Masakri u Višegradu

**Zločini nad Bošnjacima Višegrada** ili **genocid u Višegradu** zajednički je naziv za masovna ubistva bošnjačkog civilnog stanovništva u Višegradu i istoimenoj općini u Bosni i Hercegovini koja su počinile Policija i Vojska Republike Srpske u proljeće i ljeto 1992. tokom etničkog čišćenja istočne Bosne za vrijeme rata u Bosni i Hercegovini.

Prema dokumentima Međunarodnog krivičnog suda za bivšu Jugoslaviju (ICTY), na osnovu izvještaja o žrtvama, u zločinima koji su se desili u Višegradu i okolini ubijeno je oko 3.000 Bošnjaka, uključujući oko 600 žena i 119 djece. 
Prema ICTY-ju, Višegrad je bio podvrgnut "jednoj od najopsežnijih i najnemilosrdnijih kampanja etničkog čišćenja tokom rata u Bosni i Hercegovini". Prema podacima Centra za istraživanje i dokumentaciju, 1.661 Bošnjak je ubijen u Genocidu u Višegradu.

Okrutnosti zločina počinjenih od strane bosanskih Srba u Višegradu i učinkovitosti s kojom je cjelokupno bošnjačko stanovništvo općine Višegrad ubijeno ili deportovano u 1992. godini, mnogo prije nego se desio genocid u Srebrenici, su opisani kao sažetak genocida nad bošnjačkim stanovništvom Istočne Bosne izvršenog po nalogu lidera bosanskih Srba Radovana Karadžića i njegov potčinjenog generala Ratka Mladića.

## Zločini 
Izuzev malog broja onih koji su pobjegli, svi vojno sposobni bošnjački muškarci i mladići iz Višegrada koji nisu uspjeli pobjeći su strijeljani ili na drugi način ubijeni. Prema popisu stanovništva iz 1991. godine, Višegrad je imao populaciju od gotovo 21.199 stanovnika od čega oko 50,17% Bošnjaka i 37,94% Srba.

Svaki dan bošnjački muškarci, žena i djeca su ubijeni na mostu Mehmed-paše Sokolovića a njihova tijela su bacana u rijeku Drinu. Osim toga, mnogi muškarci i žene bošnjačke nacionalnosti su uhapšeni i zatvoreni na raznim lokacijama u gradu. Srpski vojnici su vršili silovanja žena i provodili teror nad civilima. Svakodnevno je vršeno pljačkanje i uništavanje imovine a džamije u Višegradu su uništene. Srpske snage su upletene u široko rasprostranjeno i sistematsko pljačkanje i uništavanje bošnjačkih domova i sela. Obe džamije u gradu su srušene. 
Mnogi od Bošnjaka koji nisu bili zatečeni u kućama i odmah ubijeni, ubijani su na raznim mjestima u gradu, kao i barakama bivše kasarne JNA u Uzamnici, oko 5 kilometara izvan Višegrada dok su neki su bili zatočeni u hotelu Vilina Vlas ili drugim zatočeničkim objektima u okolnom području. 
Hotel Vilina Vlas je služio kao mjesto gdje su bošnjačke žene i djevojke, od kojih mnoge nisu bile starije od 14 godina, dovođene od strane policajaca i pripadnika paravojnih formacija Beli orlovi i Arkanovih i Šešeljevih ljudi i silovane.

6. aprila 1992. godine, jedinice prosrpske Jugoslavenske narodne armije su okupirale Višegrad nakon nekoliko dana borbe. Nakon zauzimanja grada, preuzeta je kontrola nad svim opštinskim uredima i formirana je Srpska opština Višegrad. 19. maja iste godine, JNA je zvanično povukla iz grada. Ubrzo nakon toga, lokalni Srbi uz pomoć policije i paravojnih snaga započeli su jednu od najozloglašenijih kampanja etničkog čišćenja čime su etnički očistili grad i općinu od bošnjačkog stanovništva.

Vladajuća Srpska demokratska stranka je proglasila Višegrad "srpskim" gradom. Svi nesrbi su izgubili posao te su započela ubistva. Srpske snage (ponekad se referiraju sa Belim orlovima i "Osvetnicima", povezani s Vojislavom Šešeljem, vođom srpske ultranacionalističke Srpske radikalne stranke) napale su i uništile nekoliko bošnjačkih sela. Veliki broj nenaoružanih civila Bošnjaka u Višegradu je ubijeno zbog njihove etničke pripadnosti. Stotine Bošnjaka je ubijeno u nasumičnoj pucnjavi.

### Ubistva na mostu 
Prema svjedočenju preživjelih i izvještajima UNHCR-u od strane bosanske vlade, sa mosta Mehmed-paše Sokolovića su u rijeku Drinu bacana tijela mnogih bošnjačkih muškaraca, žena i djece koji su ubijeni oko grada i na poznatom mostu Mehmed-paše Sokolovića. Iz dana u dan, dovoženi su kamioni sa bošnjačkim civilima i od strane srpskih paravojnih snaga odvođeni do mosta i obale, istovarani i nakon udaraca ili pucnjeva bacani u Drinu.

Dana 10. juna 1992. godine, Milan Lukić je došao u fabriku Varda i priveo sedam muškaraca Bošnjaka a potom ih odveo do obale rijeke Drine, ispred tvornice, gdje ih je postrojio. Potom ih je strijeljao naočigled brojnih posmatrača, uključujući i suprugu i kćerku jedne od žrtava, Ibrišima Memišević. Svih sedam muškaraca je ubijeno. Oko 50 bošnjačkih civila je ubijeno, a njihova tijela su bačena u jamu zvanu Propast. Jedini preživjeli, Ferid Spahić, bio je ključni svjedok u suđenju Mitru Vasiljeviću i Nenadu Tanaskoviću.

### Zločin u Barimu 
Augusta 1992. godine Vojska Republike Srpske napala je naselje Barimo, spaljena je cijelo selo i vjerski objekti. Ubijeno je ukupno 26 bošnjačkih civila. Veliki broj ubijenih su bile žene i djeca. Najstarija žrtva je bila Halilović Hanka, rođena 1900. godine, a najmlađi Bajrić Fadila Emir, rođen 1980. godine.

### Otkopavanja ostataka tijela žrtava iz jezera Perućac 
U julu i augustu 2010. godine, nakon što je ispuštena voda iz akumulacije hidroelektrane Bajina Bašta, u jezeru Perućac su pronađeni ostaci tijela mnogih civila stradalih u zločinima u i oko Višegrada ratne 1992. godine. Amor Mašović vjeruje da je bilo više od 2.000 tijela u jezeru, što ga čini najvećom masovnom grobnicom na Balkanu. Do 23. septembra 2010. godine izvađeno je 373 tijela, od kojih vjerovatno najveći broj žrtava zločina u Višegradu, prije nego je otpočelo ponovno punjenje akumulacije 26. septembra.

### Sistematska silovanja 
U presudi u predmetu *Prosecutor v. Milan Lukić and Sredoje Lukić* MKSJ je, oslanjajući se na iskaze zaštićenih svjedokinja i drugih svjedoka, zabilježio više incidenata silovanja i drugih oblika seksualnog nasilja nad bošnjačkim ženama u Višegradu tokom 1992. godine. Zbog zaštite identiteta, žrtve i svjedokinje u presudi su označene šiframa poput VG094, VG131 i VG063.

Prema sažetku iskaza svjedokinje VG131 u presudi, 9. juna 1992. Milan Lukić je, zajedno s drugim naoružanim muškarcima, odveo nju, njenu sestru i prijateljicu u hotel *Vilina vlas*. Tamo je, prema njenom svjedočenju, Milan Lukić silovao VG131, dok su njena sestra i prijateljica odvedene u druge prostorije.

U istom predmetu presuda bilježi iskaz svjedokinje VG094, prema kojem ju je Milan Lukić 29. maja 1992. odveo u *Vilinu vlas* i tamo silovao, dok je svjedokinja VG119 ostavljena po strani. Presuda dalje navodi da je VG094 svjedočila kako ju je nakon toga silovao još jedan muškarac, za kojeg je kasnije tvrdila da je bio Sredoje Lukić.

VG063, koja je iskazala da je tokom približno dvanaestodnevnog zatočenja u školi Hasan Veletovac u Višegradu, između oko 20. i 30. junia 1992., više puta silovana od Milana Lukića uz stalne prijetnje oružjem. Pretresno vijeće je u istoj presudi zabilježilo i njen iskaz da je u toj školi silovan veći broj žena, te da je žene iz fiskulturne sale za odvođenje birao upravo Milan Lukić.

Presuda također sažima svjedočenja o odvajanju žena iz grupe zatočenih civila iz Koritnika. Pretresno vijeće je prihvatilo da su iz kuće u kojoj je grupa držana izvedene i odvedene žene, među njima Jasmina Vila, Ifeta Kurspahić i Mujesira Kurspahić, te da su po povratku rekle da su bile silovane.

Seksualno nasilje u Višegradu kasnije je potvrđivano i u presudama Suda Bosne i Hercegovine. U predmetu protiv Željka Leleka Sud BiH je prvostepeno, a potom i pravosnažno, utvrdio njegovu odgovornost za zločin protiv čovječnosti u vezi sa silovanjem i mučenjem oštećene M. H., kao i za prisiljavanje na drugi oblik teškog seksualnog nasilja nad oštećenom označenom kao „C“. Pravomoćnom presudom Apelacionog vijeća Lelek je osuđen na 16 godina zatvora.

U predmetu protiv Bobana Šimšića Apelaciono vijeće Suda BiH pravosnažno je utvrdilo da je, kao pripadnik rezervnog sastava policije na području Višegrada, pomagao u prisiljavanju djevojaka i mlađih žena na seksualni odnos u Osnovnoj školi Hasan Veletovac. U službenom saopćenju Suda BiH navodi se da je izdvajao djevojke i mlađe žene i odvodio ih radi podvođenja drugim pripadnicima srpske vojske, koji su ih višestruko silovali, premlaćivali i ponižavali. Za ta djela pravosnažno je osuđen na 14 godina zatvora.

Sud BiH je u predmetu protiv Petra Kovačevića također donio osuđujuću presudu za zločin protiv čovječnosti počinjen na području Višegrada, pri čemu je u izreci navedeno da je optuženi učestvovao u progonu bošnjačkog civilnog stanovništva u vezi sa ubistvom, zatvaranjem i prisiljavanjem druge osobe na seksualni odnos (silovanje). Prvostepenom presudom iz 2015. osuđen je na devet godina zatvora.

U zasebnom predmetu protiv Vuka Ratkovića Sud BiH je 19. septembra 2018. objavio presudu kojom je optuženi oglašen krivim za ratni zločin protiv civilnog stanovništva, jer je u Višegradu u više navrata silovao jednu civilnu osobu, kršeći pravila međunarodnog humanitarnog prava koja posebno štite žene od silovanja i napada na njihovu čast. Sud je Ratkoviću izrekao kaznu zatvora u trajanju od osam godina. 

## Eliticid 
Eliticid se definiše kao sistematsko ubijanje političkog i ekonomskog rukovodstvo neke zajednice, tako da se dotična zajednica ne može regenerisati. Nakon što je JNA okupirala Višegrad, srpski *Krizni štab* (kojeg je vodila SDS) je pruzeo kontrolu nad općinom. Vodeći bošnjački intelektualci, politički lideri i aktivisti, članovi Islamske vjerske zajednice i policajci su protjerani sa posla, hapšeni, zatvarani, pozivani na "informativne razgovore", ili držani u kućnom pritvoru. Zvaničnici srpske policije su srpskim paravojnim grupama dali liste Bošnjaka koji su imali vatreno oružje. Paravojne formacije su potom odlazile do svakog pojedinačno i tražili oružje. Bošnjački intelektualci su sistematski ubijani.
## Suđenja 
1996. godine, Milan Lukić, Sredoje Lukić i Mitar Vasiljević su optuženi od strane Međunarodnog krivičnog suda za bivšu Jugoslaviju u Hagu za progon kao zločin protiv čovječnosti i "istrebljenje značajnog broja civila, uključujući žene, djecu i starije osobe." U svoju presudi Tribunal je zaključio da su Lukić i njegovi vojnici možda ubili hiljade ljudi u periodu između 1992. i 1993. godine.
  
* Željko Lelek (13 godina)  
* Momir Savić (18 godina) 
* Nenad Tanasković (12 godina, 8 godina nakon žalbe) 
* Novo Rajak (14 godina)  
* Oliver Krsmanović (pod optužbom)

## Također pogledajte 
* Masakr u višegradskom kotaru (II svjetski rat)
* Genocid u Bosni i Hercegovini
* Genocid u Srebrenici
* Koncentracijski logor Uzamnica
* Masakr u Barimu
* Masakr u Bosanskoj Jagodini
* Masakr u Pakleniku
* Milan Lukić
* Mitar Vasiljević
* Momir Savić
* Željko Lelek

## Reference
## Vanjski linkovi 
*Sjećanja na genocid u Višegradu
*Ratni zločini u Višegradu 

Kategorija:1992. u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Genocid u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Višegrad
Kategorija:Eliticidi
Kategorija:Masakri u ratu u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Masakri nad Bošnjacima
Kategorija:Masakri u Bosni i Hercegovini