Industrijsko ratovanje

bombarderi u izradi tokom Drugoga svjetskog rata.]]

**Industrijsko ratovanje** je razdoblje u povijesti ratovanja koje se kreće otprilike od ranog 19. stoljeća i početka Industrijske revolucije do početka Atomskog doba, koje je vidjelo uspon nacija-država, sposobnih stvoriti i opremiti velike vojske, mornarice i zračne snages, tokom procesa industrijalizacije.

To je doba predstavljalo masovno regrutirane vojske, brzi transport (prvo željeznicama, zatim morem i zrakom), telegrafije i bežičnih komunikacija, te koncepta totalnog rata. Što se tiče tehnologije, ovo je doba doživjelo uspon vatrenog  oružja sa zatvaračem pješačkog oružja sposobnog za visoke stope paljbe, brzo punjenje zatvarača artiljerije, hemijskog oružja, oklopnog ratovanja, metalnih ratnih brodova, podmornicai avijacija.

## Totalni rat
Jedna od glavnih značajki industrijskog ratovanja je koncept "totalnog rata". Izraz je skovao Erich Ludendorff tokom Prvog svjetskog rata (i ponovno u svojoj knjizi iz 1935. "Totalni rat"), koji je pozivao na potpunu mobilizaciju i podređivanje svih resursa, uključujući politiku i društvene sisteme, njemačkom ratnom naporu. Također je postalo značiti vođenje rata s apsolutnom nemilosrdnošću, a njegovo najprepoznatljivije naslijeđe danas je ponovno uvođenje civila i civilne infrastrukture kao meta u uništavanju sposobnosti neprijatelja da se uključi u rat.

Nekoliko je razloga za uspon totalnog ratovanja u 19. stoljeću. Glavni je industrijalizacija. Kako su kapital i prirodni resursi zemalja rasli, postalo je jasno da neki oblici ratovanja zahtijevaju više resursa od drugih. Posljedično, veća cijena ratovanja postala je očita. Industrijalizirana nacija mogla je razlikovati i zatim odabrati intenzitet ratovanja u koji se želi uključiti.

Osim toga, ratovanje je postajalo sve više mehanizirano i zahtijevalo je veću infrastrukturu. Borci više nisu mogli živjeti od zemlje, ali im je bila potrebna široka mreža podrške ljudi iza linija, kako bi bili siti i naoružani. To je zahtijevalo mobilizaciju domovina. Moderni koncepti poput propagande prvo su korišteni za povećanje proizvodnje i održavanje morala, dok se racioniranje dogodilo da se osigura više ratnog materijala.

Najraniji moderni primjer totalnog rata bio je Američki građanski rat. Unijini generali Ulyssesa S. Granta i William Tecumseh Sherman bili su uvjereni da, ako Sjever želi pobijediti, Konfederacijska strateška, ekonomska i psihološka sposobnost da vodi rat morala je biti definitivno slomljena. Vjerovali su da, kako bi slomio kičmu Juga, Sjever mora primijeniti taktiku spaljene zemlje ili, kako ju je Sherman nazvao, "Teški rat". Shermanovo napredovanje kroz Georgiju i Karolinu bilo je obilježeno raširenim uništavanjem civilnih zaliha i infrastrukture. Za razliku od kasnijih sukoba, šteta koju je počinio Sherman bila je gotovo u potpunosti ograničena na uništavanje imovine. Sherman je tvrdio da su on i njegovi ljudi samo u Georgiji, prouzročili štetu od 100.000.000 dolara.

## Regrutacija
Regrutacija je obvezan prijem civilnih osoba u vojnu službu. Vojna obveza omogućila je Francuskoj Republici da formira Veliku armiju (*La Grande Armée*), ono što je Napoleon Bonaparte nazvao "nacijom pod oružjem", koja se uspješno borila protiv manjih, profesionalnih evropskih vojski.

Regrutacija, osobito kada se vojni obveznici šalju u strane ratove koji ne utiču izravno na sigurnost nacije, povijesno je bila vrlo politički sporna u demokracijama. Naprimjer, tokom Prvog svjetskog rata, žestoki politički sporovi izbili su u Kanadi (vidi Regrutna kriza 1917.), Newfoundlandu, Australiji i Novom Zelandu (Vidi Obvezna vojna obuka) putem regrutacije. Kanada je također imala politički spor oko regrutacije tokom Drugoga svjetskog rata (vidi Kriza regrutacije 1944.). I Južna Afrika i Australija ograničile su gdje se vojni obveznici mogu boriti u Drugom svjetskom ratu. Slično tome, masovni prosvjedi protiv regrutacije za Vijetnamski rat dogodili su se u nekoliko zemalja u kasnim 1960-ima.

U razvijenim zemljama, sve veći naglasak na tehnološku vatrenu moć i bolje uvježbane borbene snage, čista mala vjerojatnost konvencionalnog vojnog napada na većinu razvijenih zemalja, kao i sjećanja na sporna iskustva iz Vijetnamskog rata, čine masovno regrutovanje malo vjerojatnim u dogledno vrijeme budućnosti.

Rusija, kao i mnoge manje nacije kao što je Švicarska, uglavnom zadržavaju regrutiranu vojsku.

## Transportovanje
### Kopno
Prije izuma motoriziranog prijevoza, borci su se prevozili zaprežnim kolima, konjima i marširanjem. S pojavom lokomotiva, velike skupine boraca, zaliha i opreme mogle su se transportirati brže i u većem broju. Kako bi se suprotstavila tome, protivnička sila bi uništila željezničke linije kako bi spriječila kretanja svojih neprijatelja. ljudi generala Shermana tokom Američkog građanskog rata uništavali bi tračnice, grijali tračnice i omatavale ih oko drveća.

Masovni prijevoz boraca dodatno je revolucioniran s pojavom motora s unutrašnjim izgaranjem i automobila. U kombinaciji sa širokom upotrebom automata, konj je, nakon milenija upotrebe, konačno istisnut u svojoj ratnoj ulozi. Tokom Prvog i Drugog svjetskog rata kamioni su korišteni za prijevoz boraca i opreme, dok su se automobili i džipovi koristili za izviđanje neprijateljskih položaja.

Mehanizacija pješaštva dogodila se tokom Drugog svjetskog rata. Tenk, proizvod Prvog svjetskog rata neovisno o tome izumili su Britanci i Francuzi za probijanje kroz rovove uz otpornost na vatru mitraljeza, iako su ga mnogi odbacivali, došao je na svoje. Tenkovi su se razvili iz tankih, glomaznih vozila u brze, snažne ratne mašinee različitih tipova koji su dominirali bojnim poljem i omogućili Njemačkoj da osvoje većinu Evrope. Kao rezultat evolucije tenka pojavila su se brojna oklopna transportna vozila, kao što su oklopni transporteri i amfibijska vozila.

Nakon završetka rata, oklopni transporteri su se nastavili razvijati. Oklopni automobil i voz su se smanjili u upotrebi, uglavnom su prebačeni u vojnu i civilnu upotrebu kao prijevoz za VIP. Pješadijska borbena vozila su postala istaknuta stvaranjem sovjetskog BMP-1. IFV su borbeno sposobnija inačica oklopnog transportera, s težim naoružanjem (kao što su autotopovi), dok još uvijek zadržavaju sposobnost prijevoza boraca u bitke i iz njih.

### More
Pomorski prijevoz je vojnologistički pojam koji se odnosi na upotrebu teretnih brodova za raspoređivanje vojnih sredstava, kao što su oružje, vojno osoblje , i materijal zalihe. Nadopunjuje druga transportna sredstva, kao što su strateški zračni mostovi, kako bi se poboljšala sposobnost države da projicira moć. Kapaciteti državnog pomorskog prijevoza mogu uključivati civilne brodove koji inače rade po ugovoru, ali koji se mogu unajmiti ili uzeti u zapovjedništvo u vrijeme vojne nužde kao dopuna pomorske floteu državnom vlasništvu. Tokom Prvog svjetskog rata, Sjedinjene Države su kupovale, posuđivale ili preuzimale plovila raznih vrsta, od čamaca za razonodu do prekookeanskih brodova za prijevoz Američkih ekspedicijskih snaga u Evropu. Mnogi od tih brodova su rashodovani, prodani ili vraćeni vlasnicima nakon rata.

### Zrak
Postoje dva različita tipa zračnog mosta u ratovanju, strateški zračni most i taktički zračni most. Strateški zračni most je prijevoz oružja, zaliha i osoblja na velike udaljenosti (iz baze u jednoj zemlji u bazu u drugoj zemlji, naprimjer) pomoću velikih teretnih aviona. Ovo je u suprotnosti s taktičkim zračnim mostovima, koji uključuju prijevoz istih gore navedenih predmeta unutar teatra operacija. To obično uključuje teretne avione s manjim doletima i manjim brzinama, ali većom upravljivošću.

## Komunikacije
*Kriptografija
*Golub pismonoša/Ratni golub
*Fonetska abeceda zajedničke vojske/mornarice
*Prednost poruke
*Semafor (komunikacija)
*Služba veze
*Dimni signal
*Telegrafija

### Oprema
*Aldis lampa
*Međunarodne pomorske signalne zastavice

## Kopneni rat
[thumb|right|Američki [M4 Sherman u akciji tpkom Korejskog rata.]]

Kopneni rat, kao što naziv implicira, odvija se na kopnu. Najčešći tip ratovanja, može obuhvatiti nekoliko načina i mjesta, uključujući urbano, arktičko i planinsko ratovanje.

Početkom 19. stoljeća od 1815. do 1848. u Evropi je nastupilo dugo razdoblje mira, popraćeno izvanrednom industrijskom ekspanzijom. Industrijsko doba donijelo je razne tehnološke napretke, svaki sa svojim implikacijama. Kopneno ratovanje prešlo je s vizuelnog dometa i poluborbe osoba-osoba iz prethodne ere na neselektivno i bezlično ratovanje "izvan vizuelnog dometa". U Krimskom ratu (1853. – 1856.) uvedeno je rovovsko ratovanje, dalekometna artiljerija, željeznice, telegraf i puška. Mehanizirano masovno uništavanje neprijateljskih boraca postajalo je sve smrtonosnije. U Prvom svjetskom ratu (1914. – 1918.) na bojno polje ušle su mašinke, bodljikava žica, hemijsko oružje i nagazne mine. Smrtonosna pat faza rovovskog rata konačno je prošla pojavom modernog oklopnog tenka krajem Prvog svjetskog rata.

Jedan glavni trend uključivao je prelazak s masovne pješačke vatre i ljudskih talasa na profinjenije taktike. To je postalo moguće zamjenom ranijih oružja poput vrlo nepreciznih mušketa.

### Tehnološki napredak
 oružje u akciji tokom Bitke za Galipolje, 1915.]]
"Žljebljenje" se odnosi na čin dodavanja spiralnih utora na unutarnju stranu cijevi vatrenog oružja. Utori bi uzrokovali okretanje projektila dok bi putovao niz cijev, poboljšavajući domet i tačnost. Nakon što je urezivanje postalo lakše i praktično, uveden je novi tip vatrenog oružja, puška. Dao je borcima mogućnost da specifično gađaju neprijateljskog borca, umjesto da veliki broj boraca puca u općem smjeru. Učinkovito je razbio skupine boraca u manje manevarske jedinice.

"Artiljerija" je veliko oruđe dizajnirano za ispaljivanje velikih projektila na veliku udaljenost. Rana artiljerijska oruđa bila su velika i glomazna sa sporim brzinama paljbe. To je smanjilo njihovu upotrebu za opsade, kako od strane branitelja tako i od napadača. S dolaskom industrijskog doba i raznim tehnološkim naprecima, proizvedena su lakša, ali moćna i precizna artiljerijska oruđa. To je dovelo do terenske artiljerije koja se koristila na taktičkoj razini za potporu trupama.

*Mitraljezi* su potpuno automatski topovi. U ovoj eri ratovanja postojalo je samo kao montirano oružje za podršku, jer automatsko vatreno oružje još nije bilo razvijeno. Rani automati koje je izumio Richard Gatling pokretali su se ručno, ali su se razvile u istinske automatske mašinke Maxim na kraju ere. Mašinke su bile cijenjene zbog svoje sposobnosti da razbiju pješačke formacije, posebno napadajući neprijateljske formacije kada su bile guste. To je, zajedno s učinkovitom terenskom artiljerijom, drastično promijenilo taktiku.

### Statična odbrana
Statična odbrana razvila se iz upotrebe trajnih utvrda koje su bile izravni potomci srednjovjekovnih dvoraca. Kako je artiljerija napredovala u razornoj moći i probojnoj sposobnosti, razvijene su modernije utvrde, koje su prvo koristile deblje slojeve kamena, zatim betona i čelika. Nakon što je mornarička artiljerija razvila kupolu – pokretnu topovsku platformu – i kopnene utvrde počele su koristiti ovaj metod. Između svjetskih ratova, Francuska je izgradila "neosvojivu" podzemnu čelično-betonsku utvrdu koja se protezala duž cijele njemačko-francuske granice. Ova Maginot linija nije uspjela zaustaviti njemačke tenkove 1940.: zaobišli su utvrde invazijom preko susjedne Belgije.

### Privremene utvrde
Kako su artiljerija i puške omogućavali ubijanje neprijateljskog osoblja na većem efektivnom dometu, vojnici su počeli da kopaju po privremenim utvrđenjima. Oni su uključivali masivne rovove koji su se koristili u Prvom svjetskom ratu i pojedinačne "lisičje rupe" veličine vojnika koje su postale sve češće u Drugom svjetskom ratu.

### Manevarski rat
desno|thumb| Počevši od 1965. godine, komandanti su mogli ubaciti velike snage iza neprijateljskih linija, prvo avionom, a kasnije helikopterom.

Manevar je postojao kroz vojnu historiju – od vojnika koji su marširali na terenu do korištenja konja u konjičkim formacijama. Tek pojavom mehanizovanog transporta preko nepripremljenih terena, kao što su polja i pustinje, korišćenjem tenkova i oklopnih vozila, „manevarski rat“ je postao izvodljiv. Prvi put korišten od strane njemačke vojske u Poljskoj i Francuskoj u Drugom svjetskom ratu, Blitzkrieg ili "munjevit rat" vidio je da su se čitave vojske brzo kretale na gusjeničnom i oklopnim borbenim vozilima. Tokom rata korišteno je vazdušno-desantno kretanje, a vojnici su padali na bojno polje padobranima od strane Nemaca i Saveznika. Nakon Drugog svjetskog rata, razvoj helikoptera donio je praktičniji način za zračni transport trupa.

* Oklopno ratovanje
* *Blitzkrieg*
* Duboke operacije

## Pomorski rat
### Oklopnjaci 
Period nakon Napoleonovih ratova bio je period intenzivnog eksperimentisanja sa novom tehnologijom; parna snaga za brodove pojavila se 1810-ih, poboljšana metalurgija i tehnika mašinske obrade proizveli su veće i smrtonosnije topove, a razvoj eksplozivnih granata, sposobnih da sruše drveni brod jednim udarcem, zahtijevao je dodatak gvozdenog oklopa, što je dovelo do  pojave oklopnjaka.

Čuvena bitka za CSS *Virginia* i USS *Monitor* u Američkom građanskom ratu bila je dvoboj oklopljenih oklopnika koji je simbolizirao promjenjiva vremena. Iako je bitka bila neuvjerljiva, nacije širom svijeta su se kasnije utrkivale da pretvore svoje flote u željezo, jer su se oklopnjaci pokazali kao očito superiorniji od drvenih brodova u svojoj sposobnosti da izdrže neprijateljsku vatru.

U kasnom 19. stoljeću, pomorski rat je revolucionirao knjigom Alfreda Thayera Mahana *Uticaj pomorske moći na historiju*. Mahan je tvrdio da je u anglo-francuskim ratovima 18. i 19. stoljeća dominacija morem bila odlučujući faktor u ishodu, te je stoga kontrola pomorske trgovine bila ključna za vojnu pobjedu. Mahan je tvrdio da je najbolji način za postizanje pomorske dominacije kroz velike flote koncentrisanih kapitalnih brodova, za razliku od trgovačkih napadača. Njegove knjige su pomno proučavane u svim velikim silama, utječući na njihovu pomorsku trku u naoružanju u godinama prije Prvog svjetskog rata.

Kako se stoljeće bližilo kraju, poznati moderni bojni brod je počeo da se pojavljuje; čelični-oklopni brod, u potpunosti ovisan o parnim turbinama koji nosi nekoliko velikih topova postavljenih u kupole raspoređene duž središnje linije glavne palube. Konačan dizajn je postignut 1906. sa , koji je u potpunosti odbacio manje topove, a njeni glavni topovi bili su dovoljni da potopi bilo koji postojeći brod tog vremena.

Rusko-japanski rat, a posebno Bitka kod Cushime 1905. bio je prvi test novih koncepata, koji je rezultirao zadivljujućom japanskom pobjedom i uništenjem desetina ruskih brodova. Prvi svjetski rat je suprotstavio staru Kraljevsku mornaricu protiv nove mornarice Imperijalne Njemačke, što je kulminiralo Bitkom kod Jutlanda 1916. godine. Nakon rata, mnoge su se zemlje složile da ograniče veličinu svojih flota u Washingtonskom pomorskom sporazumu i ukinule mnoge od svojih bojnih brodova i krstarica.

Rastuće tenzije iz 1930-ih ponovo su pokrenule programe izgradnje, sa još većim brodovima nego ranije: japanski bojni brod *Yamato*, porinut 1941. godine, istisnuo je 72.000 tona i montiran  puške. Ovo je označilo vrhunac ratovanja "velikim oružjem", jer će avioni postepeno imati veću ulogu u ratovanju. Do 1960-ih, bojni brodovi su gotovo nestali iz svjetskih flota.

### Nosači aviona
i pripremaju za polijetanje tokom Bitke za Midvej 1942.]]

Između svjetskih ratova pojavili su se prvi nosači aviona, u početku kao način da se zaobiđu ograničenja tonaže Washingtonskog pomorskog sporazuma (mnogi od prvih nosača bili su pretvoreni u bojne krstarice). Iako je nekoliko brodova ranije bilo dizajnirano za lansiranje aviona, prvi pravi "flat-top" nosač bio je , porinut u decembru 1917. godine.

Do početka Drugog svetskog rata, nosači aviona su obično nosili tri tipa aviona: torpedo bombarderi, koji su se također mogli koristiti za konvencionalno horizontalno bombardovanje i izviđanje; ronilački bombarderi, također se koriste za izviđanje i borci za odbranu flote i dužnosti pratnje bombardera. Zbog ograničenog prostora na nosačima aviona, ovi avioni su gotovo uvijek bili mali, jednomotorni ratni avioni. Prva prava demonstracija pomorske zračne moći bila je pobjeda Kraljevske mornarice u Bici za Taranto 1940. godine, koja je postavila pozornicu za mnogo veći i poznatiji napad na Pearl Harbor naredne godine.

Dva dana nakon Pearl Harbora, potonuće HMS *Prince of Wales* i HMS *Repulse*, označilo je početak kraja ere bojnih brodova. Nakon Drugog svetskog rata, nosači aviona su i dalje ostali ključni za mornaricu tokom kasnog 20. toljeća, prelazeći 1950-ih na mlaznjake lansirane sa supernosača,  koji su mogli da istisnu čak 100.000 tona.

### Podmornice
[right|thumb|Oko 80 japanskih podmornica tipa D ("Koryu") [patuljaata podmornica u suhom doku u Kureu, 19. oktobar 1945. ]]
Jednako važan bio je i razvoj podmornica za putovanje ispod mora, isprva za kratke zarone, a kasnije da bi mogli provesti sedmice ili mjesece pod vodom napajane nuklearnim reaktorom. Prvi uspješan napad podmornice u ratno vrijeme bio je 1864. godine od strane Konfederacijske podmornice *H.L. Hunley* koji je potopio fregatu .

U oba svjetska rata, podmornice su prvenstveno isticale svoju moć potapanjem trgovačkih brodova pomoću torpeda, pored napada na ratne brodove. Sve su nacije praktikovale neograničeni podmornički rat u kojem su podmornice potapale trgovačke brodove bez upozorenja, ali jedina uspješna kampanja u ovom periodu bio je američki podmornički rat protiv Japana tokom Pacifičkog rata. Hladni rat je 1950-ih inspirirao razvoj podmornica s balističkim projektilima, od kojih je svaka bila napunjena desetinama nuklearnih projektila i sa naredbom da se lansiraju s mora ako druga nacija napadne.

## Zračni rat
 Leteća tvrđava, bombarderi koji lete u velikoj napadnoj formaciji]]
Prva upotreba aviona u ratu bila je Italo-turski rat 1911. godine, kada su Italijani izveli nekoliko misija izviđanja i bombardiranja. Tokom Prvog svetskog rata obje strane koristile su balone i avione za izviđanje i usmjeravanje artiljerijske vatre. Kako bi spriječili neprijateljsko izviđanje, pojedini piloti aviona počeli su napadati druge avione i balone, prvo sa malokalibarskim oružjem nošenim u kokpitu, a kasnije i mitraljezima postavljenim na avion. Obje strane su također koristile avione za bombardovanje, gađanje i bacanje propagandnih letaka.

Njemačka avijacija izvela je prve terorističkobombarderske napade, koristeći Zepeline za bacanje bombi na Britaniju. Do kraja rata avioni su se specijalizovali za bombardere, lovce i izviđačke avione. Većina ovih aviona bili su dvokrilci sa drvenim okvirima, platnenim omotačem, žičanim okovom i zračnim hlađenjem motora.

Između 1918. i 1939. godine tehnologija aviona se vrlo brzo razvijala. Do 1939. godine vojni dvokrilci bili su u procesu zamjene sa metalnim okvirima monoplana, često sa opterećenim slojem i motorima hlađenim tekućinom. Maksimalne brzine su se utrostručile; visine udvostručene (i kisičke maske postaju uobičajene); domet i nosivost bombardera su se enormno povećali.

Neki teoretičari, najpoznatiji Hugh Trenchard i Giulio Douhet, vjerovali su da će avioni postati dominantna vojna grana u budućnosti i tvrdili su da će buduće ratove u potpunosti dobiti uništavanje vojnih i industrijskih sposobnosti neprijatelja iz zraka. Ovaj koncept je nazvan strateško bombardovanje. Douhet je također tvrdio u *The Command of the Air* (1921.) da bi buduće vojne vođe mogli izbjeći upadanje u krvave zastoje u rovovima u stilu Prvog svjetskog rata, koristeći avijaciju da udare pored neprijateljskih snaga direktno na ranjivo civilno stanovništvo, za koje je Douhet vjerovao da će izazvati pobunu ove populacije kako bi zaustavili bombardovanje.

Drugi, kao što je Billy Mitchell, vidjeli su potencijal zračne snage da neutralizira udarnu moć pomorskih površinskih flota. Sam Mičel je dokazao ranjivost kapitalnih brodova na avione konačno 1921. godine kada je komandovao eskadrilom bombardera koja je potopila bivši nemački bojni brod SMS *Ostfriesland* vazdušnim bombama. (Pogledajte Industrijski rat#Pomorski rat)
Tokom Drugog svjetskog rata vodila se debata između pristalica za strateško bombardovanje i taktičko bombardovanje. Strateško bombardovanje fokusirano je na ciljeve kao što su tvornice, željeznica, rafinerije nafte i gusto naseljena područja kao što su gradovi i naseljena mjesta i zahtijevalo je teške četvoromotorne bombardere koji nose velike terete ubojnih sredstava ili jedan teški četvoromotorni bombarder koji nosi nuklearno oružje koji leti duboko u neprijateljsku teritoriju. Taktičko bombardovanje fokusirano je na koncentraciju boraca, centre za komandu i kontrolu, aerodroma i deponija municije, i zahtevalo je napadni avion, ronilački bombarder i borbeni bombarder koji su mogli letjeti nisko iznad bojnog polja.

U ranim godinama Drugog svjetskog rata, njemački *Luftwaffe* fokusirao se na taktičko bombardiranje, koristeći veliki broj Ju 87 Stukas kao "leteću artiljeriju" za kopnene ofanzive . Artiljerija je bila spora i trebalo je vremena za postavljanje vatrenog položaja, dok su avioni bili sposobniji da idu u korak sa brzim napredovanjem njemačkih oklopnih kolona. Bliska zračna podrška uveliko je pomogla uspjesima njemačke vojske u Bici za Francusku. To je također bilo važno u amfibijskom ratovanju, gdje su nosači aviona mogli pružiti podršku vojnicima koji slijeću na plaže.

 bombarderi u izgradnji na proizvodnoj traci]]
Strateško bombardovanje, za razliku od toga, nije ličilo na išta što je svijet vidio prije ili poslije. Godine 1940. Nijemci su pokušali da nateraju Britaniju da se preda napadima na njene aerodrome i fabrike, a zatim i na njene gradove u blickrigu u onome što je postalo Bitka za Britaniju, prva velika bitka čiji je ishod bio određuje prvenstveno u zraku. Kampanje vođene u Evropi i Aziji mogle bi uključiti hiljade aviona koji bacaju desetine hiljada tona municije iznad jednog grada.

Vojnom avijacijom u poslijeratnim godinama dominirale su potrebe Hladnog rata. U poslijeratnim godinama došlo je do brzog prelaska na snagu mlaznjaka, što je rezultiralo ogromnim povećanjem brzina i visina aviona. Sve do pojave interkontinentalnog balističkog projektila, velike sile su se oslanjale na bombardere na velikim visinama da isporuče svoje novorazvijeno nuklearno sredstvo odvraćanja. Svaka zemlja težila je razvoju tehnologije bombardera i lovaca na velikim visinama koji bi ih mogli presresti. Koncept nadmoći u vazduhu počeo je da igra važnu ulogu u dizajnu aviona i za Sjedinjene Države i za Sovjetski Savez.

## Poslije Drugog svjetskog rata
Sa pronalaskom nuklearnog oružja, koncept rata punog razmjera nosi perspektivu globalnog uništenja, i kao takvi sukobi od Drugog svjetskog rata su sukobi "niskog intenziteta", obično u obliku proksi ratova koji se vode unutar lokalnih regionalnih granica, koristeći ono što se sada naziva "konvencionalno oružje", obično u kombinaciji s upotrebom asimetričnog ratovanja taktike i primijenjene upotrebe od inteligencije.

### Nuklearni rat
, balističkog projektila]]

Upotreba nuklearnog oružja se prvi put pojavila tokom poslednjih meseci Drugog svetskog rata, sa bacanjem atomskih bombi na Hirošimu i Nagasaki. Ovo je bila jedina upotreba nuklearnog oružja u borbi. Deset godina nakon Drugog svjetskog rata, Sjedinjene Američke Države, a kasnije Sovjetski Savez (i u manjoj mjeri Ujedinjeno Kraljevstvo i Francuska) su se razvijale i održavale strateške snage bombardera koje bi bile u stanju da napadnu svakog potencijalnog agresora iz baza unutar svojih zemalja.

Prije razvoja sposobne strateške raketne snage u Sovjetskom Savezu, veći dio doktrine ratne borbe koju su držale zapadne nacije se kretao oko upotrebe velikog broja manjeg nuklearnog oružja korištenog u taktičkoj ulozi. Međutim, sporno je da li bi se takva upotreba mogla smatrati "ograničenom", jer se vjerovalo da će SAD koristiti vlastito strateško oružje (u to vrijeme uglavnom bombardere) ako SSSR rasporedi bilo koju vrstu nuklearnog oružja protiv civilnih ciljeva.

Revolucija u razmišljanju dogodila se uvođenjem interkontinentalne balističke rakete (ICBM), koju je Sovjetski Savez prvi uspješno testirao kasnih 1950-ih. Za isporuku bojeve glave do cilja, projektil je bio daleko jeftiniji od bombardera koji bi mogao obaviti isti posao. Štaviše, u to vrijeme bilo je nemoguće presresti ICBM zbog njihove velike visine i brzine.

Šezdesetih godina prošlog toljeća dogodio se još jedan veliki pomak u nuklearnoj doktrini razvojem nuklearnog projektila baziranog na podmornici (SLBM). Vojni teoretičari su ga hvalili kao oružje koje bi osiguralo da iznenadni napad neće uništiti sposobnost odmazde, a samim tim i učiniti nuklearni rat manje vjerovatnim.

### Hladni rat
Od kraja Drugog svetskog rata, nijedna industrijska nacija nije vodila tako veliki, odlučujući rat, zbog dostupnosti oružja koje je toliko destruktivno da bi njihova upotreba nadoknadila prednosti pobjede. Borba u totalnom ratu u kojem se koristi nuklearno oružje je nešto što bi umjesto godina i pune mobilizacije resursa jedne zemlje, kao u Drugom svjetskom ratu, trajalo desetine minuta. Takvo oružje se razvija i održava uz relativno skromne budžete za odbranu u mirnodopskim uslovima.

Do kraja 1950-ih, ideološki sukob Hladnog rata između Zapadnog svijeta i Sovjetskog Saveza uključivao je hiljade nuklearnih oružja koje je upereno na svaku stranu od strane ostalo. Strateški, jednaka ravnoteža destruktivne moći koju posjeduje svaka strana situacija postala je poznata kao Uzajamno osigurano uništenje (MAD), ideja da bi nuklearni napad jedne supersile rezultirao nuklearnim protivudarom od strane druge. To bi rezultiralo stotinama miliona smrti u svijetu u kojem, riječima koje se široko pripisuju Nikiti Hruščovu, "živi će zavidjeti mrtvima".

Tokom Hladnog rata, supersile nastojale su izbjeći otvoreni sukob između svojih snaga, jer su obje strane prepoznale da bi takav sukob mogao vrlo lako eskalirati i brzo uključiti nuklearno oružje. Umjesto toga, supersile su se borile jedna protiv druge kroz svoje učešće u proksi ratovima, vojnim jačanjima i diplomatskim sukobima.

U slučaju proksi ratova, svaka supersila je podržavala svoje saveznike u sukobima sa snagama usklađenim s drugom supersilom, kao što su Korejski rat, Vijetnamski rat i sovjetska invazija na Afganistan.

## Prekretnice – miljokazi 
## Također pogledajte
* Mobilizacija
* Rovovski rat
* Bezuvjetna predaja
* Svjetski rat

**Materijalni aspekti:**
* Utrka u naoružanju
* Ekonomsko ratovanje
* Domaći front
* Masovna proizvodnja
* Totalni rat
* Ratna ekonomija
* Ratni napori
**Specifično:**
* Hladni rat
* Curtis LeMay
* Tehnologija tokom Prvog svjetskog rata
* Tehnologija tokom Drugog svjetskog rata
* Tehnološka eskalacija tokom Drugog svjetskog rata
* *Neograničeno ratovanje* (Kina)

## Reference
## Vanjski linkovi
**Modern Tendencies in Strategy and Tactics as shown in Campaigns in the Far East* (1906) by Lieutenant Colonel Yoda, Imperial Japanese Army.



Kategorija:Vojna ekonomija
Kategorija:Ekonomsko ratovanje