open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Orson Welles

**Orson Welles** bio je američki režiser, glumac, scenarist i filmski producent.

U svijet glume i inscenacije ušao je početkom tridesetih godina, za boravka u Dublinu gdje je dobio angažman kao pozorišni glumac i režiser. Pozorištu je ostao vjeran još neko vrijeme po povratku u Sjedinjene Američke Države, a od 1935. godine sve više surađuje na radiju kao narator, glumac ili pisac, a povremeno adaptira i zanimljiva književna djela .

Tako je 30. oktobra 1938. godine izazvao opću paniku vještom i uvjerljivom adaptacijom romana *Rat svjetova* o invaziji Marsovaca. O toj pomutnji koju je Welles izazvao svojom radio-dramom snimljen je 1975. godine TV film *Noć*, koji je užasnuo Ameriku.

Njegovo filmsko debitansko djelo, dvosatni film *Građanin Kane*, kojeg je režirao 1941. godine, spada među remek-djela svjetskog filma. Nominiran je za Oskara za najbolji film, režiju i glavnu ulogu koju je odigrao sam Welles. Kao filmski režiser nikad nije postigao komercijalni uspjeh, ali je zato veliku popularnost stekao kao filmski glumac.

Status filmske zvijezde utvrdio mu je film *Treći čovjek,* snimljen 1949. u kojem je odigrao lik superiornog kriminalca. Godine 1952. snimio je po Shakespeareovoj tragediji *Othello* istoimeni igrani film koji mu je donio Zlatnu palmu na festivalu u Canesu. Posljednje djelo, film *Istine i laži*, snimio je 1974. godine. Godine 1975. dobio je nagradu za životno djelo Američkog filmskog instituta.

## Filmografija
**Građanin Kane* (1941)
**Treći čovjek* (1949)
**Othello* (1952)
**Prinuda* (1959)
**Ponoćni otkucaji* (1965)
**Bitka na Neretvi* (1969)
**Istine i laži* (1974)

## Nagrade
*1941. – Građanin Kane – Oscar za najbolji originalni scenarij
*1971. – Počasni Oscar za životno djelo
*1975. – Američki filmski institut – Nagrada za životno djelo
*1965. – Ponoćni otkucaji – Kanski filmski festival
*1959. – Prinuda – Najbolji glumac – Kanski filmski festival
*1952. – Othello (film) – Kanski filmski festival
*1983. – Nagrada David di Donatello
*1984. – Nagrada za životno djelo – Udruženje američkih režisera
*1964. – Proces – Nagrada Udruženja filmskih kritičara Francuske
*1978. – Nagrada za životno djelo – Nagrada Udruženja filmskih kritičara Los Angelesa
*1993. – Sve je to istina (film objavljen posthumno) – Nagrada Udruženja filmskih kritičara Los Angelesa
*1974. – F for Fake – Nagrada Sant Jordi (Barcelona)
*1970. – Zlatni lav za životnu karijeru – Filmski festival u Veneciji

## Vanjski linkovi
*

Kategorija:Rođeni 1915.
Kategorija:Umrli 1985.
Kategorija:Biografije, Kenosha
Kategorija:Američki glumci
Kategorija:Američki režiseri
Kategorija:Američki scenaristi
Kategorija:Američki filmski producenti
Kurt Georg Kiesinger

**Kurt Georg Kiesinger** (Albstadt-Ebingen, 6. aprila 1904. – Tübingen, 9. marta 1988.), bio je njemački političar i bivši kancelar Zapadne Njemačke od 1966. do 1969. godine.

## Djela
** Schwäbische Kindheit*. Tübingen 1964.
**Die Stellung des Parlamentariers in unserer Zeit*. Stuttgart 1981.
**Dunkle und helle Jahre: Erinnerungen 1904 - 1958*. Stuttgart 1989.

## Vanjski linkovi
*

Kategorija:Rođeni 1904.
Kategorija:Umrli 1988.
Kategorija:Njemački političari
Kategorija:Državnici
Kategorija:Njemački državnici
Kategorija:Njemački kancelari
Jean-Luc Godard

mini|Jean-Luc Godard, 1968.|265x265piksel
**Jean-Luc Godard** (Pariz, 3. decembar 1930–13. September 2022), bio je francusko-švicarski filmski režiser.

## Filmografija 
* 1959: À bout de souffle,
* 1960: Le Petit Soldat,
* 1961: Une femme est une femme,
* 1962: Les Sept Péchés capitaux, 
* 1962: Vivre sa vie,
* 1963: Rogopag,
* 1963: Les Carabiniers,
* 1963: Le Mépris,
* 1964: Bande à part,
* 1964: Les plus belles escrqueries du monde,
* 1964: Une femme mariée,
* 1965: Alphaville, Une étrange aventure de Lemmy Caution,
* 1965: Paris vu par... ,
* 1965: Pierrot le fou,
* 1966: Masculin, féminin,
* 1966: Made in U.S.A.,
* 1967: 2 ou 3 choses que je sais d'elle,
* 1967: Le Plus Vieux Métier du monde,
* 1967: La Chinoise,
* 1967: Loin du Vietnam,
* 1967: Week end,
* 1968: Sympathy for the Devil,
* 1968: Un film comme les autres,
* 1968: Le Gai Savoir,
* 1968: Amore e Rabbia,
* 1969: Le Vent d'est,
* 1970: Vladimir et Rosa,
* 1970: Pravda, 
* 1970: Lotte in Italia,
* 1970: British Sounds, 
* 1972: One P.M., 
* 1972: Tout va bien,
* 1972: Letter to Jane, 
* 1975: Numéro deux,
* 1976: Ici et ailleurs,
* 1978: Comment ça va ?,
* 1980: Sauve qui peut (la vie),
* 1982: Passion,
* 1983: Prénom Carmen,
* 1985: Je vous salue, Marie
* 1985: Détective,
* 1986: Soft and Hard,
* 1987: Soigne ta droite,
* 1987: King Lear,
* 1987: Aria,
* 1990: Nouvelle Vague,
* 1991: Allemagne 90 neuf zéro,
* 1993: Hélas pour moi,
* 1993: Les enfants jouent à la Russie,
* 1995: JLG/JLG - Autoportrait de décembre,
* 1995: Deux fois cinquante ans de cinéma français,
* 1996: For Ever Mozart,
* 1998: The Old Place,
* 2001: Éloge de l’amour,
* 2002: Ten Minutes Older: The Cello,
* 2004: Notre musique (Naša muzika)
* 2010: Film Socialisme
* 2014: Goodbye to Language
*2018: The Image Book

## Također pogledajte 
* Režiser
** Spisak režisera

## Vanjski linkovi 
* Cinema=Godard=Cinema – a hub for academic information and discussion about Godard
* Jean-Luc Godard at the Criterion Collection
* Jean Luc Godard Biography at newwavefilm.com
* Jean-luc Godard Timeline 
* Detailed filmography of Jean-Luc Godard on unifrance.org
* Jean-Luc Godard at *The Guardian* Film
* Jean-Luc Godard at *The New York Times* Movies
* 
* 
* *Guardian* interview (29 April 2005)
* Video dialog—in French—between Godard and the French writer Stéphane Zagdanski about Literature and Cinema, November 2004
* Interview with Jean-Luc Godard, 1972
* Film catastrophe, the shooting of Film socialisme aboard the Costa Concordia
* List of music used in Jean-Luc Godard movies

Kategorija:Rođeni 1930.
Kategorija:Umrli 2022.
Kategorija:Biografije, Pariz
Kategorija:Francuski režiseri
Jedrenje

[thumb|[Hanse Sail, Rostock]]
mini|desno|Sportski jedrenjaci
**Jedrenje** je vrsta sporta u kojem se posebne vrste brodova, jedrenjaci, takmiče u utrkama na otvorenom moru.

## Historija jedriličarskih klubova 
Najstarije društvo sportskog jedrenja je Water Club of Cork koje se nalazilo u gradu Corku na jugoistoku Irske. Klub je osnovan 1720. godine te djeluje i danas. Najstariji zapis o regati potječe iz godine 1749. kada je održana regata između Greenwicha i Norena na rijeci Temzi.
 
Kao početak organiziranih jedriličarskih regata uzima se godine 1775. kad je osnovan Thames Club Cumberlan Fleet.

Historijski dan za svijetsko jedriličarstvo je 1. juni 1815. godine kad se grupa engleske gospode našla u Thatched House Taveru u St. James˙s Street u Londonu s ciljem okupljanja ljubitelja jedrenja. Pod predsjedanjem lorda Granthama, 42 jedriličara su osnovali **Yacht Club** (što je prvi put da su te dvije riječi spojene zajedno). Iako je osnovan u Londonu, klub je premješten u luku grada Cowesa na ostrvu Wight. 1817. godine princ Regent ih je počastio svojim članstvom, a 1820. godine kad je postao kralj George IV, klub je preimenovan u Royal Yacht Club s pravom vijanja ratne zastave.

Tako je Engleska preuzela primat u jedriličarstvu u Evropi od Holandije gdje su nastale prve jedrilice za sport i razonodu.

## Jedriličarstvo u Americi 
Službeni početak je bio 30. juli 1844. godine kada je 9 jedriličara na čelu s John Cox Stevensom osnovalo New York Yacht Club (NYYC). Prvu službenu regatu u Americi NYYC je organizirao u julu 1845. godine na ruti kroz New York. Za ovu regatu NYYC je odredio pravila hendikepa.

## Regate 
Ključna godine je 1851. kada je 170-tonski škuner America član NYYC bio pozvan na sudjelovanje u Nacional Cupu kojeg je dodjeljivala engleska kraljica. Iako je prejedrila Atlantik "Americi" nije dozvoljeno da učestvuje na "Nacional Cupu" jer je on bio predviđen samo za nacionalne jedrilice.

Engleski domaćin je zbog toga organizirao posebnu regatu oko ostrva Wight u kojoj je "America" pobjedila 17 engleskih jedrilica, te tako daje ime najstarijem međunarodnom sportskom trofeju America`s Cup. To je i danas mjerilo največih sportskih dostignuča u jedrenju.

## Također pogledajte 
* Ket

Kategorija:Vodeni sportovi
Fred Zinnemann

**Fred Zinnemann** (29. april 1907 – 14. mart 1997) američki je filmski režiser austrijskog porijekla. Osvojio je četiri Oscara za režiju filmova u raznim žanrovima, uključujući i trilere, vesterne, *film noir* i dramske adaptacije. Režirao je 25 igranih filmova tokom svoje 50-godišnje karijere. 

On je bio jedan od prvih režisera koji je insistirao na autentičnim lokacijama i davanja uloga kako zvijezdama tako i nepoznatim glumcima kako bi njegovi filmovi imali više realizma. U filmskoj industriji, bio je smatran "maherom" za preuzimanje rizika, tako da je stvarao jedinstvene filmove, a mnoge od njegovih priča su drame o usamljenim i principijelnim osobama koje su testirane tragičnim događajima. Prema jednom historičaru, Zinnemannov stil je pokazao da ima smisla za "psihološki realizam i da očigledno posjeduje odlučnost da napravi vrijedne filmove koji su ipak na kraju vrlo zabavni."

Neki od njegovih najpoznatijih filmova su *Ljudi* (1950), *Tačno u podne* (1952), *Odavde do vječnosti* (1953), *Oklahoma* (1955), *Priča o opatici* (1959), *Čovjek za sva vremena* (1966), *Operacija "Šakal"* (1973), i *Julia* (1977). Njegovi filmovi su dobili 65 nominacija za Oscara, osvojivši ih ukupno 24 u raznim kategorijama.

Zinnemann je režirao i uveo u svijet filma brojne zvijezde u njihovim filmskim prvijencima, uključujući i glumce kao što su: Marlon Brando, Rod Steiger, Pier Angeli, Julie Harriss, Brandon deWilde, Montgomery Clift, Shirley Jones i Meryl Streep. Režirao je 19 glumaca sa nominacijama za Oscara: Frank Sinatra, Montgomery Clift, Audrey Hepburn, Glynis Johns, Paul Scofield, Robert Shaw, Wendy Hiller, Jason Robards, Vanessa Redgrave, Jane Fonda, Gary Cooper i Maximilian Schell.

## Također pogledajte 
*Režiser
**Spisak režisera

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 
* 
* Literatura o Fredu Zinnemannu
* Fred Zinnemann papers, Margaret Herrick Library, Akademija filmskih umjetnosti i nauka

Kategorija:Rođeni 1907.
Kategorija:Umrli 1997.
Kategorija:Američki režiseri
Kategorija:Amerikanci porijeklom iz Austrije
Kategorija:Biografije, Beč
Ena Begović

**Ena Begović** bila je jugoslavenska i hrvatska glumica.

U saobraćajnoj nesreći na ostrvu Braču poginula je zagrebačka pozorišna i filmska glumica Ena Begović. Punih 16 godina radila je kao glumica u Hrvatskom narodnom pozorištu u Zagrebu. U tom je razdoblju odigrala više od 20 glavnih uloga među kojima se izdvajaju Desdemona, kontesa Nera, barunica Castelli, Teuta, Ana Karenjina i druge. U 20-godišnjoj filmskoj karijeri snimila je više od deset filmova od kojih su najpoznatiji: *Treća žena*, *Pad Italije*, *Četverored* i drugi.

## Zanimljivosti 
Ena Begović je za ulogu barunice Castelli u filmu Glembajevi na Festivalu igranog filma u Puli 1988. godine nagrađena Zlatnom arenom za epizodnu žensku ulogu koju je odbila, jer ju je smatrala glavnom. Film je, također, podijelio kritiku i zbog znatna pomlađivanja lika barunice Castelli, ali ga je publika iznimno dobro prihvatila.

[mini|Grob Ene Begović na [Mirogoju]]

## TV-serije u kojima je glumila 
* *Sarajevske priče* kao doktorica (1991)
* *Tražim srodnu dušu* kao nepoznata uloga (1990)
* *Balkan ekspres 2* kao Danka (1989)
* *Zagrljaj* kao nepoznata uloga (1988) 
* *Nepokoreni grad* kao nepoznata uloga (1981)

## Filmovi u kojima je glumila 
* *Četverored* kao Mirta Mesog (1999)
* *Agonija* kao Laura Lenbach (1998)
* *Tri muškarca Melite Žganjer* kao Maria (1998)
* *Treća žena* kao Hela Martinić (1997)
* *Chamchatka* kao Ana (1996)
* *Ne zaboravi me* kao nepoznata uloga (1996)
* *Čaruga* kao Svilena (1991)
* *Djevojčice sa šibicama* kao sestra (1991)
* *Fatal Sky* kao gospođa Sumner (1990)
* *Karneval, anđeo i prah* kao Frida (1990)
* *Balkan ekspres 2* kao Danka (1988)
* *Glembajevi* kao barunica Castelli (1988)
* *Kraljeva završnica* kao Višnja (1987)
* *Veštica* kao nepoznata uloga (1986)
* *Bobi* kao nepoznata uloga (1983)
* *Hoću živjeti* kao Tereza (1982)
* *Idemo dalje* kao Milica (1982)
* *Pad Italije* kao Veronika (1981)
* *Piknik u topoli* kao nepoznata uloga (1981)
* *Okupacija u 26 slika* kao nepoznata uloga (1978)
* *Ivan Goran Kovačić* kao nepoznata uloga (1978)

## Reference 
## Vanjski linkovi 
*
* Biografija na www.film.hr

Kategorija:Rođeni 1960.
Kategorija:Umrli 2000.
Kategorija:Biografije, Split
Kategorija:Jugoslavenske glumice
Kategorija:Hrvatske glumice
Marlon Brando

**Marlon Brando** bio je američki glumac, režiser i aktivista. On je bio hvaljen zbog realnih filmskih uloga, a često se navodi kao najveći i najuticajniji filmski glumac svih vremena. Kao filmska ikona, bio je najpoznatiji po svojim ulogama kao Terry Malloy u filmu *Na dokovima New Yorka* (1954) i kao Vito Corleone u *Kumu* (1972), kao i utjecajnim nastupima u filmovima *Tramvaj zvan čežnja* (1951), *Viva Zapata* (1952), *Julije Cezar* (1953), *Divljak* (1953), *Odsjaj u zlatnom oku* (1967), *Posljednji tango u Parizu* (1972) i *Apokalipsa danas* (1979). Brando je bio i aktivista koji je podržavao afroamerički pokret za građanska prava i razne pokrete američkih Indijanaca.

Glumac je uvijek plijenio pažnju publike, uvlačeći se u psihu svojih likova. Malo je ko od velikih holivudskih glumačkih zvijezda u sebi toliko kontradiktoran i karakterno kompleksan kao što je to Brando.

Od likova buntovnika preko lika američkog oficira zaljubljenog u Japanku u filmu *Sayonara*, nacista u *Mladim lavovima*, šerifa u *Potjeri bez milosti*, psihički rastrojenog aristokrata u *Posljednjem tangu u Parizu*, autoritativog šefa podzemlja u *Kumu*, pa do izopačenog američkog oficira u *Apokalipsi danas*. Baratao je velikim rasponom glumačkih sposobnosti, što ga je učinilo uzorom mlađih glumačkih generacija.

Godine 1954. i 1972. dobio je *Oscara* za glavnu mušku ulogu.

## Filmografija 
* *Sayonara*
* *Mladi lavovi*
* *Potjeri bez milosti*
* *Posljednji tango u Parizu*
* *Kum*
* *Apokalipsa danas*
* *Guys and Dolls*
* *Na dokovima New Yorka*
* *Tramvaj zvan čežnja*
* *Viva Zapata!*
* *Julije Cezar*

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 

Kategorija:Rođeni 1924.
Kategorija:Umrli 2004.
Kategorija:Biografije, Omaha (Nebraska)
Kategorija:Američki glumci
Kategorija:Dobitnici Emmyja
Kategorija:Amerikanci porijeklom iz Irske
Kategorija:Amerikanci porijeklom iz Nizozemske
Kategorija:Amerikanci porijeklom iz Engleske
Kategorija:Amerikanci porijeklom iz Njemačke
Kategorija:Dobitnici Nagrade "Henrietta"
Yul Brynner

**Julij Borisovič Briner** (; 11. juli 1920 – 10. oktobar 1985), poznatiji kao **Yul Brynner**, bio je ruski-američki filmski glumac.

Odgojen je u Vladivostoku, a školovao se u Parizu, gdje je zarađivao za hljeb svirajući još kao dječak gitaru po noćnim klubovima. Radio je zatim kao akrobat u cirkusima, a poslije izbijanja Drugog svjetskog rata otputovao je 1941. u Sjedinjene Američke Države. Zaposlio se kao spiker na *Glasu Amerike* za rusko i francusko jezičko područje, a povremeno je nastupao i kao glumac u pozorištima, na radiju i televiziji. Njegov istočnjački, egzotični izgled doveo ga je na film, gdje isprva igra manje uloge. Kada mu poslije velikog brodvejskog uspjeha u mjuziklu *Kralj i ja* povjeravaju glavnu ulogu u filmskoj verziji toga djela, koja mu donosi i *Oscar* za najbolju ulogu, postiže svjetski glumački ugled.

## Izabrana filmografija
* *Anastasia* 
* *Braća Karamazovi* 
* *Kralj i ja*
* *Krik i bijes*
* *Sedmorica veličanstvenih* 
* *Deset zapovijedi*

## Također pogledajte
*Glumci
**Spisak glumaca i glumica

## Reference
## Vanjski linkovi
*

Kategorija:Rođeni 1920.
Kategorija:Umrli 1985.
Kategorija:Biografije, Vladivostok
Kategorija:Američki glumci
Kategorija:Ruski glumci
Kategorija:Amerikanci porijeklom iz Rusije
Liberdade

desno|mini|200p|Liberdade, São Paulo
**Liberdade** je ime okruga u São Paulu, u Brazilu. Područje sadrži najveći broj japanskog stanovništva izvan Japana. U ovom području živi i određeni broj pripadnika drugih etničkih skupina, većinom azijskih. Tako na ovom području žive i Kinezi, Tajvanci i Korejci. Kroz ovo područje prolazi podzemna željeznica São Paula.

Liberdade znači "sloboda" na portugalskom jeziku.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* http://www.pucsp.br/maturidades/com_palavra_professor/sera_qvc_conhece_sp_42.html
* https://web.archive.org/web/20190603062750/http://www.nippobrasil.com.br/especial/n027.php
* https://www.bbc.com/news/world-latin-america-42859249

Kategorija:São Paulo
Kategorija:Geografija Brazila
Gustave Flaubert

**Gustave Flaubert** (12. decembar 1821. – 8. maj 1880.) bio je francuski književnik koji se ubraja među najveće evropske romanopisce. Poznat je po svom prvom romanu **"Madame Bovary"** i privrženosti stilu koji se najbolje ogleda u neprekidnoj potrazi za *le mot juste* (fran. prava riječ). Rođen je u Rouenu, Seine-Maritime, Francuska.

## Život 
Flaubertov otac, hirurg u Rouenu je u romanu "Madame Bovary" predstavljen kao Dr. Larivière. Majka mu je potomak jedne od najstarijih i najuglednijih normanskih porodica. Obrazovanje stiče u rodnom gradu kojeg ne napušta sve do 1840, kada odlazi u Pariz na studije prava. U školi je lijen, ali već od 11. godine pokazuje interesovanje za književnost. Flaubert je u mladosti energičan, ali stidljiv, individualist i, navodno, bez ambicija. Voli selo, a Pariz smatra izuzetno neugodnim mjestom za život. Stekao je poznanstvo sa Victorom Hugoom i u 1840. putuje na Pirineje i Korziku. Po povratku u Pariz vrijeme provodi sanjareći na porodičnom imanju. 1846. Flaubert napusta Pariz i studije prava i vraća se u Croissete, blizu rodnog Rouena gdje živi sa svojom majkom. Imanje, kuća na prijatnom komadu zemlje uz Senu ostat će Flaubertov dom do kraja života. Od 1846. do 1854. je u vezi sa poetesom Lousie Colet. Za Flauberta, koji se nije ženio, ova veza je jedina značajna sentimentalna epizoda u životu. Njegov najprisniji prijatelj u to vrijeme je Maxime du Camp s kojim je putovao u Englesku, Grčku i Egipat. Ova putovanja su ostavila snažan utisak na njegovu maštu.

1850. počeo je pisati ""Madame Bovary"". Prethodno je napisao roman "iskušenje St. Antoana", s kojim nije bio zadovoljan. Trebalo mu je šest godina da završi "Madame Bovary". Roman je napokon objavljen u Revue de Paris 1857. godine. Francuska vlada je pokrenula tužbu protiv izdavača i autora, kojeg je optužila za nemoral, ali su obje povučene. Roman je toplo primljen od strane kritike i čitalaca.

1855. Flaubert putuje u Kartagu kako bi prikupio inspiraciju za svoj novi roman "Salambo" kojeg nije završio do 1862. uprkos predanom radu.

Jedna od mnogobrojnih odlika Flaubertovog dobrog stila pisanja jeste u tome što mu je pošlo za rukom da u tekstu od 2000 riječi ni jednom ne ponovi istu riječ.

## Djela 
### Romani 
* "Madame Bovary" (1857)
* "Salambo" (1862)
* "Sentimentalni odgoj" (1869)
* "Iskušenje St. Antoana" (1874)
* "Buvar i Pekiše" (1881)

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Objavljena djela učitano 5.5.2014 

Kategorija:Francuski pisci
Kategorija:Biografije, Rouen
Kategorija:Rođeni 1821.
Kategorija:Umrli 1880.
Lekwiltok

**Lekwiltok** (Laich-Kwil-Tach) je pleme američkih Indijanaca porodice Wakashan iz Britanske Kolumbije, Kanada. Lekwiltok, danas Laich-Kwil-Tach, su jedno od plemena Kwakiutla  koje je nastanjivalo kraj između Knight i Bute Inleta na ostrvu Vancouver. Lekwiltoki se dijele na 5 ogranaka, viz.: 1. We Wai kai, 2. We Wai kum (Wei Wai Kum), 3. Kwiakah, 4. Tlaaluis, i 5. Hahamatsees. Postojale su prije i bande Homayno iz Loughborough Inleta koja se do 1830-tih priključila bandi We Wai kum. Banda Tlaaluis, gotovo je nestala do 1850, ostaci su se priključili bandi Kwiakah. U ranom 20. stoljeću Hahamatsees Indijanci ili Walitsum, napuštaju svoj kraj uz Salmon river i miješaju se sa bandom K'omoks. Bande koje danas čine naciju Lekwiltoka čine bande We Wai kai, We Wai kum, Kwiakah i K'omoks.

Riječ Laich-Kwil-Tach (varijanta mu je Lekwiltok) označava velikog morskog crva kojega nije bilo moguće ubiti. Poglavica Ralph Dick (1998) označava ovaj izraz sa 'unkillable thing', potvrda ovoga je i raniji Curtisov (koji nije bio Indijanac) prijevod iz 1915. godine. 

Lekwiltoki su na jugu imali za susjede Indijance porodice Salishan, ali nisu bili u dobrim odnosima. Lekwiltoki su sa njima vodili rat, i ekspanzijom se širili na teritorij Salishana, na jug sve do Discovery Passaga. Rat ovih Kwakiutla i Salishana nastavio se sve do sredine 19. vijeka i završio velikom bitkom na Maple Bayu. Svojim ratom Lekwiltoki su si priskrbili naselja oko Cape Mudge (We Wai kai) i Campbell Rivera (We Wai kum), što su bila strateška mjesta za lov na losose. Naselja Lekwiltoka  Europljani su popisali čak na Qualicum Riveru. Ihtiofagija je bila u ovim krajevima veoma rasprostranjena. Sezonski je bilo ribe u izobilju, što je Indijance podizalo na masovne pokrete i borbu za najbolja ribolovna područja. 

Danas We Wai kai imaju 5 rezervata na Cape Mudge i Quadra Islandu. Banda We Wai kum ili Wei Wai Kum ima 4 rezervata na Campbell Riveru. Banda Kwiakah ima 2 rezervata na kojima niko ne živi, nego su se preselili na rezervat u campbell River. Banda Walitsum živi sa K'omoks Indijancima pod njihovim imenom. 

Kulturno Lekwiltoki pripadaju grupi Sjeverozapadno-obalnih Indijanaca sa bogatom razvijenom kulturom gradnje drvenih kuća, totemskih stupova i drvorezbarstva. Kwakiutli kao i susjedni Nootke, Salishi, Tlingiti i Haide orijentirani su prema moru i prakticiraju se svečanosti potlatcha u kojima se imovina dijeli i uništava. Sva društva Sjevezozapadnih obalnih Indijanaca, za usporedbu sa susjednim Atapaskima bila su veoma bogata.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Wakashan
Kategorija:Kanada
Ventureño

**Ventureño** je jedna od grupa Chumash Indijanaca, porodica Chumashan, nastanjeno u kalifornijskom okrugu Ventura u Sjedinjenim Državama. Ime Ventureño dano je bandama Chumash Indijanaca nastanjenim u okrugu Ventura koji su sebe nazivali raznim imenima. Pravi Ventureño Indijanci nazivaju sebe Mitskanaka, druge grupe bile su Humaliwu, Muwu, Saticoy, Ojai, Suku i drugi, oni su Chumashi sa obale. Danas se također sastoje od više plemena, to su: Oakbrook Indijanci (službeno Oakbrook Band) a danas se službeno zovu Ish Panesh a ime obuhvata i Fernandeño Indijance, nesrodno šošonsko pleme sa kojima su se udružili pod imenom Ish Panesh. Druga grupa Ventureña su Tejon Chumash, sa rezervata Tejon. Ovo je kontinentalna grupa Ventureña, koji su čak živjeli u čestoj zavadi sa spomenutim obalnim Chumashima, inače nazivanim Lulapin. 

Planinski Tejon Čumaši sastoje se također od više grupa, to su: Tashlipun ili Emigdiano; grupa Kastac sa Castac Lake; grupa Moowaykuk ili Uvas i posebna grupa Tecuya, ovi su u stvari militantna grupa obalnih Lulapin Chumasha koji su izbjegli u ove krajeve. Među Tejon Chumashima danas žive i pripadnici šošonskih plemena Kawaiisu i Kitanemuk a ima i Indijanci Yokuts.

Kategorija:Chumashan
Kategorija:Indijanci, SAD
Chama

**Chama** (Ese'Ejja) je pleme američkih Indijanaca jezične porodice Tacanan nastanjeno duž rijeka Madre de Dios , Tambopata i Heath u  Boliviji i Peruu. Ovi Indijanci nazivaju se i Ese'Ejja (Esseejja). Grupa se dijeli na par grupa, to su Chama ili Ese'Ejja i Guacanahua u Boliviji i grupa poznata kao Guarayo ili Huarayo ili Tiatinagua iz Perua koji možda imaju pripadnika i na bolivijskoj strani. Sve ove grupe zajedno nazivaju Tiatinaguan i govore srodnim dijalektima. Prema Von Hasselu 1905. godine bilo ih je 3000. Prema podacima UN-a 2005. godine u Peruu, ne navode se plemenske grupe, živjelo je svih skupa Tiatinagua Indijanaca 1400 u Boliviji (ovo su po svoj prilici Chama Indijanci), i oko 700 u Peruu što bi se odnosilo na pleme Guarayo ili Tiatinagua.
## Vanjski linkovi 
* http://www.nmai.si.edu/searchcollections/results.aspx?regid=218 
Kategorija:Tacanan 
Kategorija:Bolivija
Kategorija:Peru
Guahíbo

**Guahíbo** (Guaybas) je glavno pleme američkih Indijanaca iz istoimene jezične porodice (Guahiban) kojoj su i dali svoje ime. Gvahibo Indijanci i njima srodni Chiricoa, Churoya, Cuibas, Cunimia, Guayavero i Yamu nastavaju veliko područje istočne Kolumbije, koje se prostire od rijeke Orinoco zapadno između rijeka Meta i Vichada i istočnih obronaka Anda. Pleme Guahibo i srodni im Chiricoas opisani su kao čisti nomadski lovci i ribari. Hodaju gotovo potpuno goli, odjeću su preuzeli tek u novije vrijeme.

Danas 21000 Guahibo Indijanaca naseljeno je u Kolumbiji i 8300 u Venezueli (UN, 2005) Guahibo u Kolumbiji nastanjuju rezervate Barranquito Laguna Colorada u departmanu Guainía/Vichada; Cumaral-Guamuco (dep. Guainía), Arrecifal (Guainía), Laguna Curvina-sapuara (Guainía), Carpintero- Palomas (Guainía /Vichada), Carrizal (Guainía), i Corocoro (Guainía/Guaviare/Vichada).

## Vanjski linkovi 
* Guahibo Indians
* Fotografije

Kategorija:Guahiban
Kategorija:Kolumbija
Guayakí

**Guayakí** (Aché, Guayaqui) je pleme Indijanaca porodice Tupi-Guarani nastanjeno u paragvajskim prašumama Caaguazu i Villaricca. Gvajaki žive organizirani po malenim nomadskim grupama koje se bave sakupljanjem divlje biljne hrane, lovom, i ribolovom. Njihove nastambe tek su privremena skloništa. Gvajaki se ne bave zemljoradnjom ali važnu ulogu ima med. Za vrijeme hladne sezone tokom šestog i sedmog mjeseca ima obilje meda. Da je vrijeme potrage za medom Gvajaki znaju prema posebnoj boji lijane timbó, onda oni polaze u potragu za njim. 
Gvajaki nisu bijelcima nikada predstavljali opasnost, osim za njihove konje čije meso vole jesti. 
Prema podacima Joshua Projecta (UN-ovi podaci za 2005. godinu) ima ih 900.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Tupian
Kategorija:Paragvaj
Maccá

**Maccá** je pleme američkih Indijanaca porodice Mataco-Maca nastanjeno između rijeka Rio Negro i Rio Confuso na Gran Chacu. U novije vrijeme njih oko 1000 živi od sakupljanja divlje hrane, hortikulture, lova i ribolova.

Macca 18. vijeka poznati su kao opasni ratnici koji su ratovali protiv plemena kao što su Mbayá i Guaná. Sredinom 20. vijeka znatan dio ih je već nestao pred pritiskom bijelaca. Oni preostali još žive starim načinom života u komunalnim nastambama oblika košnice, prekrivenim palminim lišćem. Organizirani su po malenim bandama, koje se sezonski za vrijeme ribolova i sakupljanja algarrobe okupljaju u veće zajednice.
## Vanjski linkovi 
*Foto galerija
*The Maka Indians of Paraguay
Kategorija:Mataco-Macan 
Kategorija:Paragvaj
Georges Simenon

mini
**Georges Simenon** (Liège, 13. februar 1903. - Lausanne, 4. septembar 1989), bio je belgijski književnik.

Neki književni kritičari stvaralaštvo ovog francusko-belgijskog pisca detektivskih romana smatraju narodnom, marginalnom književnošću, dok ga drugi uzdižu među najznačajnije francuske pripovjedače. Svjetsku slavu stekao je detektivskim romanima u kojima umjesto akcije dominira dočaravanje atmosfere i psihološka analiza likova. Glavno pitanje koje zaokuplja njegovog detektiva Maigreta nije "ko je ubio" već "zašto je ubio". Simenon u svojim romanima oslikava najrazličitije sredine, od pariskih pločnika do arizonske pustinje, a u tim ambijentima kreću se zanimljivi likovi, od kojih svaki nosi pečat svoje društvene pripadnosti.

Simenon je ostavio iza sebe oko 200 romana. Bio je pisac neiscrpne radoznalosti koju su jednako privlačili svi aspekti života, a posebno pronicljivo razotkrivanje društvenih i moralnih poroka u građanskom društvu: alkoholizma, zločina, seksualnosti, kao i pojava društvene otuđenosti i osjećaj samoće.

Kategorija:Rođeni 1903.
Kategorija:Umrli 1989.
Kategorija:Belgijski pisci
Kategorija:Biografije, Liège
Mbayá

**Mbayá** (Mbaiá, Guaycuru, Guaicuru) je pleme nekada naseljeno na obje obale rijeke Paraguay u Paragvaju i Brazilu (Mato Grosso do Sul) koje jezično pripada porodici Guaycuruan. Prema ocu Lozanu oni su imali 3 glavna ogranka, to su: Epicua-yiqui (Epiguayegi), sjeverna grupa; Napin-yiqui, zapadna grupa; i Taqui-yiqui, južna grupa. Iolis, drugi autoritet dijeli ih na 6 grupa. 

Potomci Mbaya današnji su Caduveo Indijanci, izvrsno opisani od Claude Lévi-Straussa u njegovim ‘Tužnim tropima’ (Tristes Tropiques). Kulturno i jezično najsrodniji su im Mocoví, Toba, Lengua i nestali Abipón. 

## Običaji Mbaya, društvo i atalik 
Mbaye su bili borbeno pleme koje je kada se dokopalo španskih konja postalo veoma opasno. Društvo im je bilo klasno. Na vrhu ljestvice bilo je plemstvo, među njima razlikovalo se nasljedno plemstvo od oplemenjenih pojedinaca. Drugi su po redu bili ratnici i na dnu robovi chamacoco i guana kmetovi. Ovi posljednji bili su ustvari pripadnici plemena Guana i Chamacoco koje su Mbaye zarobili na svojim ratnim pohodima. Dno Mbaya-društva se isto moglo dijeliti po klasama, naravno po uzoru na Mbaya-gospodare. Mbaya žene bile su prave dame, hodale su uvijek u pratnji robova a uopće nisu htjele razgovarati s običnim španskim vojnicima, oni su bili ispod njenog nivoa.
Mbaye su bili pravo ratničko društvo, bilo kakav posao osim rata, za njih je bio ispod časti. Svoj identitet su veoma brzo počeli gubiti zbog raznih neobičnih običaja, kao što je ubijanje djece. Ubijalo se svako dijete do onoga za koje se odlučilo da će biti posljednje. Ako bi majka rodila poslije toga, ubila bi ga. U ratne pohode Mbaye su išli radi otimanja djece, to je bio glavni razlog. Djecu su kasnije odgajali kao svoju. Svoju vlastitu djecu roditelji nisu odgajali sami nego su je slali na odgoj u druge kuće. Ovaj običaj, atalik, poznat je na još nekim mjestima. Djecu na odgoju u drugim kućama roditelji su rijetko posjećivali, ona su bila od glave do nogu oslikana crnim slikama. Nakon što bi napunila 14 godina, ta djeca bi bila posvećena, obredno umijena, a obrijali bi jednu od dvije koncentričnih pletenica kojima je bila obavijena njihova glava. Ne samo Mbaye, nego i drugi njihovi srodnici, početkom 19. vijeka jedva su imali 10% čistokrvnih članova. 
Mbaye su živjeli na račun potlačenih plemena kao što su bili Indijanci Guana i Chamacoco. Oni imaju i par mitova na ovu temu. 

Levi-Strauss navodi mit kako je bog Gonoenhodi kada je stvarao ljude, prvo stvorio Guane. Za zaduženje dao im je poljoprivredu. Kasnije je iz zemlje izvlačio druge narode i svakim dodjeljivao neki posao. Drugi junak iz njihovog panteona, Varalica, primijetio je da je bog zaboravio izvući Mbaye. Kada su Mbaye došli na zemlju više nije bilo nikakvog posla za njih, tada im Gonoenhodi dao da žive na račun drugih. 

Klasne razlike kod Mbaya obilježavale su se tetoviranjem, plemići lice, prosti narod čitavo tijelo. Mbaya Indijanci, pa i njihovi potomci Caduveo stvorili su pravu umjetnost oslikavanja lica arabeskama. Dlake s lica, uključujući i obrve, čupali su.

Kategorija:Guaycuruan
Kategorija:Brazil
Kategorija:Paragvaj
George Gallup

**George Horace Gallup** (Jefferson, Iowa, SAD, 18. novembar 1901 - Tschingel, 26. juli 1984), američki sociolog-statističar 

Osnivač je *Američkog instituta za javno mnijenje* (1935) i voditelj poznatih sociometrijskih ispitivanja javnog mnijenja. Njegova ispitivanja pojam su kritički vođenih istraživanja društvenog i političkog raspoloženja javnosti, koja se vrše na temelju razrađenog sistema anketiranja velikog uzorka, te u pravilu daju indikativne podatke. Popularnost tih ispitivanje velika je još od 1936, kada je Gallup, služeći se sociološki razrađenom metodom uzorka, prognozirao tijesnu pobjedu Roosevelta na predsjedničkim izborima u SAD-u. 

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Rođeni 1901.
Kategorija:Umrli 1984.
Kategorija:Američki sociolozi
Enrique Granados

mini|*Enrique Granados*
**Enrique Granados** (Lerida, 27. juli 1867 - brod "Sussex", 24. mart 1916), španski pijanist i kompozitor.

Uz Albeniza, jedan je od utemeljitelja nove španske umjetničke muzike, romantik i vrlo blizak folkloru svoje domovine. U središtu njegova opusa su klavirske kompozicije i solo-pjesme, u kojima je na folklornim temeljima izgradio individualan muzički govor s karakterističnim ornamentiranjem melodije. Bio je učenik F. Pedrella, a kao pijanist najviše je izvodio djela Chopina i Griega.

Utopio se prilikom potapanja broda "Sussex".

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* https://books.google.com/books/about/The_Roses_of_No_Man_s_Land.html?id=PL3Boa71_iQC

Granados, Enrique
Granados, Enrique
Granados, Enrique
Granados, Enrique
Dorothy Parker

**Dorothy Parker** (Doroti Parker) (West End, 22. august 1893 - New York, 7. juni 1967), američka književnica

Bila je lijeve političke orijentacije, u eri Sacca i Vanzettija i Španskog građanskog rata, u doba McCarthyja pozivana je pred *Odbor za antiameričku djelatnost*. Poznata je po sardoničkoj književnosti i pozorišnoj kritici, lakoj lirici precizna izraza i prigušenih emocija ("Ne tako duboko kao bunar") i lakonskoj društvenoj satiri u svojim novelama (sabranim u "Ovdje leži"). Pisala je i fimske scenarije i drame.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* https://dorothyparker.com/
* https://poets.org/poet/dorothy-parker
* https://www.poetryfoundation.org/poets/dorothy-parker

Parker, Dorothy
Parker, Dorothy
Parker, Dorothy
Joseph McCarthy

**Joseph McCarthy** (Džozef Makarti) (Grand Chute, Wisconsin, 14. novembar 1909 - Washington, DC, 2. maj 1957), američki političar

Kao republikanski senator od 1950. vodio je žestoku antikomunističku kampanju pod izgovorom da su najveći američki državnici i intelektualci pod uticajem komunista i njihovih agenata. "Makartizam" je opovrgnula Republikanska stranka, a njegova inspiratora osudio senat 1954. godine.

## Povezano 
* Makartizam
* Trumanova doktrina
* Hladni rat
* Antikomunizam

Kategorija:Američki političari
Kategorija:Biografije, Grand Chute (Wisconsin)
Kategorija:Rođeni 1909.
Kategorija:Umrli 1957.
Élie Cartan

**Élie Joseph Cartan** (9. april 1869 – 6. maj 1951) bio je francuski matematičar.

Bio je profesor na univerzitetima u Montpellieru, Lyonu, Nancyju i pariskoj Sorbonni. Dao je doprinos diferencijalnoj geometriji, naročito *teoriji Liejevih grupa i simetričnih Riemannovih prostora*.

Takođe je dao značajan doprinos opštoj relativnosti, a indirektno i kvantnoj mehanici.

Smatra se jednim od najvećih matematičara dvadesetog vijeka.

## Reference 
Kategorija:Francuski matematičari
Kategorija:Članovi Francuske akademije nauka
Kategorija:Biografije, Dolomieu
Kategorija:Rođeni 1896.
Kategorija:Umrli 1951.
Kasim Begić

**Kasim Begić** (1954 –13. novembar 2002) bio je bosanskohercegovački pravnik i sudija Ustavnog suda.

## Biografija 
Rođen je 1954. u mjestu Ševarlije kod Doboja. Diplomirao je na Pravnom fakultetu u Sarajevu 1976.

Njegov najznačajniji doprinos ogleda se u pripremanju i donošenju kapitalne Odluke o konstitutivnosti naroda u Bosni i Hercegovini.

Svoju marljivost u radu i brigu za BIH je ispoljio i pri spremanju za publikovanje nove knjige "Konstitutivnost naroda Bosne i Hercegovine, čiji završetak je prerezala smrt profesora Begića.

Umro je 13. novembra 2002. u Sarajevu.

## Djela 
**Financijska nadležnost u razvitku federalizma* (1984)
**Porezni sustav - oporezivanje građana* (1985)
**Ekonomski dnevnik* (1988)
**Jugoslovenski "Sjever" i "Jug"* (1989)
**Ekonomska politika - Uvod i opći dio* (1990)
**Porezni sustav i porezna politika BiH* (1990)
**Bosanski Kudret-sahat* (1994)
**BiH od Vencove misije do Daytonskog sporazuma* (1997)
**Ekonomska politika* (1998)
**Ekonomska politika* (2000) 
**Ima li ekonomske politike u BIH* (1999.)
**Teorijsko institucionalni okvir sistema javnih prihoda i rashoda* (1991)
   
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* http://www.ccbh.ba Ustavni sud Bosne i Hercegovine, biografija sa fotografijom

Kategorija:Rođeni 1954.
Kategorija:Bosanskohercegovački pravnici
Kategorija:Umrli 2002.
Kategorija:Biografije, Doboj
Admiral Mahić

**Admiral Mahić**, rođen 19. januara 1948. u Banjoj Luci, bio je bosanskohercegovački književnik. Završio je tehničku školu. Bio je vanredni student na Filozofskom fakultetu u Sarajevu, ali je napustio studije. Radio je kao mornar, ribar, konobar, poštar, radiospiker, novinar. Tokom opsade grada Sarajeva bio je urednik prvog ratnog biltena Hrvatske seljačke stranke i voditelj – koordinator književnih programa u HKD "Napredak", u Sarajevu. Nakon rata imao je nekoliko inostranih književnih stipendija kao što su: Kulturkontakt-Austria, Alte-Schmiede, Wien, Kultur-Steimark, Graz i Maribor. Poezija mu je prevođena na francuski, slovenski, njemački i engleski jezik.

Pored poezije objavljivao je i prozu, zabilješke sa putovanja i drame. Objavio je niz dramskih tekstova za djecu emitiranih na Radio Sarajevu. Živio je kao slobodni umjetnik u Sarajevu. Radio je dobrovoljno kao urednik časopisa za poeziju i umjetničku fotografiju Republika poezije.
Bio je jedan od osnivača PEN Centra BiH.

Preminuo je 19. septembra 2015.

## Citati 
## Bibliografija 
### Knjige pjesama 
*Ljubavna inspiracija, Sarajevo, 1977.
*Epilepsija cvjetova, Sarajevo, 1981.
*Atlasna imperija, Sarajevo, 1985.
*Glasno zrim, Tuzla, 1988.
*Kameni stol, Sarajevo, 1990.
*Zvono, Sarajevo, 1990.
*Sahara, Sarajevo, 1993.
*Vijavica iz pisaćeg stroja 2000.
*Džajina loza 2002.
*Treba biti priseban 2004.
*Majčine ruže 
*Planinski vodoskok 2oo8.
*Ljubavni red vožnje 2o11.
*Vozni red ljubezni (zbirka pjesama na slovenskom – 2o11)
*Bacač pjesama 2o13.

### Drame 
*Brod na Miljacki, 1982.
*Je li ovo cesta, 1982.
*I gurat ću vinograd kroz mariborske ulice 2o15.

## Reference 
Kategorija:Biografije, Banja Luka
Kategorija:Bosanskohercegovački pisci
Kategorija:Dobitnici Nagrade "Mak Dizdar"
Kategorija:Članovi P.E.N. Centra Bosne i Hercegovine
Kategorija:Rođeni 1948.
Kategorija:Umrli 2015.
Donald Campbell

**Donald Campbell** (Horley, 23. mart 1921 - jezero Coniston, 4. januar 1967), britanski automobilist
mini|Blue Bird

Donald Campbell, svjetski rekorder u vožnji automobilom, odlučio je 4. januara 1967. postići rekordnu brzinu u vožnji na vodi. Njegov najnoviji čamac "Plava ptica" opremljen mlaznim motorima od 4.350 konjskih snaga mogao je razviti brzinu od 960 kilometara na sat. Međutim, Campbellova strast za opasnim nadmetanjem završila je kobno. Na jezeru Coniston u Velikoj Britaniji 4. januara 1967. njegov čamac pojurio je vodom, ubrzo se iznenada podigao u vis, prevrnuo i potonuo i to sve za tri, četiri sekunde. Donald Campbell je nestao, a na mjestu nesreće pronašli su samo masku s kisikom, kacigu i cipele.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 
* https://www.telegraph.co.uk/news/obituaries/1556039/Jean-Wales.html

Campbell,Donald
Campbell,Donald
Sarajevska hagada

[mini|desno|250px|Kopija Sarajevske hagade u zgradi [Parlamentarna skupština Bosne i Hercegovine|Parlamenta Bosne i Hercegovine]]
**Sarajevska hagada** jevrejski je rukopisno oslikani kodeks nastao u drugoj polovini 14. stoljeća na području sjeverne Španije. Na tlo Bosne i Hercegovine donijeli su je protjerani Jevreji Sefardi. Na hebrejskom jeziku *hagada* (*haggadah*) znači "priča".

Smatra se jednom od najljepših knjiga ove vrste, a čuva se u Zemaljskom muzeju u Sarajevu i u njegovom je posjedu od 1894, dok je prije toga pripadala sarajevskoj jevrejskoj porodici Kohen.

Nakon Drugog svjetskog rata čuvana je u čeličnoj kaseti Zemaljskog muzeja. Najviše jednom u godini pokazivana je javnosti. U Madridu je 1992. bila priređena svjetska izložba. Obilježavalo se 500 godina od progona Jevreja iz Španije.

Organizatori izložbe tražili su Hagadu, međutim, uslijed rata u Bosni i Hercegovini knjiga nije napustila Sarajevo.
Zbog osjetljivosti materijala, originalna Hagada javno se izlaže samo četiri puta godišnje.

Sadržaj Sarajevske hagade ispisan je krasnopisom na prerađenoj i istančanoj koži, u periodu kad papir još nije bio ušao u masovnu upotrebu. Ova knjiga ima 142 pergamentska lista, dimenzija 16,5 × 22,8&nbsp;cm. Neki od njih ispisani su krasnopisom, neki su iluminirani, a neki, opet, potpuno prazni. Uvezani su u tabake od po osam ili 12 stranica.

Iako autor nije poznat, gotovo je sigurno da je nastala kao vjenčani poklon.

Sarajevska hagada važan je dio bosanskohercegovačke tradicije.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Službeni sajt Zemaljskog muzeja
* Službeni sajt Komisije za očuvanje nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine
* Fotografije Sarajevske hagade na *talmud.de*

Kategorija:Bosanskohercegovačka književnost
Kategorija:Nacionalni spomenici u Sarajevu
Kategorija:Jevreji u Bosni i Hercegovini
Domenico Ghirlandaio

**Domenico Ghirlandaio** (Firenca, 1449 - Firenca, 11. januar 1494), pravo ime *Domenico di Tommaso Bigordi*, bio je italijanski renesansni slikar. 
Ghirlandaio je bio dio takozvane "treće generacije" firentinske renesanse, zajedno sa Verrocchiom, braćom Pollaiolo i Sandrom Botticellijem. Učio je kod oca, kod Verrocchija i Baldovinettija. Kasnije je vodio veliku i uspješnu umjetničku radionicu u kojoj su bila njegova braća Davide Ghirlandaio i Benedetto Ghirlandaio, njegov šurak Bastiano Mainardi iz San Gimignana, a kasnije i njegov sin Ridolfo Ghirlandaio. Mnogi pripravnici prošli su kroz Ghirlandaiovu radionicu, među kojima je bio i Michelangelo. Poseban talent Ghirlandaia ležao je u njegovoj sposobnosti da postavlja slikarske prikaze savremenog života i portrete savremenih ljudi u kontekstu religioznih narativa, donoseći mu veliku popularnost i mnoštvo velikih narudžbina.

Izrađivao je freske sa sakralnim temama na crkvenim stijenama, pri čemu je zbivanja transponirao u firentinsku sredinu, a likovi su portreti njegovih savremenika u kostimu svoga doba. Naslikao je nekoliko oltarnih kompozicija i portreta.

## Reference 
Kategorija:Rođeni 1449.
Kategorija:Umrli 1494.
Ghirlandaio, Domenico
Kategorija:Biografije, Firenca
Kategorija:Renesansni slikari
Pierre Carlet de Marivaux

**Pierre Carlet de Chamblain de Marivaux** (Pariz, 4. februar 1688 - Pariz, 12. februar 1763), francuski komediograf i romanopisac

Napisao je oko 40 komedija, koje su mu donijele uspjeh i popularnost, a u njima se ogleda elegantni život 18. vijeka. U središte radnje stavlja ženu i slika svijet idealiziranih heroina.

## Komedije 
* "Igra ljubavi i slučaja" 
* "Lažne ispovijesti"

Kategorija:Francuski pisci
Kategorija:Članovi Francuske akademije
Kategorija:Biografije, Pariz
Kategorija:Rođeni 1688.
Kategorija:Umrli 1763.
Fairuz

**Fairuz** (), rođena kao Nuhad Haddad u Bejrutu 21. novembra 1935. godine, je najpoznatija libanska pjevačica klasične muzike. Popularna je u Libanu i cijelom arapskom svijetu.

## Život 
Rođena i odrasla u Bejrutu, svoju karijeru je počela kao članica hora libanskog državnog radija "Radio Liban". Njene prve pjesme odlikuju nostalgični tekstovi, ljubav, delikatna mješavina klasične arapske muzike i popularne muzike na Zapadu. Početkom 1960-ih Fairuz je već bila zvijezda godišnjeg Baalbeck Festivala i popularna ne samo u Libanu, nego i u cijelom arapskom svijetu.

## Karijera 
Tokom većeg dijela svoje karijere, njene pjesme nastajale su kao plod saradnje sa braćom Rahbani. Tekstove je pisao Mansour Rahbani, a muziku je komponovao njegov brat, Assi Rahbani, koji je bio i Fairuzin muž do 1979. godine. Svoj uspjeh, Fairuz djelimično duguje poetskom i muzičkom geniju Rahbanija.

Tokom Libanskog građanskog rata (1975-1990), Fairuz je ostala u Libanu, iako je imala mogućnost da emigrira u Francusku. Neutralan stav o ratu, stvorio je od nje libansku heroinu, obožavanu od svih bez obzira na religijsku i etničku pripadnost.

Fairuz, koja je sada u sedmoj deceniji života, i dalje je najpopularnija i najomiljenija živuća arapska umjetnica.

## Pjesme 
* 'Itab
* A'tini al-Nay
* Shadi
* Shatty Ya Douniah
* Sa'alouni-n-Naas
* Allah Maak Ya Hawana
* Mwashahat Andalusiah 
* Sakana El-Leil
* Hawa Bairut
* Khidni
* Bhibbak Ya Lubnan
* Fi Ahwi 'al Mafra'
* Ya Tair
* Mishwar

## Muzički komadi 
* Jisr al-Qamar (1962)
* Al-Lail Wa'l Qindil(1963)
* Hala wa-l-Malik (1966)
* Ayyam Fakhr al-Din (1967)
* Al-Shakhs (1969)
* Jibal al-Suwwan (1970)
* Qasidat Hub (1973)
* Loulou (1974)
* Batra (1977)

## Filmovi 
* Bayya' al-Khawatim (1964)
* Safar Barlik (1967)
* Bint al-Haris (1968)

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Fairuz Online - The Web Site Officially Celebrating Fairuz
* "Origins of a Legend" - A biography by Sargon Boulos
* A Legend - Fairuz's Biography
* Website dedicated to Fairuz, the Rahbani Brothers, and others

Kategorija:Libanske pjevačice
Kategorija:Rođeni 1935.
Kategorija:Biografije, Džabal Alarz
Balšići

mini|desno|250px|Grb Balšića
**Balšići** su zetska vladarska dinastija koja je vladala Zetom od 1360. do 1421. godine.

Balšići su potomci vlastelina Balše. Tri Balšina sina, Stracimir (u. 1372), Đurađ i Balša II., spominju se 1360. godine kao gospodari Zete, Bara, Budve i sjeverne Albanije. Nakon vladavine srpskog cara Dušana (1331.-1355) počinje se raspadati srpska država, i dolazi do jačanja moći porodice Balšića.

Uz pomoć Dubrovnika, Mlečana i albanske vlastele proširili su svoju vlast od Drivasta do Ulcinja. Balšići su imali moćne protivnike u svom susjedstvu. U zavisnosti od odnosa snaga među susjedima izvlačili su korist i za sebe, ali i bili predmetom tuđih kombinacija. Balšići su se umiješali u slamanje oblasnog gospodara Nikole Altomanovića i zauzeli Trebinje, Konavle i Dračevicu 1373. godine. To im je omogućilo da preuzmu poziciju glavnih gospodara u dubrovačkom zaleđu jer su od tada primali Svetodmitarski dohodak. Početkom 1377. bosanski kralj Tvrtko I Kotromanić im je preoteo te posjede i pravo na Svetodmitarski dohodak.

Dinastija je nevelika, a njeni glavni predstavnici su Đurađ II Stratimirović Balšić (1385-1403) i Balša III Balšić (1403-1421). Đurađ II. Stratimirović bio je oženjen Jelenom, kćerkom srpskog kneza Lazara Hrebeljanovića. Ona se kasnije preudala za bosanskog vojvodu Sandalja Hranića Kosaču.

Kasnije su Balšići predstavljali jake protivnike Bošnjanima, koji su saveznike pronašli u zetskim Crnojevićima i stali na njihovu stranu u sukobu Crnojevića i Balšića.
Kasnija historija Balšića odvija se u zapetljanijim međunarodnim okolnostima. Na posjede Balšića pretendirale su Osmanlije i Venecija. U borbama protiv Mlečana Balšići su zaštitu nalazili kod bosanskog vojvode Sandalja Hranića i srpskog despota Stefana Lazarevića

## Literatura 
* Božidar Šekularac, Crna gora u doba Balšića, Obod, Cetinje 2011.
* www.enciklopedija.hr

 

Kategorija:Politički razvoj srednjovjekovne Bosne
Kategorija:Historija Crne Gore
Esej

**Esej** je kraća prozna vrsta u kojoj se obrađuje različita tematika, bilo iz života ili iz nauke, na način koji uključuje razmišljanje i zaključivanje, ali također ima i sposobnost umjetničkog oblikovanja. Naziv "esej" dolazi od francuske riječi essai, što znači ogled. U eseju do izražaja dolazi osobni stav pisca, njegov izbor problema o kojima piše i njegov vlastiti način izlaganja i zaključivanja, ali moraju biti prisutne i vrijednosti koje pripisujemo nauci i filozofiji: određena dosljednost u zaključivanju, uviđanje važnosti nekih tema i sklonost prema misaonoj razradi problematike. Esej je često posvećen upravo književnosti, pa se njemu na umjetnički vrijedan način obrađuju teme kojima se bavi nauka o književnosti. Začetnik esejističke proze je Michel de Montaigne, koji u svom djelu "Eseji" obrađuje najrazličitije teme na način svojstven esejističkom pristupu.

Koncept "eseja" proširio se i na druge medije izvan pisanja. Filmski esej je film koji često objedinjuje stilove dokumentarnog filma i više se usredsređuje na evoluciju teme ili ideje. Fotografski esej pokriva temu s povezanom serijom fotografija koje mogu imati popratni tekst ili opise.

## Također pogledajte 
* Pisanje

## Reference 
Kategorija:Književnost