Pozitivistička škola (kriminologija)

**Pozitivistička škola** u polju kriminologije je osnovana od strane Cesara Lombroso, a vodili su je još dvojica njegovih učenika: Enrico Ferri i Raffaele Garofalo. U kriminologiji se pokušava pronaći naučna objektivnost za mjerenje i kvantificiranje kriminalnog ponašanja. Pozitivističke metode su razvijene posmatranjem karakteristika kriminalaca kako bi se uočilo šta može biti glavni uzrok njihovog ponašanja i radnji. Otkako se pojavila pozitivistička škola, istraživanja koja se vrte oko njenih ideja nastojala su identificirati ključne razlike između onih koji su smatrani "kriminalcima" i onih koji nisu, često ne uzimajući u obzir nedostatke u sklopu definicije onoga što podrazumijeva .

Kako je naučna metoda postala glavna paradigma u potrazi za znanjem, socijalna filozofija Klasične škole zamijenjena je zadatkom koji podrazumijeva potragu za naučnim zakonima koje bi razotkrili stručnjaci. Podijeljen je na *biološke, psihološke i socijalne* zakone.

## Biološki pozitivizam 
Ako je teorija evolucije Charlesa Darwina bila naučna kada se primijeni na životinje, isti pristup bi se trebao primijeniti na "čovjeka" kao "životinju". Darwinova teorija evolucije navodi da će nove vrste evoluirati procesom evolucije. To je značilo da će se stvorenja prilagoditi svom okruženju, te će se iz toga vremenom stvoriti nova vrsta. Biološki pozitivizam je pristup koji uzima karakteristike pojedinca i ponašanja koja čine njihovu genetsku dispoziciju, te da je to ono što ih čini kriminalcima. Teorija biološkog pozitivizma nalaže da su određeni pojedinci rođeni kriminalci, a da neki nisu.

### Fizičke karakteristike 
Sa historijske strane, medicina se zainteresovala za problem kriminala, objavljivajući studije fizionomije (vidi Johann Kaspar Lavater i Franz Joseph Gall ) i razvijajući nauku o frenologiji koja je povezivala atribute uma s oblikom mozga koji se otkriva kroz lobanju. Ove teorije su bile popularne jer su oslobađale društvo i svaki neuspjeh same vlade odgovornosti za krivično ponašanje. Problem je ležao u sklonostima određenih prestupnika koji su se biološki razlikovali od drugih građana koji, s druge strane, poštuju zakon. Ovu temu proširila je talijanska školam a ponajviše kroz spise Cesarea Lombrosa (vidi ''L'Uomo Delinquente*, *Čovjek zločinac* i Antropološka kriminologija ) koji su identificirali fizičke karakteristike povezane s degeneracijom, ukazivajući na to da su kriminalci bili atavistički povratnici u raniju evolucijsku formu. Charles Goring naime, nije uspio da potkrijepi karakteristike, ali jeste smatrao da su kriminalci nižeg rasta, lakši i manje inteligentni, tačnije, zagovarao je da je kriminalnost "normalna", a ne "patološka" (usp. Hootonov rad je pronašao dokaze o biološkoj inferiornosti). William Sheldon je identificirao tri osnovna tijela ili somatotipa, te je uveo skalu koja mjeri mjesto svakog pojedinca unutar te podjele. Moderna istraživanja mogu povezati fizičku veličinu, atletsku sposobnost i agresiju jer ljudi koji su fizički jači imaju kapacitet da pri upotrebi nasilja umanje sebi šanse da budu povrijeđeni u bilo kojoj odmazdi. Međutim, tako rana istraživanja više se ne smatraju validnim. Razvoj genetike proizveo je još jedan potencijalni inherentni uzrok kriminala koji ima veze sa hromosomima i drugim genetskim faktorima koji su različito identifikovani kao značajni za odabir nasljeđa, a ne okoline kao uzroka kriminala ( *vidi: priroda nasuprot odgoja'' ). Dokazi iz studija porodice, blizanaca i usvajanja ne pokazuju uvjerljive empirijske dokaze da se preferira bilo koji od navedenih razloga.

### Inteligencija 
Postoji niz renomiranih studija koje pokazuju vezu između niskog koeficijenta inteligencije i kriminala. Međutim, kada se provode studije među zatvorenicima, proučavaju se samo oni kriminalci koji su stvarno uhvaćeni. Drugim riječima, moglo bi biti da je veća vjerovatnoća da će manje inteligentni ljudi biti uhvaćeni, nego da će manje inteligentni ljudi počiniti zločine. Naprimjer, veća su šanse da će izbjeći hapšenje osobe sa visokim koeficijentom inteligencije.

### Drugi medicinski faktori 
Testosteron i adrenalin su povezani s agresijom i nasiljem, te uzbuđenjem i uzbuđenim stanjem povezanim s njima. Prekomjerno konzumiranje alkohola može umanjiti nivo šećera u krvi i dovesti do agresivnosti, a prisutnost hemikalija u hrani i piću povezana je sa hiperaktivnošću i samo određenim devijantnim ponašanjem.

## Psihološki pozitivizam 
Sigmund Freud je napravio podjelu ličnosti na id; primitivne biološke nagone, superego, internalizirane vrijednosti i ego, pamćenje, percepciju i spoznaju. Predložio je da je kriminalno ponašanje ili rezultat mentalne bolesti ili slabe savjesti. John Bowlby je s druge strane predložio teoriju privrženosti prema kojoj je manjak majčinske figure u životu faktor koji može dovesti do delikventnog ponašanje. Ovo je odbačeno u korist opće deprivacije ( Michael Rutter : 1981) ili "razbijenih domova" (Glueck: 1950) u kojima odsutni ili nebrižni roditelji imaju tendenciju da rađaju djecu lošeg ponašanja.

Hans Eysenck (1987) je izjavio da: "...određeni tipovi ličnosti mogu biti skloniji da reaguju antidruštvenim ili kriminalnim ponašanjem na faktore okoline jedne ili druge vrste." Predložio je tri dimenzije ličnosti: introvertnost / ekstrovertnost, neuroticizam i psihoticizam. U ove svrhe, ličnost je ustaljeni referentni okvir unutar kojeg se osoba bavi i obznanjuje trenutnu situaciju i shodno tome odlučuje kako će se ponašati. Neke osobine će povremeno biti dominantne, a potom preći u uravnoteženi odnos prema drugim osobinama, ali osobine svake osobe će biti razumno stabilne i predvidive. Stoga, kada se jednom uvedu u kriminalni stil života, relevantne crte ličnosti će vjerovatno postojati sve dok suprotstavljena uslovna sila ponovo ne uspostavi normalne društvene inhibicije. Neki oblici kriminalnog ponašanja, kao što su seksualni delikti, stavljeni su pod određene lijekove zbog tretmana koji se nudi uz kažnjavanje.

## Socijalni pozitivizam 
Generalno, pozitivizam je odbacio oslanjanje klasične teorije na slobodnu volju i nastojao je identifikovati pozitivne uzroke koji određuju sklonosti ovom tipu ponašanja. Klasična škola kriminologije smatrala je da kazna za zločin zapravo treba da bude proporcionalna počinjenom zločinu, a ne da bude neumjerena. Vjeruje u osnovno pravo na jednakost i da svaka osoba treba biti tretirana na isti način pred zakonom. Umjesto bioloških ili psiholoških uzroka, ova grana identificira "društvo" kao suštinski uzrok. Stoga, ekološka kriminologija i druge podškole proučavaju prostornu distribuciju zločina i prestupnika (vidi Adolphe Quetelet, koji je otkrio da je stopa zločina relativno konstantna, i Čikaška škola koja je, pod vodstvom Roberta E. Parka, gledala na grad kao oblik superorganizma, zoniran u oblasti uključene u kontinuirani proces invazije, dominacije i sukcesije). U međuvremenu, Émile Durkheim je proglasio društvo kao društveni fenomen, van pojedinca, a kriminal kao normalan sasatvni dio zdravog društva.

## Izvori 
Kategorija:Socijalne teorije
Kategorija:Pozitivizam
Kategorija:Kriminologija