Davanje krvi

[thumb|[Piktogram doniranja krvi]]
[thumb|right| Centar za doniranje krvi u [Univerzitetska bolnica u Baselu|Univerzitetskoj bolnici u Baselu, Švicarska. S lijeva na desno: Dva separatora ćelija za aforezu, izdvojena kancelarija za mjerenje krvnog pritiska prije doniranja i krvnu sliku, a s desne strane, stolice za doniranje pune krvi.]]
[thumb| Pacijent daje krv u banci krvi u Córdobi, [Argentina.]]
thumb| Većinu darivanja krvi daju ljudi srednje životne dobi.
**Donacija krvi** se dešava kada osoba dobrovoljno uzme krv i koristi je za transfuziju krvi i/ili je pretvori u biofarmaceutske  lijekove, procesom koji se naziva frakcioniranje krvi (odvajanje komponenti pune krvi). Donacija može biti puna krv ili određene komponente direktno (afereza). Banke krvi često učestvuju u procesu prikupljanja, kao i u postupcima koji slijede.

U razvijenom svijetu, većina donora krvi su neplaćeni volonteri koji daju krv za zalihe zajednice. U nekim zemljama, utvrđene zalihe su ograničene i donori obično daju krv kada porodica ili prijatelji trebaju transfuziju (usmjereno doniranje). Mnogi donori doniraju iz nekoliko razloga, kao što su oblik dobrotvornog djelovanja, opšta svijest o potražnji za krvlju, povećano samopouzdanje, pomoć ličnom prijatelju ili rođaku i društveni pritisak. Uprkos mnogim razlozima zbog kojih ljudi doniraju, ne donira dovoljno potencijalnih donora aktivno. Međutim, ovo se mijenja tokom katastrofa kada se broj donacija krvi poveća, često stvarajući višak koji će se kasnije morati odbaciti. U zemljama koje dozvoljavaju plaćeno doniranje, neki ljudi su plaćeni, a u nekim slučajevima postoje i podsticaji osim novca, kao što je plaćeno odsustvo s posla. Ljudi također mogu dati krv za vlastitu buduću upotrebu (autologna donacija krvi). Doniranje je relativno sigurno, ali neki donori imaju modrice na mjestu uboda igle ili mogu osjetiti nesvjesticu.
Potencijalni donori se procjenjuju na sve što bi moglo učiniti njihovu krv nesigurnom za upotrebu. Pregled uključuje testiranje na bolesti koje se mogu prenijeti transfuzijom krvi, uključujući HIV i virusni hepatitis. Donor također mora odgovoriti na pitanja o medicinskoj historiji i obaviti kratak fizički pregled kako bi se uvjerio da donacija nije opasna po njegovo zdravlje. Koliko često donor može donirati varira od dana do mjeseci, ovisno o tome koju komponentu donira i zakonima zemlje u kojoj se donacija odvija. Na primjer, u Sjedinjenim Američkim Državama, donori moraju čekati 56 dana (osam sedmica) između donacija pune krvi, ali samo sedam dana između afereze trombocita donacija i dva puta u sedmodnevnom periodu kod plazmafereze.
Količina uzete krvi i metode variraju. Prikupljanje se može obaviti ručno ili automatiziranom opremom koja uzima samo određene komponente krvi. Većina komponenti krvi koje se koriste za transfuzije imaju kratak rok trajanja, a održavanje stalne zalihe je stalan problem. To je dovelo do povećanog interesa za autotransfuziju, pri čemu se pacijentova krv spašava tokom operacije za kontinuiranu reinfuziju - ili alternativno, samodonira prije nego što će biti potrebna. Općenito, pojam donacije ne odnosi se na davanje sebi, iako je u ovom kontekstu postao donekle prihvatljivo idiomatski.
 
## Historija 
Prva nedirektna transfuzija izvršena je 27. marta 1914. godine od strane belgijskog doktora Alberta Hustina, iako je to bio razrijeđeni rastvor krvi. Argentinski doktor Luis Agote koristio je mnogo manje razrijeđeni rastvor u novembru iste godine. Obojica su koristili mononatrijum citrat kao antikoagulant.
 
Prvu službu za dobrovoljno davanje krvi na svijetu osnovao je 1921. godine sekretar Britanskog Crvenog križa, Percy Lane Oliver. Volonteri su podvrgnuti nizu fizičkih testova kako bi se utvrdila njihova krvna grupa. Londonska služba za transfuziju krvi bila je besplatna i brzo se širila. Do 1925. godine pružala je usluge za skoro 500 pacijenata i 1926. godine je uključena u strukturu Britanskog Crvenog križa. Slični sistemi uspostavljeni su u drugim gradovima, uključujući Sheffield, Manchester i Norwich, a rad službe počeo je privlačiti međunarodnu pažnju. Slične službe uspostavljene su u Francuskoj, Njemačkoj, Austriji, Belgiji, Australiji i Japanu.
 
Godine 1937. Bernard Fantus, direktor terapije u Bolnici okruga Cook u Čikagu, osnovao je jednu od prvih bolničkih banaka krvi u Sjedinjenim Američkim Državama. Prilikom stvaranja bolničke laboratorije koja je čuvala, hladila i pohranjivala krv donora, Fantus je uveo termin "banka krvi". U roku od nekoliko godina, bolničke i lokalne banke krvi osnovane su širom Sjedinjenih Američkih Država.

## Tipovi donacija 
thumb|Autobus za Autobus za prikupljanje krvi (bladmobil) iz Japanskog Crvenog krsta na stanici Myōdani u Suma-ku, Prefektura Hyōgo, Japan
Donacije krvi se dijele u grupe na osnovu toga ko će primiti prikupljenu krv. „Alogena“ (također zvana „homologna“) donacija je kada davatelj daje krv za čuvanje u banci krvi za transfuziju nepoznatom primatelju. „Usmjerena“ donacija je kada osoba, često član porodice, donira krv za transfuziju određenoj osobi. Directed donations are relatively rare when an established supply exists. Donacija „zamjenskog donora“ je hibrid ta dva i uobičajena je u zemljama u razvoju. U ovom slučaju, prijatelj ili član porodice primatelja donira krv kako bi zamijenio uskladištenu krv korištenu u transfuziji, osiguravajući dosljednu opskrbu. Kada osoba ima uskladištenu krv koja će biti transfuzirana nazad donoru kasnije, obično nakon operacije, to se naziva *autologna donacija*. Krv koja se koristi za proizvodnju lijekova može se dobiti od alogenih donacija ili od donacija koje se isključivo koriste za proizvodnju.
 
Ponekad postoje specifični razlozi za preferiranje jednog ili drugog oblika. Alogene donacije imaju manji rizik od nekih komplikacija nego krv od člana porodice.  Neonatusna aloimuna trombocitopenija može zahtijevati transfuziju vlastitih trombocita majke. Autologne (samo) donacije mogu biti poželjnije za nekoga s rijetkom krvnom grupom za planiranu operaciju.

Krv se ponekad prikuplja sličnim metodima za terapeutsku flebotomiju, slično drevnoj praksi puštanja krvi, koja se koristi za liječenje stanja kao što su nasljedna hemokromatoza ili policitemija vera. Ova krv se ponekad tretira kao donacija krvi, ali se može odmah odbaciti ako se ne može koristiti za transfuziju ili daljnju proizvodnju.
 
Stvarni proces varira u zavisnosti od zakona zemlje, a preporuke donatorima variraju u zavisnosti od organizacije koja prikuplja sredstva. Svjetska zdravstvena organizacija (WHO) daje preporuke za politike doniranja krvi, ali u zemljama u razvoju mnogi od njih se ne poštuju. Naprimjer, preporučeno testiranje zahtijeva laboratorijske objekte, obučeno osoblje i specijalizirane reagense, a sve to možda nije dostupno ili je preskupo u zemljama u razvoju.
alt= Dječak drži znak koji podstiče ljude da daju krv na događaju|thumb|Kampanje darivanja krvi su događaji koji omogućavaju ljudima da daju krv u školama, crkvama i drugim mjestima u zajednici.
 
Akcija dobrovoljnog davanja krvi“ ili „sekcija dobrovoljnog davanja krvi“ je događaj u kojem darivatelji dolaze dati alogenu krv. To se može održati u banci krvi, ali se često održava na nekoj lokaciji zajednici, kao što je trgovački centar, radno mjesto, škola ili vjerski objekt.

## Odabir
Od donora se obično traži da daju informirani pristanak/saglasnost za proces i da ispunjavaju određene kriterije kao što su težina i nivo hemoglobina, a ovaj zahtjev znači da maloljetnici ne mogu donirati bez dozvole roditelja ili staratelja. U nekim zemljama, odgovori se povezuju s krvlju donora, ali ne i imenom, kako bi se osigurala anonimnost; u drugim, poput Sjedinjenih Američkih Država, imena se čuvaju kako bi se kreirale liste nepodobnih donora. Ako potencijalni donor ne ispunjava ove kriterije, on se "odlaže". Ovaj termin se koristi jer mnogim donorima koji nisu podobni može biti dozvoljeno da doniraju kasnije. Banke krvi u Sjedinjenim Američkim Državama mogu biti obavezne da označe krv ako je od terapijskog donora, tako da neke ne prihvataju donacije od donora sa bilo kojom krvnom bolešću. Drugi, kao što je Australijska služba za transfuziju krvi Crvenog krsta, prihvataju krv od donora sa hemohromatozom. To je genetički poremećaj koji ne utiče na sigurnost krvi.
Rasna ili etnička pripadnost donora ponekad su važni jer su određene krvne grupe, posebno rijetke, češće u određenim etničkim grupama. Historijski gledano, u Sjedinjenim Američkim Državama donatori su bili segregirani ili isključeni na osnovu rase, religije ili etničke pripadnosti, ali to više nije standardna praksa.

===Sigurnost primatelja=== thumb|right|240px|Ograničenja doniranja krvi za muškarce koji imaju spolne odnose s muškarcima|Politike doniranja krvi za muškarce koji imaju spolne odnose s muškarcima

 
[thumb|right|240px|[Ograničenja doniranja krvi za muškarce koji imaju spolne odnose s muškarcima|Politike doniranja krvi za ženske seksualne partnerice muškaraca koji imaju spolne odnose s muškarcima

]]
 
Donatori se pregledavaju na zdravstvene rizike koji bi mogli učiniti donaciju nesigurnom za primaoca. Neka od ovih ograničenja su kontroverzna, kao što su ograničavanje donacija od muškaraca koji imaju spolne odnose s muškarcima (MSM) zbog rizika od prenošenja HIV-a. U 2011. godini, Velika Britanija (isključujući Sjevernu Irsku) smanjila je svoju opću zabranu donora muškaraca koji imaju spolne odnose s muškarcima (MSM) na uže ograničenje koje MSM-u zabranjuje doniranje krvi samo ako su imali spolne odnose s drugim muškarcima u protekloj godini. Sličnu promjenu je u SAD-u krajem 2015. godine napravila Administracija za hranu i lijekove (FDA). U 2017., Velika Britanija i SAD su dodatno smanjile svoja ograničenja na tri mjeseca. FDA je 2023. godine najavila nove politike kojima se ublažavaju ograničenja za doniranje krvi homoseksualnim i biseksualnim muškarcima. Ove ažurirane smjernice propisuju da muškarci u monogamnim vezama s drugim muškarcima ili koji nisu nedavno imali seksualne odnose mogu donirati krv. Budući da se donirana krv može dati trudnicama ili ženama u reproduktivnoj dobi, davatelji koji uzimaju teratogene lijekove (lijekove koji uzrokuju urođene mane) se odgađaju. Ovi lijekovi uključuju acitretin, etretinat, izotretinoin, finasterid i dutasterid.
Donori se pregledavaju na znakove i simptome bolesti koje se mogu prenijeti transfuzijom krvi, kao što su HIV, malarija i virusni hepatitis. Pregled može uključivati pitanja o faktorima rizika za različite bolesti, kao što je putovanje u zemlje s rizikom od malarije ili varijanta Creutzfeldt-Jakobove bolesti (vCJD). Ova pitanja se razlikuju od zemlje do zemlje. Naprimjer, dok centri za transfuziju krvi u Québec i ostatku Kanade, Poljske i mnogim drugim mjestima odgađaju donore koji su živjeli u Ujedinjenom Kraljevstvu zbog rizika od vCJD. a donori u Ujedinjenom Kraljevstvu imaju ograničenja zbog rizika od vCJD-a samo ako su imali transfuziju krvi u Ujedinjenom Kraljevstvu. Australija je ukinula odlaganje donacije iz Velike Britanije u julu 2022.
Direktne donacije od članova porodice (npr. otac koji daje krv svom djetetu) nose dodatne rizike za primatelja. Američki Crveni krst prihvata nivoe hemoglobina za doniranje krvi od 12,5 g/dL (za žene) i 13,0 g/dL (za muškarce) do 20,0 g/dL, a osobe s višim ili nižim nivoom hemoglobina ne mogu donirati krv. Također se procjenjuju puls, krvni pritisak i tjelesna temperatura. Stariji donori se ponekad odgađaju samo na osnovu starosti zbog zdravstvenih problema. Pored godina, težina i visina su važni faktori prilikom razmatranja podobnosti za donore. Naprimjer, Američki Crveni krst zahtijeva da donor ima 110 lb ili više za donaciju pune krvi i trombocita, te najmanje 130 lb (muškarci) i najmanje 75 lb  (žene) za donacije krvi s visokom energetskom vrijednošću (dvostruka crvena eritrocitafereza). Sigurnost doniranja krvi tokom trudnoće nije detaljno proučena, a trudnicama se to obično odgađa do šest sedmica nakon trudnoće.. Donatori s aortnom stenozom tradicijski su odgađani zbog zabrinutosti da bi akutno smanjenje volumena (475 mL) donirane krvi moglo ugroziti minutni volumen srca.
 
### Testiranje krvi 
thumb|right|350px|Izvještaj o zdravstvenom pregledu pacijenta koji se daje nakon davanja krvi
Mora se utvrditi krvna grupa davatelja ako će se krv koristiti za transfuzije. Agencija za prikupljanje krvi obično utvrđuje da li je krv krvne grupe A, B, AB ili O i Rh sistem krvnih grupa|Rh (D) tip]] i izvršit će skrining na antitijela na manje uobičajene antigene. Dodatno testiranje, uključujući unakrsno podudaranje, obično se radi prije transfuzije. Negativna krvna grupa O često se navodi kao "univerzalni davatelj" ali ovo se odnosi samo na transfuzije crvenih krvnih zrnaca i pune krvi. Za transfuzije krvne plazme i trombocita sistem je obrnut: AB pozitivan je univerzalni tip donora trombocita, dok su i AB pozitivan i AB negativan univerzalni tipovi donora plazme.
 
Većina krvi se testira na bolesti, uključujući neke STD-e. Korišteni testovi su visokoosjetljivi skrining testovi i ne postavlja se stvarna dijagnoza. Kasnije se, korištenjem više specifičnih testova, utvrdi da su neki od rezultata testova lažno pozitivni. Lažno negativni rezultati su rijetki, ali se davateljima ne preporučuje korištenje krvi za anonimno testiranje na spolno prenosive bolesti skrining jer lažno negativni rezultat može značiti kontaminiranu jedinicu. Krv se obično baca ako su ovi testovi pozitivni, ali postoje neki izuzeci, kao što je autologne donacije. Davaltelj se obično obavještava o rezultatu testa.
 
Donirana krv se testira mnogim metodima, ali osnovni testovi koje preporučuje Svjetska zdravstvena organizacija su ova četiri:
* Površinski antigen na Hepatitis B
* Antitijelo na hepatitis C
* Antitijelo na HIV, obično podtipovi 1 i 2
* Serološki test na sifilis
SZO je 2006. godine izvijestila da 56 od 124 ispitane zemlje nisu koristile ove osnovne testove na svim davanjima krvi. Ovi dodatni testovi uključuju i druge zarazne bolesti kao što je groznica Zapadnog Nila and babesiosis. Ponekad se za jednu bolest koristi više testova, kako bi se pokrila ograničenja svakog testa. Naprimjer, Test na HIV antitijela neće otkriti nedavno zaraženog donora, pa neke banke krvi koriste test na p24 antigen ili HIV nukleinske kiseline, pored osnovnog testa na antitijela za otkrivanje zaraženih donora. Citomegalovirus je poseban slučaj u testiranju donora jer će mnogi donori biti pozitivni na njega. Virus ne predstavlja opasnost za zdravog primatelja, ali može naštetiti dojenčadi. i drugi primatelji sa slabim imunskim sistemom. Zbog vremena potrebnog za testiranje, usmjerene donacije nisu praktične u hitnim slučajevima.
Količina krvi dane u jednoj sesiji – obično nazvana "jedinica" – definirana je od strane SZO kao 450 mililitara. Neke zemlje poput Kanade slijede ovaj standard, ali drugi su postavili svoja pravila, a ponekad postoje varijacije čak i među različitim agencijama unutar jedne zemlje. Naprimjer, donacije pune krvi u Sjedinjenim Državama su u rasponu od 460-500 ml, dok one u EU moraju biti u rasponu od 400-500 ml. Druge zemlje imaju manje jedinice – Indija koristi 350 ml, Singapur 350 ili 450 ml, a Japan 200 ili 400 ml. Historijski gledano, donori u Narodnoj Republici Kini donirali su samo 200 ml, iako su veće donacije od 300 i 400 ml postale češće, posebno u sjevernoj Kini i za donore s većom količinom krvi. U svakom slučaju, dodatnih 5-10 ml krvi može se prikupiti odvojeno za testiranje.
Drugi metod je uzimanje krvi od donora, njeno odvajanje pomoću centrifuge ili filtera, čuvanje željenog dijela i vraćanje ostatka donoru. Ovaj proces se naziva afereza i često se izvodi pomoću aparata posebno dizajniranog za tu svrhu. Ovaj proces je posebno uobičajen za plazmaferezu, trombocita, i crvena krvna zrnca.
 
Za direktne transfuzije može se koristiti vena, ali krv se može uzeti i iz arterije. U ovom slučaju, krv se ne skladišti, već se pumpa direktno od donora u primaoca. Ovo je bila rana metoda transfuzije krvi i rijetko se koristi u modernoj praksi. Postepeno je ukinut tokom Drugog svjetskog rata zbog problema sa logistikom, a doktori koji su se vraćali sa liječenja ranjenih vojnika osnivali su banke za uskladištenu krv kada bi se ovi vratili civilnom životu.
### Priprema mjesta i vađenje krvi
thumb|right| Umetanje leptir igle u venu za početak procesa vađenja krvi
Krv se uzima iz velike ruke vene blizu kože, obično medijalne kubitalne vene na unutrašnjoj strani lakta. Koža iznad krvne žile se čisti antiseptikom kao što je jod ili hlorheksidin kako bi se spriječilo kontaminiranje prikupljene krvi bakterijama s kože
 
Veliki  Hipodermna igla (16 do 17) se koristi za minimiziranje sila smicanja koje mogu fizički oštetiti crvena krvna zrnca dok prolaze kroz iglu. Podvez se ponekad omota oko nadlaktice kako bi se povećao krvni pritisak u venama ruke i ubrzao proces. Donor se također može podstaknuti da drži neki predmet i više puta ga stisne kako bi se povećao protok krvi kroz venu.
thumb|left| Mehanički pladanj pomiče vrećicu kako bi se krv pomiješala s antikoagulansima i spriječilo zgrušavanje.

### Puna krv
Najčešći metod je prikupljanje krvi iz vene donora u posudu. Količina uzete krvi varira od 200 mililitara do 550 mililitara, ovisno o zemlji, ali je tipsko 450 mililitara.. Druge hemikalije se ponekad dodaju tokom obrada.
Plazma iz pune krvi može se koristiti za pravljenje vježe smrznute plazme i drugih transfuziranih plazmi|plazme za transfuzije ili se može preraditi u druge lijekove, korištenjem procesa koji se naziva frakcioniranje. Ovo je bio razvoj sušene plazme koja se koristila za liječenje ranjenika tokom Drugog svjetskog rata, a varijante ovog procesa se i dalje koriste za pravljenje raznih drugih lijekova.
 
### Afereza
[thumb|right| Trombociti prikupljeni korištenjem [afereza u centru za doniranje Američkod Crvenog krsta.]]
Afereza je metod doniranja krvi u kojoj se krv propušta kroz aparat koji odvaja jednu određenu komponentu, a ostatak vraća donoru. Obično se vraćaju crvena krvna zrnca, dio krvi čija je nadoknada najduža. Koristeći ovaj metod, osoba može donirati plazmu ili trombocite  mnogo češće nego što može sigurno donirati punu krv. Ovo se može kombinovati, pri čemu donor daje i plazmu i trombocite u istoj donaciji.
 
Trombociti se također mogu odvojiti od pune krvi, ali se moraju sakupiti iz više donacija. Za terapijsku dozu potrebno je od tri do deset jedinica pune krvi. Trombocitnofereza omogućava najmanje jednu punu dozu iz svake donacije.
Tokom donacije trombocita, krv se uzima od pacijenta i trombociti se odvajaju od ostalih komponenti krvi. Ostatak krvi, crvenih krvnih zrnaca, plazme i bijelih krvnih zrnaca vraća se pacijentu. Ovaj proces se izvodi nekoliko puta u periodu do dva sata kako bi se prikupila jedna donacija.
Plazmafereza se često koristi za prikupljanje izvorne plazme koja se koristi za proizvodnju lijekova, slično kao plazma iz pune krvi. Plazma prikupljena istovremeno s trombocitnom ferezom ponekad se naziva "istovremena plazma".
Afereza se također koristi za prikupljanje više crvenih krvnih zrnaca nego inače u jednoj donaciji (poznato kao "dvostruka crvena") i za prikupljanje bijelih krvnih zrnaca za transfuziju.
thumb|Za davanje krvi koristi se relativno velika igla.

## Oporavak i vrijeme između davanja krvi
Donori se obično zadržavaju na mjestu davanja krvi 10-15 minuta nakon davanja krvi, jer se većina neželjenih reakcija javlja tokom ili odmah nakon davanja krvi. Centri za transfuziju krvi obično obezbjeđuju lagana osvježenja, poput soka od narandže i kolačića, ili dodatak za ručak kako bi se pomoglo donoru da se oporavi. Mjesto uboda igle prekriva se zavojem, a davatelju se savjetuje da drži zavoj nekoliko sati. Koštana srž sporije zamjenjuje crvena krvna zrnca u cirkulatornom sistemu, u prosjeku za 36 dana kod zdravih odraslih muškaraca. U jednoj studiji, raspon oporavka bio je od 20 do 59 dana.
Donatori koji koriste plazmaferezu i trombocite mogu donirati krv mnogo češće jer ne gube značajne količine crvenih krvnih zrnaca. Tačna stopa učestalosti doniranja krvi donora razlikuje se od zemlje do zemlje. Na primjer, donori plazmafereze u Sjedinjenim Američkim Državama mogu donirati velike količine krvi dva puta sedmično i nominalno mogu donirati 83 litre (oko 22 galona) godišnje, dok isti donor u Japanu može donirati krv samo svake druge sedmice i može donirati samo oko 16 litara (oko 4 galona) godišnje.
 
Suplementi gvožđa smanjuju stopu odbijanja donora zbog niskog hemoglobina, kako pri prvoj posjeti radi doniranja, tako i pri sljedećim donacijama. Donori koji primaju suplemente željeza imaju viši hemoglobin i zalihe gvožđa. S druge strane, suplementacija gvožđem često uzrokuje dijareju, zatvor i epigastričnu abdominalnu nelagodu. Dugoročni efekti suplementacije gvožđem bez mjerenja njgovih zaliha nisu poznati.
## Komplikacije
Donori se pregledavaju na zdravstvene probleme koji bi ih mogli izložiti riziku od ozbiljnih komplikacija od doniranja. Donori prvi put, tinejdžeri i žene imaju veći rizik od reakcije.
Jedna studija je pokazala da je 2% donora imalo neželjenu reakciju na donaciju. Većina ovih reakcija je blaga. Studija provedena na 194.000 donacija organa pronašla je samo jednog donatora s dugotrajnim komplikacijama. U Sjedinjenim Američkim Državama, banka krvi je obavezna prijaviti svaki smrtni slučaj koji bi mogao biti povezan s davanjem krvi. Analizom svih izvještaja od oktobra 2008. do septembra 2009. godine procijenjeno je šest događaja i utvrđeno je da pet smrtnih slučajeva očito nije povezano s davanjem krvi, a u preostalom slučaju nisu pronađeni dokazi da je davanje krvi uzrok smrti.
 
thumb|right| Modrice tri dana nakon donacije
Hipovolemijske reakcije mogu se javiti zbog brze promjene krvnog pritiska. Nesvjestica je uglavnom najgori problem s kojim se susrećemo. Padovi zbog gubitka svijesti mogu u rijetkim slučajevima dovesti do povreda. Rizik od razvoja vrtoglavice s nesvjesticom povećan je kod žena i mladih donora.

Postupak ima slične rizike kao i drugi oblici flebotomije. Modrice na ruci od uvođenja igle su najčešći problem. Jedna studija je otkrila da je manje od 1% donora imalo ovaj problem. Poznato je da se javlja niz rjeđih komplikacija prilikom doniranja krvi. To uključuje arterijsku punkciju, odgođeno krvarenje, iritaciju živaca, ozljedu živaca, ozljedu tetive, tromboflebitis i alergijske reakcije.

Donatori ponekad imaju neželjene reakcije na natrijum citrat koji se koristi u postupcima prikupljanja krvi aferezom kako bi se spriječilo zgrušavanje krvi. Budući da se antikoagulant vraća donoru zajedno s komponentama krvi koje se ne prikupljaju, on može vezati kalcij u krvi donora i uzrokovati hipokalcemiju. Ove reakcije obično uzrokuju trnce u usnama, ali mogu uzrokovati konvulzije, napadaje, hipertenziju ili ozbiljnije probleme. Donatorima se ponekad daju suplementi kalcija tokom donacije kako bi se spriječili ovi neželjeni efekti.
 
U postupcima afereze, crvena krvna zrnca se vraćaju. Ako se to radi ručno i davatelj primi krv od drugog davatelja, može doći do transfuzijske reakcije. Ručna afereza je izuzetno rijetka u razvijenom svijetu zbog ovog rizika, a automatizirani postupci su jednako sigurni kao i doniranje pune krvi.
Konačni rizik za davaoce krvi predstavlja oprema koja nije pravilno sterilizirana. U većini slučajeva, oprema koja dolazi u direktan kontakt s krvlju se baca nakon upotrebe. Ponovno korištena oprema bila je značajan problem u Kini1990-ih, a do 250.000 donora krvne plazme moglo je biti izloženo HIV-u putem zajedničke opreme.

## Skladištenje, ponuda i potražnja
[thumb| [Puna krv se često centrifugiranjem odvaja na komponente za skladištenje i transport.]]
 
### Skladištenje i rok trajanja krvi
Prikupljena krv se obično čuva u banci krvi kao odvojene komponente, a neke od njih imaju kratak rok trajanja. Ne postoje metode skladištenja za čuvanje trombocita tokom dužeg vremenskog perioda, iako su neke proučavane od 2008. godine. Najduži rok trajanja trombocita je sedam dana.
Crvena krvna zrnca (RBC), najčešće korištena komponenta, imaju rok trajanja od 35-42 dana na temperaturama u hladnjaku. Za (relativno rijetke) primjene dugotrajnog skladištenja, ovo se može produžiti zamrzavanjem krvi mješavinom glicerola, ali ovaj proces je skup i zahtijeva izuzetno hladan zamrzivač za skladištenje.
 
### Potražnja za krvlju
thumb| Poster za darivanje krvi iz Ujedinjenog Kraljevstva
 
Američki Crveni krst  navodi da u Sjedinjenim Državama nekome treba krv svake dvije sekunde, a nekome trombociti svakih trideset sekundi.  Ne postoji konstantna potražnja za svakom krvnom grupom. Prisustvo jedne vrste krvi na zalihama ne garantuje da postoji i druga vrsta. Banke krvi mogu imati neke jedinice na zalihama, ali nedostajati druge, što na kraju dovodi do toga da pacijenti kojima su potrebne jedinice za određene krvne grupe imaju odgođene ili otkazane procedure.  Osim toga, svake godine dolazi do povećanja transfuzija od oko 5-7% bez povećanja broja donora koji bi to uravnotežili, kao i do porasta populacije starijih osoba kojima će u budućnosti trebati više transfuzija, a da se ne predviđa povećanje broja donora. kako bi se odrazili ti rastući brojevi. Ovo je podržano 1998. godine kada su donacije krvi Crvenom križu porasle na 8%, ukupno 500.000 jedinica, ali su potrebe bolnica za donacijama porasle za 11%.
Donacije krvi su uvijek veoma tražene, a brojni izvještaji više puta navode periodične nestašice tokom decenija.  Međutim, ovaj trend je poremećen tokom nacionalnih katastrofa. Trend pokazuje da ljudi najviše doniraju tokom katastrofa kada, vjerovatno, donacije nisu toliko potrebne u poređenju sa periodima bez katastrofa. Jedan od najznačajnijih primjera ovog obrasca bili su napadi 11. septembra. Studija je primijetila da je, u poređenju sa četiri sedmice prije 11. septembra, došlo do procijenjenog povećanja od 18.700 donacija od prvih davatelja u prvoj sedmici nakon napada: 4.000 je bio prosjek donacija od prvih davalaca prije napada, što se povećalo na oko 22.700 donacija; dok su ponovljeni davaoci povećali svoje donacije za 10.000 sedmično: prvobitno su donacije procijenjene na oko 16.400, što se povećalo na 26.400 donacija nakon 11. septembra.  Stoga je u prvoj sedmici nakon napada 11. septembra zabilježeno ukupno povećanje od 28.700 donacija u poređenju sa prosječnim sedmičnim donacijama datim četiri sedmice prije napada. Povećanje donacija uočeno je u svim centrima za donacije krvi, počevši od dana napada. Centri za transfuziju krvi u SAD-u često imaju poteškoća s održavanjem čak i trodnevnih zaliha za rutinske potrebe za transfuzijom.
 
### Nivoi donacija
Svjetska zdravstvena organizacija (WHO) obilježava Svjetski dan dobrovoljnih davalaca krvi 14. juna svake godine kako bi promovirala dobrovoljno davanje krvi. To je rođendan Karla Landsteinera, naučnika koji je otkrio ABO sistem krvnih grupa. Tema kampanje Svjetskog dana dobrovoljnih davatelja krvi 2012. godine, "Svaki davalac krvi je heroj", fokusira se na ideju da svako može postati heroj davanjem krvi. Na osnovu podataka koje je prijavilo 180 zemalja između 2011. i 2013. godine, SZO je procijenila da se godišnje prikupi približno 112,5 miliona jedinica krvi.
Procjenjuje se da u Sjedinjenim Američkim Državama 111 miliona građana ispunjava uslove za doniranje krvi. or 37% of the population. Međutim, manje od 10% od 37% podobnih davatelja krvi daje krv godišnje. dok je u Kanadi ta stopa 3,5%.
## Podsticaji i odvraćanje donora
Višestruke studije su pokazale da je glavni razlog zašto ljudi doniraju krv prosocijalni motivatori (npr. altruizam, nesebičnost, dobročinstvo), opšta svijest o potrebi za krvlju, povećano samopouzdanje, pomaganje ličnom prijatelju/rođaku i društveni pritisak. S druge strane, nedostatak donacija krvi može se dogoditi zbog straha, nedostatka povjerenja u medicinske stručnjake, neugodnosti i nedostatka obzira prema darivanju, ili uočena rasna diskriminacija. Doniranje krvi može smanjiti rizik od srčanih bolesti kod muškaraca, ali veza nije čvrsto utvrđena i može biti posljedica pristrasnosti u selekciji jer se donori pregledavaju zbog zdravstvenih problema.
 
Istraživanje objavljeno 2012. godine pokazalo je da je kod pacijenata sa metaboličkim sindromom, ponovljeno davanje krvi efikasno u smanjenju krvnog pritiska, šećera u krvi, glikiranog hemoglobina HbA1c, odnosa lipoproteina niske gustine i lipoproteina visoke gustine i otkucaja srca.
 
Studija objavljena u JAMA Network Open pratila je nivoe PFAS u kliničkom ispitivanju i pokazala da redovne donacije krvi ili plazme rezultiraju značajnim smanjenjem nivoa PFAS-a za učesnike.
 
### Naknada donatorima
[thumb|right|[Ujedinjeno Kraljevstvo|UK nagrade za 50, 25 i 100 donacija]]
[thumb|right| Nagrada Rubin od [Singapurskog Crvenog krsta za 75 dobrovoljnih donacija]] [thumb| Spomenik davaocima krvi u Ávili, [Španija ]]
Svjetska zdravstvena organizacija postavila je 1997. godine cilj da sve donacije krvi dolaze od neplaćenih dobrovoljnih davalaca, ali do 2006. godine, samo 49 od 124 anketirane zemlje uspostavile su ovo kao standard. Donatori sada primaju između 25 i 50 dolara po donaciji. U nekim zemljama, na primjer u Brazilu i  Ujedinjenom Kraljevstvu, nezakonito je primati bilo kakvu naknadu, novčanu ili drugu, za doniranje krvi ili drugih ljudskih tkiva.
 
Redovni donatori često dobijaju neku vrstu nemonetarnog priznanja. Slobodno vrijeme s posla je uobičajena pogodnost. Naprimjer, u Italiji, davatelji krvi dobijaju dan darivanja krvi kao plaćeni odmor od posla. Poljska  je 2023. godine uvela zakonodavstvo koje osigurava dva dana slobodno s posla za zaposlene osobe kada doniraju - dan donacije i sljedeći dan. Centri za prikupljanje krvi ponekad nude i podsticaje poput garancija da će donori imati prioritet tokom nestašice, besplatnih majica, kompleta prve pomoći, strugača za vjetrobransko staklo, olovaka i sličnih sitnica. Postoje i podsticaji za ljude koji regrutuju potencijalne donore, kao što su izvlačenja nagrada za donore i nagrade za organizatore uspješnih akcija prikupljanja krvi. Priznanje predanih donatora je uobičajeno. Naprimjer, Singapursko društvo Crvenog krsta dodjeljuje nagrade dobrovoljnim donatorima koji su dali određeni broj donacija u okviru Programa regrutacije donatora krvi, počevši od "bronzane nagrade" za 25 donacija. U Irskoj, Irska služba za transfuziju krvi dodjeljuje srebrnu značku ili privjesak za 10 donacija, zlatnu značku ili privjesak za 20 donacija, zlatnu značku za rever za 50 donacija, dok oni koji dostignu 100 donacija prisustvuju svečanoj večeri gdje im se uručuje mala porculanska statua s logom IBTS-a (pelikan). Vlada Malezije također nudi besplatne ambulantne i hospitalizacijske pogodnosti za davaoce krvi, na primjer, četiri mjeseca besplatnog ambulantnog liječenja i hospitalizacije nakon svake donacije. U Poljskoj, nakon davanja određene količine krvi (18 litara za muškarce i 15 za žene), osoba dobija titulu "Zaslužnog počasnog davatelja krvi", kao i medalju. Osim toga, popularna privilegija u većim poljskim gradovima je pravo na besplatno korištenje javnog prijevoza, ali uslovi za dobijanje privilegije mogu varirati u zavisnosti od grada. Također u Poljskoj, pozorište *Teatr Nowy w Poznaniu* u Poznanju nudi gledaocima popuste na ulaznice za pozorište..

Tokom pandemije COVID-19, mnogi centri za transfuziju u SAD-u reklamirali su besplatno testiranje na antitijela na COVID-19 kao podsticaj za doniranje krvi; međutim, ovi testovi na antitijela bili su korisni i centrima za transfuziju krvi u određivanju koji donori mogu biti odobreni za doniranje plazme u rekonvalescenciji.

Većina alogenih davatelja krvi daje krv kao čin dobrotvornih aktivnosti i ne očekuje nikakvu direktnu korist od donacije. Sociolog Richard Titmuss, u svojoj knjizi iz 1970. godine „Odnos dara: Od ljudske krvi do socijalne politike“, uporedio je prednosti komercijalnog i nekomercijalnog sistema doniranja krvi u SAD-u i Velikoj Britaniji, svodeći se u korist ovog drugog. Knjiga je postala bestseler u SAD-u, što je rezultiralo donošenjem zakona kojim se reguliše privatno tržište krvi. Knjiga se i dalje spominje u modernim debatama o pretvaranju krvi u robu. Knjiga je ponovo objavljena 1997. godine, a iste ideje i principi primijenjeni su na analogne programe doniranja, kao što su doniranje organa i doniranje sperme].

U zemljama s niskim resursima, direktno doniranje od članova porodice i prijatelja je uobičajeno, jer ne postoji druga realna opcija. Ova praksa uzrokuje etičke izazove, jer se donor može osjećati prisiljenim ili primati neotkrivene uplate. Osim toga, oslanjanje na društvenu mrežu znači da ljudi s velikim mrežama zdravih odraslih osoba imaju veće šanse da prime tretman koji spašava život od ljudi bez istih društvenih privilegija.

## Također pogledajte
* Banka krvi#Historija (historija davanja krvi)
* Ograničenja davanja krvi za muškarce koji imaju spolne odnose s muškarcima
* Zamjena za krv
* James Harrison (davalac krvi)
* Spisak agencija za davanje krvi
* Svjetski dan davalaca krvi
* Ksenotransfuzija

 
## Reference
## Vanjski linkovi
* Deferred Donors: Anemia & Blood Donation
* British guidelines for transfusion medicine
* 
 


Kategorija:Hematologija
Kategorija:Transfuzijska medicina