open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Miodrag Simović

**Miodrag Simović** (rođen 3. novembra 1952.) je bosanskohercegovački sudija i akademik, član Ustavnog suda Bosne i Hercegovine.

## Biografija 
Diplomirao je na Pravnom fakultetu Univerziteta u Novom Sadu. Godine 1981. magistrirao je krivično pravo u Novom Sadu, a doktorsku disertaciju odbranio na istom fakultetu 1985. Nakon završenog studija radio je u Ministarstvu unutrašnjih poslova i Ministarstvu pravde i uprave Republike Srpske. Od 30. januara 1991. do 25. oktobra 1993. vršio je dužnost potpredsjednika Vlade Socijalističke Republike Bosne i Hercegovine, a zatim Republike Bosne i Hercegovine.

Od decembra 1998. do maja 2003. bio je sudija Ustavnog suda Republike Srpske. a od 2012. dopisni član Akademije nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine (član njenog predsjedništva od 2014). Od 2014. član je Evropske akademije nauka i umjetnosti. Član je Akademije nauka i umjetnosti Republike Srpske i Predsjedništva Udruženja pravnika Republike Srpske.

## Reference 
Kategorija:Rođeni 1952.
Kategorija:Članovi ANUBiH
Kategorija:Članovi ANURS
Kategorija:Članovi Ruske akademije nauka
Kategorija:Članovi Evropske akademije nauka i umjetnosti
Kategorija:Sudije Ustavnog suda Bosne i Hercegovine
Kategorija:Biografije, Foča
Kategorija:Bivši studenti Univerziteta u Novom Sadu
Ernst Reiter (biatlonac)

** Ernst Reiter ** rođen 31. oktobra 1962. u Traunsteinu u Zapadnoj Njemačkoj (danas Njemačka) je nekadašnji zapadnonjemački biatlonac.

## Karijera 
### Olimpijske igre 
Reiter je nastupio dva puta na olimpijskim igrama i to na: ZOI 1984. i ZOI 1988. Osvojio je jednu srebrnu i jednu bronzanu medalju. Na  ZOI 1984. osvojio je bronzanu medalju u štafeti s Peterom Angererom, Walterom Pichlerom i Fritzom Fischerom, zaostavši 13.4&nbsp;s iza sovjetske štafete u sastavu: Dmitrij Vasiljev, Jurij Kaškarov, Algimantas Šalna i Sergej Buligin. Na ZOI 1988. osvojio je srebrnu medalju u štafeti s Peterom Angererom, Stefanom Höckom i Fritzom Fischerom zaostavši 1:07.4&nbsp;min iza sovjetske štafete u sastavu: Dmitrij Vasiljev, Sergej Čepikov, Aleksandar Popov i Valerij Medvedcev. Na istim igrama ostvario je najbolji plasman u pojedinačnoj konkurenciji, kada je u utrci na 10&nbsp;km osvojio 19-o mjesto s dva promašaja i zaostatkom od 1:42.1&nbsp;min iza pobjednika istočnonjemačkog biatlonca Frank-Peter Roetscha.

### Svjetsko prvenstvo 
Ernst Reiter je od SP 1985. do SP 1990. nastupio četiri puta na Svjetskim prvenstvima. Osvojio je jednu bronzanu medalju na SP 1987. u štafeti s Peterom Angererom, Herbertom Fritzenwengerom i Fritzom Fischerom, kada su zaostali 2:18.8&nbsp;min iza istočnonjemačke štafete u sastavu: Jürgen Wirth, Frank-Ernst Roetsch, Matthias Jacob i André Sehmisch. U pojedinačnoj konkurenkciji, mu je najbolji rezultat šesto mjesto na SP 1985. u utrci na 20&nbsp;km, kada je s jednim promašajem i zaostatkom od 3:11.2&nbsp;min bio sporiji iza pobjednika ruskog biatlonca Jurija Kaškarova.

### Svjetski kup 
Prvi nastup Reitera u Svjetskom kupu bio je u sezoni 1983/84. u Oberhofu 1. marta 1984. u utrci na 20&nbsp;km. kada je osvojio 37-o mjesto. U sezoni 1987/88. u Ruhpoldingu je pobijedio 28. januara 1988. u utrci na 20&nbsp;km. U štafetnim utrkama pobijedio je tri puta.

## Prestanak karijere 
Aktivnim bavljem biatlonom prestao se baviti 1990.

## Nagrade 
## Privatni život 
## Napomene 
## Reference 
## Vanjski linkovi
* 

Kategorija:Rođeni 1962.
Kategorija:Biografije, Traunstein
Kategorija:Zapadnonjemački biatlonci
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1984.
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1988.
Kategorija:Zapadnonjemački olimpijci u biatlonu
Kategorija:Osvajači srebrne medalje na Olimpijskim igrama (Zapadna Njemačka)
Kategorija:Osvajači bronzane medalje na Olimpijskim igrama (Zapadna Njemačka)
Kategorija:Osvajači medalja na Zimskim olimpijskim igrama 1984.
Kategorija:Osvajači medalja na Zimskim olimpijskim igrama 1988.
Kategorija:Osvajači medalja na Svjetskim prvenstvima u biatlonu
Nogometne utakmice Crna Gora – Češka

## Utakmice 
|}

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Crna Gora–Češka na EU-Football.info
* Crna Gora–Češka na National-Football-Teams.com

Češka
Crna Gora
Nogometne utakmice Crna Gora – Gibraltar

## Utakmice 
|}

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Crna Gora–Gibraltar na EU-Football.info
* Crna Gora–Gibraltar na National-Football-Teams.com

Gibraltar
Crna Gora
Košarkaški savez Vojvodine

**Košarkaški savez Vojvodine (KSV)** je regionalna sportska organizacija koja koordinira razvoj košarke na području Vojvodine. Sa sjedištem u Novom Sadu, savez organizira regionalna takmičenja, pruža podršku klubovima i provodi programe za razvoj mladih talenata. 

## Historija 
KSV je osnovan kao dio šire inicijative za organizaciju košarke u bivšoj Jugoslaviji. Savez je kroz svoje postojanje imao ključnu ulogu u uspostavljanju ligaških sistema i razvoju infrastrukture za košarku u Vojvodini. Tijesno je sarađivao s nacionalnim savezima te je kroz svoju historiju podržavao osnivanje i rad brojnih klubova u regiji. Među partnerima koji podržavaju rad Saveza, nalazi se i Merdian. 

## Osnovne aktivnosti 
* Organizacija liga i turnira za seniore i mlađe kategorije.
* Edukacija trenera, sudija i drugih sportskih stručnjaka.
* Podrška košarkaškim klubovima u vidu sredstava i promocije.

## Takmičenja 
KSV organizuje i koordinira slijedeće lige i turnire: 

* Seniorska liga Vojvodine.
* Juniorske, kadetske i pionirske lige.
* Regionalna kup takmičenja i prijateljski turniri.

## Eksterne veze 
Zvanična web stranica Udruženja

## Reference 
Kategorija:Košarka u Srbiji
Josip Magdić

**Josip Magdić** bio je hrvatski i bosanskohercegovački kompozitor i dirigent koji je 1970. došao u SR Bosnu i Hercegovinu, gdje se posvetio komponovanju i pedagoškoj djelatnosti.

Pored kompozitorskog stvaralaštva, posebno važna funkcija je bila osnivanje i rukovođenje ansamblima za novu muziku nazvane „Momus“ i „Masmantra“, a to je bio i jedan od pokretača *Dana muzičkog stvaralaštva BiH*. Njegova kompozitorska interesovanja su širokog ambitusa: vokalna, instrumentalna i vokalno-instrumentalna muzika za soliste, manje ili veće sastave.

## Biografija 
Rođen je 19. marta 1937. u Ogulinu. Magdić se kao gimnazijalac počeo ozbiljnije pripremati za muzičko školovanje. U srednjoj muzičkoj školi u Zagrebu uči svirati rog, ali i predmete koji nisu bili vezani za rog i koji su širili njegova praktična i teorijska znanja. Zatim upisuje Pedagošku akademiju koju apsolvira 1960. s najvišim ocjenama kod profesora Z. Grgoševića, J. Magdalenića i H. Pettana.

Na studij kompozicije dolazi kao zreo muzičar i s već nekim priznatim kompozitorskim radovima. Nakon savjeta profesora Stjepana Šuleka da pričeka još jednu godinu, jer trenutno nije bilo mjesta u njegovoj klasi, Magdić odlazi u Ljubljanu u klasu Lucijana M. Škerjanca. U kompoziciji brzo napreduje radeći znatno više od zahtijeva nastavnog programa. Studij završava za tri godine, a zatim upisuje i studij dirigovanja u klasi D. Švare i postdiplomski studij iz kompozicije kod Škerjanca, koji je završio 1966.

Godine 1994. odlazi u Zagreb, postaje članom Hrvatskog društva skladatelja te biva izabran za profesora na Muzičkoj akademiji, gdje se zadržava do odlaska mirovinu 2007.

Magdić je preminuo 26. novembra 2020. u Ogulinu.

## Djela 
Opus Josipa Magdića broji preko 250 djela.

### Vokalna djela
* *Popule meus* za mješoviti hor, 1988;
* *Iam hiems* za mješoviti hor, 1988;

### Djela za solo instrument
* *Aforizmi* za flautu, 1963;
* *Asonanca* za klarinet, 1965;
* *Preludio alatorico* za klavir, 1970;
* *Bendbaša* za klavir, 1992;
* *Prkosni* *preludij* *s* *gelerom* za orgulje, 1992;
* *Sarajevske ratne razglednice* za orgulje, 1993.

## Reference 
Kategorija:Biografije, Ogulin
Kategorija:Rođeni 1937.
Kategorija:Umrli 2020.
Kategorija:Dobitnici Šestoaprilske nagrade
Kategorija:Hrvatsko kulturno društvo "Napredak"
Kategorija:Hrvatski kompozitori
Kategorija:Bosanskohercegovački kompozitori
Kategorija:Hrvatski dirigenti
Kategorija:Bosanskohercegovački dirigenti
Nogometne utakmice Kosovo – Švicarska

## Utakmice
|}

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Kosovo–Švicarska na EU-Football.info
* Kosovo–Švicarska na National-Football-Teams.com

Švicarska
Kosovo
Mladen Stahuljak

**Stahuljak Mladen** bio je hrvatsko-bosanski kompozitor koji je veći dio svog života proveo u Bosni i Hercegovini. Rođen je u Zadru 15. marta 1914.

## Biografija 
Mladen Stahuljak bio je rođen u porodici muzičara, otac mu je bio učitelj i poznati čelist, a majka operska pjevačica. U okviru porodice u kamernom kućnom obliku muziciranja djelovao je gudački kvartet i klavirski trio. Osnovnu školu pohađao je u Petrinji, a gimnaziju u Petrinji i, od 1926. u Zagrebu. Tu je također stekao muzičko obrazovanje pohađajući i Muzičku školu *Hrvatskog glazbenog zavoda*. Nakon srednjoškolskog obrazovanja upisao je studij filozofije. Na akademiji u Zagrebu  završio je studije za orgulje – pedagoški smjer. Kao čelist bio je i član Zagrebačke Filharmonije i Opere. Bio je i dirigent *"Oratorijskog zbora Sv. Marka"*.

Ostala njegova kompozitorska ostvarenja pripadaju području kamerne, crkvene, klavirske i vokalne muzike. Poslije Drugog svjetskog rata radio je kao orguljaš u katedrali i protestantskoj crkvi u Zagrebu. Poslan je u Sarajevo 1954. gdje je pored dirigovanja u Sarajevskoj operi radio i u Srednjoj muzičkoj školi, gdje se istakao kao vrsni profesor harmonije, polifonije i malih muzičkih formi. Jedan dio svog radnog vijeka proveo je i u Radiu Sarajevo kao muzički urednik.

Zbog rata u Bosni i Hercegovini između 1992-95, Mladen Stahuljak se sa suprugom preselio u Hamburg, gdje je i umro 8. marta 1996.

## Djela 
Opus ovog kompozitora je raznovrstan. Samostalno je klasificirao svoja djela po opusima, prema nastanku i vrsti djela, a veliki broj istih bio je objavljen u edicijama UKBIH i SOKOJ-a.

Kao vrstan pijanist i korepetitor, Stahuljak je nekoliko djela posvetio solo klaviru. Prvo djelo *"Muzički portreti, op. 1"* za klavir, posvetio je nekolicini kompozitora: Schumannu, Brahmsu, Regeru, Skrjabinu i Rimskom-Korsakovu. U portretiranju njemu bliskih kompozitora iz prošlosti, uzimao je stilske elemente svakog od njih, te poneki citat.

Komponovao je i muziku za djecu i mlade, a iz tog repertoara, prominentne klavirske kompozicije su: "Mala svita", "Allegretto" i "Scherzino", "Tema s varijacijama" i "Sonatina".

## Izvori 
Kategorija:Hrvatski dirigenti
Kategorija:Hrvatski kompozitori
Kategorija:Biografije, Zadar
Kategorija:Rođeni 1914.
Kategorija:Umrli 1996.
Damir Skomina

**Damir Skomina** nekadašnji je slovenski nogometni sudija. Trenutno je angažiran na Hrvatskoj radioteleviziji kao analitičar sudijskih odluka.

## Karijera 
U Prvoj ligi Slovenije počeo je suditi 2000, a FIFA-inu značku dobio je 2003.

Na Evropskom prvenstvu 2008. bio je četvrti sudija u nekoliko utakmica. Iste godine sudio je četvrtfinale muškog turnira na Olimpijskim igrama u Pekingu između Brazila i Kameruna.

Sudio je i revanš-utakmicu osmine finala Lige prvaka 2011/12. između Arsenala i Milana, kao i četvrtfinale između Chelseaja i Benfike na Stamford Bridgeu.

Na Evropskom prvenstvu 2012. sudio je dvije utakmice u grupnoj fazi i četvrtfinalnu između Njemačke i Grčke. Kasnije te godine imenovan je za sudiju UEFA Superkupa između Chelseaja i Atlético Madrida.

Bio je četvrti sudija u finalu Lige prvaka 2013.

Dodijeljeno mu je da vodi i revanš-utakmicu polufinala Lige prvaka 2015/16. između Real Madrida i Manchester Cityja na stadionu "Santiago Bernabéu".

Na Evropskom prvenstvu 2016. sudio je četiri utakmice, uključujući onu u osmini finala između Engleske i Islanda te četvrtfinalnu između Velsa i Belgije. Odabran je da sudi i finale Evropske lige 2017. između Ajaxa i Manchester Uniteda.

Krajem marta 2018. FIFA je objavila da će Skomina suditi na Svjetskom prvenstvu 2018. s Jurom Praprotnikom i Robertom Vukanom kao pomoćnicima.

Dana 13. februara 2019. poništio je gol Ajaxu koristeći VAR prvi put u historiji Lige prvaka.

Izabran je da sudi finale Lige prvaka 2019. između Tottenhama i Liverpoola na stadionu Metropolitano u Madridu. Već u 20. sekundi dosudio je jedanaesterac za Liverpool nakon što je Moussa Sissoko rukom zaustavio Manéovo dodavanje. Mohamed Salah realizovao je kazneni udarac, a Liverpool je do kraja postigao još jedan gol za konačnih 2–0.

Sudio je i četvrtfinalnu utakmicu Lige prvaka 2019/20. između Barcelone i Bayerna u Lisabonu, kada su Bavarci pobijedili 8–2, nanijevši najgori poraz Barceloni u 69 godina.

U augustu 2021. okončao je karijeru zbog zdravstvenih problema, posebno problema s koljenima.

## Reprezentativne utakmice 
### Takmičarske 
### Prijateljske 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Profil na *worldfootball.net* 
* Profil na *eu-football.info*  

Kategorija:Rođeni 1976.
Kategorija:Živi ljudi
Kategorija:Biografije, Koper
Kategorija:Slovenske nogometne sudije
Kategorija:Sudije u UEFA Ligi prvaka
Kategorija:Sudije u UEFA Evropskoj ligi
Prutače

**Prutače** je naseljeno mjesto u općini Brčko, Bosna i Hercegovina. Osnovano je 9. aprila 2014. na osnovu *Zakona o nazivima naseljenih mjesta na području Brčko Distrikta Bosne i Hercegovine*, od dijelova naselja Ćoseta i Gornji Rahić.

## Stanovništvo 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
*Zvanična stranica Vlade distrikta Brčko
*Zvanična stranica Skupštine distrikta Brčko
Stefan Höck

** Stefan Höck ** rođen 10. maja 1963. u Benediktbeuernu u Zapadnoj Njemačkoj (danas Njemačka) je nekadašnji zapadnonjemački biatlonac.

## Karijera 
### Olimpijske igre 
Höck je nastupio samo jednom na olimpijskim igrama i to na ZOI 1988. Osvojio je jednu srebrnu medalju u štafeti s Peterom Angererom, Ernstom Reiterom i Fritzom Fischerom zaostavši 1:07.4&nbsp;min iza sovjetske štafete u sastavu: Dmitrij Vasiljev, Sergej Čepikov, Aleksandar Popov i Valerij Medvedcev. Na istim igrama ostvario je najbolji plasman u pojedinačnoj konkurenciji, kada je u utrci na 10&nbsp;km osvojio 26-o mjesto s tri promašaja i zaostatkom od 2:18.11&nbsp;min iza pobjednika istočnonjemačkog biatlonca Frank-Peter Roetscha.

### Svjetsko prvenstvo 
Stefan Höck je od SP 1985. do SP 1990. nastupio dva puta na Svjetskim prvenstvima, ali nije osvojio ni jednu medalju. U pojedinačnoj konkurenkciji, mu je najbolji rezultat 20-o mjesto na SP 1990. u utrci na 10&nbsp;km, kada je s jednim promašajem i zaostatkom od 01:45.1&nbsp;min bio sporiji iza pobjednika istočnonjemačkog biatlonca Marka Kirchnera. Na istom prvenstvu u ekipnoj utrci s Aloisom Reiterom, Tobiasom Lindnerom i Jörgom Hausbergerom, osvojio je zadnje 14-o mjesto, kada su zaostali 8:42.6&nbsp;min iza istočnonjemačkog tima u sastavu: Raik Dittrich, Mark Kirchner, Birk Anders i Frank Luck.

### Svjetski kup 
Prvi nastup Höcka u Svjetskom kupu bio je u sezoni 1983/84. u Pontresiniu 15. januara 1984. u utrci štafete s Walterom Pichlerom, Peterom Angererom i Fritzom Fischerom, kada su osvojili treće mjesto. U sezoni 1987/88. u Ruhpoldingu je pobijedio 30. januara 1988. u utrci na 10&nbsp;km. U štafetnim utrkama pobijedio je dva puta.

## Prestanak karijere 
Aktivnim bavljem biatlonom prestao se baviti 1990.

## Nagrade 
## Privatni život 
## Napomene 
## Reference 
## Vanjski linkovi
* 

Kategorija:Rođeni 1963.
Kategorija:Biografije, Benediktbeuern
Kategorija:Zapadnonjemački biatlonci
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1988.
Kategorija:Zapadnonjemački olimpijci u biatlonu
Kategorija:Osvajači srebrne medalje na Olimpijskim igrama (Zapadna Njemačka)
Kategorija:Osvajači medalja na Zimskim olimpijskim igrama 1988.
Letu štuke (album)

**Letu štuke** je prvi (debitantni) album bosanskohercegovačke grupe Letu štuke. Nastao je 2005. u produkciji MENART.

Godine 2004, članovi grupe počinju raditi na snimanju novih materijala za album. Snimili su demo za 15 pjesama čiji je većinski autor Dino Šaran. U međuvremenu, Dino Šaran odlazi u Pariz. Prva snimljena pjesma je Sunce koju su snimili sa Darkom Rundekom i njegovim bendom - Cargo Orkestar. Ubrzo zatim bend potpisuje ugovor u Zagrebu, u proljeće 2005. s izdavačkom kućom Menart iz Hrvatske. Na snimanju albuma učestvuju i mnogi muzičari i autori iz domaćih bendova. Album je snimljen u Sarajevu u studiju Dejana Pejakovića i Dine Vatrenjaka, dok je miksanje i mastering radio Zlaja Hadžić u studiju u Amsterdamu. Producent i aranžer na albumu je bio Đani Pervan. Album je oficijalno izašao sredinom novembra 2005, a prvi radio singl je bila pjesma Mjesto za dvoje. Po izlasku albuma, izdvajaju se pjesme: "Minimalizam", "Mjesto za dvoje", "Tepsija", "Signali", "Grad bez boje" i "Pero Papacoder". Sarajevska grupa se već s prvim studijskim albumom uspješno pozicionirala, kako u Bosni i Hercegovini, tako i drugim zemljama kao što su Hrvatska, Srbija i Slovenija. Publike je vrlo brzo njihov album svrstala među vodeće alter-pop naslove.

Postava grupe tokom snimanja albuma:
* Dino Šaran: vokali, akustična i električna gitara
* Dejan Pejaković: akustična gitara, električna gitara i prateći vokal
* Ćera: bas
* Đani Pervan: bubnjevi, udaraljke, programiranje, bas, akustična gitara, ney, harmonijum
* Dušan Vranić - Dušo: akustični klavir, sintisajzer, harmonijum, harmonika, iranski sitar

## Spisak pjesama 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* https://www.discogs.com/release/2859164-Letu-%C5%A0tuke-Letu-%C5%A0tuke
* MENART Stranica (grupa): https://www.menart.hr/glazba/hr/letu-stuke

Kategorija:Albumi iz 2005.
Kategorija:Albumi u izdanju Menarta
Kategorija:Debitantski albumi iz 2005.
Kategorija:Albumi grupe Letu štuke
Istospolni brak u Meksiku

**Istospolni brak** legalan je u Meksiku. Mnogi su Meksikanci izrazili potporu bračnoj jednakosti, premda Katolička crkva istospolni brak smatra dijelom „rodne ideologije“.

U augustu 2010, meksički vrhovni sud donio je odluku da istospolni brakovi sklopljeni bilo gdje u Meksiku moraju biti prepoznati u svim meksičkim saveznim državama. Međutim, pravo na posvajanje djece varira. Meksiko je peta država u Sjevernoj Americi koja je legalizirala istospolni brak.

## Izvori 
Kategorija:LGBTQ u Meksiku
Makedonci u Bosni i Hercegovini

**Makedonci u Bosni i Hercegovini** su službeno priznata nacionalna manjina u Bosni i Hercegovini. Prema popisu stanovništva iz 2013. 738 osoba izjasnilo su se kao Makedonci. Novi val Makedonaca uslijedio je u periodu nakon Drugog svjetskog rata, kada su i Bosna i Hercegovina i Sjeverna Makedonija bile dio novoosnovane Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije. Makedonci su se uglavnom naseljavali u gradovima, i to u: Banjaluci, Sarajevu, Zenici, Bijeljini, Doboju, Derventi, Mostaru, Zvorniku, Prijedoru i drugim mjestima.

## Također pogledajte 
* Odnosi Bosna i Hercegovina–Sjeverna Makedonija
* Etničke grupe u Bosni i Hercegovini
* "Ostali" u Bosni i Hercegovini
* Makedonska dijaspora
* Bošnjaci u Sjevernoj Makedoniji
* Makedonci

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 

Kategorija:Etničke grupe u Bosni i Hercegovini
*
Kategorija:"Ostali" u Bosni i Hercegovini
Bosna i Hercegovina
Reljevo

**Reljevo** je sarajevsko naselje u općini Novi Grad. Pripada istoimenoj mjesnoj zajednici "MZ Reljevo" sa sjedištem u Ulici Reljevska.

mini|243x243piksel|Naselje Reljevo označeno crvenim krugom.

## Položaj i geografija 
Naselje se nalazi na sjeveru općine i graniči s naseljima Rečica i Krivoglavci (Općina Vogošća), na zapadu s naseljem Dobroševići, na jugu s naseljem Rajlovac. Naselje čini industrijska zona, poslovni i društveni objekti. Područje je uglavnom brdovito. Najviši vrh je Tjepovac sa vrhom od 655 m. Kroz naselje prolazi rijeka Bosna. Udaljenost od centra grada je 10&nbsp;km. Nalazi se u geografskoj cjelini Sarajevsko Polje.

## Historija i ličnosti 
* Petar Zimonjić
* Vojislav Kecmanović
* Vera Šnajder
* Nikolaj Mandić

## Kultura 
Crkva Prenos mošti svetog oca Nikolaja predstavlja kulturnu baštinu ovog naselja zajedno sa Reljevskom bogoslovijom.

## Saobraćaj 
Kroz Reljevo prolaze sljedeće linije prevoza:
;GRAS
* Autobuska linija 23a Željeznička Stanica - Reljevo dom - Dobroševići
* Autobuska linija 22a Stup-Vogošća
* Minibuska linija 71 Stup-Rečica
;
; Centrotrans
* Autobuska linija 22a-1 Stup-Vogošća
* Minibuska linija 71a Stup - Rječica 
* **Željeznice FBiH**
* Stajalište Reljevo. (Spada u gradsku željeznicu) Vozovi:
* 2150, 2151, 2156, 2157, 2160, 2161, 2162, 2163, 2168, 2169, 2170, 2171

## Objekti u naselju 
* Osnovna škola "Gavrilo Princip" ili Reljevska bogoslovija.
* Policijska stanica
* Dom zdravlja Novi Grad - Reljevo
* Crkva prenosa moštiju Svetog Nikole u Reljevu
* Carinski terminal

## Reference 
Kategorija:Naselja u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Naseljena mjesta u Novom Gradu (Sarajevo)
Crnogorci u Bosni i Hercegovini

**Crnogorci u Bosni i Hercegovini** su službeno priznata nacionalna manjina u Bosni i Hercegovini. Prema popisu stanovništva iz 2013. 1.883 osobe izjasnile su se kao Crnogorci, Od tog broja, 1.156 je popisano na području Republike Srpske, 696 na području Federacije Bosne i Hercegovine, i 31 na području Brčko distrikta. Najveći dio živi u gradovima, kao što su Sarajevo, Banja Luka i Trebinje.

## Demografija 
Broj stanovnika crnogorske nacionalnosti, prema popisima stanovništva obavljenim kroz historiju Bosne i Hercegovine, izgledalo je ovako:

## Također pogledajte 
* Odnosi Bosna i Hercegovina–Crna Gora
* Etničke grupe u Bosni i Hercegovini
* "Ostali" u Bosni i Hercegovini
* Crnogorska dijaspora
* Bošnjaci u Crnoj Gori
* Crnogorci

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 

Kategorija:Etničke grupe u Bosni i Hercegovini
*
Kategorija:"Ostali" u Bosni i Hercegovini
Bosna i Hercegovina
Deset mlađa

**"Deset mlađa"** pjesma je bosanskohercegovačkog pjevača Edina Dervišhalidovića, poznatijeg po estradnom imenu Dino Merlin. Treća je pjesma s njegovog studijskog albuma *Ispočetka*, koji su 2008. na CD-u, kaseti i LP ploči objavili Muzička produkcija Javnog servisa Bosne i Hercegovine, Croatia Records, Magaza i City Records.

Tekst je napisao Dervišhalidović, koji je i kompozitor ove balade. Snimljen je i videospot u kojem je Dervišhalidović otpjevao ovu pjesmu uz istaknute prateće pjevačice i klavirski uvod. 

"Deset mlađa" ostvarila je dobar uspjeh kod publike, a zajedno s ostalim pjesmama s novog albuma otpjevana je na promotivnom koncertu 19. jula iste godine na stadionu Koševo. 

## Muzički primjer 
* "Deset mlađa"

## Reference 
Kategorija:Pjesme Dine Merlina
Kategorija:Singlovi iz 2008.
Kategorija:Albumi u izdanju Croatia Recordsa
Turci u Bosni i Hercegovini

**Turci u Bosni i Hercegovini** su službeno priznata i najstarija nacionalna manjina u Bosni i Hercegovini. Turska zajednica počela je da se naseljava u ovu regiju u 15. vijeku, kada je Bosna i Hercegovina bila pod osmanskom vlašću, međutim, mnogi Turci su se odselili u Tursku kada je Bosna i Hercegovina došla pod austrougarsku vlast.

Turski jezik je zvanično priznat kao manjinski jezik u Bosni i Hercegovini u skladu sa Evropskom poveljom o regionalnim ili manjinskim jezicima, prema članu 2. stav 2. ratifikacije iz 2010. Prema popisu stanovništva iz 2013, 1.233 osobe (817 muškaraca, 416 žena), od kojih 990 živi na području Kantona Sarajevo, izjasnili su se da im je turski jezik maternji jezik, dok je 1.108 (738 muškaraca, 370 žena), od kojih 970 živi u Kantonu Sarajevo, izjasnili su se kao etnički Turci.

## Demografija 
Broj stanovnika turske nacionalnosti, prema popisima stanovništva obavljenim kroz historiju Bosne i Hercegovine, izgledalo je ovako:

## Značajne osobe 
* Aldin Mustafić, pripadnik turske manjine u Bosni i Hercegovini, napisao knjigu pod naslovom "*Epohe fonetske misli kod Arapa i arebica*", kao dio uticaja turske kulture u BiH.
* Derviš Korkut, bibliotekar, učitelj, humanista i orijentolog
* Besim Korkut, književnik, teolog i islamski učenjak

## Također pogledajte 
* Odnosi Bosna i Hercegovina–Turska
* Etničke grupe u Bosni i Hercegovini
* "Ostali" u Bosni i Hercegovini
* Turska dijaspora
* Bošnjaci u Turskoj
* Turci

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 

Kategorija:Etničke grupe u Bosni i Hercegovini
*
Kategorija:"Ostali" u Bosni i Hercegovini
Bosna i Hercegovina
Odd Lirhus

**Odd Lirhus** rođen 18. septembra 1956. u Vossu u Norveškoj je nekadašnji norveški biatlonac i svjetski prvak u biatlonu.

## Karijera 
### Olimpijske igre 
Lirhus je nastupio dva puta na olimpijskim igrama i to na: ZOI 1980. i ZOI 1984. Osvojio je jednu srebrnu medalju na ZOI 1984. u  štafeti s Eirikom Kvalfossom, Rolfom Storsveenom i Kjellom Søbakom, zaostavši 12.2&nbsp;s iza sovjetske štafete u sastavu: Dmitrij Vasiljev, Jurij Kaškarov, Algimantas Šalna i Sergej Buligin. Najbolji rezultat u pojedinačnoj konkurenciji bilo mu je sedmo mjesto na ZOI 1980. u utrci na 10&nbsp;km, kada je s dva promašaja i zaostatkom od 1:59.7&nbsp;min bio sporiji od istočnonjemačkog biatlonca Franka Ullricha.

### Svjetsko prvenstvo 
Odd Lirhus je od SP 1978. do SP 1983. nastupio pet puta na Svjetskim prvenstvima. Osvojio je jednu zlatnu, tri srebrne i jednu bronzanu medalju. Zlatnu medalju osvojio je na SP 1978. u utrci na 20&nbsp;km s jednim promašajem i prednošću od 9.4&nbsp;s u odnosu na drugoplasiranog Franka Ullricha, a prvu srebrnu na istom prvenstvu u štafeti s Sigleifom Johansenom, Roarom Nilsenom i Torom Svendsbergetom sa zaostatkom od 2:40.9&nbsp;min u odnosu na istočnonjemačku štafetu u sastavu: Manfred Beer, Frank Ullrich, Klaus Siebert i Eberhard Rösch. Na SP 1979. u utrci na 10&nbsp;km osvojio je drugu srebrnu s tri promašaja i zaostatkom od 53.2&nbsp;s u odnosu na pobjednika Franka Ullricha. Na SP 1982. je osvojio treću srebrnu u štafeti s Kjellom Søbakom, Rolfom Storsveenom i Eirikom Kvalfossom sa zaostatkom od 1:07.8&nbsp;min u odnosu na istočnonjemačku štafetu u sastavu: Mathias Jung, Matthias Jacob, Frank Ullrich i Bernd Hellmich, a na narednom prvenstvu bronzanu u štafeti, s Kjellom Søbakom, Øivindom Nerhagenom i Eirikom Kvalfossom sa zaostatkom od 4:38.6&nbsp;min u odnosu na sovjetsku štafetu u sastavu: Sergej Buligin, Algimantas Šalna, Jurij Kaškarov i Pjotr Miloradov.

### Svjetski kup 
Prvi nastup Lirhusa u Svjetskom kupu bio je u sezoni 1977/78. u Ruhpoldingu 14. januara 1978. u utrci na 10&nbsp;km kada je osvojio deveto mjesto iza pobjednika Sigleifa Johansena Ukupno je pobijedio dva puta u utrkama Svjetskog kupa.

## Prestanak karijere 
Aktivnim bavljem biatlonom prestao se baviti 1984.

## Nagrade 
## Privatni život 
## Napomene 
## Reference 
## Vanjski linkovi
* 

Kategorija:Rođeni 1956.
Kategorija:Biografije, Voss
Kategorija:Norveški biatlonci
Kategorija:Norveški biatlonski treneri
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1980.
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1984.
Kategorija:Norveški olimpijci u biatlonu
Kategorija:Osvajači srebrne medalje na Olimpijskim igrama (Norveška)
Kategorija:Osvajači medalja na Zimskim olimpijskim igrama 1984.
Kategorija:Osvajači medalja na Svjetskim prvenstvima u biatlonu
Kategorija:Svjetski prvaci u biatlonu
Autoput A3 (Portugal)

Autoput A3 ili Entre-Douro-e-Minho je portugalski autoput, koji povezuje Porto sa Valençom, nastavljajući se do granice sa Španijom, povezujući podregije Área Metropolitana do Porto, Ave, Cávado i Alto Minho, koje pripadaju Sjevernoj regiji, ukupne dužine 112 km.

A3 upravlja koncesionar Brisa i prolazi kroz okruge Porto, Braga i Viana do Castelo. Naplaćuje se cestarina, a produženje A 3 košta 8,15 € za vozilo klase 1.

Završena 1998. godine, osnovna je osa koja povezuje sjever Španija i Galicija, u dužini od 112 km. Autoput počinje na Via de Cintura Interna, u srcu grada Porta i nakon napuštanja A4, na istoku, u Águas Santas i Ermesinde, prolazeći u blizini industrijskih i ekonomskih polova Maia i Alfena, prelazi plodnu regiju Santo Tirso, Trofa i Famalicão, približavajući se gradu nadbiskupa. Iz Brage ide do veličanstvenog Ponte de Lima i tamo počinje veličanstveni prelazak Serra de Lima

U oktobru 2012. godine, proširenje sa 2 na 3 trake između naplatne rampe Maia i raskrsnice Trofa/Santo Tirso je završeno.

A3 je dio evropske ceste E01, koja se nastavlja do grada A Coruña.
Kategorija:Autoputevi u Portugalu
Autoput A1 (Portugal)

Autoput A1 ili sjeverni autoput je portugalski autoput, koji povezuje Lisabon sa Portom, povezujući regiju Lisabonskog metropolitanskog područja sa podregijom Lezíria do Tejo, koja pripada regiji Alentejo, Médio Tejo, regiji Leiria, regiji Coimbra i regiji Aveiro, koja pripada centralnoj regiji, i podregiji metropolitanskog područja Porto,  pripada Sjevernoj regiji, ukupne dužine 303 Km.

U Lisabonu, autoput počinje na sjeveru grada, na kraju Avenida Marechal Craveiro Lopes, ukrštajući se sa autocestom A12, koja ide prema mostu Vasco da Gama za Setúbal. Dalje, u Alverci, autoput ima raskrsnicu sa A9, koja ide jugozapadno do Caxiasa, kao vanjska obilaznica grada Lisabona. Prolazeći kroz Carregado, autoput se siječe sa autocestom A10, koja ide jugozapadno do Arruda dos Vinhosa i istočno do Samora Correire i Benaventea. U blizini Santarema, autoput ima raskrsnicu sa A15, koja ide na zapad do Caldas da Rainha. U Torres Novasu, autoput se siječe sa autocestom A23, koja ide sjeveroistočno do Castelo Branca i Guarde. Prije nego što stigne do Coimbre, autoput se povezuje sa A13-1, koja ide istočno do Condeixa-a-Nove i prolazi pored Coimbre, na sjeveru grada, autoput ima raskrsnicu sa A14, koja ide zapadno do Figueira da Foz. 

Prolazeći kroz Albergaria-a-Velha, u blizini grada Aveira, autoput se presijeca sa autocestom A25, koja ide na zapad do centra grada Aveira i istočno do Viseua i Guarde. U Nogueira da Regedoura, autoestar ima raskrsnicu sa A41, koja ide na zapad do Espinha i sjeveroistočno od Valonga do Matosinhosa, što je vanjska obilaznica grada Porta. Dolaskom u grad Porto, u Vila Nova de Gaia, autoput se prvo presijeca sa A20, koja ide sjeverozapadno do Porta, kao unutrašnja obilaznica grada istog grada, zatim se autoput siječe sa A29, koja ide jugozapadno do Espinha i dalje sa A44, koja povezuje grad Vila Nova de Gaia od sjevera prema jugu. Prolazeći pored mosta Arrábida, autoput se povezuje sa A28, koja ide sjeverno do Viana do Castelo i sa A20, koja prolazi kroz most Freixo do Vila Nova de Gaia, ponovo se spajajući sa istim autoputem.

Koncesija je od strane Brisa i naplaćuje se (osim u dijelovima u blizini Lisabona i Porta). Putovanje između Lisabona i Porta za vozilo klase 1 košta 23,60 €.

U potpunosti je dio **Evropski put E1** i dijelom  **Evropski put E80** i identificiran je u Nacionalnom planu puta 2000. kao sastavni dio IP1 do raskrsnice Carvalhos, u Pedrosu, odatle integrira posljednje kilometre IC2, spajajući se sa IC1, od raskrsnice sa A29.
Kategorija:Autoputevi u Portugalu
Autoput A4 (Portugal)

Autoput A4 ili Transmontana je portugalski autoput, koji povezuje Matosinhos sa Quintanilhom, nastavljajući se do granice sa Španijom, povezujući podregije Área Metropolitana do Porto, Tâmega e Sousa, Douro i Terras de Trás-os-Montes, koje pripadaju Sjevernoj regiji, ukupne dužine 222,8 km.

U Matosinhosu, autoput počinje na istoku grada, sa raskrsnicom sa A28, koja ide južno do Porta i sjeverno do Viana do Castelo. U Custóiasu, autoput se povezuje sa VRI-jem, koji ide prema sjeveru, sa aerodromom Francisco Sá Carneiro. U Águas Santas, autoput ima raskrsnicu sa A3, koja ide južno do Porta i sjeverno do Brage i Valençe. Nastavljajući do Valonga, autoput ima raskrsnicu sa A41, koja ide prema sjeveru, prema Maii, i južno, prema Espinhu. Prolazeći kroz Penafiel, autoput ima raskrsnicu sa autocestom A11, koja ide prema sjeveru, prema Guimarãesu i Esposendeu. Nakon prelaska tunela Marão, najvećeg tunela na Pirinejskom poluostrvu, i vijadukta Corgo, jednog od najvećih vijadukata u Evropi, autoput stiže do Vila Reala, gdje ima raskrsnicu sa autocestom A24, koja ide prema jugu, prema Viseuu, i na sjever, prema Chavesu.

Autoput odgovara starom IP4 i prvi dio, koji je inauguriran kao autoput, bio je 1990. godine, između Águas Santas i Valongo, sa dužinom od 10 km. Dionice do Penafiela su otvorene kao autoput 1991. godine, sa još 17 km, i do Amarantea, 1995. godine, sa još 22 km dužine. Dionica od Águas Santas do Matosinhosa otvorena je 2006. godine, sa dužinom od 8 km. Dionice do Vila Reala su otvorene između 2010. i 2016. godine, sa više od 30 km dužine. Dionica do Bragançe je otvorena između 2011. i 2013. godine, sa još 133 km. Veza sa Španija otvorena je 2009. godine, sa još 2 km dužine.

Ascendi i Brisa su koncesionari autoputa, koji imaju elektronski režim naplate cestarine u gradovima Porto, Vila Real i Bragança, konvencionalne putarine između Porta i Amarantea. Zatim, do Bragançe, postoje neke slobodne dionice. Trenutne cijene cestarine za cijelo putovanje autocestom su 8,15 € za klasu C1, 14,15 € za klasu C2, 18,05 € za klasu C3 i 20,10 € za klasu C4.

Autoput je dio Evropski put E82.

Kategorija:Autoputevi u Portugalu
Autoput A22 (Portugal)

A 22 - Via do Infante de Sagres, poznatija kao Via do Infante, ali također poznata kao Via Longitudinal do Algarve je zvanično portugalski autoput koji uzdužno presijeca regiju Algarve. Do sredine 2000-ih, većina Via do Infante se nije smatrala autoputem, već brzim putem sa poprečnim profilom autoputa (slično IC19 ili IC32), koji je bio numeriran kao IC4 do Guia i kao IP1 odatle do granice Castro Marim.

Povezuje Lagos i granicu Castro Marim/Vila Real de Santo António. Počinje zapadno od Lagosa, u Bensafrimu, i prolazi u blizini Portimãoa, Lagoe, Silvesa i Albufeire prije presijecanja autoputa A2 u Ferreirasu, koji se povezuje sa Lisabon i Alentejom. Odatle prolazi kroz Loulé, Faro, Olhão, Tavira, Castro Marim i Vila Real de Santo António, završavajući pored međunarodnog mosta Guadiana, koji graniči sa Španija.

Njegova prva dionica je svečano otvorena u augustu 1991. godine, zajedno sa međunarodnim mostom Guadiana. U naredne dvije godine, više od polovine rute je završeno, otvaranjem tadašnjeg autoputa IP1 između Castro Marima i Fara, u decembru 1992. godine, i između glavnog grada Algarvea i Guia (Albufeira) 1993. godine. Ova prva dva dijela su izgrađena direktno od strane portugalske države kroz Junta Autónoma de Estradas. Tamo je tadašnji IP1 (danas IC1) išao na sjever (sa profilom autoputa sa 1 trakom), prema Alenteju i Lisabon, propuštajući produžetak Via do Infante do zapadnog Algarvea, integriranog u IC4.

Via do Infante (a kasnije i A22) je koncesionirana pod režimom virtualne naplate putarine / SCUT od 2000. godine, kojom upravlja Euroscut, međutim, od 8. decembra 2011. putarine su se počele naplaćivati isključivo elektronskim sistemom. U 2015. godini, ugovor o koncesiji u Algarveu je izmijenjen: koncesija je postala zasnovana na režimu dostupnosti, to jest, koncesionar je bio nagrađen isključivo na osnovu broja dana kada je A22 bio u funkciji, a ne na osnovu mješavine između tog broja dana i zabilježenog saobraćaja (kao što je bio slučaj sa modelom virtualne naplate putarine). U ovoj reviziji ugovora, također je utvrđeno da su prihodi od cestarine isporučeni Infraestruturas de Portugal, koji je platio Euroscutu troškove naplate putarine.

U 2016. godini, Euroscut je kupio Cintra Infraestructures, a koncesija je preimenovana u Via do Infante.

Između oktobra i decembra 2012. godine, A22 je zabilježio prosječan promet od 5.514 vozila dnevno, dok je u istom periodu prethodne godine bilo gotovo 10.600 vozila (-44,4%).

Tokom posljednjeg kvartala 2012. godine, vrhunac pauza u Via do Infante dogodio se u novembru. U ovom mjesecu, u poređenju sa istim u prethodnoj godini, 55,5% manje vozila je cirkuliralo u tom starom Scutu (-6.215 dnevnih vozila).

Cestarine na Via do Infante donijele su 28,2 miliona eura prihoda u 2014. godini, što predstavlja povećanje od 4,5 miliona u odnosu na prethodnu godinu.
Kategorija:Autoputevi u Portugalu
Autoput A23 (Portugal)

Unutrašnji autoput A 23 - Beira je zvanično portugalski autoput. Prelazi distrikte Guarda, Castelo Branco, Portalegre i Santarém, povezujući Torres Novas (A 1) sa Guardom (IP5/A 25). Sa dužinom od 217 km, to je 4. najduži autoput u zemlji i smatra se strukturiranjem u portugalskoj putnoj mreži, jer je najbrža veza sa granicom Vilar Formoso iz glavnog grada Lisabona. Do sredine 2000-ih, ovaj put se nije smatrao autoputem, već brzom cestom sa profilom poprečnog presjeka autoputa (slično IC19 ili IC32), koji je bio označen kao IP6 između Torres Novasa i Sarnadasa i kao IP2 odatle do Guarde. Prije izgradnje ovog autoputa, IP6 je planiran za integraciju dijela N3.

Završena 27. jula 2003. godine, njena izgradnja je iskoristila ranije poprečne dionice glavnih ruta IP6 (između Torres Novasa i Abrantesa) i IP2 (između Alcainsa i Fundãoa). 

Koncesioniran je operateru GLOBALVIA A23-Beira Interior za veći dio rute (između Abrantesa i Guarde). Preostali kilometri, između Torres Novasa i Abrantesa, su pod tutorstvom Estradas de Portugal, ovo je najvijugavija dionica cijelog autoputa (oštra krivina pored raskrsnice Rio de Moinhos se ističe), jer je ujedno i najstarija, prvobitno klasificirana kao autoput (IP6).

Od 8. decembra 2011. godine, promet na A23 je oporezovan isključivo elektronskim putarinama. Komitet korisnika autoputa A 23 – Beira, sa sjedištem u Covilhãu, koji grupira korisnike iz okruga kroz koje prolazi A 23, protivi se uvođenju putarine na autoputevima SCUT, jer tvrdi da su "razlozi (nacionalne kohezije) koji su u prošlosti doveli do stvaranja autoputa bez naplate putarine u unutrašnjosti,  i dalje biti potpuno opravdana u sadašnjosti i budućnosti"

Jedan put između Torres Novasa i Guarde ima sljedeće troškove za svaku klasu vozila:

Klasa 1 - 14,60 €

Klasa 2 - 25,50 €

Klasa 3 - 32,70 €

Klasa 4 - 36,45 €

Vrijednosti na snazi od 1. januara 2018.

Za plaćanje ovih putarina stvoren je još jedan PPP Portvias, koji sa ovom uslugom prikuplja značajan dio vrijednosti putarine.

Kategorija:Autoputevi u Portugalu
Rolf Storsveen

**Rolf Storsveen** rođen 22. aprila 1959. u Elverumu u Norveškoj je nekadašnji norveški biatlonac.

## Karijera 
### Olimpijske igre 
Storsveen je nastupio samo jednom na olimpijskim igrama i to na ZOI 1984. Osvojio je jednu srebrnu medalju na ZOI 1984. u štafeti s Eirikom Kvalfossom, Oddom Lirhusom i Kjellom Søbakom, zaostavši 12.2&nbsp;s iza sovjetske štafete u sastavu: Dmitrij Vasiljev, Jurij Kaškarov, Algimantas Šalna i Sergej Buligin. Najbolji rezultat u pojedinačnoj konkurenciji bilo mu je šesto mjesto na ZOI 1984. u utrci na 20&nbsp;km, kada je sa četiri promašaja i zaostatkom od  3:31.2&nbsp;min bio sporiji od zapadnonjemačkog biatlonca Petera Angerera.

### Svjetsko prvenstvo 
Rolf Storsveen je od SP 1982. do SP 1985. nastupio dva puta na Svjetskim prvenstvima. Osvojio je jednu srebrnu medalju na SP 1982. u štafeti s Kjellom Søbakom, Odd Lirhus i Eirikom Kvalfossom sa zaostatkom od 1:07.8&nbsp;min u odnosu na istočnonjemačku štafetu u sastavu: Mathias Jung, Matthias Jacob, Frank Ullrich i Bernd Hellmich. U pojedinačnoj konkurenciji nije nastupao.

### Svjetski kup 
Prvi nastup Storsveena u Svjetskom kupu bio je u sezoni 1981/82. u Antholzu 23. januara 1982. u utrci na 10&nbsp;km kada je osvojio deseto mjesto iza pobjednika pobjedio Franka Ullricha. U sezoni 1983/84. u Oslu 10. marta 1984 je pobijedio u štafeti s Johnnyjem Rognstadom, Eirikom Kvalfossom i Kjellom Søbakom.

## Prestanak karijere 
Aktivnim bavljem biatlonom prestao se baviti 1985.

## Nagrade 
## Privatni život 
## Napomene 
## Reference 
## Vanjski linkovi
* 

Kategorija:Rođeni 1959.
Kategorija:Biografije, Elverum
Kategorija:Norveški biatlonci
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1984.
Kategorija:Norveški olimpijci u biatlonu
Kategorija:Osvajači srebrne medalje na Olimpijskim igrama (Norveška)
Kategorija:Osvajači medalja na Zimskim olimpijskim igrama 1984.
Kategorija:Osvajači medalja na Svjetskim prvenstvima u biatlonu
Kategorija:Živi ljudi
Kjell Søbak

**Kjell Søbak** rođen 21. juna 1957. u Bodøu u Norveškoj je nekadašnji norveški biatlonac.

## Karijera 
### Olimpijske igre 
Søbak je nastupio dva puta na olimpijskim igrama i to na: ZOI 1980. i ZOI 1984. Osvojio je jednu srebrnu medalju na ZOI 1984. u  štafeti s Eirikom Kvalfossom, Odd Lirhus i Rolfom Storsveenom, zaostavši 12.2&nbsp;s iza sovjetske štafete u sastavu: Dmitrij Vasiljev, Jurij Kaškarov, Algimantas Šalna i Sergej Buligin. Najbolji rezultat u pojedinačnoj konkurenciji bilo mu je četvrto mjesto na ZOI 1984. u utrci na 10&nbsp;km, kada je s jednim promašaja i zaostatkom od 25.9&nbsp;s bio sporiji od norveškog biatlonca Eirika Kvalfossa.

### Svjetsko prvenstvo 
Kjell Søbak je od SP 1979. do SP 1986. nastupio šest puta na Svjetskim prvenstvima. Osvojio je jednu srebrnu i jednu bronzanu medalju. Na SP 1982. u štafeti osvojio je srebrnu medalju s Rolfom Storsveenom, Odd Lirhus i Eirikom Kvalfossom sa zaostatkom od 1:07.8&nbsp;min u odnosu na istočnonjemačku štafetu u sastavu: Mathias Jung, Matthias Jacob, Frank Ullrich i Bernd Hellmich; a na SP 1983. bronzanu u štafeti, s Eirikom Kvalfossom, Øivindom Nerhagenom i Oddom Lirhusum sa zaostatkom od 4:38.6&nbsp;min u odnosu na sovjetsku štafetu u sastavu: Sergej Buligin, Algimantas Šalna, Jurij Kaškarov i Pjotr Miloradov. Najbolji rezultat u pojedinačnoj konkurenciji bilo mu je četvrto mjesto na SP 1981. u utrci na 10&nbsp;km, kada je s jednim promašajem i zaostatkom od 5.8&nbsp;s bio sporiji od pobjednika Franka Ullricha, a 0.8&nbsp;s od trećeplasiranog Yvona Mougela.

### Svjetski kup 
Prvi nastup Søbaka u Svjetskom kupu bio je u sezoni 1978/79. u Sodankyläi 30. marta 1979. u utrci na 20&nbsp;km kada je osvojio treće mjesto iza pobjednika pobjedio Anatolija Aljabjeva. Ukupno je pobijedio dva puta u pojedinačnim utrkama i dva puta u štafeti.

## Prestanak karijere 
Aktivnim bavljem biatlonom prestao se baviti 1986.

## Nagrade 
## Privatni život 
## Napomene 
## Reference 
## Vanjski linkovi
* 

Kategorija:Rođeni 1957.
Kategorija:Biografije, Bodø
Kategorija:Norveški biatlonci
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1980.
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1984.
Kategorija:Norveški olimpijci u biatlonu
Kategorija:Osvajači srebrne medalje na Olimpijskim igrama (Norveška)
Kategorija:Osvajači medalja na Zimskim olimpijskim igrama 1984.
Kategorija:Osvajači medalja na Svjetskim prvenstvima u biatlonu
Terje Hanssen

**Terje Hanssen** rođen 20. septembra 1948. u Våganu u Norveškoj je nekadašnji norveški biatlonac.

## Karijera 
### Olimpijske igre 
Hanssen je nastupio samo jednom na olimpijskim igrama i to na: ZOI 1976, ali nije osvojio nijednu medalju. Jedini rezultat mu je peto mjesto u štafeti s Kjellom Hovdom, Sveinom Engenom i Torom Svendsbergetom zaostavši 7:14.6&nbsp;min iza sovjetske štafete u sastavu: Aleksandar Jelizarov, Ivan Bijakov, Nikolaj Kruglov i Aleksandar Tihonov.

### Svjetsko prvenstvo 
Terje Hanssen je od SP 1974. do SP 1976. nastupio tri puta  na Svjetskim prvenstvima. Osvojio je jednu bronzanu medalju na SP 1974. u štafeti s Kjellom Hovdom, Kåretom Hovdom i Torom Svendsbergetom sa zaostatkom od 2:26.6&nbsp;min u odnosu na sovjetsku štafetu u sastavu: Aleksandar Tihonov, Jurij Kolmakov, Aleksandar Ušakov i Nikolaj Kruglov. Najbolji rezultat u pojedinačnoj konkurenciji bilo mu je dvanaesto mjesto na SP 1976. u utrci na 10&nbsp;km, kada je s tri promašaja i zaostatkom od 2:05.8&nbsp;s bio sporiji od pobjednika Aleksandra Tihonova. 

### Svjetski kup 
U Svjetskom kupu nije nastupao.

## Prestanak karijere 
Aktivnim bavljem biatlonom prestao se baviti 1976.

## Nagrade 
## Privatni život 
## Napomene 
## Reference 
## Vanjski linkovi
* 

Kategorija:Rođeni 1948.
Kategorija:Biografije, Vågan
Kategorija:Norveški biatlonci
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1976.
Kategorija:Norveški olimpijci u biatlonu
Kategorija:Osvajači medalja na Svjetskim prvenstvima u biatlonu
Svein Engen

**Svein Engen** rođen 27. marta 1953. u Hønefossu u Norveškoj je nekadašnji norveški biatlonac.

## Karijera 
### Olimpijske igre 
Engen je nastupio dva puta na olimpijskim igrama i to na: ZOI 1976. i ZOI 1980, ali nije osvojio nijednu medalju. Najbolji rezultat u pojedinačnoj konkurenciji bilo mu je četvrto mjesto na ZOI 1980. u utrci na 20&nbsp;km, kada je s tri promašaja i zaostatkom od 3:13.9&nbsp;s bio sporiji od sovjetskog biatlonca Anatolija Aljabjeva. Na istim igrama ostvario je najbolji plasman u štafeti s Kjellom Søbakom, Oddom Lirhusom i Sigleifom Johansenom, osvojivši četvrto mjesto, zaostavši 4:08.5&nbsp;min iza sovjetske štafete u sastavu: Vladimir Aljikin, Aleksandar Tihonov, Vladimir Barnašov i Anatolij Aljabjev.

### Svjetsko prvenstvo 
Svein Engen je od SP 1977. do SP 1981. nastupio četiri puta  na Svjetskim prvenstvima, ali nije osvojio nijednu medalju. Najbolji rezultat u pojedinačnoj konkurenciji bilo mu je deveto mjesto na SP 1977. u utrci na 20&nbsp;km, kada je s četiri promašaja i zaostatkom od 1:45.3&nbsp;s bio sporiji od pobjednika Heikkija Ikola. Na istom takmičenju u štafeti s Torom Svendsbergetom, Sigleifom Johansenom i Roarom Nilsenom osvojio je četvrto mjesto sa zaostatkom od 3:33.1&nbsp;min u odnosu na sovjetsku štafetu u sastavu: Aleksandar Tihonov, Aleksandar Jelizarov, Aleksandar Ušakov i Nikolaj Kruglov.

### Svjetski kup 
Prvi nastup Engena u Svjetskom kupu bio je u sezoni 1977/78. u Murmansku 25. marta 1978. u utrci na 20&nbsp;km kada je osvojio sedmo mjesto iza pobjednika pobjedio Nikolaja Kruglova. Pobijedio je jednom u pojedinačnim utrkama i jednom u štafeti.

## Prestanak karijere 
Aktivnim bavljem biatlonom prestao se baviti 1984.

## Nagrade 
## Privatni život 
## Napomene 
## Reference 
## Vanjski linkovi
* 

Kategorija:Rođeni 1953.
Kategorija:Biografije, Hønefoss
Kategorija:Norveški biatlonci
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1976.
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1980.
Kategorija:Norveški olimpijci u biatlonu
Kategorija:Živi ljudi
Nedostaješ

**"Nedostaješ"** pjesma je bosanskohercegovačkog pjevača Edina Dervišhalidovića, poznatijeg po estradnom imenu Dino Merlin. Peta je pjesma s njegovog studijskog albuma *Ispočetka*, koji su 2008. na CD-u, kaseti i LP ploči objavili Muzička produkcija Javnog servisa Bosne i Hercegovine, Croatia Records, Magaza i City Records.

Tekst je napisao Dervišhalidović, koji je i kompozitor ove balade. Snimljen je i videospot u kojem je Dervišhalidović otpjevao ovu pjesmu uz istaknute prateće pjevačice i orijentalne zvuke puhačkih instrumenata. 

"Nedostaješ" ostvarila je dobar uspjeh kod publike, a zajedno s ostalim pjesmama s novog albuma otpjevana je na promotivnom koncertu 19. jula iste godine na stadionu Koševo. 

## Muzički primjer 
* "Nedostaješ"

## Reference 
Kategorija:Pjesme Dine Merlina
Kategorija:Singlovi iz 2008.
Kategorija:Albumi u izdanju Croatia Recordsa
Autoput A2 (Portugal)

A2 ili Južni autoput je portugalski autoput, koji povezuje Lisabon sa Paderneom, povezujući regiju lisabonskog metropolitanskog područja sa podregijama Alentejo Litoral i Baixo Alentejo, koje pripadaju regiji Alentejo, i regijom Algarve, ukupne dužine 240,8 km.

To je drugi najduži portugalski autoput po dužini. Uspostavlja vezu između Lisabona i juga zemlje, odnosno regije Algarve, koja opslužuje regiju Alentejo Litoral, Central Alentejo i Baixo Alentejo. To je ublažilo lošu dostupnost koju su ove regije imale za ostatak zemlje (omogućavajući da se veza između Lisabona i Algarvea napravi za nešto više od 2 sata) i na kraju je konstituirala strukturnu osovinu za samu regiju, koja je široko korištena od strane većine vozača koji putuju od sjevera i centra do krajnjeg juga zemlje.

Međutim, ne treba zanemariti njegov značaj na nivou lisabonske metropolitanske regije zbog činjenice da ga svakodnevno koriste desetine hiljada vozila koja se kreću od južne obale rijeke Tejo do glavnog grada.

Na svom početku, prelazi veliko urbano područje, koje se sastoji od općina Almada, Seixal i Palmela, koje doseže raskrsnicu Marateca, gdje se autoput povezuje sa A6 prema Évori i Španiji i sa A12 prema Montiju i istočnom ulazu u Lisabon, preko mosta Vasco da Gama. Od tada, ulazi u suštinski ruralno područje. Prolazeći kroz općine Alcácer do Sal, Grândola, Aljustrel, Castro Verde, Ourique i Almodôvar, stižete do općine Albufeira, gdje se autoput povezuje sa A22.

Završetak ovog autoputa dogodio se 2002. godine, 36 godina nakon inauguracije mosta 25 de Abril (tada zvanog Salazar most).

Koncesija mu daje Brisa na osnovu cestarine, a postoji samo jedna dionica koja je izuzeta od ovog plaćanja, između Almade i Fogueteira. Putovanje između Lisabona i Via do Infante košta 20,45 € za vozilo klase 1 (cijena prelaska mosta 25 de Abril, koncesije za Lusoponte, nije uključena).
Kategorija:Autoputevi u Portugalu