James Watt

**James Watt** (Džejms Vot) (Greenock, Škotska, 19. januar 1736. - Heathfield kraj Birminghama, 25. august 1819.) bio je škotski izumitelj, mašinski inžinjer i hemičar.

Godine 1765. izumio je parnu mašinu novog tipa koji je imao kondenzator i uređaj za isisivanje vazduha i kondenziranje pare. Godine 1769. patentirao je svoju parnu mašinu koja je za osiguranje broja okretaja imala centrifugalni regulator što je predstavljalo temelj za promjene koje je donijela industrijska revolucija kako u njegovoj rodnoj Velikoj Britaniji tako i u ostatku svijeta. Zajedno s M. Boultonom osnovao je 1782. u Sohu kraj Birminghama *Watt Boulton*, prvu fabriku parnih mašina u svijetu.

Shvatio je da savremeni dizajni motora troše veliku količinu energije ponavljajući hlađenje i ponovno zagrijavanje cilindra. Watt je predstavio poboljšanje dizajna, odvojeni kondenzator, koji je izbjegao rasipanje energije i radikalno poboljšao snagu, efikasnost i isplativost parnih mašina. Na kraju je prilagodio svoj motor da proizvodi rotaciono kretanje, znatno proširivši njegovu upotrebu izvan pumpanja vode.

Watt je pokušao komercijalizirati svoj izum, ali je doživio velike finansijske poteškoće sve dok nije ušao u partnerstvo sa Matthewom Boultonom 1775. Nova firma "Boulton and Watt" je na kraju bila vrlo uspješna i Watt je postao bogat. Kada je otišao u penziju, nastavio je da razvija nove izume iako nijedan nije bio toliko značajan kao njegov rad na parnoj mašini.

Kako je razvio koncept konjskih snaga, jedinica za snagu u SI, vat, dobila je ime po njemu.

## Biografija
### Rani život i obrazovanje 
Rođen je 19. januara 1736. u Greenocku, Renfrewshire, kao najstariji od petoro preživjele djece Agnes Muirhead (1703–1755) i James Watt (1698–1782). Njegova majka je poticala iz ugledne porodice, bila je dobro obrazovana i za nju se govorilo da je bila snažnog karaktera, dok je njegov otac bio brodograditelj, vlasnik broda i izvođač radova, i državni službenik. Bogatstvo porodice Watt djelomično je došlo od trgovine Wattovog oca robovima i robom proizvedenom od strane robova.

Watt se školovao ko kuće, a kasnije je otišao u Greenock gimnaziju gdje je pokazao sklonost prema matematici, dok ga latinski i grčki nisu zainteresovali.

Za njega se kaže da je patio od dugotrajnih napadaja lošeg zdravlja kao dijete i od čestih glavobolja cijeli život.

Nakon što je završio školu, radio je u radionicama očevih firmi, pokazujući znatnu spretnost i vještinu u kreiranju inženjerskih modela. Nakon što je njegov otac pretrpio neuspjehe u poslovnim poduhvatima, Watt je napustio Greenock da bi se zaposlio u Glasgowu kao proizvođač matematičkih instrumenata. Watt ih je vratio u radno stanje za što je bio plaćen. Ovi instrumenti su na kraju instalirani u opservatoriji Macfarlane. Nakon toga, tri profesora su mu ponudila priliku da otvori malu radionicu u okviru univerziteta. Pokrenut je 1757. godine i dvojica profesora, fizičar i hemičar Joseph Black, kao i čuveni ekonomista Adam Smith, postali su Wattovi prijatelji.

U početku je radio na održavanju i popravci naučnih instrumenata koji se koriste na univerzitetu, pomažući u demonstracijama i širenju proizvodnje kvadranata. Izrađivao je i popravljao mesingane reflektirajuće kvadrante, paralelna ravnala, vage, dijelove za teleskope i barometre i sl..

Ponekad se lažno navodi da se borio da se afirmiše u Glazgovu zbog protivljenja Trgovačke kuće, ali ovaj mit je temeljito razotkrio historičar Harry Lumsden. Zapisi iz tog perioda su izgubljeni, ali se zna da je on mogao potpuno normalno da radi i trguje kao vješt metalski radnik, tako da je "Incorporation of Hammermen" morao biti uvjeren da ispunjava njihove uslove za članstvo. Također je poznato da su drugi ljudi u metalskim zanatima radili a da nisu bili članovi Inkorporacije još u 19. vijeku, tako da su se pravila definitivno primenjivala kada je Watt slobodno trgovao po gradu.

Godine 1759. osnovao je partnerstvo sa Johnom Craigom, arhitektom i biznismenom, za proizvodnju i prodaju niza proizvoda uključujući muzičke instrumente i igračke. Ovo partnerstvo je trajalo narednih šest godina, a zapošljavalo je do 16 radnika. Craig je umro 1765. Jedan zaposlenik, Alex Gardner, na kraju je preuzeo posao, koji je trajao do 20. vijeka.

Godine 1764, Watt se oženio svojom rođakom Margaret (Peggy) Miller, sa kojom je imao petoro djece, od kojih je dvoje doživjelo punoljetstvo: James Jr. (1769–1848) i Margaret (1767–1796). Žena mu je umrla na porođaju 1773. Godine 1777. ponovo se oženio s Ann MacGregor, kćerkom farbara iz Glasgowa, s kojom je imao dvoje djece: Gregoryja (1777.–1804.), koji je postao geolog i mineralog i Janet (1779–1794). Ann je umrla 1832. godine. Između 1777. i 1790. živio je u Regent Placeu u Birminghamu.

### Rani eksperimenti sa parom 
1759. godine, Wattov prijatelj, John Robison, skrenuo mu je pažnju na upotrebu pare kao izvora pokretačke snage. Dizajn *Newcomen motora*, koji se koristio skoro 50 godina za crpljenje vode iz rudnika, gotovo se nije promijenio od prve implementacije. Watt je počeo eksperimentisati s parom, iako nikada nije vidio parnu mašinu koja radi. Pokušao je da konstruiše model; nije funkcionisalo na zadovoljavajući način, ali je nastavio svoje eksperimente i počeo da čita sve što je mogao o toj temi. Shvatio je važnost latentne toplote – toplotne energije koja se oslobađa ili apsorbuje tokom procesa konstantne temperature – u razumevanju motora, koji je, nepoznat Vatu, njegov prijatelj Joseph Black ranije otkrio godinama ranije. Razumijevanje parne mašine bilo je u vrlo primitivnom stanju, jer nauka o termodinamici neće biti formalizovana još skoro 100 godina.

Godine 1763. Watt je zamoljen da popravi model *Newcomen motora* koji je pripadao univerzitetu. Ova energija je potrošena jer je kasnije u ciklusu hladna voda ubrizgana u cilindar da bi kondenzovala paru i smanjila njen pritisak. Dakle, uzastopnim zagrijavanjem i hlađenjem cilindra, motor je trošio većinu svoje toplinske energije umjesto da je pretvara u mehaničku energiju.

Wattov kritični uvid, do kojeg je došao u maju 1765. dok je prelazio park Glasgow Green, bio je da izazove kondenzaciju pare u posebnoj komori odvojeno od klipa i da održava temperaturu cilindra na istoj temperaturi na kojoj je ubrizgana para okružujući ga "parnom košuljicom". Školjka kolibe, i vrlo veliki dio jednog od njegovih projekata, još uvijek postoje sa stražnje strane.

Glavna poteškoća bila je u obradi klipa i cilindra. Tadašnji metalci bili su više nalik kovačima nego modernim strojarima, i nisu bili u stanju proizvesti komponente s dovoljnom preciznošću. Mnogo kapitala potrošeno je na traženje patenta za Wattov izum. U nedostatku sredstava, Watt je bio primoran da se zaposli – prvo kao geometar, a zatim kao građevinski inžinjer – na 8 godina.

Roebuck je bankrotirao, a Matthew Boulton, koji je bio vlasnik *Soho Manufactory* u blizini Birminghama, stekao je patentna prava. Proširenje patenta na 1800. uspješno je postignuto 1775. godine.

Putem Boultona, Watt je konačno imao pristup nekim od najboljih metalaca na svijetu. Poteškoću u proizvodnji velikog cilindra sa čvrsto prilepljenim klipom riješio je John Wilkinson, koji je razvio tehnike preciznog bušenja za izradu topova u Bershamu, blizu Wrexhama, Sjeverni Vels. Watt i Boulton su osnovali izuzetno uspješno partnerstvo, Boulton i Watt, koje je trajalo narednih 25 godina.

## Reference 
Kategorija:Rođeni 1736.
Kategorija:Umrli 1819.
Kategorija:Biografije, Greenock
Kategorija:Škotski izumitelji
Kategorija:Naučnici po kojima su nazvane jedinice SI sistema