McDonnell Douglas F/A-18 Hornet

**F/A-18 Hornet** je američki dvomotorni višenamjenski lovac.

Dizajniran je od strane McDonnell Douglasa i Northropa 1970. godine za potrebe korištenja od strane američke ratne mornarice i američkog marinskog korpusa. "Hornet" također koriste zrakoplovstva nekoliko drugih zemalja. Avion se nalazi u upotrebi akrobatske grupe američke mornarice *Blue Angels* od 1986. godine. Zadaci kojima je "Hornet" namijenjen su prvenstveno lovačka pratnja, zaštita pomorske flote, bliska zračna podrška, napadi na ciljeve na zemlji i izviđanje iz zračnog prostora. Međutim, on može izvršavati zadatke presretanja nepoznatih letjelica i punjenje gorivom prijateljskih aviona, u zračnom prostoru. Iako je dobar borbeni avion, odličnih manevarskih karakteristika, "Hornet" ima nešto manji dolet u odnosu na svoje savremenike.

## Razvoj
### Historijat
Američka ratna mornarica pokrenula je projekat mornaričkog eksperimentalnog lovca (VFAX), kako bi se zamijenili postojeći Douglas A-4 Skyhawk, LTV A-7 Corsair II, te lovci McDonnell F-4 i nadopunio lovac F-14 Tomcat. Viceadmiral Kent Lee je bi glavni zastupnik VFAX programa, protiv kritičara među kojima su bili oficiri mornarice, među kojima je i viceadmiral bio William D. Houser.

U augustu 1973. godine, Kongres SAD-a je odobrio mornarici program niskobudžetnog osiguranja alternative avionu F-14 Tomcat. Grumman je predlagao modifikaciju postojećeg „Tomcata“, sa novom oznakom F-14X, dok je McDonnell Douglas predlagao F-15 Eagle koji bi bio prilagođen mornarici. Oba projekta su odbijena, jer im cijena nije bila bitno niža u odnosu na postojeći F-14. Tog ljeta ministarstvo odbrane je je naredilo mornarici da uporedno procijeni prednosti programa lakog lovca američkog zrakoplovstva (LVF) (eng. Lightweight Fighter), razmatrana su se dva prototipa, General Dynamics YF-16 i Northrop YF-17. Zrakoplovstvo je tražilo dnevni borbeni avion bez napadačkih sposobnosti. U maju 1974. godine, 34 miliona dolara sa projekta mornarice VFAX je prebačeno na novi program mornaričkog borbenog aviona (NACF),  Kako avioni koji su konkurisali u LWF nisu imali slične projektne zahtjeve sa mornaričkim programom VFAX, Američka mornarica je tražila od McDonnell Douglasa i Northropa da projektuju novi avion, na bazi konfiguracije YF-17, prema njihovim zahtjevima. 1. marta 1977. tajnik američke mornarice W. Graham Claytor objavio je da će F-18 dobiti naziv "Hornet" (bos. stršljen).

McDonnell Douglas i Northrop su zajednički nastupili u ovom projektu, s tim što je McDonnell Douglas bio primarni izvođač radova, a Northrop sekundarni, jer je McDonnell Douglass imao veće iskustvo u gradnji aviona za mornaricu. Kompanije su podijelile proizvodnju, tako je McDonnell Douglas obavljao završno sklapanje, što predstavlja nekih 20 procenata posla, McDonnell Douglas je bio primarni proizvođač dijelova za mornaričku verziju, Početni plan je predviđao gradnju ukupno 780 primjeraka, F-18A jednosjeda lovac i A-18A za primarno dijelvanje zrak — tlo, koji su se razlikovali samo u opremi i TF-18A dvosjeda, koji je zadržao kompletne borbene sposobnosti osnovnog F-18, ali je imao nešto manje rezervoare za gorivo, zbog ugradnje drugog sjedišta. Sa reprojektom opreme, i multifunkcionalnim prikazivačima u kabini, postalo je moguće kombinovati A-18A i F-18A u jedan avion.

F-18L verzija se uveliko poklapa sa avionom Američke mornarice F/A-18A, sa namjenom „kopnene“ varijante za izvoz, sa različitim alternativama opremanja. To je u suštini lakša varijanta F/A-18A za oko 1.130 do 1.360&nbsp;kg (prazan opremljen). Njegov kapacitet podvješavanja oružja je povećan od 6.210&nbsp;kg na 9.070&nbsp;kg. To je uglavnom postignuto oslobađanjem krila za veći broj podvjesnih nosača, od 9 na 11. Kod F-18L, spoljašnji nosači oružja su pomjereni u odnosu na korijen krila i tako su smanjena opterećenja krila na savijanje. Sa ovim je postignuto da može da nosi rakete zrak-zrak srednjeg dometa AIM-7 Sparrow ili Skyflash, pored standardnih kratkog dometa AIM-9 Sidewinder. F-18L je ojačan za normalno ubrzanje 9 g, a mornarička varijanta F/A-18A na 7,5 g.

Ova situacija je pogoršala partnerstvo između McDonnell Douglasa i Northropa, uslijed otvorene konkurencije u prodaji inostranim partnerima dvije „kopnene“ varijante aviona, F-18L i F-16 Fighting Falcon. U oktobru 1979. godine, McDonnell Douglas je podnio više tužbi za zloupotrebu zajedničke tehnologije primjenjene u varijanti aviona F-18L, u ponudi Northropu inostranim partnerima bez saglasnosti drugog partnera. McDonnell Douglas je zatražio zabranu. Slučaj je riješen u 1985. godini, kada su se nagodili da McDonnell Douglas isplati Northropu 50 miliona dolara za prava na kompletan projekat. Tada je Northrop prestao rad na F-18L, a izvoz je sveden samo na varijante aviona F-16 Fighting Falcon i F/A-18. Da bi riješili ovaj problem, mornarica je nadgradnjom razvila F/A-18E/F Super Hornet. „Hornet“ i „Super Hornet“ ispunjavaju komplementarne uloge u arsenalu ratne mornarice, u periodu dok se ne uvede u operativnu upotrebu F-35 Lightning II, koji će prvenstveno zamijeniti varijantu F/A-18A-D Hornet.

Mornarica se odlučila da poveća vijek upotrebe određenih svojih F/A-18 do 10.000 sati leta, zbog kašnjenja F-35B.

## Opis aviona
thumb|200px|„Hornet“ u zaokretu sa velikim normalnim ubrzanjem „g“, tokom letačkog programa na aeromitingu.
F/A-18 Hornet je dvomotorni, srednjokrilac, višenamjenski taktički borbeni avion. Veoma je pokretan, zahvaljujući dobrom odnosu potiska pogona prema ukupnoj težini aviona, sa digitalnim električnim komandama leta. Ovi dodaci u prednjem korijenom dijelu krila osiguravaju „Hornetu“ upravljivost i stabilan let i pri velikim napadnim uglovima.

Posjeduje dva vertikalna stabilizatora, međusobno postavljena pod „V“ uglom sa diferencijalnim otklanjanjem, što je još jedna specifičnost projekta, što također doprinosi njegovoj upravljivosti pri letu na velikim napadnim uglovima.

Avion „Hornet“ je normalne aerodinamičke šeme. Zmaj je namijenjen resursu od 6 hiljada sati, na 2 hiljade polijetanja pomoću katapulta i 2 hiljade slijetanja koristeći kočeću kuku. Projekat vazduhoplova dupliraju sistemi energetskog napajanja.

Trup aviona je tipa polu-monokok. Odjeljak, kabine je oblikovan za sigurnost od oštećenja.

„Hornet“ ima masivan tricikl stajni trap, sa dva točka na nosnoj nozi i opremom za prihvat od brodskog katapulta za ubrzavanje u polijetanju, sa po jednim točkom na snažnim uvlačećim glavnim nogama.
thumb|200px|Izlazne mlaznice „Horneta“ australijskog zrakoplovstva, mart 2009. godine.

Pogon se sastoji od dva motora General Electric F404, modularno projektovana specijalno za F/A-18. Motori su međusobno odvojeni protivpožararnim zidom od titanija. Potisak jednog motora je dovoljan da vrati avion u svoju bazu.

„Hornet“ je bio među prvim letjelicama koja je u velikoj meri koristila multifunkcijski prikazivač u kabini, koji je omogućavao pilotu da sa prekidačem bira namjenu lovca, podrške ili obadvoje, vršeći rekonfiguraciju računarskog sistema. Ova „mogućnost multiplikatora“, pomoću brze rekonfiguracije računara zadataka, omogućava veliku operativnu fleksibilnost za široku taktičku primjenu aviona, što zahtijeva brza izmjena scenarija borbe u zračnom prostoru. To je bio prvi avion mornarice da ugradi digitalnu multipleks magistralu podataka, što mu osigurava lahku nadogradnju nove dopunske opreme.

## Reference 
Kategorija:Lovački avioni