Praznine i greške u pamćenju

**Praznine i greške u pamćenju** odnose se na netačno sjećanje ili potpuni gubitak informacija u memorijskom sistemu za određeni detalj i/ili događaj. Greške u pamćenju mogu uključivati pamćenje događaja koji se nikada nisu dogodili ili njihovo pamćenje drugačije od načina na koji su se zapravo dogodili. Ove greške ili praznine mogu se pojaviti zbog niza različitih razloga, uključujući emocijsku uključenost u situaciju, očekivanja i promjene u okolini. Kako se interval zadržavanja između kodiranja i pronalaženja sjećanja produžava, povećava se i količina zaboravljenog materijala i vjerovatnoća da će se pojaviti greška u pamćenju.

## Pregled
Postoji nekoliko različitih vrsta **grešaka u pamćenju**, kod kojih se ljudi mogu netačno prisjetiti detalja događaja koji se nisu dogodili ili jednostavno pogrešno pripisati izvor sjećanja. U drugim slučajevima, zamišljanje određenog događaja može stvoriti povjerenje da se takav događaj zapravo dogodio. Uzroci takvih grešaka u pamćenju mogu biti posljedica određenih kognitivnih faktora, kao što je širenje aktivacije, ili fizioloških faktora, uključujući oštećenje mozga, dob ili emocijske faktore. Nadalje, greške u pamćenju su zabilježene kod osoba sa shizofrenijom i depresijom. Posljedice grešaka u pamćenju mogu imati značajne implikacije. Dva glavna područja zabrinutosti u vezi s greškama u pamćenju su svjedočenja očevidaca i slučajevi zlostavljanja djece.

## Vrste grešaka u pamćenju
### Blokada
Osjećaj koji osoba ima kada zna informaciju, ali se ne može sjetiti određenog detalja, poput imena osobe ili naziva mjesta, opisuje se kao iskustvo *"vrha jezika"*. Iskustvo *vrha jezika* je klasičan primjer **blokade**, što je nemogućnost pronalaženja informacija koje su dostupne u pamćenju iako pokušavate da ih proizvedete. Informacije koje pokušavate zapamtiti su kodirane i pohranjene, a dostupan je i znak koji bi obično pokrenuo njihovo prisjećanje. Prolaznost se javlja tokom faze skladištenja pamćenja, nakon što je iskustvo kodirano, a prije nego što se prisjetimo.

### Rasijavanje
Rasijanost je nedostatak pažnje koji uzrokuje poremećaj pamćenja. U ovoj situaciji informacija ne nestaje iz pamćenja, već se kasnije može prisjetiti. Ali nedostatak pažnje u određenom trenutku sprječava da se informacija prisjeti u tom određenom trenutku. Uobičajeni uzrok rasijanosti je nedostatak pažnje. Pažnja je ključna za kodiranje informacija u dugoročno pamćenje. Bez odgovarajuće pažnje, mnogo je manje vjerovatno da će se materijal pravilno pohraniti i kasnije prisjetiti. Kada je pažnja podijeljena, manja aktivnost u donjem lijevom frontalnom režnju smanjuje sposobnost elaborativnog kodiranja pamćenja, što rezultira rastresenim zaboravljanjem. Novija istraživanja su pokazala da podijeljena pažnja također dovodi do manje uključenosti hipokampusa u kodiranje.

### Lažna sjećanja
Lažna sjećanja, ponekad nazivana konfabulacija, odnose se na sjećanje na netačne detalje događaja ili sjećanje na cijeli događaj koji se nikada nije dogodio. Studije koje su istraživale ovu grešku u pamćenju uspješno su usadile sjećanja među učesnicima koja nikada nisu postojala, poput gubitka u tržnom centru kao dijete (nazvanog tehnika izgubljenog u tržnom centru) ili prolijevanja zdjele punča na svadbenom prijemu. U ovom slučaju, lažna sjećanja su usađivala članovima porodice koji su tvrdili da se događaj zaista dogodio. Ovi dokazi pokazuju mogućnost usađivanja lažnih sjećanja pojedincima tako što ih navode da se sjećaju događaja koji se nikada nisu dogodili. Ova greška u pamćenju može biti posebno zabrinjavajuća u pravosudnim okruženjima, u kojima svjedoci mogu imati lažna sjećanja na zločin nakon što se dogodio, posebno kada im drugi kažu da su se mogle dogoditi određene stvari koje se nisu dogodile.  Još jedno područje zabrinutosti u vezi s lažnim sjećanjima su slučajevi zlostavljanja djece.

### Problem pristranosti
Problem **pristranosti**, koji predstavlja iskrivljavajući utjecaj sadašnjeg znanja, uvjerenja i osjećaja na sjećanje na prethodna iskustva.  Ponekad ono čega se ljudi sjećaju iz prošlosti manje govori o tome šta se zapravo dogodilo, a više o tome u šta lično vjeruju, osjećaju i znanju koje su stekli u sadašnjem trenutku. Sjećanja se vjerovatno mijenjaju kada su pitanja drugačije formulisana ili kada se predstave netačne informacije. Naprimjer, u jednom eksperimentu, učesnici su gledali video saobraćajne nesreće, a zatim su im postavljana pitanja o nesreći. Kada su pitani koliko brzo su se automobili vozili kada su se "sudarili" jedan u drugi, procjena brzine bila je veća nego kada su pitani koliko brzo su se automobili vozili kada su se "udarili", "sudarili" ili "stradali" jedan u drugi. Slično tome, učesnici su češće prijavljivali prisustvo razbijenog stakla kada je riječ "razbijeno" korištena umjesto drugih glagola. Očigledno je da se sjećanje može promijeniti zavaravajućim informacijama nakon događaja.

### Konfuzija izvora
**Konfuzija izvora** ili nesvjesni transfer, uključuje pogrešno pripisivanje izvora sjećanja. Naprimjer, pojedinac se može sjetiti da je lično vidio neki događaj, iako je u stvarnosti svjedočio tom događaju samo na televiziji.

### Inflacija mašte
**Inflacija mašte** odnosi se na situaciju kada se osoba sjeća detalja sjećanja koji su preuveličane verzije stvarnog događaja ili se sjeća cijelog sjećanja koje se nikada nije dogodilo zbog čina mašte. To jest, kada neko zamisli da se neki događaj dogodi, njegovo povjerenje da se taj događaj zaista dogodio se povećava. Jedan od razloga za to može biti čin mašte koji povećava poznatost događaja. Kada se događaj čini poznatijim, veća je vjerovatnoća da će ljudi prijaviti da se on zaista dogodio. Na primjer, u jednom eksperimentu, od učesnika je zatraženo da zamisle da se igraju unutra, a zatim trče vani prema prozoru, padaju i razbijaju ga, dok drugi učesnici nisu ništa zamislili. Učesnici koji su zamislili ovaj scenario prijavili su povećan nivo povjerenja da se događaj zaista dogodio u poređenju sa onima koji nisu zamislili događaj. Ova paradigma je demonstrirana korištenjem lista riječi i naknadnih testova prepoznavanja. Naprimjer, eksperimenti su pokazali da ako se učesniku istraživanja predstave riječi: *odmor u krevetu budan umoran san buđenje drijemanje hrkanje drijemanje zijevanje pospanost*, postoji velika vjerovatnoća da će se učesnik lažno sjetiti da je riječ *spavanje* bila na listi riječi. Ovi rezultati pokazuju značajnu iluziju u pamćenju, u kojoj se ljudi sjećaju stavki koje nikada nisu predstavljene jednostavno zbog njihovog odnosa s drugim stavkama u zajedničkoj temi.  Sheme se mogu opisati kao mentalne smjernice (skripta) za događaje koji se susreću u svakodnevnom životu. Zbog toga je teško razlikovati koji elementi su zapravo dio originalnog pamćenja. Jedna ideja o tome kako greške usljed upada funkcionišu je zbog nedostatka inhibicije prisjećanja, što omogućava da se nebitne informacije izvuku u svijest dok se pokušava pamtiti. Drugo moguće objašnjenje je da greške upada nastaju zbog nedostatka integracije novog konteksta u održiv trag pamćenja ili u već postojeći trag pamćenja koji je povezan s odgovarajućim pamćenjem. semantički aspekt, što znači da je lista ciljnih riječi mogla izazvati lažno prisjećanje na neciljane riječi koje slučajno imaju slično ili isto značenje kao i ciljne riječi, i aspekt sličnosti, naprimjer, ispitanici kojima je data lista slova za prisjećanje vjerovatno su zamijenili ciljne samoglasnike neciljanim samoglasnicima.

Greške upada mogu se podijeliti u dvije kategorije. Prve su poznate kao **greške izvan liste**, koje se javljaju kada se prisjete netačne i nepovezane stavke, a nisu bile dio liste riječi za proučavanje. Jedan glavni tip upada izvan liste naziva se "upad iz prethodne liste" (PLI). PLI se javlja kada se umjesto ciljeva na trenutnoj listi prisjete ciljevi iz prethodno proučavanih lista. PLI-ovi često slijede vremenski aspekt upada po tome što, budući da su nedavno prisjetili, imaju veliku vjerovatnoću da će se prisjetiti i sada. Kao što je otkriveno u studiji Brewera (1988), često se događaj ili detalji događaja koji se prisjećaju dogodili u kratkom vremenskom periodu bliskom pamćenju koje se mora prisjetiti. (vidi **interferencija** ispod). Druga teorija je da greške umetanja mogu biti odgovorne, jer sjećanja koja se vrte oko sličnog vremenskog perioda dijele zajedničku temu, a sjećanja na različite vremenske tačke unutar tog većeg vremenskog perioda se miješaju i nameću jedno drugom sjećanje. Konačno, sjećanje na sjećanja često ima rupe zbog zaboravljenih detalja. Dakle, pojedinci mogu koristiti skriptu (vidi **greške u shemi**) kako bi popunili te rupe općim znanjem o tome šta znaju da se dogodilo u to vrijeme. Budući da su skripte struktura znanja zasnovana na vremenu, koja detalje sjećanja stavlja u redoslijed kako bi ga bilo lakše razumjeti, greške u vremenskim isječcima mogu se pojaviti ako se detalj pogrešno postavi u pogrešan redoslijed. Lični životni efekti se uglavnom zasnivaju na sugestivnim uticajima iz vanjskih izvora, kao što su članovi porodice ili terapeut.  Stoga, bez mogućnosti da potvrdi izvor sjećanja, pojedinac može prihvatiti lažno sjećanje kao istinito. Tri faktora mogu biti odgovorna za implantaciju lažnih autobiografskih sjećanja. Prvi faktor je vrijeme. Kako vrijeme prolazi, sjećanja blijede. Stoga, zbog vremenskog kašnjenja može doći do zabune oko izvora.
## Uzroci
### Kognitivni faktori
#### Širenje aktivacije
Jedna teorija o tome kako pamćenje funkcioniše zasniva se na konceptu koji se naziva širenje aktivacije. Širenje aktivacije odnosi se na aktiviranje povezanih čvorova u pridruženim memorijskim vezama. Teorija tvrdi da je pamćenje organizirano u teorijsku mrežu povezanih ideja i srodnih karakteristika. Svaka karakteristika, ili čvor, povezana je sa srodnim karakteristikama ili idejama, koje su pak same povezane s drugim srodnim čvorovima.

Širenje aktivacije također može pokazati kako se mogu pojaviti greške u pamćenju. Kako se mreža memorijskih asocijacija povećava u broju veza – gustoći veza – povećava se i vjerovatnoća pojave memorijskih praznina i grešaka. Jednostavno rečeno, količina aktivacije koju sekundarna veza prima zavisi od toga koliko veza je početni čvor povezan s njom. To je zato što početni čvor mora podijeliti količinu aktivacije koju širi na povezane čvorove s brojem povezujućih čvorova s kojima je povezan. Ako čvor 1 ima tri povezujuća čvora, a čvor 2 ima 15 povezujućih čvorova, tri povezujuća čvora iz čvora 1 će dobiti veće nivoe aktivacije (nivo aktivacije je podijeljen manje) nego za 15 povezujućih čvorova iz čvora 2, a komponente ovih čvorova će se lakše prisjetiti. To znači da, što više veza čvor ima, to je teže prisjetiti se jedne od njegovih povezujućih karakteristika. > Ovo može dovesti do grešaka u pamćenju, jer ako je gustoća povezanosti toliko velika da nema dovoljno aktivacije koja dopire do sekundarnih čvorova, osoba se možda neće prisjetiti ciljnog sjećanja koje je zapravo prisutno i dolazi do greške u pamćenju.

Nivoi aktivacije sekundarnih čvorova također su određeni snagom povezanosti s primarnim čvorom. Rasporedi memorije pomažu u razlikovanju koji su elementi dio ili povezani s ciljnom memorijom. Kako se gustoća neuronskih mreža povećava, povećava se i broj znakova za pronalaženje (povezanih čvorova), što može omogućiti poboljšano pamćenje događaja. Kada nema dostupnih znakova, prisjećanje je znatno smanjeno, što dovodi do zaboravljanja i mogućih grešaka u pamćenju. To se naziva neuspjeh prisjećanja ili zaboravljanje ovisno o znaku.

Znakovi prisjećanja mogu se podijeliti u dva podskupa, iako se nipošto ne koriste nezavisno jedan od drugog. Prvi se nazivaju karakteristični znakovi, u kojima se informacije o sadržaju originalnog sjećanja ili povezanog sadržaja koriste za pomoć prisjećanju. Greške u pamćenju zbog specifičnosti kodiranja znače da pamćenje vjerovatno nije zaboravljeno, međutim, specifični znakovi korišteni tokom kodiranja primarnog događaja sada nisu dostupni da pomognu u pamćenju događaja. Znakovi korišteni tokom kodiranja zavise od okruženja pojedinca u vrijeme kada se sjećanje dogodilo. U kontekstualno zavisnom pamćenju, prisjećanje se zasniva na razlici između okruženja kodiranja i prisjećanja. Prisjećanje na stvari naučene u određenom kontekstu je bolje kada se prisjećanje događa na istom mjestu kao i kada se dogodilo početno sjećanje. Zbog toga je ponekad korisno "povratak na mjesto zločina" kako bi se svjedocima pomoglo da se prisjete detalja zločina ili kako bi se objasnilo zašto odlazak na određenu lokaciju, poput prebivališta ili zajednice, može dovesti do preplavljivanja sjećanjima na stvari koje su se dogodile u tom kontekstu. Prisjećanje također može zavisiti od zavisnosti od stanja ili uslova nečijeg unutrašnjeg okruženja, kako u vrijeme događaja, tako i u vrijeme prisjećanja. Naprimjer, ako je osoba bila opijena u vrijeme kada se sjećanje zapravo dogodilo, prisjećanje detalja događaja je veće kada se prisjećanje odvija dok je osoba opijena. Povezano sa zavisnošću od stanja, prisjećanje može zavisiti i od zavisnosti od raspoloženja, u kojoj je prisjećanje veće kada raspoloženje za vrijeme kada se sjećanje dogodilo odgovara raspoloženju tokom prisjećanja. Procesi kodiranja mogu se odvijati na tri nivoa: vizuelni oblik (slova koja čine riječ), fonologija (zvuk riječi) i semantika (značenje riječi ili rečenice). Što se tiče grešaka u pamćenju, nivo obrade u vrijeme kodiranja i u vrijeme prisjećanja trebao bi biti isti. Iako semantička obrada općenito proizvodi bolje prisjećanje od plitkih nivoa obrade, studija Morrisa i saradnika pokazala je da bi ključni faktor za bolje prisjećanje mogla biti obrada prilagođena transferu – kada se nivo obrade u originalnom vremenu pamćenja/učenja podudara s nivoom obrade korištenim za pomoć prisjećanju. Drugim riječima, ako se učenje dogodilo rimovanjem ciljnih riječi s drugim riječima, onda je prisjećanje najbolje ako je testiranje i na fonološkom nivou obrade, kao što je test prepoznavanja rimovanja. Dakle, greške u pamćenju mogu se pojaviti kada se nivoi obrade između kodiranja i prisjećanja ne podudaraju. Postoje dva oblika interferencije. Prvo, proaktivna interferencija povezana je s poteškoćama u učenju novog gradiva zbog nemogućnosti prepisivanja informacija iz starijih sjećanja. U takvim slučajevima, znakovi za prisjećanje i dalje su povezani i usmjereni na prisjećanje prethodno naučenih informacija, utičući na prisjećanje novog materijala. Retroaktivna interferencija je suprotnost proaktivnoj interferenciji, kod koje postoji poteškoća u prisjećanju prethodno naučenih informacija na osnovu interferencije novostečenih informacija. U ovom slučaju, znakovi za prisjećanje povezani su s novim informacijama, a ne sa starijim pamćenjem. što utiče na prisjećanje starijeg materijala. Interferencija bilo kojeg oblika može proizvesti greške u pamćenju, pri čemu postoji interferencija s prisjećanjem materijala. Drugim riječima, prethodno korišteni znakovi za prisjećanje više nisu povezani s prethodnim sjećanjima, te stoga može doći do konfuzije u pamćenju ili čak nemogućnosti prisjećanja sjećanja.

### Fiziološki faktori
#### Oštećenje mozga
[300px|right|thumb|Ljudski [mozak Plavo: Čeoni režanjŽuto: Tjemeni režanjZeleno:Sljepoočni režanjCrveno: Potiljačni režanjLjubičasto: CerebellumSmeđe: Produžena moždina.]]
Studije neurološkog snimanja pružile su dokaze o vezama između oštećenja mozga i grešaka u pamćenju. Područja mozga koja su uključena uključuju čeoni režanj i medijalno-temporalni region mozga. Takva oštećenja mogu rezultirati značajnim konfabulacijama i konfuzijom izvora.

Sljepoočni režanj mozga sadrži hipokampus, koji igra značajnu ulogu u pamćenju. Dakle, oštećenje u ovoj regiji može oslabiti funkciju ove moždane strukture i rezultirati problemima s pamćenjem.

#### Dob
Studije su pokazale da se vjerovatnoća pojave grešaka u pamćenju povećava s godinama. Mogući razlozi za to su povećani izvor konfuzije za događaj i nalazi da starije osobe imaju smanjene nivoe obrade kada im se prvi put predstave nove informacije. Zbunjenost izvora odnosi se na nemogućnost razlikovanja kako je neko došao do različitih informacija. Starije osobe mogu biti zbunjene gdje su saznale informacije (npr. TV, radio, novine, usmena predaja itd.), ko im je predstavio informacije (npr. koji od dva eksperimentatora im je predstavio činjenice, a koji nebitne informacije) i da li su informacije došle iz zamišljenog izvora, te stoga nisu činjenične, ili iz stvarnog izvora. kao i njihova posebnost u odnosu na druga sjećanja (vrlo emocionalni događaji se ne događaju redovno i stoga se lahko razlikuju od drugih događaja koji se češće susreću). Emocionalni događaji mogu uticati na pamćenje ne samo zbog svoje posebnosti, već i zbog toga što izazivaju kod pojedinca. Studije su otkrile da se glavne ili centralne karakteristike takvih visoko emocionalnih događaja obično tačno pamte, dok se suptilni detalji događaja ne pamte ili se pamte s nejasnom konzistentnošću. Greške u pamćenju povezane s visoko emocionalnim događajima su pod utjecajem na načine kao što su:

* Da li je događaj bio pozitivne ili negativne prirode - Priroda događaja može utjecati na pamćenje, negativni događaji se obično pamte s većom tačnošću od pozitivnih događaja.
* Podudarnost raspoloženja - Predmeti/događaji se bolje pamte kada su raspoloženje osobe u vrijeme događaja i vrijeme prisjećanja isti. Dakle, ako raspoloženje u vrijeme prisjećanja ne odgovara raspoloženju koje se doživjelo u vrijeme kada se događaj dogodio, postoji veća vjerovatnoća da će potpuno prisjećanje biti pogođeno/prekinuto.

## Greške u pamćenju u abnormalnoj psihologiji
Abnormalna psihologija je grana psihologije koja proučava neobične obrasce ponašanja, emocija i misli, koji se mogu, ali i ne moraju shvatiti kao mentalni poremećaj. Greške u pamćenju se obično mogu naći kod vrsta abnormalne psihologije kao što su Alzheimerova bolest, depresija i shizofrenija.

### Alzheimerova bolest
Alzheimerova bolest karakterizira progresivno oštećenje i pad pamćenja, obično počevši od kratkoročnog pamćenja. Budući da je riječ o progresivnoj bolesti, Alzheimerova bolest obično počinje s greškama u pamćenju prije nego što pređe na dugoročna memorijska skladišta. Jedan oblik greške u pamćenju javlja se, suprotno teoriji o znakovima pronalaženja, kao razlog za pojavu grešaka u pamćenju. Kao što je gore navedeno, greške u pamćenju mogu biti posljedica nedostatka znakova koji mogu pokrenuti trag pamćenja i osvijestiti ga. Međutim, studije su pokazale da suprotno može biti istinito za pacijente s Alzheimerovom bolešću, tako da znakovi zapravo mogu smanjiti izvedbu zadataka prajmiranja. Pacijenti također pokazuju greške poznate kao greške u pripisivanju, inače poznate kao zbunjenost izvora. Međutim, studije pokazuju da ove greške u pripisivanju zavise od toga da li je zadatak zasnovan na poznavanju ili prisjećanju.

Iako pacijenti imaju tendenciju da pokazuju veći nivo lažnih prepoznavanja nego kontrolne grupe, istraživači su pokazali da mogu pokazivati manje lažnog prepoznavanja na početku testa zbog sporijeg razvoja poznatosti. Međutim, opažanje sve većeg broja grešaka u pripisivanju može se vidjeti kada se poznatost ipak dogodi. Ova studija sugerira da znakovi mogu dovesti do nametanja jer pacijenti mogu imati poteškoća s razlikovanjem znakova od ometanja, neki istraživači vjeruju da ova karakteristika može biti korisna u dijagnozi bolesti.

### Depresija
Greške u pamćenju mogu se javiti kod pacijenata s depresijom ili s depresivnim simptomima. Pacijenti s depresivnim simptomima imaju tendenciju da iskuse ono što je poznato kao negativna trijada, što je perspektivna upotreba negativnih shema i samokoncepta za povezivanje s vanjskim svijetom. Zbog ove negativne trijade, depresivni pacijenti imaju tendenciju da se mnogo više fokusiraju na negativne detalje i događaje i prisjećaju ih se u odnosu na pozitivne. To može dovesti do grešaka u pamćenju povezanih s pozitivnim detaljima sjećanja, što narušava tačnost ili čak potpuno prisjećanje takvih sjećanja. Depresivni pacijenti također doživljavaju deficite u psihomotornoj brzini i slobodnom prisjećanju materijala, kako neposrednog tako i odgođenog. To sugerira da je materijal kodiran, ali da su pacijenti posebno oštećeni u pogledu procesa pretraživanja i pronalaženja. Različiti aspekti pamćenja kao što su kratkoročno pamćenje, dugoročno pamćenje, semantičko pamćenje i implicitno pamćenje, proučavani su i povezani s depresijom. Kratkoročno pamćenje, privremeno skladište novostečenih informacija, ne pokazuje veća oštećenja kod depresivnih pacijenata koji se, čini se, žale na slabu koncentraciju, što samo po sebi može uzrokovati jednostavne greške u pamćenju. Ove vrste grešaka povezane su s problemima samopraćenja, povećanim pozitivnim i dezorganiziranim simptomima (konfuzija u mozgu) i lošim izvršnim funkcioniranjem. Mogući razlozi za ovo su smanjena funkcija centralnog izvršnog organa radnog pamćenja, kao i defekti u samorefleksiji, organizaciji i rasuđivanju. Samorefleksija je sposobnost prepoznavanja i rasuđivanja o vlastitom misaonom procesu, prepoznavanje da imamo misli i da su te misli vlastite, te razlikovanje kognitivnih operacija. Procesi praćenja izvora omogućavaju nam da razlikujemo sjećanje za koje vjerujemo da se dogodilo jer nam se čini poznatim i ono koje se zaista dogodilo. U slučaju shizofreničara, čija je sposobnost rasuđivanja kroz misli smanjena, nešto što su zamislili i stoga im se čini poznatim, lako se može zamijeniti za stvarni događaj, posebno u slučaju brzih heurističkih procesa i ishitrenih prosudbi. Efekat dezinformacija nastaje kada se informacije prezentiraju nakon što su se dotični događaji već dogodili, što dovodi do grešaka u pamćenju prilikom kasnijeg pronalaženja informacija. Studije su pokazale da svjedoci mogu pogrešno pripisati tačnost obmanjujućim informacijama jer se izvori obmanjujućih informacija i informacije svjedoka miješaju. To zauzvrat može stvoriti greške u pamćenju, što svjedoku otežava pamćenje detalja poput odjeće koju je napadač nosio ili karakterističnih obilježja na njegovom tijelu ili licu. Jedno objašnjenje zašto svjedoci imaju tendenciju da se privlače korištenom oružju jest povećano uzbuđenje svjedoka. Kada se uzbuđenje poveća, broj perceptivnih znakova koje mozak koristi se smanjuje. Zbog toga pojedinac može identificirati poznate osobe kao krive, čak i ako to nisu. Kada je osoba kontinuirano izložena istom predmetu ili osobi, počinje razvijati pozitivnu privlačnost prema tom predmetu ili osobi. Samo njihova poznatost stvara pozitivan osjećaj kada se ponovo izloži toj osobi ili predmetu. U stvarnosti, osoba može znati vrlo malo o nekoj osobi, ali gledajući je iznova i iznova, može steći nesvjesno pozitivno sjećanje na njeno lice. Ovo može stvoriti greške u pamćenju kada se od pojedinaca traži da identificiraju kriminalca, a neko ko im je poznat se stavlja na listu. Kada se poznato lice nalazi među osobama koje svjedok treba proučavati, svjedok će se naći u situaciji da gravitira prema poznatom licu, bez obzira da li je to lice kojem je svjedočio kako čini zločin. Zbog toga je vjerovatnije da će ignorisati znakove koji ih vode prema drugim osobama i koncentrisati se na poznato lice, što rezultira lažnom optužbom. Osjećaj poznatosti može igrati veliku ulogu u identifikaciji kriminalaca, ali kada se poznatost kriminalca pomiješa sa poznatošću drugih osoba, odabir prave osobe može postati prilično težak.

### Zlostavljanje djece
Greške u pamćenju u vezi s oporavkom od potisnutog zlostavljanja iz djetinjstva mogu se pojaviti zbog sugestija nakon događaja od pouzdanog izvora, kao što je član porodice ili, češće, stručnjak za mentalno zdravlje. Zbog mogućih veza između zlostavljanja u djetinjstvu i mentalne bolesti kasnije u životu, neki stručnjaci za mentalno zdravlje vjeruju u Frojdovsku teoriju potisnutih sjećanja kao odbrambeni mehanizam za anksioznost koju bi sjećanje na zlostavljanje izazvalo. Freud je rekao da potiskivanje djeluje nesvjesno kod osoba koje se ne mogu sjetiti prijeteće situacije ili čak mogu zaboraviti da je nasilna osoba ikada bila dio njihovog života. Stoga će stručnjaci za mentalno zdravlje ponekad nastojati otkriti moguće slučajeve zlostavljanja u djetinjstvu kod pacijenata, što može dovesti do sugestibilnosti i uzrokovati lažno sjećanje na zlostavljanje u djetinjstvu, u pokušaju da pronađu uzrok mentalne bolesti.. Bez obzira na pouzdanost sjećanja, to ne mora nužno značiti da je sjećanje istinito. Ovo je primjer efekta dezinformacija i efekta lažnog pamćenja. Činjenica da se sjećanja ne prisjećaju kao cjeline, već se rekonstruiraju iz informacija koje ostaju u pamćenju i drugog srodnog znanja, čini ih lahko podložnim greškama u pamćenju. Ovo objašnjava zašto rad sa stručnjacima za mentalno zdravlje i vodeća pitanja ponekad mogu izazvati lažna sjećanja stvaranjem znanja o mogućim događajima i traženjem od pojedinaca da se fokusiraju na to da li su se ti događaji zaista dogodili. Pojedinci počinju previše razmišljati o ovim situacijama, vizualizirajući ih u svom umu i previše ih analizirajući. To zauzvrat dovodi do vjerovanja u situacije i živopisna sjećanja. Pacijentima ostaju sjećanja za koja vjeruju da su stvarna i novi događaji iz njihovog djetinjstva, što može dovesti do stresa i traume u njihovom odraslom životu i gubitka odnosa s onima za koje se vjeruje da su zlostavljači.

## Također pogledajte
* Amnezija
* Sindrom lažnog pamćenja
* Implantacija pamćenja
* Gubitak pamćenja
* Pamćenje i starenje
* Pristrasnost pamćenja
* Konformnost pamćenja
* Poremećaj pamćenja

## Reference
Kategorija:Pamćenje
Kategorija:Greška