Jürgen Habermas

**Jürgen Habermas** (18. juni 1929, Düsseldorf – 14. mart 2026, Starnberg) bio je njemački filozof i sociolog, pobornik kritičke teorije društva te američkog pragmatizma. U naučnim krugovima posebno je poznat zbog rada na konceptu javne sfere, a koji je postavio u svojoj teoriji komunikativne akcije. Njegov rad bavi se doprinosom društvenoj teoriji i epistemologiji, analizi kapitalističkih društava u razvoju i demokratijom, vladavini zakona u kritičkom socio-evolucionarnom konteksu te savremenom politikom, posebno njemačkom. Habermasov teorijski sistem posvećen je istraživanju o mogućnostima razuma, procesa emancipacije i racionalno-kritičke komunikacije, koje nema dovoljno u modernim institucijama, te ljudskoj mogućnosti da kroz oslobađanje ostvari svoje interese bazirane na racionalnosti.

## Javna sfera 
Habermas je ozbiljno razvijao koncept javne sfere prvobitno se oslanjajući na dijaloge koji su se odigravali u kafanama 18. vijeka u Francuskoj. To su bile takve javne sfere racionalnih debata na teme političke važnosti do kojih se došlo razvojem građanske kulture centrirane u tom vremenu u kafanama, intelektualnim i književnim salonima, kao i printanim medijima što su bili preduslovi da se počne sa razvojem parlamentarne demokratije a koji su promovirali ideale prosvjetiteljstva, jednakost, ljudska prava i socijalnu pravdu. Ovaj oblik javne sfere je bio vođen normama racionalne argumentacije kao i kritičke diskusije u kojoj je snaga nečijeg argumenta bila važnija nego njegov identitet.

Prema Habermasu, nekoliko je faktora rezultiralo time da građanska javna sfera, javno mnijenje, već u dobu prosvjetiteljstva doživi prve faze dekadencije. Istaknuta je važna stvar da su strukturalne snage, posebno razvoj komercijalnih masovnih medija, doživjele promjenu u svojoj funkcionalnosti. Umjesto potrebe te su strukturalne snage postale nešto što se konzumira pa se tako i izgubila mogućnost njihova korištenja kao instrumenta za javni diskurs.

U knjizi **Teorija komunikativne akcije** (Theory of Communicative Action, 1981), koja je svojevrsni Habermasov magnum opus, kritizirao je jednostrani proces modernizacije vođen snagama ekonomske i administrativne racionalizacije. Habermas je posebno isticao da se sve ozbiljnije uplitanje i interveniranje formalnih sistema u svakodnevni život može posmatrati paralelno s razvojem države blagostanja, korporacijskog kapitalizma i kulture masovnog konzumerstva. Ovi trendovi koji postaju sve jači utiču sve šire na područja javnog života podređujući ih sveopštoj logici efikasnosti i kontrole. Obzirom da rutinizirane političke partije kao i interesne grupe zastupaju ideju participacijske demokratije nevjerovatno je da se društvom upravlja daleko od udjela građana. Kao rezultat može se vidjeti da granice između privatnog i javnog, pojedinca i društva, sistema i svijeta uopšte, su zapanjujuće. Demokratski javni život uspijeva jedino tamo gdje institucije daju građanima mogućnost da vode debatu o stvarima koje su javne važnosti. Habermas opisuje idelani tip "situacije idealnog govorništva", gdje su akteri ravnopravni učesnici u skladu s kapacitetima diskursa i gdje jedni drugima priznaju osnovnu društvenu jednakost i kada je izlaganje neometano ideologijom ili nerazumijevanjem.

## Habermas i "Budućnost ljudske prirode" 
"Ako budući roditelji utužuju ekstenzivnu mjeru samoodređenja, onda bi bilo u redu da se i budućem djetetu garantira šansa da vodi autonoman život" – Kuhlmann.

Sedamdesetih godina 20. vijeka uspjelo se razdvojiti elementarne dijelove jednog genoma i ponovno ih sastaviti, što je označilo početak razvijanja medicine prema genetskoj modifikaciji ljudi. Sa stajališta nauke tu nema ničeg moralnog ili nemoralnog, to je samo još jedan veliki uspjeh.

Međutim, etički gledano, da li je moralno čovjeku nametnuti ličnost koja mu prirodno ne bi bila predodređena? Sama mogućnost oplođivanja jajne ćelije izvan majčinog tijela ili surogat roditeljstva dovela je do razdvajanja pojma roditeljstva na socijalno i biološko.

Sam autor smatra, kao i većina nas, da genetska modifikacija kao sredstvo za sprečavanje bolesti ili za sprječavanje fizičkih i mentalnih nedostataka može poslužiti kao pozitivno medicinsko oružje za "bolji i pravedniji" svijet u kojem bi se, ako ništa drugo, mogao smanjiti broj invalidnih osoba.

Preimplantacijska genetička dijagnostika čini mogućim da se embriji u osmoćelijskom stadiju podvrgnu predostrožnom genetičkom ispitivanju. Taj postupak se prvenstveno nudi roditeljima koji bi htjeli izbjeći prenošenje nasljednih bolesti. Eugenička sloboda roditelja uslovljena je time da ne smije kolidirati s etičkom slobodom djece.

Nezavisno od toga u kojoj mjeri neko gensko modificiranje učvršćuje osobine, dispozicije i sposobnosti buduće osobe te zaista određuje njeno ponašanje, kasnije znanje o tim okolnostima moglo bi zahvatiti u samoodnošenje dotične osobe spram njene tjelesne i duševne egzistencije.

Tu prijeti opasnost da biće, kada sazna da je neko umjesto njega "odlučio" o njegovom bitku, izgubi svijest da svagda može početi "sam". No, s druge strane, odgoj i socijalna sredina su mnogo veće determinante koje odlučuju o čovjekovom životu. Pa i taj čovjek, koji je genski modificiran, nije oslobođen od svijesti i samosvijesti, te kao individua odluke donosi sam. Na temelju svojih misli, a misli ni na koji način ne mogu biti genski modificirane.

Da, čovjeka možemo stvoriti kao nekoga ko će biti skloniji muzici ili pak agresiji, ali socijalni odgoj, kao i vlastito jastvo, mogu od tog istog čovjeka napraviti nešto sasvim novo i neočekivano. Genskom modifikacijom možemo planirati novo društvo i stvarati ga, ali nikad nećemo moći unaprijed znati šta će se dogoditi.

Poboljšavajući genetski zahvat, okrnjuje se etička sloboda jer se ta osoba nikad neće moći shvatiti kao autor vlastitog života. Sam proces proizvodnje ljudi na ovaj način podijelio bi svijet na dvije proste grupe. Oni koji bi imali novca stvorili bi rasu intelektualaca, savršenih i moćnih ljudi, a oni koji nemaju bivali bi potlačeni i diskriminirani kao potencijalno niža intelektualna bića.

Pretpostavimo da se s embrionalnim istraživanjem provodi praksa koja zaštitu predosobnog života rangira niže od drugih svrha, pa i od izgleda za razvoj visokorangiranih osobnih dobara poput razvoja novih postupaka liječenja. Pogled na neku moguću budućnost ljudske prirode poučava nas o potrebi reguliranja koja je već danas nestala.

## Glavna djela 
* *Student i politika* (1961)
* *Strukturne promjene javnosti* (Javno mišljenje) (1965)
* *Teorija i praksa* (1963)
* *Prilog logici društvenih nauka* (1967)
* *Tehnika i nauka kao ideologija* (1968)
* *Saznanje i interes* (1968)
* *Ka racionalnom društvu* (1970)
* *Filozofsko-politički profili* (1971)
* *Teorija komunikativne akcije* (1981)
* *Budućnost ljudske prirode* (2003)
* *Podijeljeni Zapad* (2006)

## Reference 
Kategorija:Rođeni 1929.
Kategorija:Umrli 2026.
Kategorija:Biografije, Düsseldorf
Kategorija:Njemački filozofi
Kategorija:Njemački sociolozi