Licemjerje

**Licemjerje** jest praksa pretvaranja da je ono što nije ili da se vjeruje u ono što nije. Danas se "licemerje" često odnosi na zagovaranje ponašanja koje se ne praktikuje. Međutim, izraz se može odnositi i na druge oblike pretvaranja, kao što je bavljenje pobožnim ili moralnim ponašanjem iz želje za pohvalom, a ne iz istinski pobožnih ili moralnih motiva.

Definicije licemjerja se razlikuju. U moralnoj psihologiji, to je nepoštovanje vlastitih izraženih moralnih pravila i principa. Prema britanskom političkom filozofu Davidu Runcimanu, "druge vrste licemjerne obmane uključuju tvrdnje o znanju koje nekome nedostaje, tvrdnje o dosljednosti koju ne možemo održati, tvrdnje o lojalnosti koju ne posjedujemo, tvrdnje o identitetu koji ne posjedujemo ". Američki politički novinar Michael Gerson kaže da je političko licemjerje "svjesno korištenje maske za zavaravanje javnosti i stjecanje političke koristi".

Licemjerje je bilo predmet narodne mudrosti i mudroslovne književnosti od početaka ljudske historije. Sve više, od 1980-ih, ona je takođe postala centralna za studije bihejvioralne ekonomije, kognitivne nauke, kulturološke psihologije, odlučivanja, etike, evolucione psihologije, moralne psihologije, političke sociologije, pozitivne psihologije, socijalne psihologije i sociološke socijalne psihologije.

## Historija 
Licemerje je postalo glavna tema engleske političke historije početkom 18. vijeka. *Zakon o toleranciji iz 1688*. dopuštao je određena prava, ali je protestantskim nekonformistima (kao što su kongregacionalisti i baptisti) ostao lišen važnih prava, uključujući i pravo obnašanja dužnosti. Nekonformisti koji su željeli službu razmetljivo su uzimali anglikanski sakrament jednom godišnje kako bi izbjegli ograničenja. Anglikanci su bili ogorčeni i stavili van zakona ono što su nazvali "povremenom usklađenošću" *Zakonom o povremenoj usklađenosti iz 1711.* U političkim kontroverzama uz pomoć propovijedi, govora i pamfletskih ratova, visoki rangirani crkvenjaci i nekonformisti napadali su svoje protivnike kao neiskrene i licemjerne, kao i opasno revne, za razliku od vlastite umjerenosti.

U svojoj čuvenoj knjizi *Fable of the Bees* (1714) engleski pisac Bernard Mandeville (1670–1733) istraživao je prirodu licemjerja u savremenom evropskom društvu. S jedne strane, Mandevil je bio "moralistički" nasljednik francuskog augustinizma iz prethodnog vijeka, posmatrajući društvenost kao samo masku za taštinu i ponos. S druge strane, bio je "materijalista" koji je pomogao osnivanju moderne ekonomije. Pokušao je pokazati univerzalnost ljudskih apetita za tjelesnim zadovoljstvima. On je tvrdio da su napori samoživih preduzetnika osnova komercijalnog i industrijskog društva u nastajanju, pravac razmišljanja koji je uticao na Adama Smitha (1723–1790) i utilitarizam 19. vijeka. Napetost između ova dva pristupa, načina, ambivalencija i kontradikcija – u vezi relativne moći normi i interesa, odnosa između motiva i ponašanja i historijske varijabilnosti ljudskih društava. U doba prosvjetiteljstva 18. stoljeća, rasprave o licemjerju bile su uobičajene u djelima Voltairea, Rousseaua i Montaignea.

U eri od 1750. do 1850, Vigovci u Engleskoj hvalili su se svojom posebnom dobrohotnošću prema običnim ljudima. Tvrdili su da vode i savjetuju reforme kako bi spriječili izbijanje narodnog nezadovoljstva koje je izazvalo nestabilnost i revoluciju u Evropi. Torijevci i radikalni kritičari optužili su Vigovce za licemjerje – navodeći da su namjerno koristili slogane reformi i demokratije kako bi došli na vlast, a da pritom sačuvaju svoju dragocjenu aristokratsku isključivost.

Posmatrači sa kontinenta komentarisali su englesku političku kulturu. Liberalni i radikalni posmatrači primijetili su servilnost engleskih nižih klasa, opsjednutost činom i titulama, ekstravaganciju aristokratije, navodni antiintelektualizam i sveprisutno licemjerje koje se proširilo na područja poput društvenih reformi.

### Sjedinjene Države 
U propagandnim bitkama Drugog svjetskog rata, Japan je napao američko licemjerje naglašavajući nepravdu logora za zatočeništvo za Japance u Sjedinjenim Državama. Radio Tokio je naglasio da su kampovi otkrili licemjernu američku tvrdnju o demokratskim idealima i fer-pleju. Propaganda je citirala američke osnivače, neutralne izvore i različita mišljenja glavnih američkih novina. Radio Tokio je također koristio izmišljene izvore. Proglasio je moralnu superiornost Japana dok je prijetio maltretiranjem američkih zarobljenika u znak odmazde.

Američki historičar Martin Jay u *The Vrtues of Mendacity: On Lying in Politics* (2012) istražuje kako su pisci tokom vijekova tretirali licemerje, prevaru, laskanje, laž i varanje, klevetu, lažna pretvaranja, život na posuđenoj slavi, maskiranje, konvencije prikrivanja, igranje pred drugima i umjetnost prikrivanja. On pretpostavlja da je politika vrijedna truda, ali kako je neizbježno povezana s lažima i licemjerjem, Jay zaključuje da laganje ne smije biti toliko loše.

## Moralni i vjerski kodeksi 
Mnogi sistemi vjerovanja osuđuju licemjerje.

### Budizam 
U budističkom tekstu Dhammapada, Buda osuđuje čovjeka koji izgleda kao asketa, ali je u sebi pun strasti.

### Kršćanstvo 
U nekim prijevodima Knjige o Jobu, hebrejska riječ *chaneph* je prevedena kao "licemjer", iako obično znači "bezbožan" ili "profan". U kršćanskoj Bibliji, Isus osuđuje književnike i fariseje kao licemjere u odlomku poznatom kao "Teško vama licemjeri". On također osuđuje licemjere u opštijim terminima u Mateju 7:5.

U 16. vijeku, John Calvin je bio kritičan prema Nikodemitima.

### Islam 
U islamu se 63. poglavlje Kur'ana često naziva "Licemjeri". Licemjerje, koje se u islamu naziva munafik, smatra se ozbiljnom bolešću. Kur'an osuđuje one koji tvrde da su vjernici i mirotvorci, misleći da zavaravaju Boga i druge, ali samo zavaravaju sebe.

## Psihologija 
Licemjerje je dugo zanimalo psihologe.

### Carl Jung 
U Švicarskoj je Carl Jung (1875–1961) pripisao licemjerje onima koji nisu svjesni mračne ili sjenovite strane svoje prirode. Jung je napisao:

Jung je nastavio:

U *New Paths in Psychology* Jung je naglašeno ukazao na "licemjerna pretvaranja čovjeka". "Analiza snova iznad svega nemilosrdno otkriva lažni moral i licemjerna pretvaranja čovjeka, pokazujući mu, barem jednom, drugu stranu njegovog karaktera u najživljem svjetlu." Jung je ovu karakterizaciju izostavio iz svog kasnijeg eseja *O psihologiji nesvjesnog*, koji se razvio iz prethodnog.

### Prednost bez napora 
Machiavelli je primijetio da "masa čovječanstva prihvata ono što se čini kao ono što jeste; dapače, često ih se više tiće privid nego stvarnost". Prirodna selekcija funkcioniše po principu preživljavanja najsposobnijih, a nekoliko istraživača je pokazalo da su ljudi evoluirali da igraju životnu igru ​​na makijavelistički način. Najbolji način da se kultiviše reputacija pravednosti jeste da se zaista bude fer. Ali pošto je mnogo teže biti pošten nego izgledati pošten, i pošto je lijenost duboko ugrađena u ljudsku prirodu, ljudi češće biraju izgled umjesto stvarnosti.

### Samozavaravanje 
"Tako je zgodna stvar biti razumno stvorenje, jer omogućava čovjeku da pronađe ili napravi razlog za sve što ima na umu." Opažanje Benjamina Franklina potvrđeno je nedavnim studijama o samoobmani. U svakodnevnom rasuđivanju, ljudi malo čine da bi dobili stvarne dokaze kada zauzimaju stavove ili donose odluke, a još manje da bi dobili dokaze za suprotne stavove. Umjesto toga, oni imaju tendenciju da izmišljaju "pseudo-dokaze" – često nakon što je odluka već donesena ("post hoc izmišljotina").

Ljudi zauzimaju stav, traže dokaze koji ga podržavaju, a zatim, ako pronađu neke dokaze – dovoljne da ta pozicija "ima smisla" – prestaju da razmišljaju u potpunosti ("pravilo zaustavljanja sa smislom"). I, kada su primorani da izvedu stvarne dokaze, oni imaju tendenciju da traže i tumače "dokaze" koji potvrđuju ono u šta već vjeruju ("sklonost potvrdi").

Štaviše, ljudi imaju tendenciju da visoko misle o sebi, ističući prednosti i dostignuća, a zanemaruju slabosti i neuspjehe ("pristrasnost u korist sebe"). Kada su upitani da se ocijene na osnovu vrlina, vještina ili drugih poželjnih osobina (uključujući etiku, inteligenciju, sposobnost vožnje i seksualne vještine), velika većina kaže da su iznad prosjeka. Moć i privilegije uvećavaju distorziju: 94% profesora na fakultetima misli da rade iznadprosječno. Ovaj efekat je slabiji u azijskim zemljama i drugim kulturama koje vrednuju grupu više od sebe.

### Evoluciona psihologija 
Evolucijski psiholog Robert Kurzban tvrdi da nečiji moralni moduli dovode osobu do osude nevjere, dok moduli parenja podstiču osobu da je počini.

### Samo neznanje 
Robert Wright je napisao da su "Ljudska bića sjajna vrsta u svom nizu moralne opreme, tragična po svojoj sklonosti da je zloupotrebe, i patetična u svom ustavnom neznanju o zloupotrebi." Ljudi su vrlo dobri u izazivanju vjerovanja drugih. ljudi, ali kada su u pitanju njihova vlastita uvjerenja, oni ih štite, a ne izazivaju. Konzistentan nalaz psiholoških istraživanja je da su ljudi prilično tačni u svojim percepcijama o drugima, ali općenito netačni u percepciji sebe samih. Ljudi su skloni da osuđuju druge prema njihovom ponašanju, ali misle da imaju posebne informacije o sebi – da znaju kakvi su „zaista“ iznutra – i tako bez napora pronalaze načine da objasne sebične postupke i zadrže iluziju da su bolji od drugi.

## Socijalna psihologija 
Socijalni psiholozi općenito gledaju na licemjerje kao na nedosljednost u stavovima i/ili ponašanju. U skladu s tim, mnogi socijalni psiholozi su se fokusirali na ulogu disonance u objašnjavanju averzije pojedinaca prema licemjernom razmišljanju i ponašanju. Pojedinci su motivirani da izbjegavaju licemjerne stavove kako bi spriječili stanje negativnog nagona disonance. Na primjer, studija o korištenju kondoma među mladim odraslim osobama zasnovana na disonansi pokazala je da indukovano licemjerje može dovesti do povećane kupovine i upotrebe kondoma.

Alternativno, neki socijalni psiholozi sugerirali su da pojedinci negativno gledaju na licemjerje jer ono sugerira da licemjeri daju lažni signal u pogledu njihove moralne dobrote.

## Filozofija 
Licemjerje je povremeno bila tema od interesa za filozofe barem od Machiavelli. Filozofska pitanja pokrenuta licemjerjem mogu se široko podijeliti u dvije vrste: metafizička/konceptualna i etička. Većina filozofskih komentara o licemjerju bavi se etičkim pitanjima koja postavlja: da li je licemjerje moralno pogrešno ili loše? Ako jeste, postoji li nešto izrazito zamjerljivo u vezi s tim, ili se može lako podvesti pod širu kategoriju moralno nepoželjnog ponašanja – na primjer, prijevaru? Da li je licemjerje neophodno ili poželjno radi određenih vrijednih aktivnosti – prije svega politike?

Nedavno se licemjerje pojavilo kao ključni fokus u filozofskim raspravama o etici okrivljavanja. Čini se da čak i ako je osoba prekršila neku moralnu normu i zaista je vrijedna krivice za to, ona je otvorena da ospori krivicu koja joj je iznesena na osnovu toga da je licemjerna; tipičan izraz ove ideje je fraza: "Nemate pravo da me krivite!" U skladu s tim, neki filozofi tvrde da, da bismo imali status ili pravo da okrivljuju druge, nečija krivica ne smije biti licemjerna. Odbrane ovog stava obično su se fokusirale na vezu između licemjerja i pravičnosti: osnovna ideja je da licemjerni okrivljivač na neki način ne uspijeva tretirati metu svoje krivice kao moralno ravnopravnog. Druga predložena objašnjenja uključuju ideju da stajanje u moralnoj zajednici zahtijeva recipročnu spremnost da se prihvate krivice, spremnost koja nedostaje licemjerima. Patrick Todd tvrdi da svi i samo oni koji su privrženi relevantnim normama imaju krivicu, a licemjerima nedostaje posvećenost u relevantnom smislu. Drugi filozofi odbacuju uslov "bez licemjerja" o stajanju u potpunosti. Tipično, ovi filozofi ne poriču da ponekad pogrešnost licemjerja može nadmašiti pravo potencijalnog okrivljivača da krivi druge; ali će insistirati na tome da to nije uvijek slučaj, a neki licemjeri su krivi. R.A. Duff sugeriše da je u osnovi neslaganja između ova dva gledišta neslaganje oko veličine i obima moralne zajednice, dok Kyle Fritz i Daniel Miller sugerišu da odbacivanje uvjeta "bez licemjerja" odražava neuspjeh da se napravi razlika između prava na krivicu i vrijednost okrivljavanja.

Sama definicija licemjerja je temeljno pitanje relativno novih filozofskih rasprava o licemjerju. Rani odgovori su se fokusirali na obmanjujuće ili nedosljedne kvalitete licemjerja. Za Evu Kittay, na primjer, temeljni atribut licemjera je "samoreferencijalna obmana", a za Gilberta Rylea, biti licemjeran znači "pokušati da se aktivira motivom koji nije nečiji pravi motiv." Po mišljenju Dana Turnera, nasuprot tome, fundamentalna karakteristika je "sukob ili nesrazmjer" između stavova osobe, gdje to može, ali ne mora uključivati ​​prevaru. Bela Szabados i Daniel Statman tvrde da je samoobmana karakterističan atribut "vrtne raznolikosti licemjerja." Roger Crisp i Christopher Cowten identifikuju četiri vrste licemjerja: pretvaranje moralne dobrote, moralnu kritiku drugih od strane onih koji imaju vlastite mane, neuspjeh da zadovolje samopriznate moralne zahtjeve i samozadovoljstvo, nereflektivna posvećenost vrlinama koje se pretvaraju ili propovijedaju. Ono što ujedinjuje ove tipove je "metagrijeh", nedostatak "moralne ozbiljnosti". Nedavno su neki filozofi – posebno Benjamin Rossi i Fritz i Miller – definisali licemjerje u smislu sklonosti da se okrive drugi ili da se prizna predanost određenim normama zajedno sa nespremnošću da prihvate krivicu od drugih ili da okrive sebe. Rossijev "Prikaz o licemjerju" bavi se paradigmatskim slučajevima licemjerja koje Fritz i Millerov "Račun o različitom okrivljavanju" ne uključuje.

## Prednosti 
Iako licemjerje ima mnogo negativnih strana, od njega može biti i koristi. Ima i koristi od ignorisanja. Politička teoretičarka Judith N. Shklar tvrdi da u "Ne budimo licemjerni" svi smo previše željni da protumačimo čak i manja odstupanja od uvjerenja naših protivnika kao licemjerje, a ne kao razumljive nesavršenosti i slabosti kojima su svi skloni.

Politički novinar Michael Gerson primjećuje da "često postoji licemjerna obmana uključena u političke i diplomatske pregovore, koji uglavnom počinju s principijelnim zahtjevima o kojima se ne može pregovarati, a koji se pregovaraju u procesu pronalaženja kompromisa." Gerson zaključuje:

licemjerje je neizbježno i neophodno. Kada bi se od ljudi tražilo da u svakom trenutku žive u skladu sa idealima poštenja, lojalnosti i saosećanja kako bi ti ideali postojali, ideala ne bi bilo. Biti moralna osoba je borba u kojoj svi stalno propadaju, postajući licemjeri u svakom od tih trenutaka. Pravedno i mirno društvo zavisi od licemjera koji su na kraju odbili da napuste ideale koje su izdali.

## Reference 
### Izvori 
* 
* 

## Dodatna literatura 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Kategorija:Licemjerje