Tasmanski vrag

**Tasmanski vrag** ili **tasmanijski đavo** (*Sarcophilus harrisii*) je tobolčar-mesojed koji sada u divljini živi samo na Tasmaniji.

Tasmanski vrag je jedini živi pripadnik roda *Sarcophilus*. Veličine manjeg psa, ali zdepaste i snažne građe, tasmanski vrag je danas najveći tobolčar-mesojed nakon izumiranja psoglavog vučka 1936. godine. Karakterizira ga crno krzno, smrad koji ispušta kada je pod stresom, izrazito glasan i uznemiravajući vrisak, kao i krvožednost kada se hrani. Može loviti plijen i jesti strvine i, iako je obično solidaran, jelo nekada dijeli sa drugim tasmanskim vragovima.

Tasmanski vrag je iskorijenjen sa australijskog kopna tokom zadnjih 3.000 godina, dobro prije naseljavanja bijelaca 1788. Budući da su na njih gledali kao na prijetnju stoci na Tasmaniji, tasmanski vragovi su lovljeni do 1941., kada su postali zvanično zaštićeni.

Od kasnih 1990-ih, tumor lica je dosta smanjio populaciju tasmanskih vragova, i sada predstavlja prijetnju opstanku vrste, koja je u maju 2009. deklarirana ugroženom. Sada Vlada Tasmanije sprovodi programe za smanjenje utjecaja bolesti.

## Taksonomija 
Biolog George Harris je napisao prvi opis tasmanskog vraga 1807. i nazvao ga *Didelphis ursina*. 1838. tasmanski vrag je nazvan *Dasyurus laniarius* od strane Richarda Owena, prije nego je premješten u rod *Sarcophilus* 1841. i nazvan *Sarcophilus harrisii* ("Harrisov ljubitelj mesa") od strane Pierrea Boitarda. Kasnija revizija taksonomije tasmanskog vraga, izdata 1987., je pokušala da ga preimenuje u *Sarcophilus laniarius*, što se baziralo na fosilima nekolicine životinja sa kopna Australije. Vijeće taksonoma ovo uglavnom nije prihvatilo; na kraju, za vrstu je ostavljen naziv *S. harrisii*, a *S. laniarius* je dat jednoj fosilnoj vrsti.

### Filogenija 
Tasmanski vrag pripada porodici Dasyuridae. Rod *Sarcophilus* sadrži još dvije vrste poznate samo iz pleistocenskih fosila, *S. laniarius* i *S. moomaensis*. Veza između te tri vrste nije jasna. Filogenetska analiza je pokazala da je tasmanski vrag daleki srodnik psoglavog vučka.

## Fizički opis 
thumb|left|240px|Brkovi pomažu tasmanskom vragu da nađe plijen.
Tasmanski vrag je najveći živi tobolčar-mesojed u Australiji. Zdepaste je građe, sa velikom glavom i repom koji čini polovinu dužine tijela. Neobično za tobolčara, prednji udovi su nešto duži od zadnjih. Mogu trčati brzinom do 13&nbsp;km na sat na kratke razdaljine. Krzno je obično crno, a nepravilne bijele šare na prsima i trtici su česte. Mužjaci su obično veći od ženki, sa prosječnom dužinom od 652 mm od glave do početka repa. Rep je dug 258&nbsp;mm. Prosječna težina je 8 kg. Prosječna dužina tijela i glave kod ženke je 570&nbsp;mm, sa repom od 244&nbsp;mm i prosječnom težinom od 6&nbsp;kg. Prosječna dužina života tasmanskog vraga u divljini je 6 godina, ali u zatočeništvu duže žive.

Tasmanski vrag nakuplja masti u svom repu, pa nezdravi vragovi obično imaju tanke repove. Koristi mirisne žlijezde pri bazi repa da označi tlo iza sebe mirisom. Kada ga se uznemirava, vrag ispusti odvratan smrad, skoro isto tako smrdljiv kao kod tvora.

Vrag ima duge brkove na licu i grude na glavi. Pomažu mu da nađe plijen u mraku, a pokazuju i koliko je drugi vrag blizu dok se hrane. Sluh je dominantno čulo, a također ima i odlično čulo mirisa. Kako tasmanski vragovi love noću, izgleda da vide crno-bijelo. Tako mogu lahko vidjeti pokrete, ali imaju teškoća kada gledaju predmete koji se ne pomjeraju.

Jedna analiza snage ugriza kod sisara u odnosu na veličinu tijela pokazuje da vrag ima najjači ugriz, preko 35.000 kPa. Snaga ugriza je tako velika jer je i glava velika. Također ima i zube koji rastu polahko tokom života. Zubi i vilice tasmanskog vraga i hijene su slični, što je jedan primjer konvergentne evolucije.

## Razmnožavanje 
thumb|right|440px|Prikaz razvoja mladunaca tasmanskog vraga.
Ženke se počnu razmnožavati kada dostignu spolnu zrelost, obično nakon druge godine. Nakon toga, plodne su jednom godišnje. Parenje počinje u ožujku, na zaklonjenim mjestima, i danju i noću. Tokom sezone parenja mužjaci se bore za ženke, a ženke se pare sa dominantnim mužjakom. Nisu monogamni, a ženke će se pariti sa još nekoliko mužjaka ako dominantni ne pazi na njih nakon parenja. Trudnoća traje 21 dan, a svaka ženka rodi 20-30 mladih od kojih svaki teži prosječno 0,18–0,24 grama. Kada se mladi rode, takmičenje je žestoko dok se iz vagine penju do tobolca. Kada uđu unutra, svaki prihvati dojku i ostaje tako 100 dana. Tobolac ženke tasmanskog vraga, kao i vombatov, je otvoren na kraju, pa je ženki teško da ima fizički dodir s mladima. Iako se rodi mnogo mladih, ženka ima samo četiri dojke, pa tako nikada nema više od četiri bebe u tobolcu; što je ženka starija, to okoti manje mladunaca. Tasmanski vragovi jedu sve dijelove strvine, uključjući i kosti i krzno, zajedno sa mesom i unutrašnjim organima. Što se ovog tiče, farmeri ga smatraju korisnim jer brzo pojedu strvinu i zaustave širenje kukaca koji mogu nauditi stoci.

Iako love sami, hranjenje je društveni događaj za tasmanske vragove. Može se skupiti i do 12 životinja, a njihovo glasanje se može čuti nekoliko kilometara dalje. Mužjaci su agresivniji pri hranjenju i često zadobiju ožiljke.

## U kulturi 
Tasmanski vrag je ikonska životinja Australije. Simbol je Tasmanije. Zbog specifičnog ponašanja, bio je subjekt brojnih dokumentaraca i dječijih knjiga i životinjama.

Možda je najpoznatiji tasmanski vrag "Taz" iz Looney Tunes serija. Osim ispuštanja sličnih zvukova, velikog apetita i nekih fizičkih sličnosti, zapravo i nema nekih sličnosti sa pravim tasmanskim vragom.

## Drugi projekti 
## Reference 
Kategorija:Tobolčari