Selimbrijski sporazum

**Selimbrijski sporazum** je sporazum zaključen 3. septembra 1411. između Mletačke Republike i osmanlijskog princa Muse Čelebija, vladara evropskog dijela Osmanskog Carstva (Rumelije), u Selimbriji. Sporazum je u velikoj mjeri ponovio prethodne sporazume između Mletačke Republike i osmanslijkih vladara i priznao posjede Republike u Grčkoj i Albaniji.

## Pozadina 
Mletačka Republika je bila među potpisnicama Galipoljskog sporazuma 1403. sa Sulejmanom Čelebijem, vladarom evropskog dijela Osmanskog Carstva. Obnovljen 1409, osigurao je period mirnih odnosa između Republike i osmanlija, u zamjenu za plaćanje godišnjeg tributa od strane mlečana. Međutim, 1410–11, Sulejmana je porazio i svrgnuo njegov brat Musa Čelebija. Za razliku od Sulejmana, Musa, koji se u velikoj mjeri oslanjao na jurišnike iz akindžija, slijedio je izuzetno neprijateljsku politiku prema svojim hrišćanskim susjedima. Napadi na Bizantijsko Carstvo i na Srbiju, koji su prestali nakon 1403. su nastavljeni.

Nakon Sulejmanovog poraza i smrti, Mlečani su u početku imali prednost; njihova plaćanja osmanlijama nisu bila izvršena, te je Bailou (stalni izaslanik Mletačke Republike u Konstantinopolju), naređeno da kontaktira Musu i uvjeri ga u miroljubive namjere Republike, dok je Republika raspravljala o ispravnom toku akcije. Zahtjev da se iskoristi prilika i pokuša zauzeti Galipolje nije prošao u Mletačkom Senatu, i konačno, 4. juna 1411, Senat je imenovao Giacoma Trevisana za ambasadora kod sultana Muse. Iako je Senat dozvolio da zbog aktuelnih dešavanja on treba vršiti sopstvenu prosudbu po potrebi, dali su mu detaljna uputstva — štopruža, prema mišljenju historičara Dimitrisu Kastritsisu, "rijedak uvid u složenu situaciju u Rumeliji kakvu je Mletačka Republika uočila u kasno proljeće i rano ljeto 1411, period o kojem se inače malo zna." Trevisan je trebao osigurati da svaki sporazum uključuje mletačke posjede i protektorate u Grčkoj: gradove i tvrđave Pteleos, Argos, Nauplia, Lepanto, Coron i Modon, ostrva Kretu, Negroponte (Eubeja), Lepanto, Tinos i Mikonos. Na sličan način, posjedi mlečana u Albaniji također su trebali biti uključeni u Sporazum. Trevisan je na putu prema istoku trebao svratiti u Dalmaciju i Albaniju i raspitati se o široj političkoj situaciji: Mletačka Republika je preko lokalnog notara sklopila sporazum sa pašom Jigit begom, vladarom Skoplja, o zaštiti njihovih posjeda u Albaniji od Balše III. i drugih lokalnih vladara, u zamjenu za godišnji iznos od 500 dukata, ali Senatu nije bili poznato da li je paša Jigit još živ, niti kakav je bio njegov položaj u Musinom režimu. Trevisan je trebao utvrditi situaciju, pribaviti dokumente o tome koje su teritorije u to vrijeme bile pod kontrolom Mletačke Republike i obnoviti sporazum o zaštiti pod istim uslovima. Dalje, Republiku je zabrinjavala markiza od Bodonice u centralnoj Grčkoj, kojom je vladala mletačka porodica Zorzi. Malu kneževinu su nedavno osvojile osmanlije, pri čemu je markiz Jacob Zorzi ubijen, a njegov nasljednik Nikola II Zorzi zarobljen. Trevisan je trebao pregovarati za oslobađanje potonjeg, restituciju njegovih domena i njegovo uključivanje u sporazum. Ako je Musa tražio zaostalu isplatu 1.000 dukata dugovanih Sulejmanu, on bi trebao tvrditi da je, pošto je Balši u međuvremenu dopušteno da napadne mletačke posjede u Albaniji, isplata nevažeća; ali ako Musa bude insistirao, Trevisan bi ponovo trebao priznati sumu, osim 17.800 akči oduzetih za pošiljku robova zarobljenih od mletačkog trgovca Nikola Barba. Trevisan je također bio ovlašten da ponudi dodatne iznose Musinim glavnim poručnicima, a posebno Mihaloğlu Mehmed Begu, Pashi Jigitu i Evrenosu. Novac je trebao rasporediti po vlastitom nahođenju nakon što procijeni njihovo mjesto na Musinom dvoru. Ako bilo šta od njih ne uspije, onda je trebao otići u Konstaninopolj, obavijestiti Mletačku Republiku o razvoju događaja i započeti pregovore o hrišćanskoj ligi sa bizantijskim carem Manuelom II Paleologom. Manuel je ranije zatražio od Mletačke Republike da mu pošalju izaslanike na pregovore o savezu, te je shodno tome, Trevisan dobio instrukcije da originalnu svrhu svoje misije na istoku čuva u tajnosti.

Trevisan je dobio kopije sporazuma i pisama ranijih mletačkih izaslanika, kao i pisma akreditacije paši Jigitu i Musinom bratu Mehmedu Čelebiju, u slučaju da je zbacio Musu do dolaska Trevisana što je jasan pokazatelj "koliko je situacija u Rumeliji bila komplikovana i neizvjesna“ do tog trenutka.

## Zaključenje sporazuma 
Već prije nego što je Trevisan stigao u to područje, lokalni predstavnici Mletačke Republike postigli su preliminarni dogovor, uz posredovanje izvjesnog Pietra dei Grecija ("Petar od Grka"). Sporazum je već stupio na snagu 7. juna, a brodovi koje je Musa zarobio su vraćeni sa svojim posadama, iako zaplijenjena roba nije. Trevisan je stigao do logora osmanlijskog princa krajem jula, a konačni sporazum je dogovoren 12. augusta izvan Konstantinopolja, koji je Musa u to vrijeme opsjedao. Ipak, zbog nekih nesuglasica između dvije strane, zvanična ratifikacija je odgođena do 3. septembra, kada je Musa krenuo u opsadu Selimbrije. Trevisan je također otišao, a sporazum je umjesto njega potpisao kapetan Zaljeva, Pietro Loredan.

## Reference 
Kategorija:Historijski dokumenti
Kategorija:Sporazumi potpisani 1411.
Kategorija:Silivri
Kategorija:Sporazumi Mletačke Republike
Kategorija:1411. u Osmanskom Carstvu
Kategorija:1411. u Mletačkoj Republici