

Da uspostavi stabilnu finansijsku osnovu za svoj rad, IUCN je učestvovao u uspostavljanju World Wildlife Fund (1961), sada World Wide Fund for Nature (WWF). WWF će raditi na prikupljanju sredstava, odnosima s javnošću i povećanju javne podrške. IUCN će nastaviti da se fokusira na pružanje uticaja nauke i podataka i razvijanje odnosa sa međunarodnim tijelima. Sredstva prikupljena od strane WWF će se koristiti za pokrivanje dijela operativnih troškova IUCN. Također, 1961. godine, sjedište  IUCN-a je preseljeno iz Belgije u Morges u Švicarskoj.

### Konsolidacija svoju poziciju u međunarodnoj ekološkog pokreta: 1966-1975
mini|300px|Afrika je bila prvi regijski fokus konzervacijske aktivnosti IUCN-a.
mini|300px|Sprečavanje ilegalne trgovine divljim životinjama je jedan od prioriteta  IUCN-a.
mini|300px|Mongolski konj Przewalski
mini|300px|Arabijski oriks
[mini|300px|Kalifornijski [kondor]] 
|300px|mini|Okean
mini|300px|Antartik
mini|400px|Šume mangrove: Primjeri ugroženih vrsta i ugroženih staništa koja su u fokusu IUCN programa.

Javna zabrinutost za stanje životne sredine šezdesetih i sedamdesetih godina dovela je do uspostavljanja novih nevladinih organizacija, od kojih su neke (npr. Greenpeace i Friends of the Earth) također radile na globalnom nivou. Mnoge od ovih novih organizacija bile su aktivističkije i kritičnije prema vlastima u odnosu na IUCN, koji je ostao posvećen pružanju naučno zasnovanih savjeta vladama. Kao rezultat toga, IUCN je od strane nekih kritikovan kao staromodan i nebitan.

Članstvo IUCN-a je i dalje raslo (sa 200 članova 1961. godine poraslo je na 400 u 1974.), formalni položaj i utjecaj su povećani. Grantom iz Ford Foundation-a u 1969. omogućeno je povećanje  sekretarijata i širenje poslovanja. Tokom 1960-ih, IUCN je lobirao u  Generalnoj skupštini UN-a da se stvori novi status za NVO. Rezolucijom 1296, usvojenom 1968. godine, odobren je "konsultativni" status za nevladine organizacije. IUCN je na kraju akreditovana pri šest organizacija UN-a. Također, bila je jedna od nekoliko nevladinih organizacija koje su formalno uključene u pripreme Konferencije Ujedinjenih naroda o ljudskom okolišu (Stockholm, 1972.). Na Stockholmskoj  konferenciji na kraju su usvojene tri nove međunarodne konvencije, a IUCN je bio uključen u njihovu izradu i provedbu:
*Konvencija o zaštiti svjetske kulturne i prirodne baštine (1972.): IUCN pruža tehničku evaluaciju i monitoring.
*CITES – Konvencija o međunarodnoj trgovini ugroženim vrstama divlje flore i faune (1974.): IUCN je strana potpisnica i CITES sekretarijat je prvobitno bio u IUCN-u.
*Ramsarska konvencija – Konvencija o močvarama od međunarodnog značaja (1975.): Sekretarijatom se i dalje upravlja iz centrale IUCN-a.

IUCN sklopio ugovor sa Programom za životnu okolinu Ujedinjenih naroda (UNEP) da pruža redovne komentare iz svijeta konzervacije. Prihodi ovog su  generirani, a u kombinaciji sa sve većim prihodima preko WWF-a, stavili su organizaciju na relativno zvučnu finansijsku osnovu, po prvi put od 1948. godine. Ovaj period vodio je ka početku postepene promjene u IUCN-ovom pristupu očuvanja. Osiguranje opstanka staništa i vrsta ostalo je glavni cilj, ali je rasla svijest da ekonomske i socijalne zahtjeve treba uzeti u obzir. IUCN je počeo da objavljuje smjernice o održivom razvoju. Godine 1975. Generalna skupština IUCN usvojila je  rezoluciju da zadrži autohtone narode i zadovolji njihova tradicionalna prava u nacionalnim parkovima i zaštićenim područjima. Kao rezultat toga, IUCN je postao privlačniji organizacijama i vladama u zemljama u razvoju.

### Svjetska strategija očuvanja 1975-1985
Krajem sedamdesetih, između svojih generalnih skupština u Kinshasi (1975.) i Ashkabadu (1978.), asocijacija  IUCN je prošla kroz fazu turbulencije u upravljanju. Njen program rada i dalje raste, dijelom kao rezultat partnerstva s WWF-om. Godine 1978., IUCN je realizirao 137 projekata, uglavnom na globalnom jugu. Uključivanje predstavnika iz zemalja u razvoju u IUCN Vijeće povećalo je broj odbora i osoblja. U 1975. godini, IUCN je započeo aktivnosti na *Svjetskoj strategiji za očuvanje prirode*. Proces izrade i razgovori sa  uključenim agencijama UN-a doveli su do evolucije u razmišljanju i u IUCN-u, te je raslo prihvatanje činjenice da očuvanje prirode kroz zabranu ljudskog prisustva više nije djelotvorno. (Rasprava o balansu između stroge zaštite prirode i očuvanja kroz održivi razvoj će, međutim, i dalje u IUCN ući duboko u 1990-te.) Svjetska strategija očuvanja pokrenuta je u 35 zemalja, istovremeno 5. marta 1980. godine iz osnovnih principa i ciljeva za očuvanje širom svijeta, te prioritetima za nacionalne i međunarodnu akciju. Smatra se jednim od najutjecajnijih dokumenata u očuvanju prirode 20. stoljeća i jednim od prvih službenih dokumenata uvedenih u  koncept održivog razvoja. Od 1982., Strategiju prati Svjetska povelje o prirodi, koja je usvojena na Generalnoj skupštini Ujedinjenih nacija, nakon pripreme prema sugestijama IUCN-a.

Godine 1980. IUCN i WWF preselili su se u nove prostorije koje  dijele u Glandu, Švicarska. Ovo je označilo fazu  bliže saradnje sa WWF-om. To je bila  podrška WWF-a koja je omogućila djelovanje IUCN-a u vrijeme finansijske krize, 1980-1982. Bliske veze između IUCN-a i WWF-a prekinute su 1985., kada je WWF odlučio preuzeti kontrolu nad vlastitim projektima na terenu, koje je do tada vodio IUCN. Godine 1989. IUCN je preselio u posebnu zgradu u Glandu, u neposrednoj blizini ureda koje je prethodno dijelio sa WWF-om.
### IUCN kategorije zaštićenih područja 
IUCN kategorije za zaštitu područja je sistem koji je razvila Međunarodna unija za očuvanje prirode i prirodnih resursa radi klasifikacije zaštićenih područja. Organizacija ujedinjenih naroda i mnoge nacionalne vlade priznaju ove kategorije kao globalni standard za definiranje i evidentiranje zaštićenih područja i kao takve se sve više ugrađuju u zakonodavstvo pojedinih država.

### Održivi razvoj i regionalizacija: 1985-2000
Godine 1982., IUCN je uspostavio okrilje i za Centar za razvoj u okviru svojih sekretarijata. Centar je poduzeo  projekte, kako bi se osigurao da  konzervacija  prirode bude integrirana u razvojnu pomoć i ekonomsku politiku zemalja u razvoju. Tokom godina, on podržava razvoj nacionalnih strategija očuvanja u 30 zemalja. Nekoliko europskih zemalja počelo je usmjeravati značajne količine bilateralne pomoći preko IUCN-projekata. Upravljanje ovim projekatima je prvenstveno obavlja osoblje IUCN-a, često surađujući sa novim regijskim i nacionalnim uredima koje je IUCN uspostavio širom svijeta. Ovo je označilo pomak unutar organizacije. Ranije su volonterske  komisije bile  veoma uticajne, a sada Sekretarijat i njegovo osoblje počinju  imati dominantnu ulogu. U početku, fokus vlasti je i dalje sa sjedištem u Švicarskoj, ali regionalni uredi i grupe regionalnih članova postepeno dobijaju veći  uticaj, recimo u poslovanju.

Unatoč  povećanoj pažnje za održivi razvoj, zaštita staništa i vrsta ostala je osnovna djelatnost IUCN. Posebni programi su razvijeni za Antarktik, tropske kišne šume i močvare, a IUCN proširuje  svoje poslovanje u Latinskoj Americi. Godine 1991., IUCN (zajedno s UNEP-om i WWF-om) objavio je *Brigu za Zemlju*, koja je nasljednik *Svjetske strategije za očuvanje prirode*. Objavljena je u periodu samita o Zemlji, UN Konferencije o okolišu i razvoju u Rio de Janeiru. Svjetska  Strategija za  zaštitu, Briga za Zemlju i Strategija globalnog  diverziteta (objavljena 1992.; UNEP, IUCN, i WRI) se smatraju veoma uticajnim u oblikovanju globalne agende okoliša. One su postavile  temelje za Konvenciju o biološkoj raznolikosti, novi globalni sporazum za očuvanje i održivo korištenje biološke raznolikosti, koji je razvio UNEP, a uz podršku IUCN-a je usvojena Okvirna Konvencija o klimatskim promjenama i Agenda 21.

Socijalni aspekti očuvanja sada su integrirani u  aktivnosti IUCN-a; projekti su počeli voditi računa o ulozi žena u upravljanju prirodnim resursima, kao i o vrednovanju znanja urođeničkih naroda koje imaju o svom prirodnom okruženju. Na Generalnoj skupštini 1994. godine misija IUCN-a preuređena je u svoju sadašnju formulaciju, koja  uključuje pravednu i ekološki  održivo korištenje prirodnih resursa.

### Bliže poslovnosti: 2000. do danas
Povećana pažnja za održivi razvoj kao sredstvo za zaštitu prirode približila je IUCN korporativnom sektoru. Rasprava je počela o saradnji sa poslovnim svijetom, uključujući i pitanje da li komercijalna kompanija može  postati  članica IUCN-a. Članice su odlučile protiv toga, ali je IUCN ostvario nedozvoljeno partnerstvo sa Svjetskim savjetom Business-a za održivi razvoj.

IUCN Globalni poslovni biodiverzitetni  program (BBP) osnovan je 2003. godine, program koji ima za cilj uključi poslovne sektore koji imaju značajan utjecaj na prirodne resurse i sredstva za život u promociju održivog korištenja prirodnih resursa. Najistaknutija saradnja poslovnog sektora i Programa  za biodiverzitet je petogodišnja aktivnost IUCN-a, koja je  počela s energetskom kompanijom Shell International u 2007. godini. Cilj je bio da se ublaži uticaj operacija Shell-a na životnu sredinu. Partnerstvo je gotovo odmah došao pod vatreno osporavanje članova IUCN-a, posebno članova nevladinih organizacija, koje su se plašile za reputaciju IUCN-a. Na Svjetskom kongresu o konzervaciji (ranije IUCN-ovoj Generalnoj skupštini) u Barceloni 2008. godine članovi NVO-a su podnijeli  prijedlog za raskid ugovora sa Shell-om. Prijedlog je tijesnim nadglasavanjem – odbačen.

## Također pogledajte
*Zaštićeno prirodno područje
*Bosanskohercegovačka zaštićena područja prirode

## Reference
## Vanjski linkovi
*http://www.iucn.org
* IUCN publications 

    

Kategorija:Ekologija
Kategorija:Međunarodne organizacije
Kategorija:Nevladine organizacije
Kategorija:IUCN
Kategorija:Zaštićena područja
Kategorija:Konzervacijska biologija
Kategorija:Ugrožene vrste
Kategorija:Održivi razvoj
Kategorija:Crvena lista IUCN-a