Opsada Bihaća

**Opsada Bihaća** bila je trogodišnja opsada sjeverozapadnog bosanskohercegovačkog grada Bihaća od strane Vojske Republike Srpske, Armije Republike Srpske krajine i jedinica Narodne odbrane Autonomne pokrajine Zapadne Bosne, koje su bile vođene Fikretom Abdićem tokom rata u Bosni i Hercegovini u periodu 1992–1995. Opsada je trajala tri godine, od juna 1992. do 4–5. augusta 1995, kada je završila Operacija "Oluja", nakon što je Hrvatska vojska (HV) potisnula Srbe iz Hrvatske i sjeverozapada opkoljenog Bihaća.

Sarajevski centar za istragu i dokumentaciju objavio je da je tokom opsade Bihaća, Bosanske Krupe, Bužima, Cazina i Velike Kladuše ubijeno ili nestalo 4.856 lica u periodu 1991–1995.

## Hronologija događaja 
### 1992. 
Nakon što je na secesionistički način 1991. godine u Hrvatskoj proglašena Republika srpska krajina na zapadu, stanovnicima Bihaća bilo je zabranjeno da prelaze u novoosnovanu teritoriju. Naknadno proglašenje Republike Srpske od strane bosanskih Srba 1992. na istoku, dovelo je Bihać, Bosansku Krupu, Cazin i Veliku Kladušu u veoma težak položaj, s obzirom na to da se zajednica ovih gradova našla okružena s obje strane.  Gradovi su bili blokirani i bombardirani, počevši od 12. juna 1992. Posljedica ovih događanja primorala je Bišćane da bježe u zaklone i traže skloništa, bez struje i vode, a primali su samo minimalne namirnice. U gradu se pojavila glad.

Regija je imala većinsko bošnjačko stanovništvo, koje je od početka izbijanja vatrenog sukoba bilo primorano da se useli u ovaj okrug nakon bježanja ispred neprijatelja. U Bihaćki okrug se doselilo oko 35.000 bošnjačkih osoba iz Banja Luke i Sanskog Mosta u ljeto 1992. U suprotnom, u istom periodu je oko 12.000 Srba napustilo Bihać i migriralo u Banja Luku.

### 1993. 
Proglašenje Srebrenice kao zaštićene zone 6. maja 1993. uključivalo je i pet drugih bosanskih gradova: Sarajevo, Tuzla, Žepa, Goražde i Bihać. Predsjednik Predsjedništva Republike Bosne i Hercegovine Alija Izetbegović, odbacio je koncept. Rekao je da će raj postati smrtonosna zamka za izbjeglice, koje će misliti da su na sigurnom, a umjesto toga postat će lahka meta za snage Vojske Republike Srpske.

Bihać je imao nekoliko konvoja hrane tokom cijele tri godine i sa povremenim zračnim prijevozom izbjeglica. Ostaci oronulih zgrada, kao i brojni leševi, ležali su na ulicama, kao posljedica srpskog bombardovanja. Vreće pijeska su slagane jedna na drugu i štitile su se kuće; isto tako širom ulica su podizani bunkeri. Gotovo polovina stanovništva je regrutovano u Armiju RBiH da bi odbranili područje. Automobili su gotovo nestali s ulica. Nije se imalo gdje otići i još uz to došlo je do nedostatka goriva. Zgrada pošte je ograđena visoko vrećama pijeska. Od 1991. skoro svaka telefonska žica bila je presječena. Marcus Tanner cinično je komentarisao kako Srbi u "UN-ovoj zaštićenoj" Krajini granatiraju Bihać, "UN-ovu zaštićenu teritoriju". Do 1993. enklava je bila mjesto izbjeglištva za 61.000 raseljenih i izbjeglica iz drugih dijelova Bosne i Hercegovine, što je bilo oko 27% ukupne tadašnje populacije ove države. Cijeli okrug je imao samo jednu bolnicu koja je imala siromašne zalihe hrane, lijekova i medicinskih sredstava do decembra 1994, tako da je hranjenje bolesnika i ranjenika, njih 900 preživljavalo samo na jednom obroku denvno. Pravi medicinski tretman se koristio samo u ekstremnim slučajevima, a operacije su se vršile pod lokalnom anestezijom. U ovakvoj situaciji, bez potrebne hrane i lijekova, zarazne bolesti su se širile: tuberkuloza, bolesti probavnog sistema, hepatitis. Bolnica nije više bila u mogućnosti da pomaže stanovnicima ovog područja.

Enklava je oslabila nakon što su se pobunjeničke bošnjačke snage vođene Fikretom Abdićem pridružile Srbima u borbenim sukobima, te formirali Autonomnu pokrajinu Zapadnu Bosnu na sjeveru.

### 1994. 
[left|thumb|250x250px|[Bosanska Krupa nakon rata]]
Teritoriju Zapadne Bosne nakratko su 1994. g. preuzele trupe ARBiH, ali su ubrzo protjerani te godine uz značajnu pomoć Srba, te je Autonomna pokrajina Zapadna Bosna ponovo uspostavljena.

Do 27. novembra 1994, već napredne srpske snage zauzele su trećinu Bihaćkog okruga. Borba je sve više uzimala maha, da je došla nekih 450 m nadomak bihaćke bolnice i približila se sjedištu Petog korpusa. Međutim, Vijeće Ujedinjenih nacija nije uspjelo postići dogovor o nacrtu izjave kojom bi se Srbima zabranio ulazak u grad i bombardiranje Bihaća, niti je UN uputio ikakav poziv za njihovo povlačenje. Američki plan da oslobodi grad je odbijen od strane Francuske i Ujedinjenog Kraljevstva. Snage Bosanskih Srba su uspostavile tzv. *mrtvu zonu* u 19 h, 26. novembra za cijeli grad i tražili su da se Bošnjaci predaju, a kasnije su svoju ponudu preformulisali, nudeći bosanskim muslimanskim trupama da se predaju snagama Fikreta Abdića. Ali je gradonačelnik Bihaća, Hamdija Kabiljagić odbio predaju, rekavši: "To je signal za masovni pokolj od strane Srba." Bišćani su potom blokirali ulice drvećem i spaljivali su vozila.

Od operacije "Uskraćeni let" u Bosni i Hercegovini nije bilo dozvoljeno korištenje borbenih aviona. Međutim, Vojska Republike Srpske je prekršila zabranu i napala je zračnim putem Vojsku srpske krajine, pri čemu su bombardovali bivši vojni aerodrom Jugoslavenske narodne armije (JNA) u Udbinoj, južno od Bihaća, koji se nalazi u granicama Hrvatske i koji je u tom periodu bio kontrolisan od strane Republike srpske krajine. Srpske zračne snage su izbacile nekoliko kasetnih bombi. NATO je istovremeno tražio način da odgovori na sve ovo, ali NATO snagama nije bilo dozvoljeno da izvršava bilo kakve operacije pod hrvatskom kontrolom, a Bihać se nalazio na samoj granici, tako da su srpske zračne snage napadale Bosnu, a zatim se brzo vraćale u Hrvatsku. Zato nije postojala mogućnost da se u zraku presretnu. Kao takav, NATO je bio nemoćan da zaustavi srpske upade. Zbog cjelokupne situacije, Vijeće sigurnosti je usvojilo Rezoluciju 958, koja je NATO zračnim snagama dozvolila da vrše operacije u Hrvatskoj. UNHCR, kao agencija za izbjeglice, obavijestila je da je agencija izbjeglica uspjela da probije blokadu u decembru 1994. godine i da dobije 100 tona hrane. Pomoć je dostavljena u Cazin iz kojeg se pomoć slala u cijeli Bihaćki okrug.

Rezolucija 959 Vijeća sigurnosti Ujedinjenih nacija izrazila je zabrinutost zbog eskalacije i bombardiranja Bihaćkog okruga, kao i zbog protoka izbjeglica i raseljenih osoba. Ovim je UN osudio kršenje granice između Republike Hrvatske i Republike Bosne i Hercegovine, te je tražio da sve strane poštuju granicu, a naročito snage Srpske krajine. UN je pozvao i da se ne vrše nikakvi napadi niti neprijateljski poduhvati preko granice između ove dvije države.

### 1995. 
Enklava se ponovo našla na udaru tenkova i minobacačkih bombi 23. jula 1995, što je UN zvanično opisao kao "*najozbiljniji napadi u Bosni i proteklih nekoliko mjeseci.*" Hiljade pobunjeničkih trupa, praćenih sa 100 tenkova, napale su snage bosanskih muslimana. Opsada je završila operacijom "Olujom", 4. i 5. augusta 1995. kojoj su se priključile bosanske snage pod vodstvom generala Atifa Dudakovića. Dudaković je izjavio: "Bila nam je potrebna Oluja kao i Hrvatskoj". Nakon završetka opsade, tj. nakon oslobođenja Bihaća i drugih gradova Okruga, počela je pristizati hrana, higijenska sredstva i lijekovi, koji su normalizirali živote ljudi na ovim prostorima.

## Pravni postupak 
### Međunarodni tribunal 
ICTY (Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju) je optužio Slobodana Miloševića za učestvovanje u udruženom zločinačkom poduhvatu. Temelji njegove krivice bili su: "da je planirao, poticao, naredio, počinio ili na neki drugi način pomagao i podržavao planiranje, pripremu ili izvršenje progona nesrba, prvenstveno bosanskih Muslimana i bosanskih Hrvata i pomagao i podržavao planiranje, pripremu ili izvršenje istrebljenja, ubistva i hotimično lišavanje života nesrba, prvenstveno bosanskih Muslimana i bosanskih Hrvata ", pod optužnicom se pored drugih dijelova Bosne i Hercegovine, smatrao i Bihaćki okrug.

General Ratko Mladić je također optužen po sljedećim tačkama optužnice: "da je planirao, poticao, naredio, počinio ili na neki drugi način pomagao i podržavao planiranje, pripremu ili izvršenje progona nesrba, prvenstveno bosanskih Muslimana i bosanskih Hrvata i pomagao i podržavao planiranje, pripremu ili izvršenje istrebljenja, ubistva nesrba, prvenstveno bosanskih Muslimana i bosanskih Hrvata", u optužnici se navodi i teritorija Bihać-Ripač.

### Državno suđenje 
Tužilaštvo državnog suda Bosne i Hercegovine je optužilo Fikreta Abdića za smrt 121 civila, tri zatvorenika i ranjavanje 400 civila Bihaćkog okruga. Nakon što je odslužio 10 godina zatvora od njegove ukupne petnaestogodišnje kazne, Abdić je 9. marta 2012. dobio pomilovanje i napustio zatvor. Njegov izlaz iz zatvora je pozdravljen od strane 3.000 njegovih pristalica.

Godine 2012. je Kantonalni sud Unsko-sanskog kantona osudio pet bivših vojnika VRS-a na ukupno 56,5 godina zatvora zbog ubistva 25 civila bošnjačke nacionalnosti u selima Duljci i Orašac u septembru 1992.

## Također pogledajte 
* Opsada Sarajeva

## Reference 
Kategorija:1992. u Bosni i Hercegovini
Kategorija:1993. u Bosni i Hercegovini
Kategorija:1994. u Bosni i Hercegovini
Kategorija:1995. u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Rat u Hrvatskoj
Kategorija:Bihać
Kategorija:Rat u Bosni i Hercegovini