Sanizam

**Mentalizam** ili **sanizam** opisuje diskriminaciju i ugnjetavanje u odnosu na mentalnu osobinu ili stanje koje osoba ima, ili se smatra da ima. Ova diskriminacija može, ali ne mora biti okarakterisana u smislu mentalnog poremećaja ili kognitivno oštećenje. Diskriminacija se zasniva na brojnim faktorima kao što su stereotipi o neurodivergenciji, kao što su naprimjer autizam, poremećaji učenja, ADHD, FASD, bipolarni poremećaj, shizofrenija i poremećaj ličnosti, specifični fenomeni ponašanja kao što su mucanje i tikovi, ili intelektualna invalidnost.

Kao i drugi oblici diskriminacije kao što su seksizam i rasizam, mentalizam uključuje višestruke ukrštane oblike ugnjetavanja, složene društvene nejednakosti i neravnoteže moći. To može rezultirati prikrivenom diskriminacijom višestrukim, malim vrijeđanjima i uvredama. Karakteriziraju ga prosudbe o percipiranom statusu mentalnog zdravlja druge osobe. Nakon ovih presuda slijede radnje kao što su očigledna, otvorena diskriminacija koja može uključivati odbijanje usluge ili uskraćivanje ljudskih prava. Mentalizam utiče na to kako se prema pojedincima odnosi šira javnost, profesionalci za mentalno zdravlje i institucije, uključujući pravni sistem. Negativni stavovi koji su uključeni mogu također biti internalizovani.

Termini mentalizam, od "mentalni" i sanizam, od "sane", postali su uspostavljeni u nekim kontekstima, iako su koncepti kao što su socijalna stigma, a u nekim slučajevi ableizam, mogu se koristiti na slične, ali ne i identične načine. Dok se mentalizam i sanizam koriste naizmjenično, sanizam postaje dominantan u određenim krugovima, kao što ja akademska zajednica, za oni+e koji se identifikuju kao ludi i budale zagovornici i u društveno-političkom kontekstu u kojem sanizam uzima maha kao pokret", zdrav razum. Pokret sanizma je čin otpora među onima koji se identificiraju kao ludi, preživjeli potrošači i zagovornici mentalnog zdravlja. U akademskoj zajednici dokazi o ovom pokretu mogu se naći u brojnim novijim publikacijama o sanizmu i praksi socijalnog rada. Birnbaum je bio ljekar, advokat i zagovornik mentalnog zdravlja koji je pomogao u uspostavljanju ustavnog prava na liječenje psihijatrijskih pacijenata, zajedno sa zaštitnim mjerama protiv nedobrovoljne obaveze. Od kada je prvi put primijetio taj izraz 1980. godine, njujorški profesor prava Michael L. Perlin je kasnije nastavio njegovu upotrebu.

.]]
Godine 1975. Judi Chamberlain je skovao termin mentalizam u poglavlju knjige "Žene gledaju na psihijatriju". Izraz je postao šire poznat kada ga je 1978. upotrijebila u svojoj knjizi „On Our Own: Patient Controlled Alternatives to the Mental Health System“, koja je neko vrijeme postala standardni tekst pokreta preživjelih psihijatrijskih slučajeva u SAD. Ljudi su počeli prepoznavati obrazac u načinu na koji su tretirani, skup pretpostavki koje većina ljudi ima o (bivšim) mentalnim pacijentima, bez obzira na to da li su se odnosili na nekog određenog pojedinca u bilo kojem trenutku&nbsp;– da su nesposobni, nesposobni rade stvari za sebe, stalno im je potreban nadzor i pomoć, nepredvidivi, vjerovatno nasilni ili iracionalni itd. Shvatilo se da ne samo da šira javnost izražava mentalističke ideje, već i bivši pacijenti, oblik internalizirane ugnjetavanja.

Od 1998. ove termine su usvojili neki potrošači/preživjeli u UK i SAD-u, ali nisu dobili opću primjenu. Ovo je ostavilo konceptni jaz koji je djelomično popunjen konceptom 'stigma', ali je to kritizirano zbog manjeg fokusa na institucionaliziranu diskriminaciju s više uzroka, već na to da li ljudi percipiraju probleme mentalnog zdravlja sramni ili gori nego što jesu. Uprkos njenoj upotrebi, brojna literatura pokazala je raširenu diskriminaciju u mnogim sferama života, uključujući zapošljavanje, roditeljska prava, stambeni prostor, imigraciju, osiguranje , zdravstvenu zaštitu i pristup pravdi. Međutim, upotreba novih "izama" je također dovedena u pitanje, na osnovu toga što se oni mogu smatrati podjelom, zastarjelim ili oblikom neprimjerene političke korektnosti. Iste kritike, prema ovom mišljenju, možda se ne odnose toliko na šire i prihvaćenije pojmove kao što su 'diskriminacija' ili 'socijalna isključenost'.

Postoji i krovni izraz ableizam, koji se odnosi na diskriminaciju onih koji su (shvaćeni kao) invalidi. Što se tiče mozga, postoji pokret za prepoznavanje neurodiverziteta. Termin 'psihofobija' (od psiha + fobija) povremeno se koristi sa sličnim značenjem.

## Društvena podjela 
Prema Coni Kalinowski (psihijatar na Univerzitetu Nevada i direktor komunalnih usluga Mojave) i Pat Risser (konsultant za mentalno zdravlje i samoproglašeni bivši primatelj usluga za mentalno zdravlje), mentalizam u jednoj krajnosti može dovesti do kategoričke podjele ljudi na osnaženu grupu za koju se pretpostavlja da je normalna, zdrava, pouzdana i sposobna, i nemoćnu grupu za koju se pretpostavlja da je bolesna, invalidna, luda, nepredvidiva i nasilna. Ova podjela može opravdati nesmotreno postupanje prema ovoj potonjoj grupi i očekivanja nižeg životnog standarda za njih, za što se može očekivati da izraze zahvalnost. Dalja diskriminacija može uključivati označavanje nekih kao "visoko funkcionalnih", a nekih kao "niskofunkcionalnih"; dok ovo može omogućiti ciljanje resursa, u obje kategorije ljudska ponašanja su preoblikovana u patološkim terminima.

Diskriminacija može biti toliko fundamentalna i neupitna da može spriječiti ljude za istinsku empatiju (iako misle da jesu) ili da istinski sagledavaju drugu tačku gledišta s poštovanjem. Neka mentalna stanja mogu u određenim trenucima narušiti svijest i razumijevanje na određene načine, ali mentalističke pretpostavke mogu navesti druge da pogrešno vjeruju da nužno razumiju situaciju i potrebe osobe bolje od njih samih.

Neke dobrotvorne organizacije koje finansira nacionalna vlada smatraju ovo pitanje prvenstveno pitanjem stigmatizacije stavova u opštoj javnosti, možda zbog ljudi koji nemaju dovoljno kontakta s tim (dijagnostikovanim) mentalnim bolestima, a jedan šef dobrotvorne organizacije za shizofreniju uporedio je mentalizam sa na koji način rasizam može biti rasprostranjeniji kada ljudi ne provode vrijeme zajedno cijeli život. Psiholog koji vodi Živi muzej omogućavajući sadašnjim ili bivšim psihijatrijskim pacijentima da izlože umjetnička djela, nazvao je stav šire javnosti psihofobijom.

## Klinička terminologija 
Mentalizam se može kodificirati kliničkom terminologijom na suptilne načine, uključujući osnovne dijagnostičke kategorije koje koristi psihijatrija (kao u DSM ili ICD). U toku je neka debata o tome koji termini i kriteriji mogu da komuniciraju prezir ili inferiornost, a ne da olakšavaju stvarno razumevanje ljudi i njihovih problema.

Neki se protive cijelom procesu kao etiketiranje, a neki su odgovorili na opravdanja za to&nbsp;– naprimjer da je neophodan u kliničke ili administrativne svrhe&nbsp;– kao način na koji osoba može opravdati upotrebu etničkog vrijeđanja jer nemaju namjeru nauditi. Drugi tvrde da se većina aspekata lahko može izraziti na precizniji i manje uvredljiv način. Jedan od mogućih odgovora je kritika koncepcija normalnosti i problema povezanih s normativnim funkcioniranjem širom svijeta, iako bi to na neki način također potencijalno moglo predstavljati oblik mentalizma. Nakon nesreće 2012. kada mu je slomio vrat i kasnijeg penzionisanja, Oaks se na svom ličnom blogu naziva "PsychoQuad".

Britanska spisateljica Clare Allen tvrdi da čak ni vraćeni sleng izrazi kao što je "lud" jednostavno nisu tačni. Osim toga, ona vidi uobičajenu zloupotrebu koncepata koji se odnose na probleme mentalnog zdravlja&nbsp;– uključujući, naprimjer, šale o ljudima koji čuju glasove kao da to automatski podriva njihov kredibilitet&nbsp;– kao ekvivalentno rasističkim ili seksističkim frazama koje bi se smatrale očigledno diskriminatornim. Ona takvu upotrebu karakteriše kao ukazivanje na psihofobiju i prezir u pozadini.

## Okrivljivanje 
Kritičari psihijatrije mogu tumačiti ponašanja i primjene tretmana na osuđujući način zbog osnovnog mentalizma. Ako se primalac usluga mentalnog zdravlja ne slaže s liječenjem ili dijagnozom, ili se ne promijeni, može biti označen kao neusklađen, nekooperativan ili otporan na liječenje. Ovo je unatoč činjenici da problem može biti neadekvatno razumijevanje osobe ili njenih problema od strane pružatelja zdravstvene zaštite, štetni efekti lijekova, loša podudarnost između liječenja i osobe, stigma povezana s liječenjem, teškoće u pristupu, kulturološka neprihvatljivost ili mnoga druga pitanja.

U "pokretu korisnika/preživjelih" u Engleskoj, Pete Shaughnessy, osnivač mad pridea, zaključio je da je Nacionalna zdravstvena služba "institucionalni mentalista i ima puno toga da traži dušu u novom milenijumu", uključujući i rješavanje predrasuda svog kancelarijskog osoblja. Sugerirao je da kada predrasude primjenjuju upravo profesionalci koji teže da ih iskorijene, postavlja se pitanje hoće li ikada biti iskorijenjene. Shaughnessy je izvršio samoubistvo 2002. godine.

Psihijatrijski pokret preživljavanja opisan je kao feminističko pitanje, jer su problemi kojima se bavi "važni za sve žene jer mentalizam djeluje kao prijetnja svim ženama" i "mentalizam prijeti ženskim porodicama i djeci." Psihijatrijski preživjeli i profesionalac rekao je da "mentalizam porede sa seksizmom i rasizmom u stvaranju potlačene niže klase, u ovom slučaju ljudi koji su dobili psihijatrijsku dijagnozu i liječenje". Navela je da je najčešća pritužba psihijatrijskih pacijenata to što niko ne sluša, ili samo selektivno u pokušaju postavljanja dijagnoze.

Na nivou društva, mentalizam je povezan sa ljudima koji se drže u siromaštvu kao građani drugog reda; da je diskriminacija pri zapošljavanju držanje ljudi da žive od pomoći, na međuljudsku diskriminaciju koja ometa odnose, da stereotipi promoviraju kroz medije šireći strah od nepredvidljivosti i opasnosti i ljudima koji se boje otkriti ili pričati o svojim iskustvima.

Michael Perlin, profesor prava na Pravnom fakultetu u New Yorku, definisao je sanizam kao "iracionalnu predrasudu istog kvaliteta i karaktera kao i druge iracionalne predrasude koje uzrokuju i odražavaju se u prevladavajućim društvenim stavovima rasizma, seksizma, homofobije i etničke netrpeljivosti koji prožima sve aspekte zakona o mentalnoj invalidnosti i utiče na sve učesnike u sistemu zakona o mentalnoj invalidnosti: parničari, nalazač činjenica, branitelj i veštak i svjedoci laici." Prema Perlinu, sudije su daleko od imunosti, jer imaju tendenciju da odražavaju sanističko razmišljanje koje ima duboke korijene u našoj kulturi. Ovo rezultira sudskim odlukama zasnovanim na stereotipima u svim oblastima građanskog i krivičnog prava, izražene pristrasnim jezikom i pokazujući prezir prema profesionalcima mentalnog zdravlja . Štaviše, sudovi su često nestrpljivi i psihičke probleme pripisuju "slabi karakter ili loša odluka".

Postoji i široko rasprostranjena diskriminacija od strane porotnika, koju Perlin opisuje kao demonstriranje "iracionalne brutalnosti, predrasuda, neprijateljstva i mržnje" prema optuženima kada postoji odbrana ludilom. Specifični sanistički mitovi uključuju oslanjanje na popularne slike ludosti; 'opsesija' tvrdnjama da se mentalni problemi mogu lahko lažirati, a stručnjaci prevariti; pretpostavka apsolutne veze između mentalne bolesti i opasnosti; 'neprestana' konfuzija i miješanje različitih pravnih testova mentalnog statusa i pod pretpostavkom da će optuženi koji su oslobođeni optužbi za neuračunljivost vjerovatno biti brzo pušteni na slobodu. Iako postoje tvrdnje da neurosnimanje ima određeni potencijal da pomogne u ovoj oblasti, Perlin zaključuje da je vrlo teško odvagnuti istinitost ili relevantnost takvih rezultata zbog brojnih neizvjesnosti i ograničenja, te da se to može zanemariti ili prenaglašeno od strane naučnika, pravnika ili u popularnoj mašti. On smatra da je "ključ za odgovor ovdje razmatranje sanizma", jer on u velikoj mjeri može "prevladati sve druge dokaze i sva druga pitanja u ovom razgovoru". On sugerira da "samo terapeutska jurisprudencija ima potencijalnu moć da 'ogoli sanističku fasadu'."

Perlin je sugerirao da je međunarodna Konvencija o pravima osoba s invalidnošću revolucionarni dokument ljudskih prava koji ima potencijal da bude najbolje sredstvo za osporavanje sanističke diskriminacije.

Također se bavio temom sanizma jer utiče na to koje seksualne slobode ili zaštite se pružaju psihijatrijskim pacijentima, posebno u forenzičkim ustanovama.

Sanizam u pravnoj profesiji može uticati na mnoge ljude u zajednicama koji se u nekom trenutku svog života bore sa određenim stepenom problema mentalnog zdravlja, kaže Perlin. Ovo može nepravedno ograničiti njihovu sposobnost da zakonski rješavaju pitanja u svojim zajednicama kao što su: „problemi ugovora, imovinski problemi, problemi u domaćim odnosima i problemi povjerenstava i posjeda."

Susan Fraser, pravnica iz Kanade koja se specijalizirala za zagovaranje ranjivih ljudi, tvrdi da je sanizam zasnovan na strahu od nepoznatog, pojačan stereotipima koji dehumanizuju pojedince. Ona tvrdi da to uzrokuje da pravni sistem ne uspijeva pravilno odbraniti prava pacijenata da odbiju potencijalno štetne lijekove, da istražuje smrt u psihijatrijskim bolnicama i drugim ustanovama na jednak način kao i drugi i da propusti da pravilno sasluša i poštuje glasove korisnika mentalnog zdravlja i onih koji su preživjeli.

## Obrazovanje 
Perlin je identificirao slične probleme u načinu na koji se postupa s djecom u vezi sa poteškoćama u učenju, uključujući specijalno obrazovanje. U bilo kojoj oblasti prava, ističe on, dva najčešća sanistička mita pretpostavljaju da se osobe s mentalnim poteškoćama lažiraju ili da takve osobe ne bi bile onesposobljene da se samo više trude. U ovoj posebnoj oblasti, on zaključuje da su obilježena djeca stereotipna u procesu koji je prepun rasnih, klasnih i rodnih predrasuda. Iako je namijenjen pomoći nekoj djeci, on tvrdi da u stvarnosti to ne može biti samo mač sa dvije oštrice, već mač sa tri, četiri ili pet oštrica. Rezultat sanističkih predrasuda i zabluda, u kontekstu akademske konkurencije, je da „ostajemo sa sistemom koji je, na mnogo važnih načina, zapanjujuće nekoherentan ".

## Ugnjetavanje 
Identificirana je spirala ugnjetavanja koju doživljavaju neke grupe u društvu. Prvo, ugnjetavanja se javljaju na osnovu percipiranih ili stvarnih razlika (koje mogu biti povezane sa stereotipima široke grupe kao što su rasizam, seksizam, klasizam, starost, homofobija itd.). Ovo može imati negativne fizičke, društvene, ekonomske i psihološke efekte na pojedince, uključujući emocijski stres i ono što se može smatrati problemima mentalnog zdravlja. Zatim, odgovor društva na takvu nevolju može biti da je liječi u okviru sistema medicinske i socijalne skrbi umjesto (također) razumijevanja i izazivanja ugnjetavanja koje su ga izazvale, čime bi se problem pojačao daljim opresivnim stavovima i praksama, što može dovesti do na još više nevolja, i tako dalje u začaranom krugu. Osim toga, zbog kontakta sa službama za mentalno zdravlje ljudi mogu postati podložni ugnjetavanju mentalizma, budući da društvo (i same službe za mentalno zdravlje) imaju tako negativne stavove prema osobama s psihijatrijskom dijagnozom, čime se dalje nastavljaju ugnjetavanje i diskriminacija.

Ljudi koji pate od takvog ugnjetavanja u društvu mogu biti privučeni radikalnijim političkim akcijama, ali sanističke strukture i stavovi su također identificirani u aktivističkim zajednicama. Ovo uključuje klike i društvene hijerarhije u koje ljudima sa određenim problemima može biti veoma teško da se probiju ili da ih vrednuju. Može doći i do individualnog odbijanja ljudi zbog čudnog ponašanja koje se ne smatra kulturološki prihvatljivim, ili pak neosjetljivosti na emocionalna stanja uključujući suicidnost, ili poricanja da neko ima problema ako se čini da se ponaša normalno.

## Također pogledajte
* Oznaka invalidnosti
* Stigma mentalnog zdravlja
* Rankizam, krovni izraz za sve oblike hijerarhijske diskriminacije
* Socijalni darvinizam
* Supremacizam
* Društvena konstrukcija šizofrenije
* Socijalni model invalidnosti
* Franco Basaglia

## Reference 
## Dopunska literatura 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjski linkovi
Kategorija:Prava invalida

Kategorija:Neurodiverzitet
Kategorija:Predrasude i diskriminacija po tipu