open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dinko Telećan

**Dinko Telećan** je hrvatski pisac i prevodilac rođen 1974. godine u Zagrebu.

## Biografija
Na Filozofskom fakultetu u Zagrebu diplomirao je anglistiku i filozofiju. Objavljuje poeziju, putopise i romane. Prevodi književna i teorijska djela s engleskog i španskog jezika. Između ostalih, prevodio je Jorge Luis Borgesa, Halila Džubrana, Ernesta Sabata, Julia Cortázara, Roberta Bolaña i druge. Angažiran je kao povremeni suradnik Trećeg programa Hrvatskog radija. Dobitnik je više nagrada za književni i prevodilački rad. Od 2002. godine član Hrvatske zajednice samostalnih umjetnika. Od 2009. član Hrvatskog društva pisaca.

## Izabrana bibliografija
*Sloboda i vrijeme, Naklada Jesenski i Turk, Zagreb, 2003. (studija)
*Iza, AGM, Zagreb, 2005. (zbirka pjesama)
*Lotos, prah i mak, Naklada Jesenski i Turk, 2008. (putopis)
*Pustinja i drugi ne-vremeni ogledi, Sysprint, Zagreb, 2009.
*Plast igala, Hrvatsko društvo pisaca, Zagreb, 2011. (pjesme)
*Dezerter, Algoritam, Zagreb, 2013. (roman)
*Azijska suita, Sandorf, Zagreb, 2015. (putopis)
*Tri daljine, Profil, Zagreb, 2025. (nagrada *Dijana* *Klarić* za najbolji putopis 2025.)

## Važniji prijevodi
*Jorge Luis Borges, To umijeće stiha, Naklada Jesenski i Turk, Zagreb 2001.
*Isabel Allende, Portret u sepiji, Naklada Vuković & Runjić, Zagreb, 2002.
*James G. Frazer, Zlatna grana, Sion / Jesenski i Turk, Zagreb, 2002. 
*Halil Džubran, Misli i meditacije, CID Nova, Zagreb, 2003.
*John Greco, Ernest Sosa, ur., Vodič u epistemologiju (s N. Dužancem et al.), Jesenski i Turk, Zagreb, 2004.
*Haruki Murakami, Tvrdo kuhana zemlja čudesa i kraj svijeta, Vuković & Runjić, Zagreb, 2005. 
*Ernesto Sabato, Tunel, Sysprint, Zagreb, 2005.
*Slavoj Žižek, Škakljivi subjekt, Naklada Šahinpašić, Sarajevo, 2006.
*Henry David Thoreau, Walden, DAF, Zagreb, 2006.
*Terry Eagleton, Sveti teror, Jesenski i Turk, Zagreb, 2006.
*Ernesto Sabato, Abadon, upropastitelj, Sysprint, Zagreb, 2006.
*Ernesto Sabato, O junacima i grobovima, Sysprint, Zagreb, 2007.
*Michael Jordan, U ime Božje: Nasilje i razaranje u svjetskim religijama (s M. Gregorićem), Naklada Ljevak, Zagreb, 2008.
*Julio Cortázar, Školice, Pelago, Zagreb, 2009.
*Julio Cortázar, Progonitelj i druge priče, Sysprint, Zagreb, 2009.
*Terry Eagleton, Razum, vjera i revolucija, Naklada Ljevak, Zagreb, 2010.
*Roberto Bolaño, 2666 (s T. Tarbuk i S. Delić), Vuković & Runjić, Zagreb, 2012.
*Robert Graves, Homerova kći, Naklada Sandorf, Zagreb, 2012.
*Robert Graves, Bijela božica: povijesna gramatika pjesničkog mita, Naklada Sandorf, Zagreb, 2016.

## Reference
Kategorija:Biografije, Zagreb
Kategorija:Hrvatski pisci
Kategorija:Potpisnici Deklaracije o zajedničkom jeziku
Kategorija:Rođeni 1974.
Kategorija:Hrvatski prevodioci
Carigradski mir (1479)

**Carigradski mir (1479)** potpisan je 25. januara 1479, čime je zvanično okončan petnaestogodišnji rat između Mletačke Republike i Osmanskog Carstva. Sporazum je uspostavljen kao rezultat toga što su Osmanlije stigli do predgrađa Venecije. Na osnovu sporazuma, Mlečanima je dozvoljeno da zadrže Ulcinj, Antivan i Drač. Zauzvrat su Osmanlijskom Carstvu ustupili Skadar (koji je bio pod opsadom), kao i druge teritorije na dalmatinskoj obali i odrekli se kontrole nad grčkim otocima Negroponte (Eubeja) i Lemnos.

Mlečani su se sporazumom obavezali na plaćanje odštete od 100.000 dukata i pristali su na harač od oko 10.000 dukata godišnje kako bi stekli trgovačke povlastice na Crnom moru. Kao rezultat ovog sporazuma, Venecija je oslablila poziciju na Levantu.

## Također pogledajte 
* Spisak sporazuma Osmanskog Carstva
* Spisak sporazuma Turske

## Reference 
## Dodatna literatura 
* Diana Gilliland Wright, Pierre A. MacKay, "When the Serenissima and the Gran Turco made Love: the Peace Treaty of 1478" *Studi Veneziani*, vol. LIII, str. 261–277

Kategorija:Historijski dokumenti
Kategorija:Sporazumi potpisani 1479.
Kategorija:Istanbul
Kategorija:Historija međunarodne trgovine
Kategorija:Sporazumi Mletačke Republike
Kategorija:1479. u Osmanskom Carstvu
Kategorija:1479. u Mletačkoj Republici
Jovo Bijelić

**Jovo Bijelić** (Jasenje, kod Kozarske Dubice, 18. novembar 1914 — Beograd, 25. maj 1986), učesnik Narodnooslobodilačke borbe, društveno-politički radnik SFR Jugoslavije i SR Bosne i Hercegovine i narodni heroj Jugoslavije.

## Biografija 
Rođen je 18. novembra 1914. u Jasenju, Austro-Ugarska. Prije početka Drugog svjetskog rata bio je zemljoradnik. Član Komunističke partije Jugoslavije (KPJ) je od 1942.

U Narodnooslobodilačku borbu je stupio 1941. Početkom rata, stupio je u Prvu partizansku četu 2. bataljona 2. krajiškog odreda. Istakao se u borbama kao puškomitraljezac na Kruškovcu, Novoselcu, Verijama, Drakseniću, oko Bosanske Dubice, i dr.

U napadu na Mrakovicu, likvidira neprijateljske predstraže, zarobljava puškomitraljez. Njegova desetina zarobila je 20 ustaša i velike količine oružja. U februaru 1942. godine, kad je neprijatelj napredovao od Dubice prema Prijedoru, svojom desetinom ga je iznenadio i natjerao na povlačenje. Tada je Bijelić bio teže ranjen. Aprila 1942. godine, kao mitraljezac, učestvovao je u udarnoj grupi u napadu na Bosansku Dubicu. Jovo je branio most na Uni i nije dao neprijatelju da mu pristigne pojačanje.

Maja 1942, u napadu na Prijedor, Jovo je bio vodnik. Likvidirao je uporište na željezničkoj stanici, oduzeo bacače od ustaša i omogućio partizanima prodiranje u grad. Potom je postao je zamjenik komandira čete.

Pri formiranju 5. kozarske brigade bio je zamjenik komandira 1. čete 2. bataljona. U svim borbama koje je vodila brigada na Bihaću, Bosanskom Novom, Bosanskoj Krupi istakao se kao jedan od najhrabrijih puškomitraljezaca u jedinici. Maja 1943. godine na narodnom zboru istaknut je kao primer junaštva. Sa 5. kozarskom brigadom učestvovao je u borbama protiv četnika u centralnoj Bosni.

Marta 1944, bio je postavljen za političkog komesara Komande mesta u Skender-Vakufu i istovremeno biran za člana Biroa Sreskog komiteta KPJ za Kotor Varoš. Na toj je funkciji ostao do avgusta 1945, kada je prešao u Narodnu miliciju. Nakon toga je učestvovao u akcijama na likvidaciji četničko-križarskih grupa oko Banjaluke.

Penzionisan je u činu pukovnika Narodne milicije, nakon čega je takođe bio aktivan društveno-politički radnik.

Umro je 25. maja 1986. u Beogradu, a sahranjen je u Banjaluci.

Nosilac je Partizanske spomenice 1941. i više drugih jugoslovenskih odlikovanja, među kojima su — Orden zasluga za narod sa srebrnim zracima, Orden bratstva i jedinstva sa srebrnim vijencem, dva Ordena za hrabrost, Orden partizanske zvezde sa puškama i Orden rada sa srebrnim vencem. Ordenom narodnog heroja odlikovan je 23. jula 1952. godine.

Kategorija:Nosioci Ordena narodnog heroja
Kategorija:Umrli 1986.
Kategorija:Biografije, Kozarska Dubica
Kategorija:Nosioci Partizanske spomenice 1941.
Kategorija:Jugoslavenski partizani
Tone Hrovat

**Tone Hrovat** (Velika Kladuša, n.d., 1915. godina - Glinica, n.d., Velika Kladuša 1941.godina) istaknuti antifašist i član Saveza komunista Jugoslavije.
## Biografija
Tone Hrovat, koji inače ima slovensko porijeklo, njegovi preci su još u 19. stoljeću doselili na područje Velike Kladuše rođen je 1915. godine u Velikoj Kladuši. O ranom životu ovog junaka se malo zna a prvi spomen njegove ličnsoti datira iz 1941. godina kada je zajedno sa Milanom Pilipovićem, Huskom Miljkovićem, Perom Šipkom, Miletom Dejanovićem i drugima išao po selima Cazinske krajine, Banije i Korduna. Upoznavali su ljude sa namjerama ustaške vlasti NDH prema Srbima, Jevrejima i Romima. Govorili su da ustaše hoće da unište Srbe. Nažalost, ova upozorenja nisu dovoljno ozbiljno i sa povjerenjem u narodu prihvaćena. Hiljade ljudi nasjelo je na laži i prevare i odazvalo se na poziv ustaških vlasti koje su ih kao ovce odveli na klanicu.

Na teritoriji Cazinske krajine bila je slaba organizacija KPJ. Jedino je partijska organizacija u Velikoj Kladuši sa Milanom Pilipovićem na čelu bila aktivna i radila na pripremi ustanka.

## Hapšenje i smrt 
Uhapšen je i ubijen u ljeto 1941. godine.

## Reference 
Kategorija:Biografije, Velika Kladuša
Kategorija:Antifašisti
Slijetanje na Mjesec

[mini| Statični kadar iz video prijenosa, snimljen nekoliko trenutaka prije nego što je [Neil Armstrong postao prvi čovjek koji je kročio na površinu Mjeseca, u 02:56 UTC 21. jula 1969. Procjenjuje se da je 500 miliona ljudi širom svijeta pratilo ovaj događaj, što je najveća televizijska publika direktnog prijenosa u to vrijeme.]]
**Slijetanje na Mjesec** ili **lunarno slijetanje** je dolazak svemirske letjelice na površinu Mjeseca. Ovo uključuje i misije s posadom i robotske misije. Prvi objekt kojeg je napravio čovjek, koji je dotaknuo Mjesec, bila je sovjetska Luna 2, 13. septembra 1959.

Američki Apollo 11 bio je prva misija s posadom koja je sletjela na Mjesec 20. jula 1969. Bilo je šest američkih sletanja sa posadom između 1969. i 1972. i brojna slijetanja bez posade, bez mehkog sletanja između 22. augusta 1976. i 14. decembra 2013.

Sjedinjene Američke Države su jedina zemlja koja je uspješno izvela misije s posadom na Mjesec, a posljednja je napustila površinu Mjeseca u decembru 1972. godine. Sva mehka sletanja su se dogodila na bližu stranu Mjeseca do 3. januara 2019. godine, kada je kineska letelica Chang'e 4 izvršila prvo slijetanje na suprotnu stranu Mjeseca.

## Reference 
Kategorija:Historija televizije
Kategorija:Istraživanje Mjeseca
Nacionalni park Aggtelek

**Nacionalni park Aggtelek** () smješten je na sjeveru Mađarske, u regiji Agtelečki krš, uz granicu sa Slovačkom. Njegove najvažnije karakteristike jesu posebne površinske formacije i pećine u ovom krečnjačkom krajoliku.

## Opis 
Sastoji se od 280 špilja različitih veličina. Prostire se na ukupnoj površini 198,92&nbsp;km2, od čega su 39,22&nbsp;km2 pod pojačanom zaštitom. Na ovom je području najveća stalaktitna pećina u Evropi: Baradla (duga 26&nbsp;km, od čega je 8&nbsp;km u Slovačkoj, gdje je poznata pod imenom Domica). Nekoliko pećina ima različite specijalitete. Naprimjer, Pećina mira ima sanatorij koji pomaže u liječenju osoba koje pate od astme.

## Historija 
Prva pisana dokumentacija o pećinama datira iz 1549. Od 1920. koristi se kao turistička atrakcija. Sam park osnovan je 1985. i na UNESCO-ovom je spisku Svjetske baštine od 1995. zajedno s pećinama Slovačkog krša.

## Fauna 
Među životinje nastanjene u parku spadaju pjegavi daždevnjak, huculski poni, obični škanjac, orao krstaš, ivanjski rovaš, vodenkos, obični jelen, obični ris, vuk, divlja svinja, ćubasta sjenica, zlatoglavi kraljić, zimovka, lještarka, vodomar, rusi svračak, lastin rep, prugasto jedarce i sredozemni konjic.

## Galerija 

Image:Aggtelek National Park, Baradla Cave.jpg|Baradla
Image:Vass imre narancszuhatag.jpg|Pećina "Imre Vass" u mjestu Jósvafő
Image:Jászó52.JPG|Rijeka Bódva
Image:Esztramoshegycivertanlegi1.jpg|Pogled iz zraka na Esztramos-hegy

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Službeni sajt   

Kategorija:Rezervati biosfere u Mađarskoj
Kategorija:Svjetska baština u Mađarskoj
Kategorija:Zaštićena područja osnovana 1985.
Svištovski mir

desno|mini|Mir je potpisan u maloj kući lijevo
**Svištovskim mirom** okončan je posljednji austrijsko-turski rat. Uz posredovanje Velike Britanije, Pruske i Nizozemske, potpisan je u Svištovu u današnjoj Bugarskoj 4. augusta 1791, a napisan je na francuskom i turskom jeziku. Također, izbila je Francuska revolucija i zahtijevala hitnu pažnju Austrije. Pod tim pritiskom Austrija je prihvatila vrlo male dobitke od rata: samo su grad Orșovu i nekoliko manjih mjesta (Cetingrad, Drežnik, Lapac, Srb) na hrvatskoj granici ustupljeni Habsburškoj Monarhiji.

Ovim mirom okončani su osmansko-habsburški ratovi. Austrija nije učestvovala u ratovima protiv Osmanlija koje je predvodila Rusija tokom 19. i 20. stoljeća. Obje zemlje na kraju će se suočiti s Francuskom u Ratu Druge koalicije uprkos različitim kampanjama protiv istog neprijatelja u srednjoj Evropi i Egiptu. Tokom Drugog osmansko-egipatskog rata Austrija je zajedno s Britanijom spasila svog starog rivala od ranog kolapsa protiv Egipta na čelu s Muhamedom Alijem. Dvije zemlje na kraju su se udružile protiv saveznika u Prvom svjetskom ratu, pri čemu su Osmanlije slale trupe u Galiciju, a Austro-Ugari u Gazu prije nego što su zajedno propale.

Po okončanju turskog rata Austrija se pridružila Pruskoj Pilnickom deklaracijom 27. augusta, odrekavši se svake ekspanzije na račun Osmanskog Carstva. Zauzvrat, Pruska je obećala da se neće širiti na istok niti podržati Brabantsku revoluciju. Obje zemlje obavezale su se da će intervenisati u Francuskoj ako se razne evropske sile slože da je to neophodno.

## Također pogledajte 
* Kočina krajina

## Reference 
## Dodatna literatura 
* 
* 

Kategorija:1791. u Osmanskom Carstvu
Kategorija:1791. u Kraljevini Velikoj Britaniji
Kategorija:1791. u Republici Nizozemskoj
Kategorija:1791. u Pruskoj
Kategorija:Sporazumi potpisani 1791.
Kategorija:Sporazumi Kraljevine Velike Britanije
Kategorija:Sporazumi Pruske
Kategorija:Sporazumi Republike Nizozemske
Kategorija:Historijski dokumenti
Kategorija:Svištov
Bahčisarajski mir

**Bahčisarajski mir (Radžinski mir)**, (ruski: Бахчисарайский мирный договор; turski: Bahçesaray Antlaşması) bio je sporazum potpisan u Bahčisaraju, kojim je okončan Rusko-turski rat (1676–1681), 3. januara 1681. od strane Rusije, Osmanskog Carstva i Krimskog kanata.

Sporazumom je dogovoreno dvadesetogodišnje primirje i prihvaćena je rijeka Dnjepar kao linija razgraničenja između Osmanlijskog Carstva i moskovskog domena. Sve strane su se složile da neće naseljavati teritoriju između rijeka Južnog Buga i Dnjepra. Nakon potpisivanja sporazuma, Nogajci su i dalje zadržali pravo da žive kao nomadi u južnim stepama Ukrajine, dok su Kozaci zadržali pravo na ribolov u Dnjepru i njegovim pritokama; za dobijanje soli na jugu; i imali pravo ploviti po Dnjepru i Crnom moru. Osmanlijski sultan je tada priznao suverenitet Moskovije u oblasti lijevoobalne Ukrajine i Zaporoške kozačke oblasti, dok su južni dio Kijevske oblasti, Bratslavska oblast i Podolje ostavljeni pod osmanlijskom kontrolom. Bahčisarajski mir ponovo je preraspodijelio zemljište između susjednih država. Sporazum je također bio od velikog međunarodnog značaja i predviđao je potpisivanje "Vječnog mira" 1686. između Rusije i Poljske.

## Odredbe sporazuma 
Sporazum je zaključen na period od 20 godina i okončao je ratove 1670-ih između ovih država za prevagu na desnoj obali Dnjepra.

* granica između Rusije i Osmanlijskog Carstva trebala je činiti rijeka Dnjepar, s tim da je Rusija dobila Kijev zajedno sa gradovima Stajki, Tripolje, Vasiljkiv koji se nalaze na desnoj "osmanlijskoj" obali rijeke, Osmanlijsko Carstvo je priznalo suverenitet Rusije nad lijevoobalnom Ukrajinom;
* zemlje na desnoj obali Ukrajine između Dnjepra, Južnog Buga, Kijeva i Čihirina trebale su ostati nenaseljene;
* Sultan se obavezao da neće podržavati neprijatelje Rusije;
* Krimski Tatari i Nogajci su dobili pravo da žive i love u južnoj stepi Ukrajine s obje strane Dnjepra;
* teritorija između Dnjestra i Južnog Buga ostala bi nenaseljena 20 godina, također nije bilo dozvoljeno  građenje utvrda;
* Zaporoški kozaci su se formalno osamostalili i dobili pravo slobodne plovidbe preko Dnjepra i njegovih pritoka do Crnog mora, kao i pravo na ribolov i vađenje i proizvodnju soli.
* Rusija je pristala da plača harač Krimskim kanovima za prethodne 3 godine, i svake naredne godine;
* Kozaci su dobili pravo na ribolov, so i besplatno plivanje na Dnjepru i njegovim pritokama u Crno more.

## Posljedice 
Uprkos potpisanom sporazumu, Rusija se pridružila evropskoj koaliciji protiv Osmanlijskog Carstva 1686.

## Također pogledajte 
* Spisak sporazuma Osmanskog Carstva
* Spisak sporazuma Turske

## Reference 
Kategorija:Historijski dokumenti
Kategorija:Sporazumi potpisani 1681.
Kategorija:Bahčisaraj
Kategorija:Rusko-turski ratovi
Kategorija:Sporazumi Krimskog Kanata
Kategorija:1681. u Osmanskom Carstvu
Kategorija:1681. u Krimskom Kanatu
Žitvanski mir

**Žitvanskim mirom** 11. novembra 1606. okončan je 15-godišnji rat između Osmanskog Carstva i Habsburške Monarhije. Dio je sistema mirovnih sporazuma koji je okončao antihabsburške ustanke Istvána Bocskaija (1604–1606). Sklopljen je između 24. oktobra i 11. novembra 1606. na nekadašnjem ušću Žitave () u Dunav u Kraljevini Ugarskoj (danas dio Slovačke). Ova lokacija kasnije će postati malo naselje Žitavská Tôňa (), dio općine Radvaň na Dunavu ().

Mir je potpisan na period od 20 godina i historičari diplomatije ga tumače na različite načine. Razlike između osmansko-turskog i mađarskog teksta sporazuma podstakle su različita tumačenja, npr. Mađari su ponudili 200.000 florina kao harač jednom za svagda (umjesto godišnjih harača od 30.000 guldena datih prije rata), dok je osmanlijski tekst predviđao da se isplata ponovi nakon tri godine. Sporazum je zabranjivao osmanlijske pljačkaške pohode na teritoriju Kraljevine Ugarske i predviđao da mađarska naselja pod osmanskom vlašću mogu sama ubirati porez putem seoskih sudija. Osmanlije su priznavale i neoporezivu privilegiju plemića. Međutim, Osmanlije nikada nisu ispoštovale ove uslove.

Sporazum su potpisali sultan Ahmed I i austrijski nadvojvoda Matija u ime Svetog Rimskog Carstva. Matijin brat, car Rudolf II, ratifikovao je sporazum 9. decembra.

Sporazum je eksplicitno uključio Krimski kanat kao vazala Osmanskog Carstva.

## Također pogledajte 
* Spisak sporazuma Osmanskog Carstva
* Spisak sporazuma Turske

## Reference 
Kategorija:Historijski dokumenti
Kategorija:Sporazumi potpisani 1606.
Kategorija:Radvaň na Dunavu
Kategorija:Sporazumi Habsburške Monarhije
Kategorija:1606. u Osmanskom Carstvu
Kategorija:1606. u Habsburškoj Monarhiji
Jedrenski mir (1568)

**Jedrenski mir** iz 1568. sklopljen je u osmanlijskom gradu Adrijanopolju (današnji Edirne), 21. februara 1568, od strane predstavnika cara Svetog Rimskog Carstva Maksimilijana II, vladara Habsburške monarhije i Selima II, osmanskog sultana. Ovaj sporazum je završio austrijsko-turski rat (1566-1568) i započeo period od 25 godina relativnog mira između ova dva carstva. Sporazum je uslijedio nakon opsade Sigeta, u kojoj su Osmanlije zauzele ključnu mađarsku tvrđavu, ali uz veliku cijenu, uključujući i smrt prethodnog sultana, Sulejmana Veličanstvenog.

Maksimilijanovi ambasadori, Hrvat Antun Vrančić i Štajerac Christoph Teuffenbach, stigli su u Carigrad 26. augusta 1567.

## Također pogledajte 
* Spisak sporazuma Osmanskog Carstva
* Spisak sporazuma Turske

## Reference 
Kategorija:Historijski dokumenti
Kategorija:Sporazumi potpisani 1568.
Kategorija:Edirne
Kategorija:Sporazumi Svetog Rimskog Carstva
Kategorija:1568. u Osmanskom Carstvu
Kategorija:1568. u Svetom Rimskom Carstvu
Savez za esperanto Bosne i Hercegovine

**Savez za esperanto Bosne i Hercegovine** ili **Esparanto liga Bosne i Hercegovine** jest udruženje u Bosni i Hercegovini koje predstavlja govornike esperanta, esperantska društva i prijatelje. Od svog osnivanja 1910. godine, pomaže unapređenju učenja i upotrebe esperantskog jezika u Bosni i Hercegovini.

## Rukovodstvo 
Dana 22. marta 2023. na godišnjoj Skupštini izabrano je novo rukovodstvo saveza i usvojen je plan rada za naredni period:

Pokret je bio aktivan i za vrijeme Drugog svjetskog rata, a 1943. godine održan je miting u Livnu, jedinom takvom esperantskom skupu u nacističkoj okupiranoj Evropi, među čijim je poznatijim učesnicima bio Ivo Lola Ribar. U Sarajevu je 2001. godine održan seminar o međunarodnoj solidarnosti. U Sarajevu je od 21. do 28. marta 2004. godine održan seminar Svjetske asocijacije mladih esperanto (TEJO), pod nazivom "Rete intercultures", na kojem je učestvovalo 40 učesnika iz 17 zemalja (Bosna i Hercegovina, Češka, Francuska, Nizozemska, Hrvatska, Italija, S. Makedonija, Njemačka, Norveška, Rusija, SAD, Slovačka, Slovenija, Srbija i Crna Gora, Švedska, Ujedinjeno Kraljevstvo, Venecuela).

## Izdavaštvo, radio i TV 
Časopis "Bosna Lilio" zamišljen je nakon 1992. godine, a prvi broj je objavljen u Kataloniji uz pomoć katalonske esperantske organizacije 1997. Jedna od prvih knjiga objavljenih u bivšoj Jugoslaviji o potencijalnoj upotrebi, učenju i podučavanju esperanta, *"Esperanto u školi!"*, na 400 stranica piše Smail Grbo, koji je i autor još 10 knjiga na tu temu, a koji je bio jedan od najaktivnijih promotora jezika u Jugoslaviji, a kasnije i u Bosni i Hercegovini. Svake sedmice na Radiju Bosne i Hercegovine emitirala se radijska emisija na esperantu u kojoj se izvještava o ratu i drugim događajima u zemlji. Knjiga *"Spite al cio Bosnio"* objavljena je kao kompilacija tekstova nastalih u ovoj sedmičnoj radio emisiji emitovanoj tokom rata u BiH, između 1992-1995.

## Dalje čitanje 
* Esperanta gvidlibro tra Bosnio kaj Hercegovino ()

## Reference 
## Vanjski linkovi 
*  Saveza za Esperanto Bosne i Hercegovine , 
*  lamondo - regionalna organizacija u Republici Srpskoj  
* Živi li esperanto, jezik za bolje razumijevanje u svijetu  Jezici | Al Jazeera Balkans  

Kategorija:Organizacije osnovane 1910.
Kategorija:Esperanto
Kategorija:1910. u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Esperanto organizacije
Serapski mir

**Serapski mir** (perzijski: عهدنامه سراب, turski: Serav Antlaşması) je bio sporazum između Osmanskog Carstva i Safavidskog Carstva nakon rata 1615–1618. Sporazum je potpisan 26. septembra 1618. u Sarabu.

## Pozadina 
Nasuh-pašinim sporazumom iz 1612. Osmansko Carstvo je pristalo da vrati Kavkaz i sjeverozapadni Iran Safavidskom Carstvu. Safavidsko Carstvo je s druge strane pristalo da plaća godišnji danak od 200 tovara svile kao dio reparacije. Međutim, šah Abas I je odbio platiti danak. Rat je obnovljen 1615.

## Rat 
Osmanlijski glavni komandant veliki vezir Okuz Kara Mehmed-paša pokušao je da zauzme Jerevan (današnja Armenija) koji je nedavno napušten Nasuh-pašinim sporazumom, ali je povukao opsadu nakon 44 dana jer nije bilo napretka. Meta sljedećeg vrhovnog komandanta Damat Halil-paše bio je Ardabil. Ovog puta Abas je tražio mir.

## Uslovi 
Uslovi sporazuma su bili slični onima iz Nasuh-pašinim sporazumom sa nekoliko manjih korekcija granične linije. Također, godišnji danak perzijske strane smanjen je sa 200 na 100 tovara svile.

## Posljedice 
Ovaj sporazum je pokazao da je postignuta pat pozicija između Osmanskog i Safavidskog Carstva, te da nijedna strana nije mogla ostvariti značajne teritorijalne dobitke na duge staze. U narednim decenijama bilo je trenutaka kada su Osmanlije uspjele da zauzmu Tabriz, a bilo je i trenutaka kada su Perzijanci uspješno zauzeli Bagdad. Sve ove pobjede su bile privremenog karaktera i ravnoteža snaga između dvije države se nastavila sve do 20. vijeka.

## Također pogledajte 
* Spisak sporazuma Osmanskog Carstva
* Spisak sporazuma Turske

## Reference 
Kategorija:Historijski dokumenti
Kategorija:Sporazumi potpisani 1618.
Kategorija:Sarab
Kategorija:Sporazumi Safavidskog Carstva
Kategorija:1618. u Osmanskom Carstvu
Kategorija:1618. u Safavidskom Carstvu
Hotinski mir

**Hotinski mir**  bio je sporazum između Poljsko-Litvanske Unije i Osmanskog Carstva koji je potpisan 9. oktobra 1621. nakon bitke kod Hotina, čime je okončan Poljsko-osmanlijski rat. Ovaj mirovni sporazum nije rezultirao promjenom granice, ali se Savez složio da zaustavi svoje miješanje u Moldaviji. Obje strane su odnijele pobjedu, jer je Savez smatrao bitku kod Hotina uspješnom zaustavljanjem invazije Osmanskog Carstva.

Sporazum je bio prilično povoljan za Savez, ali je i Osmanski Sultan dobio ono što je želio. Nije bilo teritorijalnih promjena; potvrđeno je da je granica Saveza i Osmanlija rijeka Dnjestar, a Savez je priznao osmanlijsku kontrolu nad Moldavijom. U Savezu i među ukrajinskim kozacima, zaustavljanje ogromne osmanlijske vojske doživjelo se kao velika pobjeda.

## Uslovi sporazuma 
Sporazum je najvećim dijelom ponovio raniji Sporazum iz Buše (1617), o kojem su pregovarali Stanisław Żółkiewski i Iskender-paša. U tom sporazumu ugovoreno je da se Poljska neće miješati u unutrašnje stvari osmanlijskih vazala u Transilvaniji, Moldaviji i Vlaškoj, Savez je trebao spriječiti kozake da upadaju u zemlje u Osmanskom Carstvu, dok je ustupio Hotin. Zauzvrat, Osmansko Carstvo je obećalo da će zaustaviti tatarske napade.

S druge strane, Osmanlije su, iako su stekle priznanje svoje kontrole nad Moldavijom, u mnogo gorem stanju. Primjetno, Chodkiewicz nije bio jedini koji je umro zbog te bitke: sam sultan Osman platio je najveću cijenu za neuspjeh svojih planova. Rezultat Hotina i neuspjeh Osmanlija da slomi brojčano nadjačanu vojsku Saveza naveli su Osmana da za to okrivi janjičare. Osman je želio modernizirati vojsku, koju je krivio za poraz; njegovim planovima za modernizaciju su se, međutim, usprotivili tradicionalno nastrojeni janjičari, što je kulminiralo pobunom janjičara 1622, u kojoj je Osman II ubijen.

Granica Saveza i Osmanlija bila je prilično mirna sve do Poljsko-osmanlijskog rata (1633-1634).

## Također pogledajte 
* Spisak sporazuma Osmanskog Carstva
* Spisak sporazuma Turske

## Reference 
Kategorija:Historijski dokumenti
Kategorija:Sporazumi potpisani 1621.
Kategorija:Hotin
Kategorija:Sporazumi Poljsko-Litvanske Unije
Kategorija:1621. u Osmanskom Carstvu
Kategorija:1621. u Poljsko-Litvanskoj Uniji
Nasuh-pašin sporazum

**Nasuh-pašin sporazum** (perzijski: عهدنامه نصوح پاشا, turski: Nasuh Paşa Antlaşması) bio je sporazum između Osmanskog Carstva i Safavidskog Carstva nakon rata 1603-1612, potpisan je 20. novembra 1612. u Istanbulu. Glavni uslovi sporazuma uključivali su vraćanje persijske vrhovne vlasti nad cijelim Kavkazom.

## Pozadina 
Šah Abas Veliki morao je da ustupi ogromna područja u sjeverozapadnom Iranu i Kavkazu Osmanskom Carstvu Carigradskim sporazumom 1590. Nakon što je riješio probleme u zemlji, Abas I. je planirao da povrati izgubljene teritorije. Čekao je pogodan trenutak za napad i šansu je vidio 1603. kada je 14-godišnji sultan Ahmed I stupio na osmanski prijesto. Osmansko Carstvo je vodilo dug i skup rat protiv Svetog Rimskog Carstva, tzv. Dugi rat (1593–1606), a  došlo je i do niza pobuna u Anadoliji pod nazivom Čelali pobune.

## Rat 
Abas I. i njegov general Allahverdi Kan u iznenadnom napadu počeli su da vraćaju teritorije izgubljene 1590. Iako je Osmansko Carstvo bilo u stanju da podigne vojsku protiv Perzije, dvojica zapovednika (serdara) Čigalazade Jusuf Sinan paša (1605) i Kujudži Murat-paša (1611) su umrli u Diyarbakiru, zimskom logoru vojske (prirodnim uzrokom), a osmanlijska vojska je patila od nedostatka sposobnog zapovjedništva. Konačno, veliki vezir Nasuh-paša koji je postao veliki vezir 1611, pristao je da potpiše sporazum.

## Uslovi 
* Osmansko Carstvo je pristalo da vrati svu teritoriju stečenu Carigradskim sporazumom iz 1590.
* Granična linija je postala linija povučena u miru u Amasiji 1555.
* Zauzvrat, Perzija je pristala da plaća godišnji danak od 200 tovara (59 000 kilograma) svile.
* Promijenjena je ruta perzijskih hodočasnika do Hadža (preko Sirije umjesto Iraka).

## Posljedice 
Ovo je prvi sporazum u osmanlijskoj historiji kojim je carstvo pristalo na gubitak teritorije. Prvi sporazum u Evropi u kojem je carstvo pristalo da izgubi teritoriju bio bi Karlovački mir iz 1699. S druge strane, ovaj sporazum je bio veliki uspjeh za Abasa jer je sporazumom povećao svoje kraljevstvo i vratio prestiž Safavida. Međutim, Abas je odbio da oda počast, te je rat obnovljen 1615.

## Također pogledajte 
* Spisak sporazuma Osmanskog Carstva
* Spisak sporazuma Turske

## Reference 
Kategorija:Historijski dokumenti
Kategorija:Sporazumi potpisani 1612.
Kategorija:Istanbul
Kategorija:Sporazumi Safavidskog Carstva
Kategorija:1612. u Osmanskom Carstvu
Kategorija:1612. u Safavidskom Carstvu
Amasijski mir

[mini|Osvajanja u [Osmansko-safavidski rat (1532-1555)|Osmansko-safavidskom ratu 1532–1555. dala su Osmanskom Carstvu izlaz na Perzijski zaliv i ustanovila stabilnu istočnu granicu Carstva.]]

**Amasijski mir** (perzijski: پیمان آماسیه ("Peymān-e Amasiyeh"); turski: Amasya Antlaşması) bio je sporazum potpisan 29. maja 1555. između šaha Tahmaspa iz Safavidskog Carstva u Iranu u Amasyi, nakon Osmansko-safavidskog rata 1532-1555.

## Pregled 
Sporazum je definisao granicu između Irana i Osmanskog Carstva, a nakon njega uslijedilo je dvadeset godina mira. Ovim sporazumom, Armenija i Gruzija su ravnopravno podijeljene između njih, pri čemu su Zapadna Armenija, zapadni Kurdistan i zapadna Gruzija došli pod vlast osmanlijskog sultana, dok su Istočna Armenija, istočni Kurdistan i istočna Gruzija ostali u iranskim rukama. Osmansko Carstvo je dobilo veći dio Iraka, uključujući Bagdad, koji im je omogućio pristup Perzijskom zalivu, dok su Perzijanci zadržali nekadašnji glavni grad Tabriz i sve svoje sjeverozapadne teritorije na Kavkazu kakve su bile prije ratova, kao što su Dagestan i sve ono što je danas Azerbejdžan. Tako uspostavljena granica išla je preko planina koje su dijelile istočnu i zapadnu Gruziju (pod domaćim vazalnim knezovima), preko Armenije i preko zapadnih padina Zagrosa do Perzijskog zaliva.

Nekoliko tampon zona je također uspostavljeno širom istočne Anadolije, kao što su Erzurum, Shahrizor i Van. Kars je proglašen neutralnim, a njegova postojeća tvrđava je uništena.

Osmanlije su, garantovale pristup perzijskim hodočasnicima u muslimanske svete gradove Meku i Medinu, kao i na šiitska sveta mjesta hodočašća u Iraku.

Odlučujuće odvajanje Kavkaza i ustupanje Mezopotamije Osmanlijama dogodilo se prema sljedećem velikom mirovnom sporazumu poznatom kao Zuhabskom miru 1639.

Drugi uslov sporazuma je bio da su Safavidi morali prekinuti ritualno proklinjanje prva tri Pravedna halifa, Aiše i drugih ashaba (Muhamedovih drugova) - koje su suniti veoma cijenili. Ovo stanje je bio uobičajen zahtjev osmansko-safavidskih sporazuma, i u ovom slučaju se smatralo ponižavajućim za Tahmaspa.

## Također pogledajte 
* Spisak sporazuma Osmanskog Carstva
* Spisak sporazuma Turske

## Reference 
## Dodatna literatura 
* 
* 
* 

Kategorija:Historijski dokumenti
Kategorija:Sporazumi potpisani 1555.
Kategorija:Amasya
Kategorija:Sporazumi Safavidskog Carstva
Kategorija:1555. u Osmanskom Carstvu
Kategorija:1555. u Safavidskom Carstvu
Delani

[mini| [Rosenthal sa svojom hodočasničkom crkvom]]
**Delani** ( - nizina) jest uobičajeni naziv za nižinski, veći dio nekadašnjeg imanja St. Marienstern Abbey u Panschwitz-Kuckau u njemačkoj Lužici. Regija se nalazi u centru okruga Bautzen uz rijeku Klosterwasser u Gornjoj Lužici. Leži između sela Räckelwitz (*Worklecy*) na jugu i Wittichenau (*Kulow* na sjeveru i dio je srca današnje regije lužičkosrpskih jezika.

Za razliku od Oberlanda oko Crostwitza i Panschwitza, *Niederland* ima pješčanije, manje plodno tlo i veći udio šuma. Postoje socio-kulturne i ekonomske razlike između Delana i Oberlanda, kao i konkurencija koja se manifestuje u poslovicama i anegdotama.

Ostala sela u *Niederlandu* su Ralbitz, Rosenthal, Schönau i Sollschwitz. Od 16. do 19. vijeka sva su navedena sela spadala u teritoriju opatije Marienstern i tako su i danas rimokatolička.

## Također pogledajte 
* Lužički Srbi
* Lužičkosrpski jezici
** Gornjolužičkosrpski jezik
** Donjolužičkosrpski jezik
* Lužičkosrpska abeceda
* Lužica
** Gornja Lužica
** Donja Lužica
## Reference 
Kategorija:Regije Saksonije
Kategorija:Lužički Srbi
Kategorija:Gornja Lužica
Baggio Hušidić

**Adis Hušidić** (rođen 19. maj 1987) jest američki i bosanskohercegovački bivši nogometaš. U vrijeme rata u Bosni i Hercegovini, pobjegao je zajedno sa svojim roditeljima u jedan kamp u susjednoj Hrvatskoj nakon toga, porodica jedno vrijeme živi u Hamburgu, Njemačka. Godine 1997. odlaze u SAD.

## Profesionalna karijera
Husidić je izvučen u drugoj rundi (ukupno 20) MLS SuperDrafta 2009. od strane Chicago Fire-a, a potpisao je i Generation Adidas ugovor. Profesionalni debi imao je 28. maja 2009, ušavši kao kasna zamjena za Gonzala Segaresa u utakmici protiv Chivas USA. Svoj prvi profesionalni gol u karijeri postigao je 24. aprila 2010. u utakmici protiv Houston Dynama.

Dana 18. novembra 2010. objavljeno je da će Hušidić na kraju sezone 2010. diplomirati iz programa MLS Generation Adidas. Baggio je imao svoju probojnu sezonu 2010. Pokazao se kao vitalni dio Vatrenih, postižući golove i popunjavajući praznine u veznom redu.

Hušidić nije imao sjajnu sezonu 2011. i imao je ograničenu minutažu. Na kraju sezone, Chicago je odbio svoju opciju ugovora iz 2012. i on je ušao na draft za ponovni ulazak u MLS 2011. Hušidić je izabran od strane Colorado Rapidsa u fazi 2 drafta 12. decembra 2011. Međutim, Hušidić je odbacio Colorado i umjesto toga potpisao ugovor sa švedskim drugoligašem Hammarby IF 23. decembra 2011.

Uprkos tome što je još uvijek u Hammarbyju, LA Galaxy je 17. juna 2013. stekao MLS prava na Hušidića u trgovini sa Coloradom. Dana 11. novembra 2013., glavni trener LA Galaxyja Bruce Arena potvrdio je da je tim potpisao ugovor s Hušidićem iz Hammarbyja. Dana 21. maja 2016. Husidić je pozvan da se pridruži bosanskohercegovačkoj reprezentaciji za prijateljsku utakmicu sa Španijom.

Hušidića je napustio LA Galaxy na kraju njihove sezone 2018.

Svoju penziju je najavio 7. marta 2019.

Kategorija:Rođeni 1987.
Kategorija:Živi ljudi
Kategorija:Biografije, Velika Kladuša
Kategorija:Američki nogometaši
Kategorija:Bosanskohercegovački nogometaši
Kategorija:Nogometaši LA Galaxyja
Kategorija:Bosanskohercegovačka dijaspora
Kategorija:Bosanskohercegovački sportisti 21. vijeka
Kakava

**Kakava** jest proslava Roma u Turskoj koji potiče iz Istočne Trakije u Turskoj.

## Događaji 
Vjerovanje da će Spasitelj *Baba Fingo* doći i spasiti ih je besmrtno u romskom folkloru Roma u Turskoj. Vjeruje se da je bio zapovjednik faraonskih trupa iz vojske starog Egipta. Turski Romi silaze na ivicu rijeke Tundže, u noći između 5. i 6. maja, što su odlučili kao dan kada se desio "Spasilački događaj". Stavljaju svijeće u rijeku i peru ruke, lice i noge u vodi, za uspomenu na čudesan dan. Glavni izvor radosti je besmrtnost Spasitelja *Baba Finga*. Na turskom izreka: *Baba Fingo Gelecek, Bütün Dertler Bitecek* (Doći će Baba Fingo, sve nevolje će proći). Iz tog razloga se ludo zabavljaju.

## Kakava u Turskoj 
[mini| Ples tradicionalnih Romkinja uz muziku tokom Kakava 2015. u [Edirneu.]]
[mini| Ples uz romsku muziku tokom Kakava 2015. u [Edirneu.]]
U zapadnim turskim gradovima Edirne i Kırklareli, Kakava se slavi radosno. Proslava Kakava u Edirneu danas poprima oblik međunarodnog festivala, koji podržavaju i guverner i gradonačelnik. Zvanični dio festivala Kakava održava se u Sarayiçiju, mjestu gdje se svake godine održava tradicionalni Kırkpınar turnir u hrvanju gdje su učesnici namažu uljem ili masnoćom. Nakon toga zapalite lomaču i preskaču ju. Izvodi se muzika i trbušni ples. Zvanični dio se završava podjelom pilava od riže za oko 5.000 prisutnih. Slavlje se nastavlja u zoru narednog dana na obali rijeke Tundža.

## Također pogledajte 
* Proslava buđenja proljeća
* Đurđevdan

## Reference 
Kategorija:Praznici u maju
Kategorija:Provincija Kırklareli
Kategorija:Provincija Edirne
Kategorija:Romi u Turskoj
Kategorija:Istočna Trakija
Kategorija:Romi
Kategorija:Romska kultura
Kategorija:Festivali u Turskoj
Zuhapski mir

**Zuhapski mir** (perzijski: عهدنامه زهاب, turski: Ahadnāmah Zuhab), koji se naziva i **Sporazum iz Qasr-e Shirina** (turski: Kasr-ı Şirin Antlaşması), bio je sporazum između Osmanskog i Safavidskog Carstva, potpisan 16. maja 1639. Sporazum je okončao Osmansko-Safavidski rat 1623-1639 i bio je posljednji sukob u gotovo 150 godina povremenih ratova između dvije države oko teritorijalnih sporova. Može se smatrati i potvrdom prethodnog Amasijskog mira iz 1555.

Sporazum je potvrdio podjelu teritorija u zapadnoj Aziji koje su prethodno držali Safavidi, kao što je trajni podjela Kavkaza između dvije sile, u kojem su Istočna Armenija, istočna Gruzija, Dagestan i Širvan ostali pod kontrolom Safavidskog Carstva, dok su zapadna Gruzija i veći dio zapadne Armenije u potpunosti došli pod osmanlijsku vlast. To je također uključivalo čitavu Mezopotamiju (uključujući Bagdad) koja je nepovratno ustupljena Osmanlijama, kao i istočni Samche-Saatabago pod kontrolom Safavida, čime je Samche u cijelosti postao osmanlijski posjed. Zuhapskim mirom, istočna Armenija je ostala više od osam decenija pod vladavinom Safavida, koji ju je razdvojio na dva administrativna regiona: provinciju Erivan i provinciju Karabah.

Ipak, granični sporovi između Perzije i Osmanskog Carstva nisu okončani. Između 1555. i 1918, Perzija i Osmanlije potpisali su ne manje od 18 sporazuma koji bi ponovo riješili njihove sporne granice. Tačna demarkacija prema ovom sporazumu će trajno početi tokom 19. vijeka, u suštini postavljajući grube obrise granice između današnjeg Irana i država Turske i Iraka, koja je bila osmansko-perzijska granica do 1918, kada je Osmansko Carstvo izgubio svoje teritorije na Bliskom istoku nakon poraza u Prvom svjetskom ratu. Ipak, prema profesoru Ernestu Tuckeru, sporazum se može smatrati "kulminacijom" procesa normalizacije između njih koji je započeo Amasijskim mirom. Za razliku od bilo kojeg drugog osmansko-safavidskog sporazuma, Zuhab se pokazao kao "otporniji" i postao je "polazišna tačka" za gotovo sve dalje sporazume na diplomatskom nivou između dva susjeda.

## Također pogledajte 
* Spisak sporazuma Osmanskog Carstva
* Spisak sporazuma Turske

## Reference 
Kategorija:Historijski dokumenti
Kategorija:Sporazumi potpisani 1639.
Kategorija:Qasr-e Shirin
Kategorija:Sporazumi Safavidskog Carstva
Kategorija:1639. u Osmanskom Carstvu
Kategorija:1639. u Safavidskom Carstvu
Bučački mir

Bučački mi potpisan je 18. oktobra 1672 u Bučaču (danas Ukrajina) između Poljsko-Litvanske Unije pod vodstvom kralja Michała Korybuta Wiśniowieckog, koji nije bio u mogućnosti da podigne odgovarajuću vojsku, s jedne strane i Osmanskog Carstva s druge strane, čime je okončana prva faza Poljsko-osmanijskog rata (1672-1676).

## Sporazum 
Sporazumom je dogovoreno da Poljska:

* ustupi teritoriju Podolskog Vojvodstva Osmanlijama
* pristaje plaćati godišnji danak od 22.000 talira
* ustupi teritoriju Bratslavskog Vojvodstva i južnog Kijevskog Vojvodstva Kozačkom Hetmanatu (Osmanlijska Ukrajina), koji se borio uz Osmanlije pod Petrom Dorošenkom.

Neprijateljstva su nastavljena već u proljeće 1673. pošto Sejm (Poljski parlament) nikada nije ratifikovao sporazum. 1676. ovaj sporazum je revidiran novim Žuravanskim mirom.

## Također pogledajte 
* Spisak sporazuma Osmanskog Carstva
* Spisak sporazuma Turske

## Reference 
Kategorija:Historijski dokumenti
Kategorija:Sporazumi potpisani 1672.
Kategorija:Bučač
Kategorija:Sporazumi Poljsko-Litvanske Unije
Kategorija:1672. u Osmanskom Carstvu
Kategorija:1672. u Poljsko-Litvanskoj Uniji
Vašvarski mir

**Vašvarski mir** bio je sporazum između Habsburške Monarhije i Osmanskog Carstva koji je uslijedio nakon Monošterske bitke. 1. augusta 1664. i završio Austro-turski rat (1663-64). Sporazum se održao oko 20 godina, sve do 1683, tokom koje su sukobi na granicama eskalirali u rat punih razmjera.

U trenutku potpisivanja, vojska Habsburgovaca bila je u boljem položaju od osmanske. Umjesto održavanja inicijative i zamaha, počeli su pregovori i borbe su prestale. U stvari, Leopold I, car Svetog Rimskog Carstva želio je da se potpiše mir kako bi se mogao bolje pripremiti protiv Francuske. Međutim, frakcije unutar monarhije insistirale su na daljim operacijama, posebno Hrvati i Mađari, uglavnom zato što je veći dio njihove teritorije bio u rukama Osmanlija, te su željeli iskoristiti priliku da povrate svoju zemlju. Plemićke hrvatske obitelji, Zrinski i Frankopani, smatrale su taj sporazum kao ustupak Osmanlijama, jer su po njemu zapravo morali ustupiti teritorije koje su upravo oslobođene od Osmanlija. Neke od teritorija su im pripadale prije okupacije. Sporazum je izazvao unutrašnje sukobe i nestabilnost u monarhiji, koji će na kraju kulminirati pobunom dvije hrvatske plemićke porodice i mađarskih plemića predvođenih Franjom I. Rákóczyjem protiv kralja Ugarske (također cara njemačkih država u monarhiji).

Sporazumom je priznata osmanlijska kontrola Transilvanije i Nové Zámky, kao i da oba carstva koja plaćaju finansijski danak (prezentovan kao "poklon") drugom. To je bio jedini put da se francuski kralj, tradicionalni saveznik Osmanlija još od Franje I, borio protiv njih. To je bio jedan od glavnih faktora u odluci Habsburgovaca, jer su mnogo vrednija imanja u Svetom Rimskom Carstvu i Italiji bila ugrožena od Francuske. Ustupci su bili vrlo mali za Austrijance, jer se njihov car sada mogao okrenuti zapadnim poslovima. Habsburgovci su također dobili neka ekonomska prava u Osmanskom Carstvu.

## Također pogledajte 
* Spisak sporazuma Osmanskog Carstva
* Spisak sporazuma Turske
* Zrinsko-frankopanska urota

## Reference 
Kategorija:Historijski dokumenti
Kategorija:Sporazumi potpisani 1664.
Kategorija:Vasvár
Kategorija:Sporazumi Habsburške Monarhije
Kategorija:1664. u Osmanskom Carstvu
Kategorija:1664. u Habsburškoj Monarhiji
Carigradski sporazum (1590)

**Carigradski sporazum**, poznat i kao **Istanbulski mir** ili **Ferhat-pašin sporazum** (turski: Ferhat Paşa Antlaşması), bio je ugovor između Osmanskog Carstva i Safavidskog Carstva kojim je okončan Osmansko–safavidski rat 1578–1590. Potpisan je 21. marta 1590. u Carigradu (današnji Istanbul). Rat je počeo kada su Osmanlije, kojima je tada vladao Murat III, napali posjede Safavida u Gruziji, tokom perioda slabosti Safavida. S carstvom opkoljenim na brojnim frontovima i njegovom domaćom kontrolom opterećenom građanskim ratovima i dvorskim intrigama, novi safavidski kralj Abas I, koji je postavljen na prijesto 1588, odlučio se za bezuvjetni mir, što je dovelo do sporazuma. Sporazum je zaustavio 12 godišnje neprijateljstvo između dva najveća rivala. Kada je Abas I naslijedio tron 1588, Safavidsko Carstvo je još uvijek bilo opterećeno domaćim problemima, pa su Osmanlije uspjele dalje prodrijeti, zauzevši Bagdad tokom te godine i Gandžu ubrzo nakon toga. i rat protiv Uzbeka u sjeveroistočnom dijelu kraljevstva), Abas I je pristao da potpiše ponižavajući sporazum pod nepovoljnim uslovima.

## Sporazum 
Prema sporazumu, Osmansko Carstvo je zadržalo većinu svojih dobitaka u ratu. To je uključivalo većinu južnog Kavkaza (koji je uključivao Safavidske teritorije u Gruziji, sastavljene od Kraljevine Kartli i Kraljevine Kahetijei istočnog dijela kneževine Samche-Saatabago, kao i provincije Erivan, Karabag i Širvan), provincije Azerbejdžan (uključujući Tabriz, ali ne i Ardabil, koji je ostao u rukama Safavida), Luristan, Dagestan, većinu preostalih dijelova Kurdistana, Šahrizor, Kuzestan, Bagdad i Mesopotamija. U sporazum je uključena klauzula koja je predviđala da će Safavidi morati prestati proklinjati prva tri halifa, kao što je bilo uobičajeno još od prvog velikog osmansko-safavidskog sporazuma, Amasijskog mira (1555). Perzijanci su se također složili da odaju počast vjerskim vođama sunitska.

## Posljedice 
Ovaj sporazum je bio uspjeh za Osmansko Carstvo, jer su ogromna područja bila pripojena. Međutim, novi status-quo nije dugo trajao. Abas I je iskoristio vrijeme i resurse koji su proizašli iz mira na glavnom frontu s Osmanlijama, da se uspješno nosi sa drugim pitanjima (uključujući Uzbeke i druge pobune), čekajući prikladan trenutak da povrati svoje posjede. Kada je Osmansko Carstvo za vrijeme vladavine mladog sultana Ahmeda I bilo zauzeto zbog Čelali pobuna, uspio je povratiti većinu svojih gubitaka, koje je Osmansko Carstvo moralo prihvatiti Nasuh-pašinom sporazumu, 22 godine poslije.

## Također pogledajte 
* Spisak sporazuma Osmanskog Carstva
* Spisak sporazuma Turske

## Reference 
Kategorija:Historijski dokumenti
Kategorija:Sporazumi potpisani 1590.
Kategorija:Istanbul
Kategorija:Sporazumi Safavidskog Carstva
Kategorija:1590. u Osmanskom Carstvu
Kategorija:1590. u Safavidskom Carstvu
Merle Viirmaa

**Merle Viirmaa** rođena 15. juna 1974. u Tallinnu, Estonska Sovjetska Socijalistička Republika, SSSR (danas Estonija) je nekadašnja estonska biatlonka.

## Karijera 
### Olimpijske igre 
Merle Viirmaa nastupila samo jedno na Zimskim olimpijskim igrama i to na ZOI 1994. U pojedinčnim disciplinama nije nastupala, a u štafeti je na ZOI 1994, osvojila dvanaesto mjesto
sa Eveli Peterson, Jelenom Poljakovom-Všivcevov i Kristom Lepik osvojila deveto mjesto iza ruske štafete u sastavu: Nadežda Talanova, Natalija Snjitina, Luiza Noskova i Anfisa Rezcova.

### Svjetska prvenstva 
Nastupila je na dva Svjetska prvenstva od SP 1992. do SP 1995. Najbolji plasman u pojedinačnim utrkama bilo je 65-o mjesto na SP 1995. u italijanskom Antholzu u utrci na 15 km, kada je s dva promašaja i zaostatkom od 10:58.3&nbsp;min bila sporija od pobjednice Corinne Niogret, koja je završila utrku s jednim promašajem. U ekipnim disciplinama najbolji joj je plasman bilo šesto mjesto na SP 1992. u ekipnoj utrci sa Jelena Poljakovom-Všivcevom, Kristom Lepik i Eveli Peterson.

### Svjetski kup 
Prvi nastup Merle Viirmaa u Svjetskom kupu bio je u sezoni 1991/92. Na prvom nastupu u ruskom Novosibirsku 21. marta 1992. osvojila je 33-e mjesto u utrci sprinta na 7,5&nbsp;km s dva promašaja i zaostatkom od 4:42.0&nbsp;min u odnosu na pobjednicu Anfisu Rezcovu, što joj i najbolji rezultat, te dva osma mjesta u štafeti u sezoni 1992/93. Nije pobijedila ni u jednoj utrci.

#### Ukupni plasman 
U Svjetskom kupu nije osvajala bodove.

## Privatni život 
## Napomene 
## Reference
## Vanjski linkovi
* 

Kategorija:Rođeni 1974.
Kategorija:Biografije, Tallinn
Kategorija:Estonski biatlonci
Kategorija:Estonski olimpijci u biatlonu
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1994.
Agata Suszka

**Agata Suszka** rođena 27. septembra 1971. u Istebni, je nekadašnja poljska biatlonka.

## Karijera 
### Olimpijske igre 
Agata Suszka je tri puta nastupila na Zimskim olimpijskim igrama: ZOI 1992, ZOI 1994 i ZOI 1998. Najbolji joj je rezultat bilo 42-o mjesto u utrci na 15 km na igrama u Saporu 1998. godine, kada je sa 6:43.4&nbsp;min i šest promašaja bila sporija od bugarske biatlonke Ekaterine Dafovske. U štafetnim takmičenjima najbolji joj je plasman bio na ZOI 1994, kada je sa Annom Stera-Kustucz, Helenom Mikołajczyk i Halinom Pitoń osvojila 11-o mjesto iza ruske štafete u sastavu: Nadežda Talanova, Natalija Snitina, Luiza Noskova i Anfisa Rezcova.

### Svjetska prvenstva 
Na Svjetskim prvenstvima u biatlonu, Suszka je nastupila šest puta u periodu 1991-1999. godine. Najbolji plasman u pojedinačnim utrkama bilo je deseto mjesto na SP 1997. u slovačkom Breznu u utrci na 7,5 km, kada je bez promašaja i zaostatkom od 1:14.7&nbsp;min bila sporija od pobjednice Olge Romasko, koja je završila utrku s jednim promašajem. U ekipnim disciplinama najbolji joj je plasman bilo sedmo mjesto, od ukupno trinaest štafeta, na SP 1999. u štafetnoj utrci sa Annom Stera-Kustucz, Magdalenom Gwizdoń i Adriannom Babik.

### Svjetski kup 
Prvi nastup Agate Suszka u Svjetskom kupu bio je u sezoni 1990/91. Na prvom nastupu u  pojedinačnim utrkama u italijanskom  Antholzu 23. januara 1992. godine osvojila je 41-o mjesto u utrci na 15&nbsp;km sa pet promašaja i zaostatkom od 5:58.2&nbsp;min u odnosu na pobjednicu Nadeždu Aleksijevu. Najbolji rezultati su joj: 12-o mjesto 7. decembra 1996. u utrci na 7,5&nbsp;km u sezoni 1996/97. u 
švedskom Östersundu i dva peta mjesta u štafeti u sezoni 1994/95. s Annom Stera-Kustucz, Halinom Guńka i Halinom Pitoń

## Kraj karijere 
## Napomene 
## Vanjski linkovi 
* 
* 
* Zvanična banka podataka IBU-a

## Reference 
Kategorija:Poljski biatlonci
Kategorija:Rođeni 1971.
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1992.
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1994.
Kategorija:Biatlonci na Zimskim olimpijskim igrama 1998.
Kategorija:Poljski olimpijci u biatlonu
Kategorija:Biografije, Istebna