Ankilozirajući spondilitis

**Ankilozirajući spondilitis** (**AS**) jest tip artritisa kod kojeg postoji dugotrajna upala kičmenih zglobova. Obično su zahvaćeni i zglobovi u kojima se kičma spaja sa karlicom.

## Znaci i simptomi
Znakovi i simptomi ankilozirajućeg spondilitisa često se pojavljuju postepeno, a vrhunac je u dobi između 20 i 30 godina. Pogođeni često doživljavaju bol i ukočenost koja ih bude u ranim jutarnjim satima.

Oko 30% ljudi sa AS će također doživjeti prednji uveitis, uzrokujući bol u očima, crvenilo i zamagljen vid. Smatra se da je to zbog povezanosti koju i AS i uveitis imaju s nasljeđivanjem antigena HLA-B27. Kardiovaskularna zahvaćenost može uključivati upalu aorte, Kardiovaskularna zahvaćenost može uključivati upalu aorte, insuficijenciju aortnog zaliska ili poremećaj srčanog električnog provodnog sistema. Zahvaćenost pluća karakterizira progresivna fibroza gornjeg dijela pluća ili poremećaj srčanog električnog provodnog sistema.

## Patofiziologija
 proces]]
Ankilozantni spondilitis (AS) je sistemska reumatska bolest, što znači da zahvata cijelo tijelo. Bolest pogađa oko 1–2% osoba sa genotipom HLA-B27. Otprilike 85% ljudi sa AS ima genotip HLA-B27, što znači da postoji jaka genetička povezanost. Faktor nekroze tumora-alfa (TNF α) i IL-1 su također uključeni u ankilozantni spondilitis. Autoantitijela specifična za AS nisu identificirana. Anti-neutrofilna citoplazmatska antitijela (ANCA) povezana su sa AS, ali nisu u korelaciji sa ozbiljnošću bolesti.

Jednonukleotidni polimorfizam (SNP) A/G variante rs10440635 blizak genu "PTGER4" na ljudskom hromosomu 5 povezan je sa povećanim brojem slučajeva ankilozirajućeg spondilitisa u populaciji regrutovanoj iz Ujedinjenog Kraljevstva, Australije i Kanade. *PTGER4*  gen kodira prostaglandinski receptor EP4 (EP4), jedan od četiri receptora za prostaglandin E2. Aktivacija EP4 podstiče remodeliranje i depoziciju kosti i EP4 je visoko eksprimiran na mjestima kičmenog stuba koja su uključena u ankilozirajući spondilitis. Ovi nalazi sugeriraju da prekomjerna aktivacija EP4 doprinosi patološkom remodeliranju i taloženju kostiju kod ankilozirajućeg spondilitisa i da A/G varijanta rs10440635a "PTGER4" predisponira za ovu bolest, vjerovatno utičući na proizvodnju ili ekspresiju EP4.

Povezanost AS sa HLA-B27 sugerira da stanje uključuje T-ćelije CD8, koje stupaju u interakciju sa HLA-B. Nije dokazano da ova interakcija uključuje vlastiti antigen, a barem u povezanom reaktivnom artritisu, koji slijedi nakon infekcija, uključeni antigeni vjerovatno potiču iz unutarćelijskih mikroorganizam. Međutim, postoji mogućnost da su CD4+ T-limfociti uključeni na aberantni način, budući da se čini da HLA-B27 ima niz neobičnih svojstava, uključujući moguću sposobnost interakcije sa T-ćelijskim receptorima u vezi sa CD4 (obično CD8+ citotoksična T-ćelija sa HLAB antigenom jer je MHC klasa 1 antigen).

"Bambusova kičma" se razvija kada se vanjska vlakna fibroznog prstena (*anulus fibrosus disci intervertebralis*) okoštaju, što rezultira stvaranjem marginalnih sindezmofita između susjednih pršljenova.

## Dijagnoza
 prednjeg zida grudnog koša (zakrivljene strelice). Upalne promjene se vide u donjem toraksnom dijelu kičme i L1 (strelice).]]
Ankilozantni spondilitis je član šire definisane bolesti aksijalni spondiloartritis. Aksijalni spondiloartritis može se podijeliti na (1) radiografski aksijalni spondiloartritis (što je sinonim za ankilozantni spondilitis) i (2) neradiografski aksijalni spondiloartritis (koji uključuje manje teške oblike i rane faze ankilozirajućeg spondilitisa).

Dok se ankilozantni spondilitis može dijagnosticirati opisom radioloških promjena u sakroilijačnim zglobovima i kičme, još ne postoje direktni testovi (krvi ili slikovni) za nedvosmislenu dijagnozu ranih oblika ankilozirajućeg spondilitisa (neradiografski aksijalni spondiloartritis). Dijagnoza neradiološkog aksijalnog spondiloartritisa je stoga teža i temelji se na prisustvu nekoliko tipskih karakteristika bolesti.

Ovi dijagnostički kriteriji uključuju:
* Upalni bol u leđima: Hronični, upalni bol u leđima je definiran kada su prisutna najmanje četiri od pet od sljedećih parametara: (1) Dob početka ispod 40 godina, (2) podmukli početak, (3) poboljšanje nakon vježbanja, (4) nema poboljšanja uz mirovanje i (5) bol noću (sa poboljšanjem nakon ustajanja)
* Prethodna historija upale u zglobovima, petama ili spojevima tetiva i kostiju
* Porodična anamneza aksijalnog spondiloartritisa ili drugih povezanih reumatskih/autoimunskih stanja
* Pozitivan na biomarker HLA-B27
* Dobar odgovor na liječenje nesteroidnim protivupalnim lijekovima (NSAID)
* Znakovi povišene upale (C-reaktivni protein i brzina sedimentacije eritrocita)
* Manifestacija psorijaza, upalne bolesti crijeva ili upale oka (uveitis)

Ako ovi kriteriji i dalje ne daju uvjerljivu dijagnozu, može biti korisna magnetna rezonanca (MRI).

Lijekovi koji se koriste za liječenje progresije bolesti uključuju sljedeće:
*Antireumatski lijekovi koji modificiraju bolest (DMARD) kao što je sulfasalazin mogu se koristiti kod osoba s perifernim artritisom. Za aksijalno zahvatanje, dokazi ne podržavaju sulfasalazin. Ostali DMARDS, kao što je metotreksat, nisu imali dovoljno dokaza za  njihov učinak. Općenito, sistemski kortikosteroidi nisu korišteni zbog nedostatka dokaza. Lokalna injekcija kortikosteroida može se koristiti za određene osobe s perifernim artritisom.
*Faktor nekroze tumora-alfa, (TNFα) blokatori (antagonisti), kao što su biološki lijekovi etanercept, infliksimab, golimumab i adalimumab, pokazali su dobru kratkoročnu efikasnost u vidu dubokog i trajnog smanjenja svih kliničkih i laboratorijskih mjera aktivnosti bolesti. Trials are ongoing to determine their long-term effectiveness and safety. Glavni nedostatak je trošak. Alternativa može biti noviji, oralno primijenjivi nebiološki apremilast, koji inhibira lučenje TNF-α, ali nedavna studija nije otkrila da je lijek koristan za ankilozantni spondilitis.
*Anti-interleukin-6 inhibitori kao što je tocilizumab, odobreni za liječenje reumatoidnog artritisa, i rituksimab, monoklonsko antitelo protiv CD20, također su u fazi ispitivanja.
*Interleukinski-17A inhibitor secukinumab jest opcija za liječenje aktivnog ankilozirajućeg spondilitisa koji je neadekvatno reagirao na blokatore (TNFα).

## Prognoza
thumb|Prijelom pršljenova T5 i C7  zbog traume kod osobe s ankilozirajućim spondilitisom kao što se vidi na CT-snimku
Prognoza je povezana sa ozbiljnošću bolesti. > Ovo dovodi kičmu u ranjivo stanje jer postaje jedna kost, zbog čega gubi opseg pokreta i dovodi je u opasnost od prijeloma. To ne samo da ograničava pokretljivost, već i smanjuje kvalitet života oboljele osobe. Potpuna fuzija kičmenog stuba može dovesti do smanjenog opsega pokreta i pojačanog bola, kao i potpunog uništenja zgloba što može izazvati potrebu za zamjenu zgloba.

Osteoporoza je česta kod ankilozirajućeg spondilitisa, kako zbog kronične sistemske upale, tako i zbog smanjene pokretljivosti, kao posljedice AS. Tokom dugotrajnog perioda, može doći do osteopenije ili osteoporoze AP kičme, uzrokujući eventualne kompresione frakture i grbu na leđima. Hiperkifoza uzrokovana ankilozirajućim spondilitisom također može dovesti do oštećenja pokretljivosti i ravnoteže, kao i oštećenja perifernog vida, što povećava rizik od padova koji mogu uzrokovati prijelom ionako krhkih pršljenova. Zbog plućne fibroze, rendgenski snimci grudnog koša mogu pokazati apikalnu fibrozu, dok testiranje plućne funkcije može otkriti restriktivni defekt pluća. Vrlo rijetke komplikacije uključuju neurološka stanja kao što je *sindrom cauda equina*.

## Epidemiologija
Ankilozirajući spondilitis nađen je kod između 0,1% i 0,8% ljudi. Bolest je najčešća u zemljama Sjeverne Evrope, a najmanje se viđa kod ljudi afro-karipskog porijekla. Iako je omjer bolesti  od muškaraca i žena navodno 3:1, i visoke razine imunoglobulina A (IgA) u krvi.

## Historija
thumb|Crtež teškog slučaja AS iz 1857.
Ankilozirajući spondilitis ima dugu historiju, a Galen razlikovao ga je od reumatoidnog artritisa još u 2. stoljeću nove ere. Smatralo se da su skeletni dokazi bolesti (okoštavanje zglobova i enteze prvenstveno aksijalnog skeleta, poznato kao "bambusova kičma") pronađeni u skeletnim ostacima 5.000 godina stare egipatske mumije sa dokazima bambusove kičme. However, a subsequent report found that this was not the case.

Anatom i hirurg Realdo Colombo opisao je u čemu je mogla biti bolest 1559, a prvi izvještaj o patološkim promjenama na skeletu koje su moguće povezane s AS objavio je  Bernard Connor, 1691. U 1818. Benjamin Brodie postao je prvi ljekar koji je dokumentirao osobu za koju se vjeruje da ima aktivan AS, a koja je također imala popratni iritis.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 
* Questions and Answers about Ankylosing Spondylitis&nbsp;- US National Institute of Arthritis and Musculoskeletal and Skin Diseases

Kategorija:Geni na hromosomu 6

Kategorija:Artritis
Kategorija:Autoimune bolesti
Kategorija:Reumatologija