Ivan Svitljični

**Ivan Svitlični** () Polovinkine, Luganska oblast, Ukrajinska Sovjetska Socijalistička Republika, SSSR (danas Ukrajina) (1929 –1992), bio je ukrajinski pjesnik, književni kritičar, prevodilac, borac za ljudska prava i sovjetski disident. Proveo je oko sedam godina u radnom logoru Permu.

## Biografija 
Rođen je 20. septembra 1929. u Polovinkinama u današnjoj Luganskoj oblasti u porodici zemljoradnika od oca Oleksija Svitličnog (1910-1955) i majke Melanije Tverdohlib (1910-1994). Imao je dvije sestre, Mariju (rođnu 1932) i Nadiju Svіtličnaju, koja će kasnije postati disidentica i aktivistica za ljudska prava. Godine 1943, pokušavajući zajedno sa drugim mladićima dići u zrak njemačku vojnu opremu, ostao je bez prstiju. Godine 1947. maturirao je u starobilskoj gimnaziji sa zlatnom medaljom.

Godine 1952. diplomirao je sa pohvalama na filološkom fakultetu Univerzitetu u Harkovu. 1954. doktorirao je na Institutu za književnost Ševčenko u Kijevu. Za vrijeme studija je upoznao Leonidu Tereščenko (1924-2003) koju će oženiti 1956. godine. Od 1954. do 1965. radio je kao urednik u književnom časopisu "Dnjepr" () Svіtlični je se zbližio sa Vasiljom Simonenkom i pomogao mu da njegove pjesme kruže u samizdatu i magnitizdatu. Zatim je zbog svojih nacionalnih stajališta bio progonjen od strane sovjetske vlasti. Pod pritiskom KGB-a ostao je bez posla, bio je prisiljen preživljavati od povremenih poslova, objavljivanja u tisku pod pseudonimom ili tuđim prezimenom. U augustu 1965. uhapšen je zbog angažmana u klubu i zatvoren je godinu dana u radni logor.

[thumb|right|200px|Svіtličniov grob na [Groblje Bajkove (Kijev)|groblju Bajkove u Kijevu.]]
Godine 1977. Andrej Saharov je uključio i Svіtličnievo ime u apel Jimmyju Carteru. 7. maja 1978. je prebačen u progonstvo u selu Ust-Kan u Altajskom kraju.

Tu je radio je kao noćni čuvar u Kulturnom društvu za mlade i kao knjigoveža u knjižnici. 1978. je postao član Međunarodnog PEN kluba. Od juna 1979. do kraja progonstva, pratila je ga pratila supruga Leonida. Godine 1980, zbog pogoršanja zdravlja, dopušteno im je da se presele u selo Maima. 20. augusta 1981. je doživio moždani udar, zbog čega je postao invalid. Doživio je kliničku smrt, složenu neurokiruršku operaciju u neprikladnim uvjetima, postoperativne komplikacije, sumnju na karcinom kralježnice, gipsani krevet, djelomičnu paralizu. Svіtlični je pušten na slobodu u 23. januara 1983. Vratio je se u teško bolesnom stanju. Zadnje tri godine svog života nije se mogao kretati niti govoriti. Godine 1989. je dobio Stusovu nagradu i 1990. postao član Saveza pisaca Ukrajine.

Umro je 25. oktobra 1992. i pokopan je u Kijevu na groblju Bajkove. Na njegovom grobu je postavljen krst umjetnika Mikole Mališkog. Godine 1994. mu je posthumno dodijeljena Ševčenkova nagrada za zbirku pjesama, pjesničkih prijevoda i književno-kritičkih članaka pod naslovom "Srce za metke i rime" ().

## Djela 
Svitlični je bio vođa ukrajinskog pokreta "šezdesetih" i među pionirima nacionalnog i kulturnog preporoda Ukrajine, jedan od osnivača Kijevskog kluba kreativne mladeži, nezaobilazni sudionik i organizator većine njegovih događanja.

### Poeme 
* Архімед
* Рильські октави
* Курбас

### Pjesme 
* Камерні мотиви 
* Вітчизна
* Три свободи
* Персоналії і посвяти
* Безбожні сонети
* Музи і грації
* Ars poetica
* Пленер
* Мефісто-Фауст
* Я — дисидент
* Варіації на виспівані теми
* Галичеве

## Povezano 
* Ukrajinska književnost

## Napomene 
## Reference 
Kategorija:Rođeni 1929.
Kategorija:Umrli 1992.
Kategorija:Biografije, Polovinkine
Kategorija:Sovjetski pjesnici
Kategorija:Ukrajinski pjesnici
Kategorija:Sovjetski književni kritičari
Kategorija:Ukrajinski književni kritičari
Kategorija:Sovjetski prevodioci
Kategorija:Ukrajinski prevodioci