Helicobacter pylori

***Helicobacter pylori*** (skraćeno ***H. pylori***), ranije poznata kao ***Campylobacter pylori***, gram-negativna je bakterija, mikroaerofilna, spiralna (helikoidna) bakterija koja se često nalazi u želucu. Njezin helikoidni oblik (odakle potiče gensko ime *helicobacter*) smatra se rezultatom evolucije u cilju penetracije sluznice želuca kako bi proizvela infekciju. Bakteriju su prvi put otkrili 1982. godine australski doktori Barry Marshall i Robin Warren. *H.&nbsp;pylori* je bila povezana s limfomima limfoidnog tkiva povezanog sa sluznicom koju imaju želudac, jednjak, debelo crijevo, rektum, kao i tkiva oko očiju (nazvano ekstranodalni limfom B-ćelije rubne zone navedenog organa), te limfoidnog tkiva u stomaku (nazvano difuzni veliki limfom B-ćelija).

Infekcija bakterijom *H.&nbsp;pylori* obično nema simptoma, ali ponekad uzrokuje gastritis (upalu želuca) ili čireve na početku tankog crijeva. Infekcija je također povezana s razvojem određenih karcinoma koji se javljaju u manje od 20% slučajeva. multipla skleroza, bolest koronarnih arterija, parodontoza, Parkinsonova bolest, Guillain-Barréov sindrom, rozacea, psorijaza, hronična urtikarija, opadanje kose na pojedinim mjestima, nekoliko autoimunih bolesti kože, Henoch–Schönleinova purpura, nizak nivo vitamina B12 u krvi, autoimuna neutropenija, antifosfolipidni sindrom, diskrazija plazminih ćelija, reaktivni artritis, centralna serozna retinopatija, glaukom otvorenog ugla, blefaritis, dijabetes melitus, metabolički sindrom, različiti tipovi alergija, ne-alkoholna bolest masne jetre, ne-alkoholni steatohepatitis, hepatička fibroza te karcinom jetre). Smatra se da bakterijska infekcija ima zaštitne efekte nosioca zaraze protiv infekcija od ostalih patogena, astme, gojaznosti, gastroezofagealne refluksne bolesti, i raka jednjaka.

2015. godine procijenjeno je da je više od pola svjetske populacije imalo *H.&nbsp;pylori* u svom gornjem probavnom traktu U zadnjim decenijama, ipak, u više zemalja svijeta smanjila se rasprostranjenost *H.&nbsp;pylori* u probavnom sistemu.

## Znakovi i simptomi
Čak do 90% osoba sa *H.&nbsp;pylori* nikad ne osjeti simptome i komplikacije. Ipak, osobe zaražene sa *H.&nbsp;pylori* imaju 10% do 20% rizika da u periodu života razviju stomačne čireve. Akutna infekcija može se javiti kao akutni gastritis sa bolom u trbuhu ili mučninom. Kada se ovo stanje razvije u hronični gastritis, simptomi, ako su prisutni, često su jednaki onima od neulcerozne dispepsije: stomačni bolovi, mučnina, nadimanje, podrigivanje i ponekad povraćanje. Bol se obično javlja kada je želudac prazan, između obroka, kao i u ranim jutarnjim satima, mada se može javiti i u ostalim dijelovima dana. Manje česti simptomi čira uključuju mučninu, povraćanje te gubitak apetita.

Krvarenje u želucu se također može pojaviti, što se zapaža izlučivanjem tamne stolice; produženo krvarenje može uzrokovati anemiju što dovodi do slabosti i umora. Ako se desi teško krvarenje, mogu se javiti hematemeza, hematohezija ili melena. Upala piloričnog antruma, koji spaja želudac sa dvanaestopalačnim crijevom, često dovodi do duodenalnih čireva, dok upala sluznice želuca često dovodi do čireva na želucu. Osobe zaražene sa *H.&nbsp;pylori* mogu također razviti kolorektalne ili želučane polipe, a to su nekancerozne izrasline tkiva, koje izrastaju iz sluznice ovih organa. Obično su ovi polipi bez simptoma, ali želučani polipi mogu biti uzrok dispepsije, žgaravice, krvarenja iz gornjeg probavnog trakta, i, rijetko, opstrukcije želučanog izlaza,

Osobe sa hroničnom infekcijom *H.&nbsp;pylori* imaju povećan rizik od razvijanja karcinoma koji je direktno povezan s ovom infekcijom. ili, još rjeđe, debelog crijeva, jednjaka, ili očnih adneksa (npr. orbita, konjuktiva, i/ili očnih kapaka).

## Mikrobiologija
### Morfologija
*Helicobacter pylori* je Gram-negativna bakterija spiralnog oblika (klasificirana kao zakrivljeno-štapičasta, ali ne spirohetna), dužine oko 3&nbsp;μm i prečnika oko 0,5&nbsp;μm. *H.&nbsp;pylori* može biti otkrivena u tkivu metodom bojenja po Gramu, Giemsu, hematoksilin–eosinu, Warthin–Starry srebrnom bojenju, akridinskom narandžastom bojenju te pomoću fazno-kontrasne mikroskopije. Bakterija može formirati biofilmove i može se pretvoriti iz spiralnog u održiv, ali nekulturabilan kokoidan oblik.

*Helicobacter pylori* ima četiri do šest bičeva na istoj lokaciji; sve želučane i enterohepatološke vrste *Helicobacter* su jako pokretne zahvaljujući bičevima. Karakteristični omotani bičeviti filamenti *Helicobacter* sastoje se od dva kopolimerizirana flagelina, FlaA i FlaB.

### Fiziologija
*Helicobacter pylori* je mikroaerofil – što znači da joj je potreban kisik, ali na nižoj koncentraciji nego u atmosferi. Bakterija sadrži hidrogenazu koja može proizvesti energiju oksidiranjem molekularnog vodika (H2) koju pravi crijevna bakterija te proizvodi oksidazu, katalazu i ureazu.

*H.&nbsp;pylori* posjeduje pet velikih porodica proteina vanjske membrane. Genom soja "26695" sastoji se od oko 1,7&nbsp;miliona baznih parova, sa 1.576&nbsp;gena. Pangenom, koji je kombinirani set od 30&nbsp;sekvenciranih sojeva, enkodira 2.239&nbsp;proteinskih porodica (ortološke grupe, OG). Među njima, 1.248&nbsp;OG-ova je konzervirano u svih 30&nbsp;sojeva, te predstavljaju *univerzalno jezgro*. Ostatak od 991&nbsp;OG-ova korespondira *akcesornom genomu* u kojem je 277&nbsp;OG-ova unikatno (npr. OG-ovi predstavljeni u samo jednom soju).

### Transkriptom
2010. godine, Sharma *et al*. predstavili su sveobuhvatnu analizu transkripcije sa rezolucijom jednog nukleotida diferenciranjem RNA-seq što je potvrdilo poznatu kiselinsku indukciju majora virulencije lokusa, poput ureaze (ure) operona ili cag ostrva patogenosti. Još važnije, ova studija je identificirala ukupno 1.907&nbsp;početnih stranica transkripcije, 337&nbsp;primarnih operona, i 126&nbsp;dodatnih suboperona, te 66&nbsp;monocistrona. Do 2010. godine, samo je oko 55&nbsp;početnih stranica transkripcije (TSS) bilo poznato u ovoj vrsti. Znatno, 27% primarnih TSS-ova su također antisensni TSS-ovi, što ukazuje – slično kao i kod *E.&nbsp;coli* – da se antisensna transkripcija javlja kroz cijeli *H.&nbsp;pylori* genom. Najmanje jedan antisensni TSS povezan je sa oko 46% svih otvorenih okvira čitanja, uključujući više održavajućih gena.

## Patofiziologija
### Adaptacija na želudac 
thumbnail|Dijagram koji pokazuje kako *H.&nbsp;pylori* dostiže epitel želuca
Da bi izbjegla kiselu sredinu unutrašnjosti želuca (lumen), *H.&nbsp;pylori* koristi svoje bičeve za zakopavanje u sluznicu želuca kako bi dosegla epitelne ćelije ispod, područje s manjom kiselosti. *H.&nbsp;pylori* može osjetiti pH vrijednost u sluznici i pomjerati se prema manje kiselom dijelu (hemotaksija). Ovo također održava bakteriju da ne bude gurnuta unutar lumena sa bakterijskom sluznom sredinom, koja se neprekidno pomjera od mjesta nastanka na epitelu do razlaganja na sučelju lumena.
thumb|Dijagram enzima ureaze za *H.&nbsp;pylori*
*H.&nbsp;pylori* se nalazi u sluznici, na unutarnjoj površini epitela, a ponekad unutar samih ćelija epitela. Prijanja na epitelne ćelije proizvodeći adhezive, koji se vežu na lipide i ugljikohidrate u epitelnoj ćelijskoj membrani. Jedan takav adheziv, BabA, veže se na Lewis b antigen koji se nalazi na površini ćelija želučanog epitela. Prijanjanje *H.&nbsp;pylori* preko BabA zavisi od kiselosti i može se potpuno reverzirati smanjenjem pH. Predloženo je da BabA reakcija na kiselinu omogućava prijanjanje dok istovremeno dopušta efektivan bijeg iz nepovoljne okoline na pH vrijednost koja je štetna za organizam. Drugi takav adheziv, SabA, veže se na povećane nivoe sialyl-Lewis x antigena koji je izražen na sluznici želuca.

Uz korištenje hemotaksija da bi izbjegla područja niskog pH, *H.&nbsp;pylori* također neutralizira kiselinu u svojoj okolini proizvodeći velike količine ureaze, koja razlaže ureu prisutnu u želucu na ugljik-dioksid i amonijak. Oni reaguju s jakim kiselinama u okolini da proizvedu neutralnu okolinu oko *H.&nbsp;pylori*. Nokautni mutanti ureaze nisu sposobni za kolonizaciju. Ustvari, izraz ureaze nije samo neophodan za uspostavljanje prvobitne kolonizacije nego i za održavanje hronične infekcije.

## Adaptacija *H.&nbsp;pylori* na visoku kiselost želuca 
*H.&nbsp;pylori* proizvodi velike količine ureaze za proizvodnju amonijaka kao jedne od njenih adaptacijskim metoda za savladavanje želučane kiselosti. *H. pylori* arginaza, bimetalni enzim binuklearne Mn2-metaloenzim arginaze, presudan za patogenezu bakterije u ljudskom želucu, član porodice ureohidrolaze, katalizira konverziju L-arginina u L-ornitin i uree, gdje se ornitin dalje pretvara u poliamine, koji su neophodni za različite kritične metaboličke procese. Gen povezan sa citotoksinom "CagA" također može izazvati upalu i potencijalno je kancerogen.

Kolonizacija želuca od *H.&nbsp;pylori* može dovesti do hroničnog gastritisa, upale sluznice želuca, na mjestu infekcije. *Helicobacter* proteini bogati cisteinom (Hcp), posebno HcpA (hp0211), poznato je da pokreću imunološki odgovor, izazivajući upalu. *H.&nbsp;pylori* pokazalo se da povećava nivo COX2 u gastritisu pozitivnom na *H.&nbsp;pylori*.
Hronični gastritis vjerovatno će biti osnova bolesti povezane sa *H.&nbsp;pylori*.

Čir na želucu i dvanaestopalačnom crijevu nastaje kada posljedice upale omoguće da želučana kiselina i probavni enzim pepsin nadvladaju mehanizme koji štite sluznicu želuca i dvanaesnika. Mjesto kolonizacije *H.&nbsp;pylori*, koje utječe na mjesto čira, ovisi o kiselosti želuca.
Kod osoba koji proizvode velike količine kiseline, *H.&nbsp;pylori* kolonizira u blizini piloričnog antruma (izlaz prema duodenumu) kako bi se izbjeglo lučenje kiseline parijetalnih ćelija na fundusu (pored ulaza u želudac). Gastrin stimulira parijetalne ćelije da luče više kiseline u lumen želuca, a vremenom povećava i broj parijetalnih ćelija. Povećano opterećenje kiselinom oštećuje duodenum, što na kraju može rezultirati stvaranjem čira na dvanaesniku.

Kada *H.&nbsp;pylori* kolonizira druga područja želuca, upalni odgovor može rezultirati atrofijom sluznice želuca i na kraju čir na želucu. Ovo također može povećati rizik od raka želuca. Zapadnjaci zaraženi sojevima koji nose *cag* PAI imaju jači upalni odgovor u želucu i imaju veći rizik od razvoja peptičnih čireva ili karcinoma želuca nego oni zaraženi sojevima kojima nedostaje ostrvo.

## Dijagnoza
[thumb|right|*H.&nbsp;pylori* kolonizirana na površini regenerativnog epitela ([Warthin–Starry bojenje)]]
Kolonizacija *H.&nbsp;pylori* nije bolest sama po sebi, nego stanje povezano s više poremećaja gornjeg gastrointestinalnog trakta. Postoji nekoliko metoda testiranja, koje se dijele na neinvazivne i invazivne testne metode.

Neinvazivni testovi na *H.&nbsp;pylori* infekciju mogu biti podesni i uključuju testove krvnih antitijela, antigen testa stolice ili test daha ugljične uree (u kojoj pacijent popije 14C – ili 13C ureu, koju bakterija metabolizira, proizvodeći označeni ugljik-dioksid koji se može otkriti u dahu). Nije poznato koji je neinvazivni test precizniji za dijagnosticiranje infekcije s *H.&nbsp;pylori*, pa klinički značaj rezultata dobijenih ovim testovima nije jasan.

## Prenošenje
*Helicobacter pylori* je zarazna bakterija, mada tačan put prenosa nije poznat. Prenos s osobe na osobu je najvjerovatnije preko oralno-oralne ili fekalno-oralne rute. U skladu s ovim rutama prenosa, bakterija je izolirana iz fekalija, pljuvačke i zubnog kamenca nekih zaraženih osoba. Nalazi ukazuju na to da se *H.&nbsp;pylori* lakše prenosi preko sluznice želuca nego preko pljuvačke. *H.&nbsp;pylori* se također može oralno prenijeti gutanjem otpadnih voda s fekalnom materijom, tako da higijenska okolina može smanjiti rizik infekcije od *H.&nbsp;pylori*. Dosta rada je uloženo na razvoj održive vakcine s ciljem omogućivanja alternativne strategije za kontrolu infekcije *H.&nbsp;pylori* i ostalih bolesti. Istraživači istražuju različite pomoćnike (katalizatore), antigene i rute imunizacije da se utvrdi najprikladniji sistem imunološke zaštite; ipak, većina istraživanja je tek nedavno prešla sa testiranja životinja na testiranje ljudi. Ekonomska evaluacija korištenja potencijalne vakcine za *H.&nbsp;pylori* kod beba našla je da bi uvođenje vakcina bilo, barem u Holandiji, isplativo rješenje za prevenciju peptičnih čireva i stomačnih adenokarcinoma. Sličan pristup također je proučavan u SAD. Bez obzira na ovaj dokaz o konceptu (npr. vakcinacija štiti djecu od zaraze sa *H.&nbsp;pylori*), krajem 2019. nije bilo naprednih kandidata vakcine te je vakcina tek u prvoj fazi kliničkog ispitivanja. Nadalje, razvoj vakcine protiv *H.&nbsp;pylori* nije bio trenutni prioritet velikih farmaceutskih kompanija.

Mnoge istrage su pokušale spriječiti razvoj bolesti povezanih s *Helicobacter pylori* iskorijenjivanjem bakterije tokom ranih faza njene zaraze korištenjem antibiotika. Studije su našle da takvi tretmani, ako efektivno iskorijene *H.&nbsp;pylori* iz želuca, smanjuju upalu i neke od histopatoloških abnormalnosti povezanih sa zarazom. Ipak se studije ne slažu oko mogućnosti ovih tretmana da ublaže ozbiljnije histopatološke abnormalnosti kod infekcija s *H.&nbsp;pylori*, npr. atrofija želuca i metaplazija, od kojih su oboje prethodnici želučanom adenokarcinomu. Postoji slično neslaganje oko mogućnosti antibiotskih tretmana za prevenciju želučanog adenokarcinoma. Meta-analiza (npr. statistička analiza koja kombinira rezultate višestrukih nasumičnih kontroliranih ispitivanja) objavljena 2014. godine našla je da ovi tretmani nisu spriječili razvoj ovog adenokarcinoma. Ipak, dvije naknadne prospektivne kohortne studije provedene na visokorizičnim osobama iz Kine i Tajvana našle su da iskorijenjivanje bakterije daje značajno smanjenje u broju osoba koje razviju bolest. Ovi rezultati se slažu s retrospektivnom kohortnom studijom urađenom u Japanu i objavljenom 2016. godine Novije studije sugeriraju da iskorijenjivanje *H.&nbsp;pylori* infekcije smanjuje pojavu želučanih adenokarcinoma povezanih s *H.&nbsp;pylori* kod osoba sa bilo kojim nivoima baznog rizika.

## Tretman
### Gastritis 
Akutni ili hronični površinski gastritis je najčešća manifestacija infekcije od *H.&nbsp;pylori*. Pokazalo se da znakovi i simptomi ovog gastritisa spontano nestanu kod dosta osoba bez pribjegavanja protokolima za iskorjenjivanje *Helicobacter pylori*. U ovih slučajeva, bakterijska infekcija *H.&nbsp;pylori* ostaje i nakon remisije. Za iskorjenjivanje bakterije koriste se različiti antibiotici zajedno sa inhibitorom protonske pumpe, što dovodi do izliječenja,

### Peptični čirevi 
Kada se ustanovi postojanje *H.&nbsp;pylori* kod osobe sa peptičnim ulkusom, standardna procedura je iskorijenjivanje bakterije, što omogućuje zaliječenje čira. Standardna terapija prve linije jeste jednosedmična "trojna terapija" koja se sastoji od inhibitora protonske pumpe (IPP) poput omeprazola i antibiotika klaritromicina i amoksicilina. (Dejstvo IPP-a protiv *H.&nbsp;pylori* može se označiti kao direktan bakteriostatski efekt zbog inhibicije bakterijske P-tip ATPaze i/ili ureaze. U područjima s povećanom otpornošću bakterije na klaritromicin preporučljive su druge opcije. Ova terapija je revolucionizirala tretman peptičnih čireva i omogućila liječenje bolesti. Prethodno, jedina opcija bila je kontrola simptoma korištenjem antacida H2-antagonista ili samog inhibitora protonske pumpe.

#### Otpornost na antibiotike 
Rastući broj zaraženih pacijenata ima bakteriju otpornu na antibiotike. Ovo je dovelo do toga da prvobitni tretman ne uspije te zahtijeva nekoliko serija antibiotskih terapija ili alternativnih strategija, kao što je četverostruka terapija, koja dodaje bizmutov koloid, kao što je bizmut-subsalicilat. Za tretman sojeva *H.&nbsp;pylori* otpornih na klaritromicin, preporučuje se korištenje levofloksacina kao jednog dijela terapije.

Unos bakterija mliječne kiseline vrši supresivni efekat na infekciju s *H.&nbsp;pylori* kod životinja i ljudi, te suplementi jogurtoma sa *laktobacilima* i *bifidobakterijama* povećali su stopu iskorijenivanja *H.&nbsp;pylori* kod ljudi. Simbiotske bakterije koje proizvode butirat, koje su obično prisutne u crijevima, ponekad se koriste kao probiotici koji pomažu zaustavljanje infekcija *H.&nbsp;pylori* kao dodatak antibiotskoj terapiji. Buterna kiselina sama po sebi ima antimikrobe koji uništavaju ćelijski omotač *H.&nbsp;pylori* induciranjem izražaja regulatorne T-ćelije (posebno, FOXP3) i sintezu antimikrobskih peptida koji se zovu LL-37, koji nastaju njenim djelovanjem inhibitora histonske deacetilaze.

Sulforafan, tvar koja se pojavljuje u brokulama i karfiolu, predložena je kao tretman. Parodontalna terapija skaliranja i planiranja korijena također je predložena kao dodatni tretman.

### Rak 
#### Ekstranodalni limfom B-ćelije rubne zone 
Ekstranodalni limfomi B-ćelije rubne zone (poznati kao MALT limfomi) su generalno indolentni maligniteti. Preporučen tretman za *H.&nbsp;pylori*-pozitivne ekstranodalnog limfoma marginalne zone B-ćelija želuca, kada je lokaliziran (npr. Ann Arbor stage&nbsp;I i II), sastoji se od primjene režima kombinacije antibiotik-IPP koji obuhvataju režime iskorijenjivanja bakterije. Ako početni režim ne uspije iskorijeniti patogena, pacijenti se tretiraju alternativnim protokolima. Iskorijenjivanje patogena je uspješno u 70–95% slučajeva. Otprilike 50-80% pacijenata koji uspiju iskorijeniti patogena nakon 3–28&nbsp;mjeseci razviju remisiju i dugotrajnu kliničku kontrolu njihovog limfoma. Radijacijska terapija za želudac i okolne (npr. perigastrične) limfne čvorove također se uspješno koristi za ovakve lokalizirane slučajeve. Pacijenti sa nelokaliziranim (npr. sistematski Ann Arbor faza&nbsp;III i IV) bolestima koje su bez simptoma pažljivo se promatraju, a ako su simptomatski, tretiraju se imunoterapiskim tabletama, rituximabom, (koji se uzima 4&nbsp;sedmice) zajedno sa hemoterapijom, kloroambucilom, u trajanju od 6–12&nbsp;mjeseci; 58% ovih pacijenata dostignu 58% stopu preživljavanja bez progresije bolesti za 5&nbsp;godina. Pacijenti faze III/IV se uspješno liječe sa rituximabom ili samom hemoterapijom, kao što je ciklofosfamid. Samo su se rijetki *H.&nbsp;pylori* pozitivni slučajevi ekstranodalnog limfoma marginalne zone B-ćelije debelog crijeva uspješno liječili režimom antibiotik-inhibitor protonske pumpe; trenutno preporučeni tretmani za ovu bolest jesu operativna resekcija, endoskopska resekcija, radijacija, hemoterapija, ili, odnedavno, rituximab.

#### Difuzni veliki B-ćelijski limfom 
Difuzni veliki B-ćelijski limfom je daleko agresivniji karcinom u odnosu na ekstranodularni limfom marginalne zone B-ćelija. Uzroci ovog maligniteta koji su *H.&nbsp;pylori* pozitivni mogu se izvesti iz drugog navedenog limfoma i manje su agresivni kao i podložniji liječenju u odnosu na *H.&nbsp;pylori* negativne slučajeve. Nekoliko novijih studija snažno predlaže da se u ranoj fazi, lokalizirani, *Helicobacter pylori* pozitivni difuzni veliki limfom B-ćelija, kada je ograničen na želudac, može uspješno tretirati antibiotik-IPP režimom. Ipak, ove studije se također slažu da se pacijenti koji se tretiraju jednim od tretmana za iskorijenjivanje *H.&nbsp;pylori* moraju dodatno pratiti, s obzirom na agresivnost difuznog velikog B-ćelijskog limfoma. Ako se nađe neresponzivnost ili kliničko pogoršanje na tim režimima, ovim pacijenti se prebacuju na konvencijalnije terapije kao što je hemoterapija (npr. CHOP ili tretman sličan CHOP-u), imunoterapija (npr. rituximab), operativni zahvat, i/ili lokalna radioterapija. Pošto je ovaj karcinom, jednom kada se razvije, nezavisan od zaraze s *H.&nbsp;pylori*, režim s antibioticima i inhibitorom protonske pumpe ne koristi se u ovom tretmanu.

Sve više dokaza sugerira da *H.&nbsp;pylori* ima važnu ulogu u zaštiti od nekih bolesti. Učestalost refluksne kiseline, Barrettovog ezofagusa i raka jednjaka dramatično se povećala sa istovremenim smanjenjem prisustva *H.&nbsp;pylori*. Ipak, Blaser je potvrdio svoj stav da je *H.&nbsp;pylori* član normalne flore želuca. Pretpostavio je da su promjene u fiziologiji želuca uzrokovane gubitkom *H.&nbsp;pylori* doprinijele porastu javljanja nekoliko bolesti, poput dijabetesa tipa 2, pretilosti i astme. Njegova grupa je nedavno pokazala da je kolonizacija *H.&nbsp;pylori* povezana s nižom učestalošću dječije astme.

## Epidemiologija
Najmanje pola svjetske populacije je zaraženo bakterijom, što je čini najrasprostranjenijom infekcijom u svijetu. Trenutna stopa zaraze varira zavisno od lokacije; gdje zemlje u razvoju imaju mnogo veću stopu zaraze u odnosu na Zapad (Zapadna Evropa, Sjeverna Amerika, Australazija), gdje su procijenjene stope oko 25%. Niža stopa infekcije na Zapadu je uglavnom zbog većeg higijenskog standarda i raširene upotrebe antibiotika. Bez obzira na infekciju u određenim dijelovima svijeta, opća učestalost infekcije *H.&nbsp;pylori* se smanjuje. Ipak, otpornost na antibiotike se pojavljuje kod *H.&nbsp;pylori*; pronađeno je više sojeva otpornih na metronidazol i klaritromicin u više dijelova svijeta.

## Historija
*Helicobacter pylori* je migrirala iz Afrike zajedno sa njenim ljudskim nosiocem (*domaćinom*) približno prije 60.000&nbsp;godina. Nedavna istraživanja tvrde da se genetička raznolikost kod *H.&nbsp;pylori*, poput one u domaćina, smanjuje sa fizičkom udaljenošću od istočne Afrike. Korištenjem podataka genetične raznolikosti, istraživači su napravili simulacije koje pokazuju da se bakterija raširila iz istočne Afrike prije oko 58.000&nbsp;godina. Njihovi rezultati pokazuju da su savremeni ljudi već bili zaraženi sa *H.&nbsp;pylori* prije njihove migracije iz Afrike, te da je bakterija ostala povezana sa ljudskim nosiocima od tog vremena.

*H.&nbsp;pylori* je prvi put otkrivena u stomaku pacijenata sa gastritisom i čirevima 1982. godine, a otkrili su je doktori Barry Marshall i Robin Warren u Perthu, Zapadna Australija. U to vrijeme, konvencionalno razmišljanje bilo je da bakterija može živjeti u kiseloj okolini ljudskog želuca. Zbog njihovog otkrića, Marshall i Warren su 2005. godine dobili Nobelovu nagradu za fiziologiju ili medicinu.

Prije istraživanja Marshalla i Warrena, njemački naučnici našli su bakteriju spiralnog oblika u sluznici ljudskog želuca 1875. godine, ali nisu bili u mogućnosti uzgojiti je, te su rezultati na kraju zaboravljeni. Italijanski istraživač Giulio Bizzozero opisao je bakterije sličnog oblika koje žive u kiseloj okolini želuca kod pasa 1893. godine. Profesor Walery Jaworski sa Jagelonskog univerziteta u Krakówu ispitivao je sedimente želuca koji su uzeti ispiranjem želuca kod ljudi 1899. godine. Među nekim štapičastim bakterijama, on je također našao bakteriju sa karakterističnim spiralnim oblikom, koje je zvao *Vibrio rugula*. On je bio prvi koji je sugerisao na moguću ulogu ovog organizma u patogenezi želučanih bolesti. Njegov rad je uvršten u knjizi *Handbook of Gastric Diseases*, ali je imao mali uticaj, jer je bio napisan na poljskom jeziku. Nekoliko manjih studija izvršenih u ranom 20. vijeku pokazalo je prisustvo zakrivljenih štapića u želucu kod više osoba sa čirem ili rakom na želucu. Interes za bakterijom je opadao, jer američka studija objavljena 1954. godine nije uspjela vidjeti bakteriju kod 1180 slučajeva želučane biopsije.

Interes za razumijevanjem uloge bakterije kod stomačnih bolesti nastavljena je u 1970-im, sa vizualizacijom bakterija u želucu kod osoba sa stomačnim čirevima. Bakteriju je također posmatrao 1979. godine Robin Warren, koji ju je istražio dalje sa Barryjem Marshallom 1981. godine. Nakon neuspješnih pokušaja u uzgoju bakterije iz želuca, oni su konačno uspjeli vizualizirati kolonije 1982. godine, kada su nenamjerno ostavili Petrijeve zdjelice na inkubaciji pet dana tokom uskršnjeg vikenda. U njihovim originalnim dokumentima, Warren i Marshall su tvrdili da stomačne čireve i gastritis uzrokuje bakterijska infekcija, a ne stres ili začinjena hrana, kako se ranije pretpostavljalo. Za dokaz da *H.&nbsp;pylori* uzrokuje gastritis i da nije samo slučajni prolaznik, Marshall je popio čašu sa kulturom *H.&nbsp;pylori*. Obolio je sa mučninom i povraćanjem nekoliko dana kasnije. Endoskopija 10&nbsp;dana nakon inokulacije pokazala je znakove gastritisa i prisustvo *H.&nbsp;pylori*. Ovi rezultati su sugerisali da je *H.&nbsp;pylori* uzročnik. Marshall i Warren su nastavili pokazivati da su antibiotici učinkoviti u liječenju više slučajeva gastritisa. 1987. godine, sidnejski gastroenterolog Thomas Borody izumio je prvu trojnu terapiju za liječenje duodenalnih čireva. 1994. godine, Nacionalni instituti za zdravlje navode da su najčešći čirevi dvanaesnika i želuca bili uzrokovani infekcijom *H.&nbsp;pylori*, te su preporučili uključivanje antibiotika u tretman.

Bakterija je sprva nazivana *Campylobacter pyloridis*, a zatim preimenovana u *C.&nbsp;pylori* 1987. godine (*pylori* je genitiv od *pylorus*, kružni otvor koji vodi želudac u dvanaesnik, od starogrčke riječi *πυλωρός* (pilorus), što znači vratar. Kada su 16S ribosomska RNK, sekvenciranje gena i ostala istraživanja pokazala 1989. godine da bakterija ne pripada rodu *Campylobacter*, bakterija je prebačena u svoj rod, *Helicobacter*, od starogrčke riječi *έλιξ* (*heliks*) što znači "spirala" ili "kalem".

U oktobru 1987, grupa stručnjaka sastala se u Kopenhagenu radi osnivanja Evropske *Helicobacter* studijske grupe (EHSG), međunarodne multidisciplinarne istraživačke grupe i jedine institucije fokusirane na *H.&nbsp;pylori*. Grupa je uključena u Godišnju međunarodnu radionicu za Helikobakteriju i slične bakterije, Izvještaje iz Maastrichtskog konsenzusa (Evropski konsenzus za upravljanje *H.&nbsp;pylori*), i ostale obrazovne i istraživačke grupe, uključujući dva međunarodna dugoročna projekta:
* Evropski registar za upravljanje sa *H.&nbsp;pylori* (Hp-EuReg) – baza podataka koja sistematski registrira rutinske kliničke prakse evropskih gastroenterologa.
* Optimalno upravljanje s *H.&nbsp;pylori* u primarnoj njezi (OptiCare) – dugoročni obrazovni projekt koji cilja na širenje preporuka iz Maastrichta zasnovanim na dokazima&nbsp;IV konsenzusa za ljekare primarne njege u Evropi, koji finansira grant za obrazovanje iz United European Gastroenterology.

## Istraživanja 
Rezultati *in vitro* studija sugeriraju da masne kiseline, uglavnom polinezasićene masne kiseline, imaju baktericidni efekat protiv *H.&nbsp;pylori*, ali njihovi *in vivo* efekti nisu dokazani.

## Napomene 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 
* 
* 
* 


Kategorija:Bolesti otkrivene testom stolice
Kategorija:Infektivni uzroci raka
Kategorija:Bakterije opisane 1989.