Hipertiroidizam

**Hipertireodizam** je endokrina bolest kod koje štitna žlijezda proizvodi prekomjerne količine hormona štitne žlijezde. **Tireotoksikoza** je stanje koje nastaje zbog povišenih nivoa hormona štitne žlijezde bilo kojeg uzroka i stoga uključuje hipertireozu. Neki, međutim, koriste ove termine naizmjenično.

## Znaci i simptomi
Hipertireozam može biti asimptomski ili se manifestirati značajnim simptomima. Neki od simptoma hipertireozma uključuju nervozu, razdražljivost, pojačano znojenje, ubrzan rad srca, drhtanje ruku, anksioznost, problemi sa spavanjem, stanjivanje kože, tanku, lomljivu kosu i mišićnu slabost - posebno u nadlakticama i butinama. Može doći do češće stolice, a čest je i proljev. Gubitak težine, ponekad značajan, može se dogoditi uprkos dobrom apetitu (iako 10% osoba s hiperaktivnom štitnjačom doživljava debljanje), može se javiti povraćanje, a kod žena menstruacija može biti slabija, a može javljati rjeđe ili s dužim ciklusima nego inače.
[left|thumb|[Egzoftalmus viđen kod Gravesove oftalmopatije]]
Hormon štitnjače je ključan za normalnu funkciju ćelija. U prekomjernoj količini, on prekomjerno stimulira metabolizam i remeti normalno funkcioniranje simpatičkog nervnog sistema, uzrokujući ubrzanje različitih tjelesnih sistema i simptome koji podsjećaju na predoziranje epinefrinom (adrenalinom). To uključuje ubrzan rad srca i simptome palpitacije, tremor nervnog sistema kao što su ruke i simptomi anksioznosti, hipermotilitet probavnog sistema, nenamjerni gubitak težine i, u lipidnim testovima krvi, niži, a ponekad i neuobičajeno nizak serumski holesterol.

Glavni klinički znaci hipertireoze uključuju gubitak težine (često praćen povećanim apetitom), anksioznost, netoleranciju na vrućinu, gubitak kose, bolove u mišićima, slabost, umor, hiperaktivnost, razdražljivost, visok šećer u krvi, Osim toga, osobe s hipertireozom mogu imati razne fizičke simptome kao što su palpitacije i abnormalni srčani ritmovi (najznačajniji su fibrilacija atrija), kratkoća daha (dispneja), gubitak libida, amenoreja, mučnina, povraćanje, dijareja, ginekomastija i feminizacija. Dugotrajni neliječeni hipertireoidizam može dovesti do osteoporoze. Ovi klasični simptomi možda nisu često prisutni kod starijih osoba.

Gubitak koštane mase, koji je povezan s otvorenim, ali ne i subkliničkim hipertireoidizmom, može se javiti kod 10 do 20% pacijenata. To može biti posljedica povećanog remodeliranja kostiju i smanjenja gustoće kostiju, što povećava rizik od prijeloma. Češći je kod žena u postmenopauzi; rjeđi kod mlađih žena i muškaraca. Bolest kostiju povezanu s hipertireoidizmom prvi je opisao Frederick von Recklinghausen 1891. godine; opisao je kosti žene koja je umrla od hipertireoidizma kao "izjedene crvima".

Neurološke manifestacije mogu uključivati tremor, horeju, miopatiju, a kod nekih osjetljivih osoba (posebno azijskog porijekla) i tireotoksičnu periodičnu paralizu. Prepoznata je povezanost između bolesti štitnjače i mijastenije gravis. Bolest štitnjače, u ovom stanju, je autoimune prirode, a približno 5% ljudi s mijastenijom gravis također ima hipertireozu. Mijastenija gravis se rijetko poboljšava nakon liječenja štitnjače, a odnos između ova dva entiteta se sve bolje razumije u posljednjih 15 godina.
thumb|Ilustracija koja prikazuje uvećanu štitnjaču koja može biti povezana s hipertireozom|255x255px
Kod Gravesove bolesti, oftalmopatija može uzrokovati da oči izgledaju uvećano jer očni mišići otiču i guraju oko prema naprijed. Ponekad jedno ili oba oka mogu biti ispupčena. Neki imaju oticanje prednjeg dijela vrata zbog uvećane štitnjače (guše).

Manji očni (očni) znaci, koji mogu biti prisutni kod bilo koje vrste hipertireoze, su retrakcija očnih kapaka ("buljenje"), slabost vanokularnih mišića i zaostajanje kapaka. Kod hipertireoidnog "buljenja" (Dalrympleov znak), kapci su povučeni prema gore više nego normalno (normalan položaj je na gornjem korneoskleralnom limbusu, gdje "bjelo" oka počinje na gornjoj granici šarenica). Slabost vanokularnih mišića može se manifestirati dvostrukim vidom. Kod zaostajanja kapka (von Graefeov znak), kada osoba prati predmet prema dolje očima, kapak ne prati šarenicu koja se pomiče prema dolje, te se privremeno javlja ista vrsta izloženosti gornje očne jabučice koja se vidi kod retrakcije kapka. Ovi znakovi nestaju liječenjem hipertireoze.

Nijedan od ovih očnih znakova ne treba miješati sa egzoftalmusom (izbočenje očne jabučice), koji se javlja specifično i jedinstveno kod hipertireoze uzrokovane Gravesovom bolešću (imati na umu da nisu svi egzoftalmusi uzrokovani Gravesovom bolešću, ali kada su prisutni kod hipertireoze, dijagnostički su za Gravesovu bolest). Ovo izbočenje očiju prema naprijed posljedica je imunski posredovane upale u retroorbitalnom (očnom tkivu). Egzoftalmus, kada je prisutan, može pogoršati hipertireozno zaostajanje kapaka i zurenje.
### Tiroidna oluja
Tiroidna oluja je teški oblik tireotoksikoze koji karakterizira brza i često nepravilan rad srca, visoka temperatura, povraćanje, proljev i mentalna uznemirenost. Simptomi možda nisu tipični kod mladih, starih ili trudnica. Obično se javlja zbog neliječenog hipertireoze i može biti izazvana infekcijama. To je hitna medicinska pomoć i zahtijeva bolničku njegu kako bi se simptomi brzo kontrolirali. Stopa smrtnosti kod tiroidne oluje je 3,6-17%, obično zbog zatajenja višeorganskih sistema.

### Hipotireoza
Hipertireoza uzrokovana određenim vrstama tireoiditisa može na kraju dovesti do hipotireoze (*nedostatka* hormona štitnjače), jer je štitnjača oštećena. Također, liječenje Gravesove bolesti radiojodom često na kraju dovodi do hipotireoze. Takav hipotireoidizam može se dijagnosticirati testiranjem hormona štitnjače i liječiti oralnom suplementacijom hormona štitnjače.

## Uzroci
Postoji nekoliko uzroka hipertireoze. Najčešće, cijela žlijezda prekomjerno proizvodi hormone štitnjače. Rjeđe, jedan čvor je odgovoran za prekomjerno lučenje hormona, nazvan "vrući" čvor. Tireoiditis (upala štitnjače) također može uzrokovati hipertireozam. Funkcionalno tkivo štitnjače koje proizvodi višak hormona štitnjače javlja se u brojnim kliničkim stanjima.

Glavni uzroci kod ljudi su:
* Gravesova bolest. Autoimunska bolest (obično najčešći uzrok sa 50-80% širom svijeta, iako se to znatno razlikuje ovisno o lokaciji - tj. 47% u Švicarskoj (Horst et al., 1987) do 90% u SAD-u (Hamburger et al. 1981)). Smatra se da je posljedica različitih nivoa joda u prehrani.. Osam puta je češća kod žena nego kod muškaraca i često se javlja kod mladih žena, između 20 i 40 godina starosti.
* Toksični adenom štitnjače (najčešći uzrok u Švicarskoj, 53%, smatra se atipičnim zbog niskog nivoa joda u ishrani u ovoj zemlji) Greške u pripremi lijekova u apotekama također mogu biti uzrok.
* Amiodaron, antiaritmik, strukturno je sličan tiroksinu i može uzrokovati ili smanjenu ili prekomjernu aktivnost štitnjače.
* Postporođajni tireoiditis (PPT) se javlja kod oko 7% žena tokom godine nakon porođaja. PPT obično ima nekoliko faza, od kojih je prva hipertireoza. Ovaj oblik hipertireoze obično se sam koriguje u roku od nekoliko sedmica ili mjeseci bez potrebe za liječenjem.
* Struma ovarii je rijedak oblik monodermalnog teratoma koji uglavnom sadrži tkivo štitnjače, što dovodi do hipertireoze.
* Prekomjerna konzumacija joda, posebno iz algi kao što je kelp.

Tiretoksikoza se može javiti i nakon uzimanja previše hormona štitnjače u obliku dodataka prehrani, kao što je levotiroksin (fenomen poznat kao egzogena tiretoksikoza, alimentarna tiretoksikoza ili prikrivena fakticijska tiretoksikoza).

Hipersekrecija hormona koji stimulira štitnjaču (TSH), koja je pak gotovo uvijek uzrokovana adenomom hipofize, čini mnogo manje od 1% slučajeva hipertireozma.

## Dijagnoza
Mjerenje nivoa tireostimulirajućeg hormona (TSH), koji proizvodi hipofiza (koja je pak regulirana i hormonom koji oslobađa TSH u hipotalamusu) u krvi, obično je početni test za sumnju na hipertireozam. Nizak nivo TSH obično ukazuje na to da je hipofiza inhibirana ili "instruirana" od strane mozga da smanji stimulaciju štitne žlijezde, nakon što je osjetila povećane nivoe T4 i/ili T3 u krvi. U rijetkim okolnostima, nizak TSH ukazuje na primarni poremećaj rada hipofize ili privremenu inhibiciju hipofize zbog druge bolesti (eutireoidni bolesni sindrom) te je stoga provjera T4 i T3 i dalje klinički korisna.. Scintigrafija štitne žlijezde ne bi se trebala izvoditi kod trudnica, u tim okolnostima se kao alternativa može uraditi ultrazvuk štitne žlijezde s kolor doplerom protoka.

Tipična primjena uključuje oralno uzimanje tablete ili tekućine koja sadrži natrijev jodid (NaI), a koja sadrži malu količinu joda-131, možda manje od zrna soli. Potreban je dvosatni post bez hrane prije i 1 sat nakon uzimanja tablete. Ovu nisku dozu radiojoda obično podnose osobe koje su inače alergične na jod (kao što su one koje ne mogu podnijeti kontrastna sredstva koja sadrže veće doze joda, kao što se koriste u CT skeniranju, intravenskom pijelogramu (IVP) i sličnim dijagnostičkim postupcima snimanja). Višak radiojoda koji se ne apsorbira u štitnu žlijezdu tijelo eliminira urinom. Neke osobe s hipertireozom mogu osjetiti blagu alergijsku reakciju na dijagnostički radiojod i mogu dobiti antihistaminik.

Osoba se vraća 24 sata kasnije kako bi se izmjerio nivo "apsorpcije" radiojoda (apsorbiranog od strane štitne žlijezde) uređajem s metalnom šipkom postavljenom na vrat, koji mjeri radioaktivnost koju emitira štitna žlijezda. Ovaj test traje oko četiri minute dok softver uređaja akumulira (izračunava) postotak apsorpcije (*tj.* postotak). Također se izvodi skeniranje, pri čemu se slike (obično središnji, lijevi i desni ugao) kontrastirane štitne žlijezde snimaju gama kamerom; radiolog pročita i pripremi izvještaj koji navodi postotak apsorpcije i komentare nakon pregleda slika. Osobe s hipertireozom obično će "apsorbirati" više od normalnih nivoa radiojoda. Normalni rasponi za RAI apsorpciju su od 10 do 30%.

Pored testiranja nivoa TSH, mnogi ljekari testiraju i T3, slobodni T3, T4 i/ili slobodni T4 za detaljnije rezultate. Slobodni T4 se ne veže ni za jedan protein u krvi. Granice za ove hormone za odrasle su: TSH (jedinice): 0,45 – 4,50 uIU/mL; T4 slobodni/direktni (nanogrami): 0,82 – 1,77&nbsp;ng/dl; i T3 (nanogrami): 71 – 180&nbsp;ng/dl. Osobe sa hipertireozmom mogu lako pokazati nivoe mnogo puta veće od gornjih granica za T4 i/ili T3. Pogledajte kompletnu tabelu normalnih granica za funkciju štitne žlezde u članku štitna žlijezda.

Kod hipertireoizma, CK-MB (kreatin-kinaza) je obično povišen.

:Hyperthyroidism (1).jpg
:Hyperthyroidism (2).jpg
:Hyperthyroidism (3).jpg

### Subklinički
Kod očiglednog primarnog hipertireoidizma, nivoi TSH su niski, a nivoi T4 i T3 su visoki. Subklinički hipertireoidizam je blaži oblik hipertireoidizma koji karakterizira nizak ili nedetektabilni nivo TSH u serumu, ali s normalnim nivoom slobodnog tiroksina u serumu. Iako dokazi za to nisu konačni, liječenje starijih osoba sa subkliničkim hipertireoidizmom moglo bi smanjiti broj slučajeva atrijalne fibrilacije. Također postoji povećan rizik od prijeloma kostiju (za 42%) kod osoba sa subkliničkim hipertireoidizmom; nema dovoljno dokaza da bi se utvrdilo da li bi liječenje antitireoidnim lijekovima smanjilo taj rizik.

Meta-analiza iz 2022. godine otkrila je da je subklinički hipertireoidizam povezan sa kardiovaskularnom smrću.

### Skrining
Kod osoba bez simptoma koje nisu trudne, postoji malo dokaza za ili protiv skrininga.

## Liječenje 
### Antitiroidni lijekovi
Tireostatici (antitiroidni lijekovi) su lijekovi koji inhibiraju proizvodnju hormona štitnjače, kao što su karbimazol (koristi se u Velikoj Britaniji) i metimazol (koristi se u SAD-u, Njemačkoj i Rusiji), te propiltiouracil. Vjeruje se da tireostatici djeluju tako što inhibiraju jodiranje tireoglobulina pomoću tiroperoksidaza i, na taj način, formiranje tetrajodotironina (T4). Propiltiouracil također djeluje izvan štitnjače, sprječavajući pretvorbu (uglavnom neaktivnog) T4 u aktivni oblik T3. Budući da tkivo štitnjače obično sadrži značajne rezerve hormona štitnjače, tireostatici mogu početi djelovati tek nakon nekoliko sedmica, a dozu je često potrebno pažljivo titrirati tokom nekoliko mjeseci, uz redovne posjete ljekaru i krvne pretrage radi praćenja rezultata.

### Beta-blokatori
Mnogi uobičajeni simptomi hipertireoze, poput palpitacija, drhtanja i anksioznosti, posredovani su povećanjem beta-adrenergičkih receptora na površinama ćelija. Beta blokatori, koji se obično koriste za liječenje visokog krvnog pritiska, su klasa lijekova koji neutraliziraju ovaj učinak, smanjujući ubrzan puls povezan s osjećajem palpitacija i smanjujući tremor i anksioznost. Dakle, osoba s hipertireozom često može dobiti trenutno privremeno olakšanje dok se hipertireoza ne okarakterizira gore navedenim testom radiojoda i dok se ne provede trajniji tretman. Treba imati na umu da ovi lijekovi ne liječe hipertireozu ili bilo koji od njenih dugoročnih učinaka ako se ne liječe, već liječe ili smanjuju samo simptome stanja.

Međutim, određeni minimalni učinak na proizvodnju hormona štitnjače dolazi i s propranololom, koji ima dvije uloge u liječenju hipertireoze, određene različitim izomerima propranolola. L-propranolol uzrokuje beta-blokadu, liječeći tako simptome povezane s hipertireozom, kao što su tremor, palpitacija, anksioznost i netolerancija na vrućinu. D-propranolol inhibira tiroksin-dejodinazu, čime blokira konverziju T4 u T3, pružajući određeni, iako minimalan, terapijski učinak. Drugi beta-blokatori se koriste samo za liječenje simptoma povezanih s hipertireozom. Propranolol u Velikoj Britaniji i metoprolol u SAD-u se najčešće koriste kao dodatak liječenju osoba s hipertireozmom.

### Ishrana
Osobe s autoimunim hipertireoidizmom (kao što je Gravesova bolest) ne bi trebale jesti hranu bogatu jodom, kao što su jestive morske alge i morski plodovi.

Sa stanovišta javnog zdravlja, opšte uvođenje jodirane soli u Sjedinjenim Američkim Državama 1924. godine rezultiralo je smanjenjem broja bolesti i gušavosti, kao i poboljšanjem života djece čije majke nisu unosile dovoljno joda tokom trudnoća, što bi snizilo IQ njihove djece.

### Hirurgija
Hirurgija (tireoidektomija za uklanjanje cijele štitnjače ili njenog dijela) se ne koristi široko jer se većina uobičajenih oblika hipertireoze prilično efikasno liječi metodom radioaktivnog joda, te zato što postoji rizik od uklanjanja i paratireoidnih žlijezda, te presijecanja rekurentnog laringealnog živca, što otežava gutanje, pa čak i jednostavno generalizirane stafilokokne infekcije kao i kod bilo koje veće operacije. Neke osobe s Gravesovom bolešću mogu se odlučiti za hiruršku intervenciju. To uključuje one koji iz jednog ili drugog razloga ne mogu podnijeti lijekove, osobe koje su alergične na jod ili osobe koje odbijaju radiojod.

Sistematski pregled iz 2019. godine zaključio je da dostupni dokazi ne pokazuju razliku između vizuelne identifikacije živca ili korištenja intraoperativnog neurosnimka tokom operacije, kada se pokušava spriječiti povreda rekurentnog larinksnog živca tokom operacije štitne žlijezde.

Ako ljudi imaju toksične čvoriće, tretmani obično uključuju ili uklanjanje čvorića ili injekciju alkohola.

### Radiojod
U jodu-131 (radiojod) terapija radioizotopima, koju je prvi primijenio dr. Saul Hertz, Radioaktivni jod-131 se daje oralno (bilo u obliku tableta ili tečnosti) jednokratno, kako bi se ozbiljno ograničila ili potpuno uništila funkcija hiperaktivne štitne žlijezde. Ovaj izotop radioaktivnog joda koji se koristi za ablativni tretman je potentniji od dijagnostičkog radiojoda (obično jod-123 ili vrlo male količine joda-131), koji ima biološki poluživot od 8-13 sati. Jod-131, koji također emituje beta čestice koje su daleko štetnije za tkiva na kratkom dometu, ima poluživot od približno osam dana. Osobama koje ne reaguju dovoljno na prvu dozu ponekad se daje dodatni tretman radiojodom, u većoj dozi. Jod-131 u ovom tretmanu apsorbuju aktivne ćelije štitne žlijezde i uništavaju ih, čineći štitnu žlijezdu uglavnom ili potpuno neaktivnom.

Budući da jod lakše (iako ne isključivo) apsorbiraju ćelije štitnjače, a (što je još važnije) još lakše ga apsorbiraju preaktivne ćelije štitnjače, uništavanje je lokalno i nema široko rasprostranjenih nuspojava kod ove terapije. Ablacija radiojodom se koristi već preko 50 godina, a jedini glavni razlozi zašto se ne koristi su trudnoća i dojenje (tkivo dojke također apsorbira i koncentrira jod). Nakon što se funkcija štitnjače smanji, nadomjesna hormonska terapija (levotiroksin) koja se uzima oralno svaki dan zamjenjuje hormon štitnjače koji tijelo normalno proizvodi.

Postoji opsežno iskustvo, tokom mnogo godina, o upotrebi radioaktivnog joda u liječenju prekomjerne aktivnosti štitne žlijezde, i to iskustvo ne ukazuje na povećan rizik od raka štitne žlijezde nakon liječenja. Međutim, studija iz 2007. godine izvijestila je o povećanom broju slučajeva raka nakon liječenja hipertireoze radiojodom.

Osobe s Gravesovom bolešću koja se manifestira umjerenom ili teškom Gravesovom oftalmopatijom upozoravaju se na liječenje radioaktivnim jodom-131, jer je dokazano da pogoršava postojeću bolest štitnjače. Osobe s blagim ili bez oftalmoloških simptoma mogu ublažiti rizik istovremenim šestosedmičnim tretmanom prednizonom. Mehanizmi predloženi za ovaj neželjeni efekat uključuju TSH receptor zajednički i za tireocite i retroorbitalno tkivo.

Budući da tretman radioaktivnim jodom rezultira uništavanjem tkiva štitnjače, često postoji prolazni period od nekoliko dana do sedmica kada se simptomi hipertireozma mogu pogoršati nakon terapije radioaktivnim jodom. Općenito, ovo se događa kao rezultat oslobađanja hormona štitnjače u krv nakon uništavanja ćelija štitnjače koje sadrže hormon štitnjače, uzrokovanog radioaktivnim jodom. Kod nekih ljudi, liječenje lijekovima kao što su beta-blokatori (propranolol, atenolol itd.) može biti korisno tokom ovog perioda. Većina ljudi ne osjeća nikakve poteškoće nakon tretmana radioaktivnim jodom, obično se daje u obliku male tablete. Povremeno, osjetljivost vrata ili bol u grlu mogu postati očigledni nakon nekoliko dana, ako se razvije umjerena upala štitnjače i izazove nelagodu u području vrata ili grla. Ovo je obično prolazno i nije povezano s groznicom itd.

Preporučuje se da se dojenje prekine najmanje šest sedmica prije tretmana radioaktivnim jodom i da se ne nastavlja, iako se to može učiniti u budućim trudnoćama. Također se ne smije raditi tokom trudnoće, a trudnoću treba odgoditi najmanje 6-12 mjeseci nakon tretmana.

Uobičajen ishod nakon radiojoda je prelazak iz hipertireoze u lako lječivu hipotireozu, što se javlja kod 78% onih liječenih od Gravesove tireotoksikoze i kod 40% onih s toksičnom multinodularnom gušom ili solitarnim toksičnim adenomom. Upotreba većih doza radiojoda smanjuje broj slučajeva neuspjeha liječenja, s tim da kazna za veći odgovor na liječenje uglavnom uključuje veće stope eventualnog hipotireoidizma, koji zahtijeva doživotno hormonsko liječenje.

Povećana osjetljivost na terapiju radiojodom kod štitnjača se na ultrazvučnim snimcima manifestira kao ujednačenije (hipoehogene), zbog gusto zbijenih velikih ćelija, pri čemu 81% kasnije postaje hipotireoidno, u poređenju sa samo 37% kod onih s normalnijim izgledom na snimku (normoehogene).

### Štitnjača
Štitnjača se manifestira ekstremnim simptomima hipertireoze. Liječi se agresivno mjerama reanimacija uz kombinaciju gore navedenih modaliteta, uključujući: intravenske beta blokatore kao što je propranolol, nakon čega slijede tioamidi kao što je metimazol, jodirano radiokontrastno sredstvo ili otopina joda ako radiokontrastno sredstvo nije dostupno, i intravenski steroid kao što je hidrokortizon. Propiltiouracil je preferirani tioamid kod tireoidne oluje jer može spriječiti konverziju T4 u aktivniji T3 u perifernim tkivima, pored toga što inhibira proizvodnju hormona štitnjače.

### Alternativna medicina 
U zemljama poput Kine, biljke koje se koriste same ili s antitireoidnim lijekovima koriste se za liječenje hipertireoze. Vrlo niski kvalitet dokaza ukazuje na to da tradicionalni kineski biljni lijekovi mogu biti korisni kada se uzimaju zajedno s rutinskim lijekovima za hipertireozu, međutim, ne postoje pouzdani dokazi koji bi utvrdili učinkovitost kineskih biljnih lijekova u liječenju hipertireoze. Javlja se između dva i deset puta češće kod žena. Bolest je češća kod osoba starijih od 60 godina.

## Historija 
Caleb Hillier Parry je prvi put povezao gušu i izbočenje oka 1786.; međutim, svoja otkrića nije objavio sve do 1825. godine. U 1835., irski doktor Robert James Graves otkrio je vezu između izbočenja očiju i gušavosti, dajući ime autoimunskoj bolesti koja je danas poznata kao Gravesova bolest.

## Trudnoća
Prepoznavanje i procjena hipertireozma u trudnoći predstavlja dijagnostički izazov. Hormoni štitne žlijezde su obično povišeni tokom prvog tromjesečja trudnoće jer hormon trudnoće ljudski horionski gonadotropin (hCG) stimuliše proizvodnju hormona štitne žlijezde, u stanju poznatom kao gestacijska tranzitorna tireotoksikoza. Gestacijska tranzitorna tireotoksikoza se uglavnom smanjuje u drugom tromjesečju kako nivoi hCG-a opadaju i funkcija štitne žlijezde se normalizuje. Hipertireoza može povećati rizik od komplikacija za majku i dijete.. Takvi rizici uključuju hipertenziju povezanu s trudnoćom, gubitak trudnoće, nisku porođajnu težinu, preeklampsiju, prijevremeni porođaj, mrtvorođenče i poremećaje u ponašanju kasnije u djetetovom životu. Ipak, visoki nivoi FT4 kod majke tokom trudnoće povezani su sa oštećenim ishodima razvoja mozga kod potomstva, a to je bilo nezavisno od nivoa hCG-a.

Propiltiouracil je preferirani antitireoidni lijek u prvom tromjesečju trudnoće jer je manje teratogeni od metimazola.

## Ostale životinje
### Mačke
Hipertireoza je jedno od najčešćih endokrinih stanja koja pogađaju starije domaće kućne mačke. U Sjedinjenim Američkim Državama, do 10% mačaka starijih od deset godina ima hipertireoizam. Bolest je postala znatno češća od prvih izvještaja o hipertireozi kod mačaka 1970-ih. Najčešći uzrok hipertireoze kod mačaka je prisustvo benignih tumora koji se nazivaju adenomi. 98% slučajeva uzrokovano je prisustvom adenoma, ali razlog zašto ove mačke razvijaju takve tumore se i dalje proučava.

Najčešći simptomi su: brzi gubitak težine, ubrzan rad srca, povraćanje, dijareja, povećana konzumacija tekućine (polidipsija), povećan apetit (polifagija) i povećana proizvodnja urina (poliurija). Ostali simptomi uključuju hiperaktivnost, moguću agresiju, neuređen izgled i velike, debele kandže. Šumovi na srcu i galopni ritam mogu se razviti zbog sekundarne hipertrofične kardiomiopatije. Oko 70% pogođenih mačaka također ima uvećane štitne žlijezde (gušavost). 10% mačaka pokazuje "apatični hipertireoidizam", koji se karakterizira anoreksijom i letargijom.

Ista tri tretmana koja se koriste kod ljudi su također opcije za liječenje hipertireoze kod mačaka (hirurška intervencija, liječenje radiojodom i antitireoidni lijekovi). Postoji i posebna dijeta s niskim udjelom joda koja će kontrolirati simptome, pod uvjetom da se ne daje nikakva druga hrana; Hill's y/d formula, kada se daje isključivo, smanjuje proizvodnju T4 ograničavanjem količine joda potrebnog za proizvodnju hormona štitnjače. To je jedina dostupna komercijalna dijeta koja se fokusira na upravljanje hipertireozom mačaka. Medicinski i dijetetski tretman korištenjem metimazola i Hill's y/d hrane za mačke dat će hipertireoidnim mačkama u prosjeku 2 godine prije nego što uginu zbog sekundarnih stanja poput zatajenja srca i bubrega. U Sjedinjenim Američkim Državama, smjernice za nivoe zračenja variraju od države do države; neke države poput Massachusettsa dozvoljavaju hospitalizaciju u trajanju od samo dva dana prije nego što se životinja pošalje kući uz upute za njegu.

### Psi
Hipertireozam je mnogo rjeđi kod pasa u poređenju s mačkama. Hipertireozam može biti uzrokovana tumorom štitne žlijezde. To može biti karcinom štitne žlijezde. Oko 90% karcinoma su vrlo agresivni; oni napadaju okolna tkiva i šire se na druga tkiva, posebno na pluća. Ovo ima lošu prognozu. Operacija uklanjanja tumora je često vrlo teška zbog metastaza u arterije, jednjak ili dušnik. Moguće je smanjiti veličinu tumora, čime se ublažavaju simptomi i daje vremena drugim tretmanima da djeluju. Oko 10% tumora štitnjače su benigni; oni često uzrokuju malo simptoma.

Kod pasa liječenih od hipotireoze (nedostatka hormona štitnjače), jatrogeni hipertireozam može se javiti kao posljedica predoziranja lijekom za zamjenu hormona štitnjače, levotiroksinom; u ovom slučaju, liječenje uključuje smanjenje doze levotiroksina. Psi koji pokazuju koprofagiju, konzumiranje izmeta, a također žive u domaćinstvu sa psom koji prima terapiju levotiroksinom, mogu razviti hipertireozam ako često jedu izmet psa koji prima terapiju levotiroksinom..

Hipertireozam se može javiti ako pas pojede prekomjernu količinu tkiva štitne žlijezde. To se dogodilo kod pasa hranjenih komercijalnom hranom za pse.

## Također pogledajte 
* Srčana insuficijencija sa visokim minutnim volumenom
* Jod-Basedowljev fenomen
* Hashitoksikoza

## Reference 
## Dopunska literatura
* 
* 
* 
* 

## Vanjski linkovi 
* Merck Manual article about hyperthyroidism
* Hyperthyroidism at MedlinePlus

Kategorija:Bolesti mačaka
Kategorija:Bolesti pasa
Kategorija:Endokrine kožne bolesti
Kategorija:Bolesti štitne žlijezde
Kategorija:Štitasta žlijezda