Jules Dumont d'Urville

'''Jules-Sébastien-César Dumont d'Urville'*, također *Jules Sébastien César'', (rođen 23. maja 1790. u Condé-sur-Noireau (danas dio općine Condé-en-Normandie); umro 8. maja 1842. blizu Meudona) bio je francuski moreplovac, istraživač i polarni istraživač. Njegova službena botanička autorska kratica je "d’Urv.". Kao  istraživač i mornarički oficir istraživao je južni i zapadni Tihi okean, Australiju, Novi Zeland i Antarktiku. Kao botaničar i kartograf, dao je ime nekolicini morskih algi, biljaka i grmlja te mjestima poput ostva d'Urville na Novom Zelandu.

D’Urvilleova slava počiva na putovanjima koja je poduzeo, prvo kao zastavnik korvete La Chevrette u Sredozemnom moru, zatim kao prvi oficir korvete Coquille u australskim i novozelandskim vodama, a svako od njih bilo je popraćeno opsežnim kartografskim i pisanim analizama otkrića, koje su također bile od političkog i vojnog interesa.

Njegovo treće putovanje bilo je oplovljavanje svijeta na brodu Coquille, koji je on, sada kao zapovjednik, preimenovao u Astrolabe u čast istoimenog broda istraživača Jean-Françoisa de La Pérousea. Nakon toga dobio je zadatak istražiti put do Južnog pola s dvije korvete, ponovno Astrolabe i Zélée. Ovaj pokušaj spriječio je ledeni pokrivač, koji je u početku zarobio brodove i prisilio ih da se vrate u Južnu Ameriku, a zatim skorbut, koji je desetkovao posade. Ipak, d'Urville je uspio još jedan pohod na jug, a nakon što je stigao do Antarktičkog kruga, vratio se u Francusku, gdje je promaknut u kontraadmirala. On i cijela njegova obitelj poginuli su u željezničkoj nesreći u Versaillesu dok su se vraćali kući s velikih vodenih igara u Versaillesu.

## Biografija 
### Djetinjstvo 
Njegov otac, Gabriel Charles François Dumont (1728 – 1796), lord Urvillea, obnašao je dužnosti suca na dvoru Condé i upravitelja Condé-sur-Noireaua, kao i njegovi preci. Njegova majka, Jeanne Françoise Victoire Julie de Croisilles (1754 – 1832), podrijetlom iz Croisillesa, bila je vrlo stroga i potjecala je iz stare porodice seoskog plemstva Donje Normandije. Kao dijete, d'Urville je bio krhak i često boležljiv. Nakon očeve smrti, od 1798. nadalje, njegov ujak opat Croisillesa, postao je djetetov najvažniji mentor, podučavajući ga latinski i grčki jezik, retoriku, filozofiju i kineski jezik. Od 1804. pohađao je *Lycée imperial* u Caenu. U biblioteci ovog grada počeo je čitati enciklopedije, a također i putopise Louisa Antoinea de Bougainvillea, Jamesa Cooka i Georgea Ansona, što ga je duboko fasciniralo. Sa 17 godina pao je na prijemnom ispitu za *École Polytechnique*, a zatim je, neočekivano za svoju obitelj, odlučio pridružiti se francuskoj mornarici.

### Mornarica 
Primljen je kao kadet i ukrcao se na L'Aquilon pod zapovjednikom Maingonom u Brestu 26. novembra 1807.

U to vrijeme, francuska mornarica nije imala istu slobodu kretanja kao Napoleonova vojska, jer su njezini brodovi bili ograničeni na luke zbog apsolutne dominacije britanske kraljevske mornarice. To je također ometalo praktičnu obuku posada, što je zahtijevalo da brodovi mogu isplovljavati na otvoreno more. D'Urville, koji je, poput svojih drugova, bio zaglavljen na moru, iskoristio je vrijeme za intenzivno učenje stranih jezika. Kao rezultat toga, tečno je govorio engleski, njemački, španjolski, grčki, talijanski i hebrejski.

Tokom tog vremena, uz već opsežno lingvističko znanje, D’Urville je stekao stručnost u botanici i entomologiji, koju je stekao izletima u brda Provanse i studijem na Pomorskom opservatoriju. Tek 1814, kada je Napoleon prognan na otok Elbu, poduzeo je svoje prvo kratko putovanje Mediteranom. Također 1814. prevezao je budućeg kralja Luja Filipa u Palermo brodom La Ville de Marseille. Dana 18. augusta 1822. isplovili su iz Toulona u korveti "Coquille" od 380&nbsp;tona i 12 topova Ekspedicija se isprva uputila prema Južnoj Americi. Nakon zaustavljanja u Brazilu i na Folklandskim otocima, Rt Horn je oplovio 31. decembra 1822, a putovanje se nastavilo uz obalu do Perua kako bi se provela hidrografska istraživanja. Zatim su u maju 1823. stigli do Tahitija i usidrili se u zaljevu Matavai, gdje je Jules de Blosseville proveo hidrografska istraživanja. Ekspedicija je nastavila prema Tongi, Solomonskim Otocima, Timoru i stigla u Australiju u januaru 1824.

Dana 17. januara 1824, "Coquille" je stigao u Port Jackson. Ovdje su putnici ukrcani za planirani boravak na Novom Zelandu: osim misionara Georgea Clarka i njegove obitelji, ukrcala su se i dva Maora, Taifana i Hapai. Ekspedicija je nastavila putovanje i stigla u Bay of Islands u aprilu 1824, Tokom putovanja, d'Urville se trudio uskladiti dužnosti prvog oficira sa znanstvenom aktivnošću i doista je bio odgovoran za provođenje istraživanja u područjima botanike i entomologije.

D'Urville je kratko vrijeme proveo s porodicom, a zatim otišao u Pariz, gdje je 8. augusta 1829. promaknut u kapetana i dobio zadatak da sastavi putopis. ili u svakom slučaju prodrijeti do leda. Na taj se način Francuska uključila u međunarodnu utrku za Južni pol, u kojoj su i Sjedinjene Američke Države i Ujedinjeno Kraljevstvo pripremali slične ekspedicije. S britanske strane, James Clark Ross i Francis Crozier krenuli su na prvu antarktičku ekspediciju 1839, dok je američka ekspedicija, koja je krenula 1838, povjerena Charlesu Wilkesu.

D'Urville u početku nije bio baš zadovoljan promjenama u svom prijedlogu. Njegov interes za polarne ekspedicije doista je bio ograničen; preferirao je tropske rute. No, ubrzo je prevladala taština i mogućnost dolaska do tako prestižne destinacije privukla ga je. Dva broda, "Astrolabe" i "Zélée", koji je bio pod zapovjedništvom Charlesa Jacquinota, opremljeni su u Toulonu. Tokom priprema, d'Urville je također otputovao u London kako bi kupio dokumentaciju i opremu te se sastao s okeanografom admiraliteta Francisom Beaufortom i predsjednikom Kraljevskog geografskog društva, Johnom Washingtonom, koji su bili snažni podupiratelji britanske ekspedicije na Južni pol. Tokom svog boravka u Londonu, d'Urville je također izrazio svoje dugogodišnje sumnje u vjerodostojnost Weddellovih tvrdnji o stvarnoj geografskoj širini koju je dosegao, izazivajući ogorčene reakcije onih s kojima je razgovarao.

##### Antarktik 
mini|Naslovna stranica ''Voyage au pôle Sud et dans l'Océanie*
*Astrolabe* i *Zélée'' isplovili su iz Toulona 7. septembra 1837, tri sedmice kasnije u usporedbi s d'Urvilleovim planovima. Prvi cilj rute bio je dosegnuti najjužniju moguću tačku unutar današnjeg Weddellovog mora, čime bi se nadmašio rekord koji je postavio Weddell 1823. i dosegla barem 74° 15' južne geografske širine.

Brodovi su, nakon prolaska kroz Magellanov prolaz, trebali ploviti preko Čilea i Okeanije do Zapadne Australije kako bi pregledali nove britanske kolonije. Nakon zaustavljanja u Hobartu, Zélée i Astrolabe trebali su se uputiti prema Novom Zelandu kako bi tražili nova odredišta za francuske kitolovce i identificirali lokacije za uspostavu kaznene kolonije. Nakon prelaska Indijskog okeana prema zapadu, misija je bila obići Rt dobre nade i vratiti se u Francusku. Važnost koju su Francuzi pridavali ekspediciji naglašena je nagradama procijenjenim na temelju njezinih rezultata: 100 franaka po osobi kada dosegnu 75° južne geografske širine i 20 franaka za svaki dodatni stepen. Tamo su sreli druge francuske brodove, uključujući "Hercule" i pratnju korvete "Favorite" za prijelaz u Ameriku. Na brodu "Hercule" bio je François d’Orléans, brat francuskog kralja. Uslijedilo je kratko zaustavljanje u Rio de Janeiru, Adèleinoj iskrenoj molbi za brzi povratak kući pridonijelo je i d'Urvilleovo loše zdravlje. Ponovno je sve više patio od napadaja gihta i bolova u želucu. Tokom sljedećih mjeseci prelaska Tihog okeana, zaustavljali su se na nekoliko polinezijskih otoka. Po dolasku na Markisko otočje, posada je napravila daljnja zaustavljanja, uključujući jedno na Nuku Hivi. Tokom prelaska do Tasmanije, četrnaest članova posade umrlo je od tropske groznice i dizenterije, dok je još šest umrlo u Hobartu. S obzirom na smanjenu veličinu posade zbog bolesti i smrti, d'Urville je razmatrao isplovljavanje prema Antarktičkom okeanu samo s Astrolabom za drugi pokušaj dosezanja magnetskog Južnog pola na geografskoj dužini 140° istočno. Međutim, na kraju je regrutiranje zamjena, uglavnom dezertera s francuskih kitolovaca usidrenih u Hobartu, bilo toliko uspješno da je mogao nastaviti putovanje s oba broda. Astrolab i Zélée su napustili Hobart 2.januara 1840. Američki zapovjednik kasnije je objasnio izbjegavanje kontakta, pripisujući to nesporazumu. Dana 1. februara d'Urville je odlučio vratiti se u Hobart, gdje su "Zélée" i "Astrolabe" stigli 17 dana kasnije. Uskoro se očekivao i dolazak dvaju brodova Jamesa Rossa.

Dana 25. februara korvete su ponovno otplovile prema otočju Auckland, gdje su provele magnetska mjerenja i, poput zapovjednika Porpoisea prije njih, ostavile ploču u spomen na svoj boravak, najavljujući otkriće Južnoaustralskog pola. a cijela obitelj Dumont d'Urville - on, njegova supruga i njihov 14-godišnji sin, Jules Dumont d'Urville poginuli su u onome što je bila prva velika željeznička katastrofa u Francuskoj. J. Lan, koji je izvještavao o naknadnom suđenju, kasnije je naveo broj žrtava kao 55 mrtvih i 109 ozlijeđenih, od ukupno 164 pogođene osobe.

Posmrtne ostatke Dumonta d'Urvillea kasnije je identificirao Pierre Marie Alexandre Dumoutier, bivši brodski liječnik na Astrolabu i frenolog, a sada su pokopani na groblju Montparnasse u Parizu.

## Ostavština 
### Geografski pojmovi 
U čast d’Urvillea, posebno zbog njegovog doprinosa kartografiji, nekoliko geografskih toponima nazvano je po njemu:

Na Antarktiku:
* D'Urvilleovo more (65°00′J 140°00′I), dio Južnog okeana koji graniči s Adelijinom zemljom i susjednim teritorijima na istoku;
* Otok D'Urville(63°05′J 56°25′Z, najsjeverniji otok arhipelaga Joinville;
* Mount d'Urville (63°31′J 58°11′Z), nadmorska visina 1085 m, na sjeverozapadnoj obali poluotoka Louis-Philippe;
* Spomenik D'Urvilleu (63°25′J 56°18′Z), nadmorska visina 576 m, jugozapadni vrh otoka Joinville;
* D'Urvilleov zid (75°16′J 162°13′I), nadmorska visina 720 m, sjeverno od ledenjaka David, planinski lanac Princa Alberta u Zemlji kraljice Viktorije).

U drugim regijama:
* Rt d'Urville, Zapadna Nova Gvineja, Indonezija
* Otok D'Urville, Novi Zeland
* Otok d'Urville, bivši naziv otoka Kairiru, otoka uz sjeveroistočnu obalu Papue Nove Gvineje.
* Njegovo ime je također dano francuskoj znanstvenoj bazi Dumont-d'Urville, koja se nalazi na australskoj strani antarktičke obale (66°40′00″J 140°00′46″I).
* U Concarneauu (Bretanja), trgovačka ulica Dumont-D'Urville dobila je ime po njemu.
* Urville je također naziv izmišljenog grada koji je osmislio Gilles Tréhin, francuski autista i savant umjetnik.

### Životinje 
### Biljke 
### Brodovi 
### Filatelija 
## Vanjski linkovi 
## Literatura 
* 
*

## Napomene 
## Reference 
Kategorija:Rođeni 1790.
Kategorija:Umrli 1842.
Kategorija:Biografije, Condé-en-Normandie
Kategorija:Francuski admirali
Kategorija:Francuski istraživači
Kategorija:Francuski botaničari
Kategorija:Francuski kartografi
Kategorija:Nosioci legije časti