Osmanski carski harem

* ili carska konkubina.]]

**Osmanski carski harem** (, doslovno "Carski harem") Osmanskog Carstva bio je harem osmanskog Sultana - sastavljen od žena, sluškinja (robinja i eunuha), ženskih rođaka i sultanovih konkubina - koji je zauzimao osamljeni dio (saraj) osmanskog carskog domaćinstva. Ova institucija igrala je važnu društvenu funkciju unutar osmanskog dvora i imala je značajan politički autoritet u osmanskim poslovima, posebno tokom dugog perioda poznatog kao Sultanat žena (otprilike od 1534. do 1715).

Historičari tvrde da su članovi harema različitih etničkih ili vjerskih porijekla često lobirali kod sultana da utiče na geografiju osmanskih osvajačkih ratova. Riječ se također prati do značenja "svetište", što odražava zajednički i časni aspekt *harama*.

## Pozadina 
Institucija osmanskog carskog harema izgrađena je na primjeru prethodnih muslimanskih carstava, kao što su kraljevski harem Abasidskog halifata i Burdži harem Mamelučkog sultanata. Osmanski carski harem razvio se iz harema turskih islamskih dinastija Anadolije, posebno seldžučkog harema, za koji se vjeruje da je bio uzor kasnijem osmanskom carskom haremu.

Harem osmanske dinastije postepeno se širio sve do pada Carigrada 1453, kada se osmanska dinastija, koja je prethodno bila nomadska, trajno naselila. Od 15. stoljeća, sultani osmanske dinastije također su se prestali ženiti princezama stranih dinastija i odlučili su koristiti robinje-konkubine za rađanje djece. Tek nakon što su se Osmanlije naselile u Carigradu, osmanski carski harem razvio se u svoj konačni oblik.

## Harem kao društvena i politička institucija 
Kako je sultan postajao sve više sjedilački nastrojen u palači, članovi njegove porodice, koji su prethodno bili raspršeni između provincijskih prijestolnica, na kraju su oslobođeni svojih javnih dužnosti i okupljali se u carskoj prijestolnici. Zvanično preseljenje članova osmanske dinastije u harem u palači Topkapi u šesnaestom stoljeću postepeno je transformiralo carski harem u dobro organiziranu, hijerarhijsku i institucionaliziranu društvenu i političku strukturu, s krutim protokolima i obukom. Krajem šesnaestog stoljeća, osim samog sultana, nijedan član kraljevske porodice, muški ili ženski, nije napuštao prijestolnicu. I djeca i majke bili su stalni stanovnici unutrašnjeg svijeta palače. Harem je bio ultimativni simbol sultanove moći. Njegovo vlasništvo nad ženama, uglavnom robinjama, bilo je znak bogatstva, moći i seksualne vještine. Naglasak na izolaciji harema i dinastičkom životu daleko od očiju javnosti također je prenosio njegovu moć, jer su samo oni koji su mu bili najbliži imali privilegiju da s njim privatno komuniciraju. Jedina osoba u haremu s "ritualom i pratnjom primjerenom njenom statusu" bila je valida sultanija. Institucija je uvedena u tursko društvo usvajanjem islama, pod utjecajem arapskog hilafeta, koji su Osmanlije oponašale. Kako bi se osigurala poslušnost žena, mnoge su kupljene i držane u ropstvu. Međutim, nisu sve članice harema bile robinje. Glavne supruge, posebno one koje su uzete u brak radi učvršćivanja ličnih i dinastičkih saveza, bile su slobodne žene. Ovo je bio izuzetak, a ne pravilo.

Carski harem je također služio kao paralelna institucija sultanovom domaćinstvu muških slugu. Ženama je pružano obrazovanje otprilike jednako onome koje je pružano muškim paževima. Na kraju svog obrazovanja, muškarci i žene bi se ženili i "diplomirali" iz palate kako bi zauzimali administrativne pozicije u provincijama carstva. Unutar harema postojala je izrazita hijerarhijska struktura, zasnovana na porodičnim odnosima među ženama. Ova porodica nije bila ograničena na krvne veze, već je uključivala cijelo kraljevsko domaćinstvo, koje se uglavnom sastojalo od robova. Praćenje evolucije carskog harema, od šesnaestog stoljeća nadalje, pokazuje da, iako organizacijska struktura harema nikada nije bila statična, a broj i uloge slugu unutar palate stalno su bili promjenjivi, postojao je snažan osjećaj institucionalnog kontinuiteta i nepromjenjivo krutih hijerarhija unutar harema. Valide sultanija, sultanova majka, imala je moć nad haremom i ta se moć ponekad protezala na aspekte društva. Bila je čuvarica carske moći i radila je na učvršćivanju vladavine svog sina i nastavku dinastije. Živjela je na vrhu ženske hijerarhije. Sljedeće u redu bile sultaovke kćeri, koje su se također nazivale sultanijama. Ove princeze su bile divljene i mogle su se takmičiti sa svojim ocem po popularnosti i priznanju. Također su bile korisne za političke saveze koje su njihovi brakovi osiguravali carstvu. Ove žene su bile poznate širom carstva i imale su važnu reputaciju koju su morale održavati. Shodno tome, samo mali dio žena u haremu je zapravo imao seksualne odnose sa sultanom, jer je većini bilo suđeno da se uda za članove osmanske političke elite ili da nastavi službu valide sultaniji. Unutar harema, valide sultanija i sultanova omiljena konkubina ili konkubine mogle su efikasno stvoriti frakcijsku podršku za sebe i svoje sinove, stvarajući most između palate i vanjskog svijeta. Haremska politika se vrtjela oko uspostavljanja matrilinearnog naslijeđa i pronalaženja načina za sticanje saveza i podrške šireg osmanskog svijeta izvan zidova harema.

## Reference 
### Izvori 
* İlhan Akşit. *The Mystery of the Ottoman Harem*. Akşit Kültür Turizm Yayınları. 
* Leslie P. Peirce. *The Imperial Harem: Women and Sovereignty in the Ottoman Empire''. Studies in Middle Eastern History. Oxford University Press, 1993. 

### Dodatna literatura 
* 
* 

Kategorija:Osmanski carski harem
Kategorija:Topkapi saraj
Kategorija:Robovlasništvo u Osmanskom Carstvu
Kategorija:Konkubinat u Osmanskom Carstvu
Kategorija:Harem