Opsesivno-kompulzivni poremećaj

**Opsesivno–kompulzivni poremećaj** (**OCD**) je mentalni poremećaj ponašanja, poremećaj u kojem osoba ima nametljive misli i/ili osjeća potrebu da izvodi određene rutine uzastopno do mjere u kojoj to izaziva uznemirenost ili narušava opću funkciju. Kao što ukazuje naziv poremećaja, primarni simptomi OKP su opsesije i kompulzije. Opsesije su uporne neželjene misli, mentalne slike ili nagoni koji izazivaju osjećaj anksioznosti, gađenje ili nelagode. Uobičajene opsesije uključuju strah od kontaminacija, opsjednutost simetrijom i nametljive misli o religiji, seksualnim odnosima i povredi. Kompulzije su ponavljane radnje ili rutine koje se javljaju kao odgovor na opsesije. Uobičajene kompulzije uključuju pretjerano pranje ruku, čišćenje, sređivanje stvari, prebrojavanje, traženje uvjeravanja i provjeravanje stvari. Mnoge odrasle osobe s OKP-om svjesne su da njihove kompulzije nemaju smisla, ali ih ipak izvode, kako bi ublažile tegobu uzrokovanu opsesijama. Kompulzije su česte, tipski najmanje jednom dnevno, tako da remete kvalitet života. Ostali poremećaji sa sličnim simptomima uključuju generalizirani anksiozni poremećaj, veliki depresivni poremećaj, poremećaji ishrane, dodirni poremećaji i opsesivno-kompulzivni poremećaj ličnosti.

## Znakovi i simptomi 
OKP se može manifestirati širokim spektrom simptoma. Određene grupe simptoma obično se javljaju zajedno; ove grupe se ponekad posmatraju kao dimenzije, ili klasteri, što može odražavati osnovni proces. Standardni alat za procjenu OKP, Yale–Brown opsesivno kompulzivna skala (Y-BOCS), ima 13 unaprijed definiranih kategorija simptoma. Ovi simptomi se svrstavaju u tri do pet grupa. metaalalitski pregled struktura simptoma utvrdio je da je struktura grupisanja od četiri faktora najpouzdanija: faktor simetrije, faktor zabranjenih misli, faktor čišćenja i faktor gomilanja. Faktor simetrije u velikoj je korelaciji sa opsesijama vezanim za redoslijed, brojanje i simetriju, kao i ponavljajuće kompulzije. Faktor zabranjenih misli u velikoj je korelaciji s nametljivim i uznemirujućim mislima nasilne, religiozne ili seksualne prirode. Faktor čišćenja u velikoj je povezanosti s opsesijama o kontaminaciji i prisilama vezanim za čišćenje. Faktor gomilanja uključuje samo opsesije i kompulzije vezane za gomilanje i identificiran je kao različit od drugih grupa simptoma.

Neki podtipovi OKP-a povezani su s poboljšanjem performansi na određenim zadacima, kao što su prepoznavanje uzoraka (podtip pranja) i prostorna radna memorija (podtip opsesivne misli). Podgrupe se također razlikuju po nalazima neurosnimanja i odgovoru na liječenje. Studija neurosnimaka  o ovome je premalo, a ispitani podtipovi su se previše razlikovali da bi se izvukli bilo kakvi zaključci. S druge strane, proučavan je odgovor na liječenje ovisno o podtipu, a podtip gomilanja je dosljedno najmanje reagirao na liječenje.

Dok se OKP smatra homogenim poremećajem iz neuropsihološke perspektive, mnogi od navodnih neuropsiholoških deficita mogu biti rezultat komorbidnih poremećaja. Naprimjer, odrasle osobe sa OKP-om pokazale su više simptoma poremećaj deficita pažnje/hiperaktivnosti (ADHD) i poremećaj iz autističkog spektra (ASD) nego kod odraslih bez OKP.

## Uzroci 
Uzrok OKP je nepoznat.

### Genetika 
Postoje neke genetičke komponente uzroka OKP-a, pri čemu su identični blizanci češće pogođeni od bratskih blizanaca. Jedna studija iz  2007. došla je do dokaza koji podržavaju mogućnost nasljednog rizika za OCD.

Mutacija je pronađena u ljudskom genu transportera serotonina hSERT u nepovezanim porodicama sa OKP.

Sistematski pregled je otkrio da, iako nijedan alel nije bio povezan sa OKP u cjelini, kod kavkazoida alel L je bio povezan sa OKP. Druga meta-analiza posmatrala je porast rizika kod onih sa homozigotnošću alela *S*, ali je našla da genotip *LS* inverzno vezan za OCD.

Studija asocijacije koja obuhvata čitav genom otkrila je da je OCD povezan sa SNP-ovima u blizini BTBD3 i dva jednonukleotidna polimorfizma u DLGAP1 u analizi zasnovanoj na triju, ali nijedan SNP nije dostigao statistički značaj kada se analizira sa podacima o kontroli slučajeva.

Jedna meta-analiza otkrila je malu, ali značajnu povezanost između polimorfizma u SLC1A1 i OKP.

Odnos između OKP i COMT nije konzistentan, pri čemu je jedna meta-analiza izvještavala o značajnoj povezanosti, iako samo kod muškaraca, a druga metaanaliza nije izvještavala o povezanosti.

Evoluciojski psiholozi su postulirali da su umjerene verzije kompulzivnog ponašanja mogle imati evolutivne prednosti. Primjeri bi bili umjerena stalna provjera higijene, ognjišta ili okruženja za neprijatelje. Slično tome, gomilanje je možda imalo evolutivne prednosti. Prema ovom mišljenju, OKP može biti ekstremni statistički rep takvog ponašanja, vjerovatno posljedica velikog broja predisponirajućih gena.

### Autoimunost 
Kontroverzna hipoteza je da neki slučajevi brzog početka OKP-a kod djece i adolescenata mogu biti uzrokovani sindromom povezanim sa streptokoknim infekcijama grupe A, poznatim kao pedijatrijski autoimunski neuropsihijatrijski poremećaji povezani sa streptokoknim infekcijama (PANDAS). Pretpostavlja se da se OKP i tikovi javljaju u podskupini djece kao rezultat poststreptokoknog autoimunskog procesa. Raspravlja se da li je PANDAS poseban entitet koji se razlikuje od drugih slučajeva poremećaja tikova ili OKP-a.

Pregled studija koje su ispitivale antibazna ganglijska antitijela u OKP-u otkrile su povećani rizik od pojave antitijela na bazne ganglije kod osoba s OKP u odnosu na opću populaciju.

## Dijagnoza 
Formalnu dijagnozu može obaviti psiholog, psihijatar, klinički socijalni radnik ili drugi licencirani stručnjak za mentalno zdravlje. Da bi se dijagnosticirala OKP, osoba mora imati opsesije, kompulzije ili oboje, prema Dijagnostičkom i statističkom priručniku za mentalne poremećaje (DSM). Kratka referenca na izdanje DSM-a iz 2000. navodi da nekoliko karakteristika obiježava klinički značajne opsesije i kompulzije, i da su takve opsesije ponavljajuće i uporne misli, impulse ili slike koje se doživljavaju kao nametljive i koje izazivaju izraženu anksioznost ili uznemirenost. Ove misli, impulsi ili slike su takvog stepena ili tipa koji se nalazi izvan normalnoti raspona briga o konvencijskim problemima. Osoba može pokušati ignorirati ili suzbiti takve opsesije, ili ih neutralizirati nekom drugom mišlju ili radnjom, te će imati tendenciju da prepozna opsesije kao idiosinkratični ili iracionalni.

Kompulzije postaju klinički značajne kada se osoba osjeća podstaknutom da ih izvede kao odgovor na opsesiju, ili u skladu s pravilima koja se moraju strogo primjenjivati i kada osoba posljedično osjeća ili uzrokuje značajnu nevolju. Stoga, dok mnogi ljudi koji ne pate od OKP-a mogu obavljati radnje koje su često povezane s OKP-om (kao što je naručivanje predmeta u ostavi po visini), razlika s klinički značajnim OKP-om leži u činjenici da osoba koja pati od OKP-a mora izvršiti ove radnje. radnje da se izbjegne značajna psihička nevolja. Ova ponašanja ili mentalni činovi imaju za cilj prevenciju ili smanjenje uznemirenosti ili sprečavanje nekog strašnog događaja ili situacije; međutim, ove aktivnosti nisu logično ili praktično povezane sa temom, ili su pretjerane. Osim toga, u nekoj situaciji   tokom poremećaja, pojedinac mora shvatiti da su njegove ili njene opsesije ili kompulzije nerazumne ili pretjerane.

Štaviše, opsesije ili kompulzije moraju biti dugotrajne (zauzimaju više od jednog sata dnevno) ili uzrokovati oštećenje društvenog, profesionalnog ili školskog funkcioniranja, Korisno je kvantificirati težinu simptoma i oštećenje prije i za vrijeme liječenja OKP. Uz procjenu osobe o vremenu provedenom svaki dan u skrivanju opsesivno-kompulzivnih misli ili ponašanja, mogu se koristiti konkretni alati za procjenu stanja osobe. To se može učiniti pomoću skala ocjenjivanja, kao što je Yale–Brown opsesivno kompulzivna skala (Y-BOCS; ocjena stručnjaka) ili opsesivno-kompulzivni inventar (OCI-R; samoocjenjivanje). Sa ovakvim mjerenjima, psihijatrijska konsultacija se može adekvatnije odrediti jer je standardizirana.

## Terapija
Specifična tehnika koja se koristi u CBT-u naziva se prevencija izlaganja i odgovora (ERP), što uključuje podučavanje osobe da namjerno dođe u kontakt sa situacijama koje izazivaju opsesivne misli i strahove (izloženost) bez izvođenja uobičajenih kompulzivnih radnji povezanih s opsesijom (prevencija odgovora). Ova tehnika uzrokuje da pacijenti postupno nauče tolerirati nelagodu i anksioznost povezane s neizvršavanjem svojih kompulzija.

Naprimjer, od pacijenta se može tražiti da dodirne nešto vrlo blago kontaminirano (izloženost) i opere ruke samo jednom nakon toga (prevencija reakcije). Drugi primjer bi mogao uključivati traženje od pacijenta da napusti kuću i provjeri bravu samo jednom (izlaganje) bez ponovnog vraćanja na provjeru (prevencija odgovora). Nakon uspjeha u jednoj fazi liječenja, pacijentov nivo nelagode u fazi izlaganja može se povećati. Kada je ova terapija uspješna, pacijent će se brzo naviknuti na situaciju koja proizvodi anksioznost, otkrivajući značajan pad nivoa anksioznosti.

ERP ima snažnu bazu dokaza i smatra se najefikasnijim tretmanom za OKP. Međutim, neki istraživači su 2000. godine sumnjali u ovu tvrdnju, koji su kritizirali kvalitet mnogih studija. Cochraneov pregled iz 2007. godine također je otkrio da su psihološke intervencije izvedene iz CBT modela bile učinkovitije od uobičajenog tretmana koji se sastoji od bez liječenja, liste čekanja ili intervencija bez CBT-a. Za repetitivno ponašanje fokusirano na tijelo (BFRB), preporučuju se  intervencije u ponašanju, kao što su treninzi za poništavanje navika i odvajanje.

Psihoterapija u kombinaciji s psihijatrijskim lijekovima može biti učinkovitija od bilo koje druge opcije za osobe s teškim OKP.

## Epidemiologija 
.

]]
Opsesivno-kompulzivni poremećaj pogađa oko 2,3% ljudi u nekom periodu njihovog života, sa godišnjom stopom od oko 1,2%. U pedijatrijskom OKP, oko 40% i dalje ima poremećaj u odrasloj dobi, a oko 40% ispunjava uslove za remisiju.

## Historija 
U 7. stoljeću nove ere, Ivan Klimakus bilježi primer mladog monaha koji je patio od stalnih i ogromnih "iskušenja bogohuljenja" koji je konsultovao starijeg monaha, koji mu je rekao: "Sine moj, preuzimam na sebe sve greijhe koji ova iskušenja su vas navela ili bi vas mogla navesti, da se posvetite. Sve što tražim od vas je da u budućnosti ne obraćate pažnju na njih." *Oblak neznanja*, kršćanski mistični tekst iz kasnog 14. stoljeća, preporučuje da se opsesije koje se ponavljaju treba pokušati ignorirati ih, i, ako to ne uspije, da se "savijate ispod njih poput jadnog bijednika i kukavice svladane u bitku i smatrajte da je to gubljenje vašeg vremena da se više borite protiv njih", tehnika koja je sada poznata kao emocijska poplava. Od 14. do 16. stoljeća u Evropi se vjerovalo da su ljudi koji su iskusili bogohulne, seksualne ili druge opsesivne misli opsjednute đavlima/vrazima/šejtanima. Na osnovu ovog rezonovanja, liječenje je uključivalo protjerivanje "zla" iz "opsjednute" osobe putem egzorcizma. T

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 
* National Institute Of Mental Health
* American Psychiatric Association
* APA Division 12 treatment page for obsessive-compulsive disorder 
* 

Kategorija:Geni na hromosomu 9
Kategorija:Anksiozni poremećaji
Kategorija:Magija

Kategorija:Rituali
Kategorija:Duševne bolesti