Parazitizam

, izopod *Cymothoa exigua*, koji zamjenjuje jezik *Lithognathus*]]
 
**Parazitizam** je bliski odnos između vrsta, gdje jedan organizam, parazit, živi na ili unutar drugog organizma, domaćina, nanosi mu neku štetu, i strukturno je prilagođena ovom načinu života. Entomolog E. O. Wilson je okarakterisao parazite kao "predatore koji jedu plijen u jedinicama manjim od jednog ". ali za razliku od predatora, paraziti, sa izuzetkom parazitoida, obično su mnogo manji od svojih domaćina, ne ubijaju ih i često žive u ili na svojim domaćinima duži period. Paraziti životinja su visoko specijalizirane i reproduciraju se brže od svojih domaćina. Klasični primjeri uključuju interakcije između kičmenjačkih domaćina i pantljičara, Thrematoda, vrsta roda  *Plasmodium* koje izazivaju malariju i buha.
 
Paraziti smanjuju fitnes domaćina putem opće ili specijalizovane patologije, od parazitske kastracije do modifikacije ponašanja domaćina. Paraziti povećavaju vlastitu sposobnost, iskorištavanjem domaćina za resurse potrebne za njihov opstanak, posebno hraneći se njima i korištenjem posrednih (sekundarnih) domaćina da pomognu u njihovom prenošenju od jednog konačnog (primarnog) domaćina drugome. Iako je parazitizam često nedvosmislen, on je dio spektra interakcija između vrsta, stepenajući preko parazitoidizma u grabežljivost, kroz evoluciju u mutualizam, i kod nekih gljiva, pretvarajući se u postojanje saprofita. Ljudi su znali za parazite kao što su obli crvi i trakavice još od starog Egipta, Grčke i Rima. U rano moderno doba, Antonie van Leeuwenhoek je 1681. godine u svom mikroskopu zapazio *Giardia lamblia*, dok je Francesco Redi opisao unutrašnje i vanjske parazite uključujući ovčije metilje i krpelja. Moderna parazitologija se razvila u 19. veku. U ljudskoj kulturi parazitizam ima negativne konotacije. Oni su iskorišćeni za satirični efekat u pjesmi Jonathana Swifta iz 1733. godine "O poeziji: rapsodija", upoređujući pjesnike sa hiperparazitskim "štetočinama". U fikciji, Brama Stokera gotskog fikcijskog romanaroman *Drakula* iz 1897. godine i njegove mnoge kasnije adaptacije prikazuju parazitne krvopije. Film Ridleya Scotta iz 1979. *Alien* bio je jedno od mnogih djela naučne fantastike u kojima je prikazana parazitska vanzemaljska vrsta.
 
## Etimologija
Prvi put korištena na engleskom 1539. godine, riječ *parazit* dolazi od srednjevjekovnog francuskog *parazit*, od latinskog *parasitus*, latinizacija grčkog *παράσιτος* (*parasitos*), "onaj koji jede za stolom drugog" i to od παρά (*para*) = pored, pri + σῖτος (*sitos*) = pšenica, dakle hrana. Srodni termin "parazitizam" pojavljuje se na engleskom od 1611.
 

## Evolucijske strategije
### Osnovni koncepti
 *Taenia solium*, crijevnog parazita, ima kuke i sisaljke koje se pričvršćuju za svog domaćina]]
 
Parazitizam je tip simbioza, bliske i uporne dugotrajne biološke interakcije između parazita i njegovog domaćina. Za razliku od saprotrofa, paraziti se hrane živim domaćinima, iako neke parazitske gljive, naprimjer, mogu nastaviti da se hrane domaćinima koje su ubili. Za razliku od komensalizma i mutualizma, parazitski odnos šteti domaćinu, bilo da se hrani njime ili, kao u slučaju crijevnih parazita, konzumirajući dio njegove hrane. Budući da paraziti stupaju u interakciju s drugim vrstama, oni mogu lahko djelovati kao vektori patogena, uzrokujući bolest. Predacija po definiciji nije simbioza, pošto je interakcija kratka, ali entomolog E. O. Wilson je okarakterisao parazite kao "predatore koji jedu plijen u jedinicama manjim od jednog".
 
Unutar tog opsega su mnoge moguće strategije. Taksonomi klasifikuju parazite u razne sheme koje se preklapaju, na osnovu njihovih interakcija sa njihovim domaćinima i na osnovu njihovih životnih ciklusa, koji su ponekad veoma složeni. Obavezni parazit potpuno zavisi od domaćina da završi svoj životni ciklus, dok fakultativni parazit ne. Životni ciklusi parazita koji uključuju samo jednog domaćina nazivaju se "direktnim"; oni s definitivnim domaćinom (gdje se parazit razmnožava spolno) i najmanje jednim međudomaćinom nazivaju se "indirektnim". Endoparazit živi u tijelu domaćina; ektoparazit živi vani, na površini domaćina. Mezoparaziti — poput nekih Copepoda, naprimjer — ulaze u otvor u tijelu domaćina i tamo ostaju djelomično ugrađeni. Neki paraziti mogu biti generalisti, hraneći se širokim spektrom domaćina, ali mnogi paraziti, i većina protozoa i helminta koji parazitiraju na životinjama, su specijalisti i izuzetno su specifični za domaćina.
 
Veliki dio razmišljanja o vrstama parazitizma fokusiran je na kopnene životinjske parazite životinja, kao što su helminti. Oni u drugim okruženjima i sa drugim domaćinima često imaju analogne strategije. Naprimjer, prćastonosa jegulja je vjerovatno fakultativni endoparazit (tj., ona je poluparazit) koji se oportunistički uvlači i jede bolesnu i umiruću ribu. Biljojedi insekti kao što su lisne uši, lisne buhe i gusjenice veoma podsećaju na ektoparazite, napadaju mnogo veće biljke; oni služe kao vektori bakterija, gljivica i virusa koji uzrokuju biljne bolesti. Kako se ženke ljuskavih insekata ne mogu kretati, one su obavezni paraziti, trajno vezani za svoje domaćine. izdahnuti ugljik-dioksid, mirisi kože, vizuelni i toplotni impulsi i vlaga. Parazitske biljke mogu koristiti, naprimjer, svjetlost, fiziohemiju domaćina i hlapljive tvari da prepoznaju potencijalne domaćine.

### Glavne strategije
Postoji šest glavnih parazitskih strategija, odnosno parazitska kastracija, direktno prenošeni parazitizam, trofijski-prenosivi parazitizam, vektor-prenosivi parazitizam, parazitoidizam i mikropredacija. Ovo se odnosi na parazite čiji su domaćini biljke i životinje. Ove strategije predstavljaju prilagodljive vrhove, srednje strategije su moguće, ali organizmi u mnogim različitim grupama su se dosljedno konvergirali na ovih šest, koji su evolucijski stabilizirane
 
Perspektiva o evolucijskim opcijama može se steći razmatranjem četiri ključna pitanja: uticaj na fitnes domaćina parazita, broj domaćina koje imaju po životnoj fazi, da li je domaćin spriječen da se razmnožava i da li efekat zavisi od intenziteta (broj parazita po domaćinu). Iz ove analize proizilaze glavne evolucijske strategije parazitizma, pored grabežljivaca.
 

 
#### Parazitski kastratori
[thumb|[Parazitski kastrator *Sacculina carcini* (istaknuto) vezan za raka - njegovog domaćina]]
 
Parazitski kastratori djelimično ili potpuno uništavaju sposobnost svog domaćina da se razmnožava, preusmjeravajući energiju koja bi otišla u reprodukciju u rast domaćina i parazita, ponekad uzrokujući gigantizam u domaćinu. Ostali sistemi domaćina ostaju netaknuti, što mu omogućava da preživi i održi parazita. domaćina rakova. U slučaju *Sacculina*, testisi više od dvije trećine njihovih domaćina rakova degeneriraju dovoljno da ti mužjaci rakova razviju ženske sekundarne spolne karakteristike kao što su širi abdomeni, manje kandže i dodaci za hvatanje jaja. Različite vrste helminta kastriraju svoje domaćine (kao što su insekti i puževi). To se može dogoditi direktno, bilo mehanički, hraneći se njihovim gonadama, ili izlučivanjem hemikalije koja uništava reproduktivne ćelije; ili indirektno, bilo lučenjem hormona ili preusmjeravanjem [nutrijenata. Naprimjer, trematoda *[Zoogonus lasius*, čije sporociste nemaju usta, kastrira međuplimnog morskog puža *Tritia obsoleta* hemijski, razvijajući se u gonadi i ubijajući njene reproduktivne ćelije.
 
#### Direktna transmisija
*, direktno prenosivi obavezni ektoparaziti]]
 
Direktno prenosivi paraziti, koji ne zahtijevaju vektor da stignu do svojih domaćina, uključuju parazite kopnenih kičmenjaka kao što su vaške i grinje, morski paraziti kao što su Copepoda i ciamidni Amphipoda, monogenea i mnoge vrste nematoda, gljivica, protozoa, bakterija i virusa. Bilo da su endoparaziti ili ektoparaziti, svaki ima jednu vrstu domaćina. Unutar te vrste većina jedinki je slobodna ili gotovo bez parazita, dok manjina nosi veliki broj parazita; ovo je poznato kao agregirana distribucija. Autoinfekcija, gdje se (izuzetno) cijeli životni ciklus parazita odvija u jednom primarnom domaćinu, ponekad se može pojaviti kod helminta kao što je *Strongyloides stercoralis*.
 
#### Vektorski prenosivi
 protozojski endoparazit *Trypanosoma* među ljudskim crvenim krvnim zrncima]]
 
Vektorski prenosivi paraziti se oslanjaju na treću stranu, posrednog domaćina, gdje se parazit ne razmnožava spolno, Naprimjer, jelenski krpelj *Ixodes scapularis* djeluje kao vektor bolesti uključujući lajmsku bolest, babezirozu i anaplazmozu. Protozojski endoparaziti, kao što su malarijski paraziti iz roda *Plasmodium* i paraziti bolesti spavanja iz roda *Trypanosoma*, imaju infektivne faze u krvi domaćina koji se ujedanjem insekata prenose do novih domaćina.
 
#### Parazitoidi
Parazitoidi su insekti koji prije ili kasnije ubijaju svoje domaćine, stavljajući njihov odnos blizu gra. Većina parazitoida su parazitoidne ose ili druge Hymenoptera, drugi uključuju Diptera kao što su foridne mušice. Mogu se podijeliti u dvije grupe, idiobionte i koinobionte, koji se razlikuju po tretmanu svojih domaćina.
 
Idiobiontni parazitoidi ubodu svoj često veliki plijen prilikom hvatanja, ili ih ubijaju direktno ili paraliziraju odmah. Imobilizirani plijen se zatim nosi u gnijezdo, ponekad zajedno s drugim plijenom ako nije dovoljno velik da izdrži parazitoida tokom njegovog razvoja. Na plijen se polaže jaje i potom se gnijezdo zatvara. Parazitoid se brzo razvija kroz stadije larve i kukuljice, hraneći se zalihama ostaje za njega. Većina mikropredatora su hematofagi, hrane se krvlju. Uključuju anelide kao što su pijavice, rakove kao što su Branchiura i gnatidne izopode, razne muhe kao što su komarci i cece muhe , drugi člankonošci kao što su buhe i krpelji, kičmenjaci kao što su lampetre, i sisari kao što su šišmiši vampiri. Primjeri za ilustraciju nekih od mnogih mogućih kombinacija dati su u tabeli.
 

 
### Varijacije
Među brojnim varijacijama parazitskih strategija su hiperparazitizam, ili fakultativni ili obvezni parazitoidi čiji su domaćini ili konvencijski paraziti ili parazitoidi.
 
Hiperparaziti mogu kontrolisati populaciju svojih domaćina i koriste se u tu svrhu u poljoprivredi i donekle u medicini. Kontrolni efekti se mogu vidjeti u načinu na koji CHV1 virus pomaže u kontroli štete koju izazove  kestenova plemenjača, *Cryphonectria parasitica*, nanosi američkom kestenu, i na način na koji bakteriofagi mogu ograničiti bakterijske infekcije. Vjerovatno je, iako malo istraženo, da većina patogenih mikroparazita ima hiperparazite koji se mogu pokazati široko korisnim i u poljoprivredi i u medicini.
 
#### Društveni parazitizam
Društveni paraziti iskorištavaju međuspecifične interakcije između članova eusocijalnih životinja kao što su mravi, termiti i bumbari. Primjeri uključuju velikog plavog leptira, *Phengaris arion*, njegove larve koje koriste mravlju mimikriju (mirmekomorfiju) da parazitiraju na određenim mravima, *Bombus bohemicus*, bumbar koji napada košnice drugih pčela i preuzima reprodukciju dok njihove mlade odgajaju radnici domaćini, i *Melipona scutellaris*, eusocijalna pčela čije djevičanske matice pobjegnu radnicima ubojicama i napadnu drugu koloniju bez matice. Ekstremni primjer interspecifičnog društvenog parazitizma nalazimo kod mrava *Tetramorium inquilinum*, obaveznog parazita koji živi isključivo na leđima drugih mrava roda *Tetramorium*. Mehanizam za evoluciju društvenog parazitizma prvi je predložio Carlo Emery 1909. Sada poznat kao "Emeryjevo pravilo", koje navodi da društveni paraziti imaju tendenciju da budu blisko povezani sa svojim domaćinima, često iz istog roda.
 
Intraspecijski društveni parazitizam javlja se kod parazitskog dojenja, gdje pojedini mladi uzimaju mlijeko od nesrodnih ženki. Kod kapucina s klinastim kapom, ženke višeg ranga ponekad uzimaju mlijeko od niže rangiranih ženki bez ikakvog uzvraćanja.
 
#### Parazitizam legla
U parazitizmu legla, domaćini se ponašaju kao roditelji dok podižu mlade kao svoje. Paraziti legla uključuju ptice u različitim porodicama kao što su govedarica, *Viduidae*, kukavica, i crnoglava patka. Oni ne grade svoja gnijezda, već ostavljaju svoja jaja u gnijezdima drugih vrsta. Jaja nekih parazita u leglu imitiraju ona njihovih domaćina, dok neka jaja govedarica imaju čvrstu ljusku, zbog čega ih je domaćinima teško ubiti probijanjem, oba mehanizma podrazumijevaju selekciju domaćina protiv parazitskih jaja. Odrasla ženka evropske kukavice dalje oponaša predatora, evropskog kopca, dajući joj vremena da neprimijećeno položi jaja u gnijezdo domaćina.
 
#### Kleptoparazitizam
U kleptoparazitizmu (od grčkog κλέπτης -*kleptēs* = "lopov"), paraziti kradu hranu koju je sakupio domaćin. Parazitizam je često na bliskim srodnicima, bilo unutar iste vrste ili između vrsta u istom rodu ili porodici. Naprimjer, mnoge loze pčela kukavica polaže svoja jaja u ćelije gnijezda drugih pčela u istoj porodici. Kleptoparazitizam je općenito neuobičajen, ali je uočljiv kod ptica; neke kao što su skuai su specijalizirane za gusarsku hranu drugih morskih ptica, nemilosrdno ih proganjajući dok ne istjeraju svoj ulov.

#### Seksualni parazitizam
Jedinstven pristup se vidi u nekim vrstama rina, kao šbato je *Ceratias holboelli*, gdje su mužjaci svedeni na male spolne parazite, potpuno zavisne od vlastitih ženki vrste za preživljavanje, trajno pričvršćene ispod tijela ženke i nesposobne da se brinu za sebe. Ženka hrani mužjaka i štiti ga od , dok mužjak ne vraća ništa osim sperme koja je ženki potrebna za proizvodnju sljedeće generacije.
 
#### Adelfoparazitizam
Adelfoparazitizam, (od ἀδελφός,ἀδελφός -*adelphós* = brat), također poznat kao srodnički (bratskosestrinski) )parazitizam, javlja se tamo gdje je vrsta domaćina blisko povezana sa parazitom, često u istoj porodici ili rodu.[ U parazitoidu citrusne crne mušice, *Encarsia perplexa*, čije nesparene ženke mogu položiti ploidna jaja u potpuno razvijene larve svoje vrste, dajući muško potomstvo, dok morski crv *Bonellia viridis* ima sličnu reproduktivnu strategiju, iako su larve planktonske.
 
#### Ilustracije
Ilustrovani su primjeri glavnih varijantnih strategija.

slika:Pteromalid hyperparasitoid.jpg| Hiperparazitoid pteromalidna osa na čahurama svog domaćina, i sama parazitoid brakonidna osaslika:Maculinea arion Large Blue Upperside SFrance 2009-07-18.jpg|Veliki plavi leptir je mimika mrava i društveni parazit.
slija:Eastern Phoebe-nest-Brown-headed-Cowbird-egg.jpg| U parazitizmu legla, domaćin odgaja mladunčad druge vrste, ovdje je pastiričino jsaje  u svojem gnijezdu.
Datoteka:Great Skua (cropped).jpg|Veliki pomornik je moćan kleptoparazit, koji nemilosrdno proganja druge morske ptice sve dok ne isprazne svoj ulov hrane.
File:Северная церапия (cropped).jpg| Mužjak udičarske ribe *Ceratias holboelli* živi kao sićušni seksualni parazit trajno pričvršćen ispod tijela ženke.
File:Encarsia perplexa.jpg|*Encarsia perplexa* (centar), parazitoidna citrus crna mušica (dolje lijevo), također je adelfoparazit, koji polaže jaja u larve svoje vrste

## Taksonomski raspon
Parazitizam ima izuzetno širok taksonomski raspon, uključujući životinje, biljke, gljive, protozoe, bakterije i viruse.
 
### Životinje
Parazitizam je široko rasprostranjen u životinjskom carstvu, i evoluirao je nezavisno od slobodnoživućih oblika stotinama puta. Parazitske biljke čine oko jedan posto kriptosjemenjača i nalaze se u gotovo svakom biomo na svijetu. Sve ove biljke imaju modificirane korijene, haustorije, koje prodiru u biljke domaćine, povezujući ih sa provodljivim sistemom - bilo ksilemom, floemom, ili oboje. To im daje mogućnost da izvlače vodu i hranjive tvari iz domaćina. Parazitska biljka se klasifikuje u zavisnosti od toga gde se zakači za domaćina, bilo stabljiku ili korijen, i količinu hranljivih materija koja joj je potrebna. Budući da holoparaziti nemaju hlorofil i stoga ne mogu sami sebi napraviti hranu fotosintezom, oni su uvijek obavezni paraziti, koji svu hranu dobijaju od svojih domaćina.
 
Vrste unutar porodice *Orobanchaceae* su među ekonomski najdestruktivnijim od svih biljaka. Procjenjuje se da vrsteroda   *Striga* (vješitičji korovi[i]) koštaju milijarde dolara godišnje u gubitku prinosa, zarazivši preko 50&nbsp;miliona hektara obrađenog zemljišta samo u podsaharskoj Africi. *Striga* inficira i trave i žitarice, uključujući kukuruz, rižu i sirak, nesumnjivo neke od najvažnijih prehrambenih kultura. *Orobanche* takođe ugrožava širok spektar drugih važnih usjeva, uključujući grašak, slanutak, paradajz, mrkvu i sorte kupus. Gubitak prinosa od *Orobanche* može biti ukupan; uprkos opsežnim istraživanjima, nijedna metod kontrole nije bio u potpunosti uspješan.
 
Mnoge biljke i gljive razmjenjuju ugljik i hranjive tvari u uzajamnim mikoriznim odnosima. Oko 400 vrsta mikoheterotrofnih biljaka, uglavnom u tropima, međutim efikasno vara uzimajući ugljik iz gljive umjesto da ga mijenjaju za minerale. Imaju znatno smanjeno korijenje, jer ne moraju upijati vodu iz tla; njihove stabljike su vitke sa nekoliko vaskularnih snopova, a listovi su im reducirani na male ljuske, jer ne fotosintezuju. Njihovo sjeme je vrlo malo i brojno, pa se čini da se oslanjaju na to da su zaražene odgovarajućom gljivicom ubrzo nakon klijanja.
 
*, je parazit drveća i saprofit koji se hrani drvećem koje je ubio.]]

### Gljive
Parazitske gljive neke ili sve svoje nutritivne potrebe izvode iz biljaka, drugih gljiva ili životinja.
 
Biljne patogene gljive dijele se u tri kategorije, ovisno o načinu ishrane: biotrofi, hemibiotrofi i nekrotrofi. Biotrofne gljive dobijaju hranljive materije iz živih biljnih ćelija, a tokom infekcije koloniziraju svog biljnog domaćina na način da ga održavaju u životu maksimalno dugo. Jedan dobro poznati primjer biotrofnog patogena je *Ustilago maydis*, uzročnik bolesti kukuruzne snijeti. Nekrotrofni patogeni, s druge strane, ubijaju ćelije domaćina i hrane se saprofitski zajedno, primjer su gljive medarice koje kolonizuju korijen u rodu *Armillaria.* Hemibiotrofni patogeni počinju kolonizirati svoje domaćine kao biotrofi, a zatim ubijaju ćelije domaćina i hrane se kao nekrotrofi, fenomen koji se naziva prekidanje biotrofije i nekrotrofije.
 
Patogene gljive su poznati uzročnici bolesti na životinjama, ali i na ljudima. Procjenjuje se da gljivične infekcije (mikoza) ubiju 1,6&nbsp;miliona ljudi svake godine. Jedan primjer snažnog gljivičnog životinjskog patogena su Microsporidia - obavezne unutsrćelijske parazitske gljive koje u velikoj mjeri pogađaju insekte, ali mogu utjecati i na kičmenjake uključujući ljude, uzrokujući crijevnu infekciju mikrosporidiozu.
 
*, bakterija koja izaziva Lajmsku bolest, prenosi se krpeljima *Ixodes*.]]

### Protozoa
Protozoe kao što su *Plasmodium*, *Trypanosoma* i *Entamoeba* su endoparaziti. Oni uzrokuju ozbiljne bolesti kod kralježnjaka uključujući ljude—u ovim primjerima, malariju, bolest spavanja i amebsku dizenteriju—i imaju složene životne cikluse. Parazitske bakterije su izuzetno raznolike i inficiraju svoje domaćine na različite načine. Da damo nekoliko primjera, *Bacillus anthracis*, uzročnik antraksa, širi se kontaktom sa zaraženim domaćim životinjama; njegove spore, koje mogu preživjeti godinama izvan tijela, mogu ući u domaćina putem abrazije ili se mogu udahnuti. *Borrelia*, uzročnik lajmske bolesti i relapsirajuće groznice, prenosi se vektorima, krpeljima iz roda *Ixodes*, sa rezervoarima bolesti u životinjama kao što su jeleni. *Campylobacter jejuni*, uzročnik gastroenteritisa, prenosi se fekalno-oralnim putem od životinja, ili jedenjem nedovoljno kuhane živine, ili kontaminiranom vodom. *Haemophilus influenzae*, uzročnik bakterijskog meningitisa i infekcija respiratornog trakta kao što su influenca i bronhitis, prenosi se kapljičnim kontaktom. *Treponema pallidum*, uzročnik sifilisa, prenosi se seksualnom aktivnošću.
 
 je bakteriofagni virus. Inficira svog domaćina, *Escherichia coli*, ubrizgavanjem DNK kroz svoj rep, koji se pričvršćuje za površinu bakterije.]]

### Virusi
Virusi su obavezni ujnutarćelijskini paraziti, koje karakteriše izuzetno ograničena biološka funkcija, do te mjere da, iako su evidentno u stanju da inficiraju sve druge organizme od bakterija i arheja do životinja, biljaka i gljiva, nejasno da li se oni sami mogu opisati kao živi. Oni mogu biti RNK ili DNK virus koji se sastoje od jednog ili dvostrukog lanca genetičkog materijala (RNK-ski ili DNK), prekrivenih u proteinskom omptaču i ponekad lipidnom omotaču. Stoga im nedostaje sva uobičajena mašinerija ćelije kao što su enzimi, koji se u potpunosti oslanjaju na sposobnost ćelije domaćina da replicira DNK i sintetizuje proteine. Većina virusa su bakteriofagi, koji inficiraju bakterije.

## Evolucijska ekologija
[thumb| Restauracija *[Tiranosaurus* s rupama koje su moguće uzrokovane parazitom sličnim *Trichomonasu*]]

 
Parazitizam je glavni aspekt evolucijske ekologije; naprimjer, gotovo sve životinje koje žive slobodno su domaćini barem jednoj vrsti parazita. Kičmenjaci, najbolje proučavana grupa, domaćini su između 75.000 i 300.000 vrsta helminta i nebrojenog broja parazitskih mikroorganizama. U prosjeku, jedna vrsta sisara ima četiri vrste nematoda, dvije trematode i dvije cestode. Ljudi imaju 342 vrste parazita helmintskih i 70 vrsta protozojskih parazita. Oko tri četvrtine linkova u mreži hrane uključuje parazita, važnog u regulaciji broja domaćina. Možda je 40 posto opisanih vrsta parazitsko.
 
### Koevolucija
Kako se domaćini i paraziti razvijaju zajedno, njihovi se odnosi često mijenjaju. Kada je parazit u isključivoj vezi sa domaćinom, selekcija dovodi do toga da odnos postane benigniji, čak i uzajamni, jer se parazit može duže razmnožavati ako njegov domaćin duže živi.
 
#### Koevolucija koja favorizuje mutualizam
[thumb|levo|*[Wolbachia* bakterija unutar ćelije insekta]]
 
Dugotrajna koevolucija ponekad dovodi do relativno stabilne veze koja teži komensalizmu ili mutualizmu, jer je, uz sve ostale jednake, u evolucijskom interesu parazita da njegov domaćin napreduje . Parazit može evoluirati da postane manje štetan za svog domaćina ili domaćin može evoluirati da se nosi sa neizbježnim prisustvom parazita - do te mjere da odsustvo parazita uzrokuje štetu domaćinu. Naprimjer, iako su životinje koje parazitiraju crvi često očigledno povrijeđene, takve infekcije također mogu smanjiti učestalost i efekte autoimunskih poremećaja kod životinja domaćina, uključujući ljude. U ekstremnijem primjeru, neki crvi nematoda se ne mogu razmnožavati, pa čak ni preživjeti, bez infekcije bakterijom *Wolbachia*.
 
Lynn Margulis i drugi tvrdili su, nakon Petera Kopotnika iz 1902. *Uzajamna pomoć: faktor evolucije*, da prirodna selekcija vodi odnose sa parazitizma do mutualizma kada su resursi ograničeni . Ovaj proces je možda bio uključen u simbiogenezu koja je formirala eukariote iz unutarćelijskog odnosa između arheja i bakterija, iako slijed događaja ostaje uglavnom nedefiniran.

#### Konkurencijsko favorizovanje virulencije
Može se očekivati da će konkurencija između parazita favorizirati brže razmnožavanje i stoga više virulentnih parazita, prirodnom selekcijom.
 
 flaminga i patke sa njihovim parazitskim vašima, koje su bile slične u dvije porodice. Kospeciacija se ipak dogodila, ali je dovela do flamingosa i grica, sa kasnijim prebacivanjem domaćina flamingovih vaški na patke.]]
 
Među konkurentnim parazitskim bakterijama koje ubijaju insekte iz rodova *Photorhabdus* i *Xenorhabdus*, virulencija je ovisila o relativnoj moći antimikrobnih toksina (bakteriocina) proizvedenih od dva uključena soja. Kada je samo jedna bakterija mogla ubiti drugu, drugi soj je bio isključen od strane konkurencije. Ali kada su gusjenice bile inficirane bakterijama od kojih su obje imale toksine koji su mogli ubiti drugi soj, nijedna vrsta nije isključena, a njihova virulentnost je bila manja nego kada je insekt zaražen jednim sojem.
 
Primjer je između [simijskog pienastog [virusa (SFV) i njegovih primatskih domaćina. Utvrđeno je da su filogenije SFV polimeraze i mitohondrijske podjedinica citohrom c oksidaze II afričkih i azijskih primata blisko podudarne u redoslijedu grananja i vremenima divergencije, što implicira da su pjenasti virusi majmuna kospecijacirarali s primatima Starog svijeta najmanje 30&nbsp;miliona godina.
 
Pretpostavka zajedničke evolucijske istorije između parazita i domaćina može pomoći da se razjasni kako su taksoni domaćina povezani. Naprimjer, bilo je spora oko toga da li su flamingosi bliže srodnici rodama ili patkama. Činjenica da flamingosi dijele parazite s patkama i guskama u početku je uzeta kao dokaz da su ove grupe bile bliže međusobno povezane nego s rodama. Međutim, evolucijski događaji kao što je umnožavanje ili izumiranje vrsta parazita (bez sličnih događaja u filogeniji domaćina) često narušavaju sličnosti između filogenije domaćina i parazita. U slučaju flaminga, oni imaju slične uši kao i grbi. Flamingosi i gnjurci imaju zajedničkog pretka, što implicira kospeciaciju ptica i vaški u ovim grupama. Flamingo uši su zatim domaćine promijenio na patke, stvarajući situaciju koja je zbunila biologe.
 
* olakšava njen prijenos idukujući promjene ponašanja kod pacova kroz infekciju neurona u njihovom centralnom nervnom sistemu.]]
 
Paraziti inficiraju simpatrijske domaćine (one unutar njihovog geografskog područja) efikasnije, kao što je pokazano sa digenejskim trematodama zarazom jezerskih puževa.

### Modificiranje ponašanja domačina
Neki paraziti modificiraju ponašanje domaćina kako bi povećali svoj prijenos između domaćina, često u odnosu na predatora i plijen (parazit pojačan trofijski prijenos). Naprimjer, u kalifornijskoj obalnoj slanoj močvari, metilj *Euhaplorchis californiensis* smanjuje sposobnost svog ribljeg domaćina da izbjegne gpredatore. Ovaj parazit sazrijeva u čapljama, za koje je vjerojatnije da će se hraniti zaraženom ribom ubojicom nego neinficiranom ribom. Drugi primjer je protozoa *Toxoplasma gondii*, parazit koji sazrijeva u mačkama, ali ga mogu nositi mnogi drugi sisari. Neinficirani pacovi izbjegavaju mačji miris, ali pacovi zaraženi *T. gondii* privlači ovaj miris, koji može povećati prijenos na mačje domaćine. Parazit malarije mijenja miris kože svojih ljudskih domaćina, povećavajući njihovu privlačnost za komarce i time povećavajući šanse da se parazit prenesu.
 
* je neletna, poput mnogih ektoparazita insekata.]]
 
### Gubitak osobine
Paraziti mogu iskoristiti svoje domaćine za obavljanje niza funkcija koje bi inače morali sami obavljati. Paraziti koji izgube te funkcije tada imaju selektivnu prednost, jer mogu preusmjeriti resurse na reprodukciju. Mnogi ektoparaziti insekata uključujući stjenice, slijepe stjenice, uši i buhe izgubili su da lete, oslanjajući se umjesto toga na svoju domaćini za transport. Trait loss more generally is widespread among parasites. Ekstremni primjer je myxosporea *Henneguya zschokkei'', riblji ektoparazit i jedina životinja za koju se zna da je izgubila sposobnost aerobnog disanja: njenim ćelijama nedostaju mitohondrije.

## Takođerpogledajte
*Antiparaiziti
*Kancerogeni parazit
*Efekti parazitskih crva na imuni sistem
*Lista ljusskih parazita
 
## Reference
## Izvori
* 

## Dopunska literatura
* 
* 
* 

## Vanjski linkovi
* Aberystwyth University: Parasitology—class outline with links to full text articles on parasitism and parasitology.
* Division of Parasitic Diseases, Centers for Disease Control and Prevention]]
* KSU: Parasitology Research—parasitology articles and links
* Parasitology Resources on the World Wide Web: A Powerful Tool for Infectious Disease Practitioners (Oxford University Press)
* Parasitic Insects, Mites and Ticks: Genera of Medical and Veterinary Importance Wikibooks
 
  

 
[i]


Kategorija:Parazitologija
Kategorija:Ekologija
Kategorija:Ekologija bolesti