Mišićna atrofija

**Mišićna atrofija** je gubitak skeletno mišićne mase. Može biti uzrokovana nepokretnošću, starenjem, pothranjenošću, lijekovima ili širokim spektrom ozljeda ili bolesti koje utiču na mišićno-koštani ili nervni sistem. Atrofija mišića dovodi do slabosti mišića i uzrokuje invalidnost.

Nekorištenje uzrokuje brzu atrofiju mišića i često se javlja tokom ozljede ili bolesti koja zahtijeva imobilizaciju ekstremiteta ili mirovanje u krevetu. Ovisno o trajanju neupotrebe i zdravstvenom stanju pojedinca, ovo se može potpuno poništiti aktivnošću. Pothranjenost prvo uzrokuje gubitak masti, ali u dugotrajnom gladovanju može napredovati do atrofije mišića i može se poništiti nutritivnom terapijom. Nasuprot tome, kaheksija je sindrom iscrpljivanja, uzrokovan osnovnom bolešću kao što je rak koji uzrokuje dramatičnu atrofiju mišića i ne može se potpuno poništiti nutritivnom terapijom. Sarkopenija je mišićna atrofija povezana sa starenjem i može se usporiti vježbanjem. Konačno, bolesti mišića kao što su mišićna distrofija ili miopatija mogu uzrokovati atrofiju, kao i oštećenje nervnog sistema, kao što je povreda kičmene moždine ili moždani udar. Stoga je mišićna atrofija obično nalaz (znak ili simptom) u bolesti, a ne bolest sama po sebi. Međutim, neki sindromi mišićne atrofije su klasifikovani kao spektri bolesti ili entiteti bolesti, a ne samo kao klinički sindromi, kao što su različite spinalne mišićne atrofije.

Mišićna atrofija je posljedica neravnoteže između sinteze i degradacije proteina, iako su mehanizmi nepotpuno shvaćeni i variraju ovisno o uzroku. Gubitak mišića može se kvantificirati naprednim slikovnim studijama, ali se to ne provodi često. Liječenje ovisi o osnovnom uzroku, ali često uključuje vježbanje i adekvatnu prehranu. Anabolički agensi mogu imati određenu efikasnost, ali se ne koriste često zbog nuspojava. Istražuje se više tretmana i suplemenata, ali još uvijek postoje ograničene mogućnosti liječenja u kliničkoj praksi. S obzirom na implikacije atrofije mišića i ograničene mogućnosti liječenja, minimiziranje nepokretnosti je kritično kod ozljeda ili bolesti.

## Znakovi i simptomi
]]
Glavni znak atrofije mišića je gubitak čiste mišićne mase. Ovu promjenu može biti teško otkriti zbog gojaznosti, promjena u masnoj masi ili edema. Promjene u težini, udovima ili obimu struka nisu pouzdani pokazatelji promjena mišićne mase.

Preovlađujući simptom je pojačana slabost koja može rezultirati poteškoćama ili nemogućnošću obavljanja fizičkih zadataka, ovisno o tome koji su mišići zahvaćeni. Atrofija mišića jezgra ili nogu može uzrokovati poteškoće u stajanju iz sjedećeg položaja, hodanju ili penjanju uz stepenice i može uzrokovati povećanu učestalost padova. Atrofija mišića grla može uzrokovati poteškoće pri gutanju, a atrofija dijafragme može uzrokovati otežano disanje. Mišićna atrofija može biti asimptomska i može proći neotkrivena sve dok se ne izgubi značajna količina mišića.

## Uzroci
Skeletni mišići služe kao mjesto skladištenja aminokiselina koje se mogu koristiti za proizvodnju energije, kada su zahtjevi visoki ili zalihe niske. Ako metabolički zahtjevi ostanu veći od sinteze proteina, mišićna masa se gubi.

### Nepokretljivost
Nekorištenje je čest uzrok atrofije mišića i može biti lokalni (zbog ozljede ili gipsa) ili opći (usmjeravanje u krevetu). Stopa atrofije mišića nakon neupotrebe (10–42 dana) je otprilike 0,5–0,6% ukupne mišićne mase dnevno, iako postoje značajne varijacije među ljudima. Starije osobe su najosjetljivije na dramatičan gubitak mišića s nepokretnošću. Većina utvrđenih istraživanja istraživala je produženu neupotrebu (>10 dana), u kojoj je mišić ugrožen prvenstveno padom u stopi sinteze mišićnih proteina, a ne promjenama u razgradnji mišićnih proteina. Postoje dokazi koji ukazuju na to da može doći do aktivnijeg razlaganja proteina tokom kratkotrajne nepokretnosti (<10 dana). Patofiziološki profil nije u potpunosti shvaćen, ali se smatra da upalni citokini imaju centralnu ulogu. Za razliku od gubitka težine zbog neadekvatnog unosa kalorija, kaheksija uzrokuje pretežno gubitak mišića umjesto gubitka masti i ne reagira tako na nutritivne intervencije. Kaheksija može značajno ugroziti kvalitet života i funkcionalni status i povezana je s lošim ishodima.

### Sarkopenija
Sarkopenija je degenerativni gubitak skeletne mišićne mase, kvaliteta i snage, povezan sa starenjem. To uključuje atrofiju mišića, smanjenje broja mišićnih vlakana i pomak ka "sporom trzaju" ili vlakna skeletnih mišića tipa I preko "brzih trzaja" ili vlakana tipa II. Godine 2016. objavljena je ICD kod za sarkopeniju, što je doprinijelo njenom prihvatanju kao entiteta bolesti.

### Unutrašnje bolesti mišića
Bolesti mišića, kao što su mišićna distrofija, amiotrofna lateralna skleroza (ALS) ili miozitis kao miozitis inkluzijskog tijela mogu uzrokovati atrofiju mišića.

### Oštećenje centralnog nervnog sistema
Oštećenje neurona u mozgu ili kičmenoj moždini može uzrokovati izraženu atrofiju mišića. To može biti lokalizirana atrofija mišića i slabost ili paraliza kao što je moždani udar ili povreda kičmene moždine. Raširenija oštećenja kao što su traumatska ozljeda mozga ili cerebralna paraliza mogu uzrokovati generaliziranu atrofiju mišića.

### Oštećenje perifernog nervnog sistema
Povrede ili bolesti perifernih nerava koji opskrbljuju određene mišiće također mogu uzrokovati mišićnu atrofiju. Ovo se vidi kod ozljede živca uslijed traume ili hirurških komplikacija, uklještenja živaca ili nasljednih bolesti kao što je Charcot–Marie–Toothova bolest.

### Lijekovi
Poznato je da neki lijekovi uzrokuju atrofiju mišića, obično zbog direktnog djelovanja na mišiće. Ovo uključuje glukokortikoide, koji uzrokuju glukokortikoidnu miopatiju ili lijekove toksične za mišiće kao što je doksorubicin.

### Endokrinopatije
Poznato je da poremećaji endokrinog sistema kao što su Cushingova bolest ili hipotireoza uzrokuju atrofiju mišića.

## Patofiziologija
Mišićna atrofija nastaje zbog neravnoteže između normalne usklađenosti između sinteze i razgradnje proteina. Ovo uključuje složenu ćelijsku signalizaciju koja nije u potpunosti shvaćena i atrofija mišića je vjerovatno posljedica višestrukih mehanizama koji doprinose.

Mitohondrijska funkcija je ključna za zdravlje skeletnih mišića i štetne promjene na nivou mitohondrija mogu doprinijeti atrofiji mišića. Smanjenje gustine mitohondrija kao i njihovog kvaliteta stalno se viđa kod atrofije mišića zbog neupotrebe.

## Dijagnoza
Skrining za atrofiju mišića ograničen je nedostatkom utvrđenih dijagnostičkih kriterija, iako su mnogi predloženi. Mogu se koristiti dijagnostički kriteriji za druga stanja, kao što su sarkopenija ili kaheksija. Ostali biomarkeri se još istražuju, ali se ne koriste u kliničkoj praksi. Kod pacijenata koji ne mogu vježbati zbog fizičkih ograničenja kao što je paraplegija, funkcionalna električna stimulacija može se koristiti za vanjsku stimulaciju mišića.

Adekvatne kalorije i proteini su ključni za sprječavanje atrofije mišića. Potrebe za proteinima mogu dramatično varirati u zavisnosti od metaboličkih faktora i stanja bolesti, tako da suplementacija sa visokim sadržajem proteina može biti korisna. Na osnovu meta-analiza od sedam randomiziranih kontroliranih studija, objavljenih 2015. godine, suplementacija HMB-om je djelotvorna kao tretman za očuvanje čiste mišićne mase kod starijih osoba. Potrebno je više istraživanja kako bi se utvrdili precizni učinci HMB na snagu i funkciju mišića u različitim populacijama.

## Ishodi 
Ishodi mišićne atrofije zavise od osnovnog uzroka i zdravlja pacijenta. Nepokretnost ili mirovanje u krevetu u populacijama predisponiranim na atrofiju mišića, kao što su starije osobe ili oni s bolesnim stanjima koja obično uzrokuju kaheksiju, mogu uzrokovati dramatičnu atrofiju mišića i uticati na funkcionalne ishode. Kod starijih osoba to često dovodi do smanjene biološke rezerve i povećane osjetljivosti na stresore poznate kao "sindrom krhkosti". Poznato je da kod ljudi produženi periodi imobilizacije, kao u slučaju odmora u krevetu ili astronauta koji lete u svemir, dovode do slabljenja mišića i atrofije. Takve posljedice su također zabilježene kod malih sisara koji hiberniraju kao što su vjeverica sa zlatnim plaštom i smeđi šišmiši.

Medvjedi su izuzetak od ovog pravila; vrste iz porodice *Ursidae* poznate su po svojoj sposobnosti da prežive nepovoljne uslove životne sredine niskih temperatura i ograničene dostupnosti ishrane tokom zime putem hibernacije. Za to vrijeme medvjedi prolaze kroz niz fizioloških, morfoloških i bihevioralnih promjena. Njihova sposobnost da održe broj i veličinu skeletnih mišića tokom neupotrebe je od velike važnosti.

Tokom hibernacije, medvjedi provode 4–7 mjeseci neaktivnosti i anoreksije bez atrofije mišića i gubitka proteina.  Tri do četiri dnevne epizode mišićne aktivnosti odgovorne su za održavanje mišićne snage i odgovora kod medvjeda tokom hibernacije.

## Također pogledajte
* Sarkopenija
* Kaheksija
* Uticaj svemirskih letova na ljudsko tijelo
* Slabost mišića
* Mišićna distrofija
* Mišićna hipertrofija
* Miotonična distrofija

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 
* 

Kategorija:Fiziologija životinja
Kategorija:Znakovi bolesti
Kategorija:Dijabetes
Kategorija:Gruba patologija
Kategorija:Rehabilitacijska medicina
Kategorija:Starenje
Kategorija:Mišićni poremećaji
Kategorija:Vanjski znaci starenja
Kategorija:Fiziologija