Louis Armstrong

**Louis Daniel Armstrong** (4. august 1901 – 6. juli 1971), s nadimcima **"Satchmo"**, **"Satch"** i **"Pops"**, bio je američki džez muzičar. Bio je među najuticajnijim ličnostima u džezu. Njegova karijera je trajala pet decenija i nekoliko era u historiji džeza. Dobio je brojna priznanja, uključujući nagradu Grammy za najbolju mušku vokalnu izvedbu za *Hello, Dolly!* 1965. godine, kao i posthumno osvajanje nagrade Grammy za životno djelo 1972. i uvođenje u Nacionalnu kuću slavnih ritma i bluza 2017. godine.

Armstrong je rođen i odrastao u New Orleansu. Došavši do izražaja 1920-ih kao inventivni trubač i kornetista, Armstrong je imao temeljni utjecaj u džezu, pomjerajući fokus muzike sa kolektivne improvizacije na solo izvođenje. Oko 1922. pratio je svog mentora, Joea "King" Olivera, u Chicago da bi svirao u *Creole Jazz Bandu*. Stekao je reputaciju na takmičenjima, a njegova slava je stigla do vođe benda Fletchera Hendersona. Preselio se u New York, gde je postao istaknuti muzički uticajni solista i izvođač. Do 1950-ih, on je bio nacionalna muzička ikona, čemu su djelimično pomagali i nastupi na radiju i filmu i televiziji, pored koncerata.

Njegove najznačajnije pjesme uključuju "What a Wonderful World", "La Vie en Rose", "Hello, Dolly!", "On the Sunny Side of the Street", "Dream a Little Dream of Me", "When You're Smiling" and "When the Saints Go Marching In". Sarađivao je sa Ella Fitzgerald na tri ploče i to Ella and Louis (1956), Ella and Louis Again (1957), i Porgy and Bess (1959). Nastupao je u filmovima kao što su A Rhapsody in Black and Blue (1932), Cabin in the Sky (1943), High Society (1956), Paris Blues (1961), A Man Called Adam (1966), i Hello, Dolly! (1969).

Sa svojim prepoznatljivim bogatim, šljunkovitim glasom, Armstrong je takođe bio uticajan pjevač i vješt improvizator, savijajući tekst i melodiju pjesme. Također je bio vješt u pjevanju scata. Do kraja Armstrongovog života, njegov uticaj se proširio na cijelu popularnu muziku. Armstrong je bio jedan od prvih popularnih afroameričkih zabavljača koji je "prešao" na široku popularnost kod bijele (i međunarodne) publike. Rijetko je javno politizirao svoju rasu, na užasnost sugrađana Afroamerikanaca, ali je zauzeo stav za desegregaciju u krizi u Little Rocku. Mogao je pristupiti višim slojevima američkog društva u vrijeme kada je to bilo teško za crnce.

Tokom dojmljive karijere, postao je najveći džez muzičar, neosporni čelnik popularne muzike 20. stoljeća i jedna od najvećih figura u historiji muzike. Armstronga su voljeli ne samo zbog njegovog trubačkog talenta, nevjerovatno čistog i prodornog sviranja na trubi i specifičnog hrapavog pjevanja nego i zbog ljudske topline i velikodušnosti, te zbog simpatične osobnosti "velikog djeteta" koje se raduje životu i živi za muziku.

## Smrt
Suprotno savjetu doktora, Armstrong je odigrao dvosedmični angažman u martu 1971. u ''Waldorf-Astoria's Empire Room''. Na kraju je hospitaliziran zbog srčanog udara. Otpušten je iz bolnice u maju i ubrzo je nastavio da ponovo svira trubu. I dalje se nadajući da će se vratiti na turneju, Armstrong je umro od srčanog udara u snu 6. jula 1971., dva dana nakon što je proslavio svoj navodni 71. rođendan, i mjesec dana prije svog stvarnog 70. rođendana. Boravio je u Coroni, Queens, New Yorku, u vrijeme svoje smrti. Sahranjen je na groblju Flushing, Flushing, u Queensu, New York. Njegovi počasni nosioci bili su Bing Crosby, Ella Fitzgerald, Dizzy Gillespie, Pearl Bailey, Count Basie, Harry James, Frank Sinatra, Ed Sullivan, Earl Wilson, Alan King, Johnny Carson i David Frost. Peggy Lee je pjevala "Očenaš" na službama, dok je Al Hibbler pjevao "Nobody Knows the Trouble I've Seen", a Fred Robbins, dugogodišnji prijatelj, održao je govor.

## Naslijeđe
Uticaj Armstronga na razvoj džeza je gotovo nemjerljiv. Njegova nezadrživa ličnost i kao izvođača i kao javne ličnosti bila je toliko jaka da je ponekad zasjenila njegov doprinos kao muzičara i pjevača.

Kao virtuozni trubač, Armstrong je imao jedinstven ton i izuzetan talenat za melodijsku improvizaciju. Kroz njegovo sviranje, truba se pojavila kao solo instrument u džezu i danas se široko koristi. Uz to, sam džez je transformisan iz kolektivno improvizovane narodne muzike u ozbiljnu umjetničku formu soliste, uglavnom zahvaljujući njegovom uticaju. Svojim inovacijama muzički je podigao ljestvicu za sve koji su došli poslije njega.

Iako je Armstrong nadaleko poznat kao pionir scat pjevanja, Ethel Waters prethodi njegovom scatu u 1930-ima prema Gary Giddinsu i drugima. Billie Holiday i Frank Sinatra samo su dva pjevača koji mu mnogo duguju. Holiday je rekla da je oduvek željela "veliki" zvuk Bessie Smith i Armstrongov osećaj u njenoj izvedbi. Čak su i posebni muzičari poput Dukea Elingtona hvalili Armstronga kroz snažna svjedočanstva. Duke Ellington, DownBeat magazin iz 1971. godine, rekao je: "Ako je iko bio majstor, to je bio Louis Armstrong. On je bio i nastaviće biti oličenje džeza".  Godine 1950. Bing Crosby, najuspješniji vokal prve polovine 20. vijeka, rekao je: "On je početak i kraj muzike u Americi".
## Reference 
Kategorija:Rođeni 1901.
Kategorija:Umrli 1971.
Kategorija:Biografije, New Orleans
Kategorija:Američki muzičari
Kategorija:Američki pjevači