Moderno ratovanje

**Četvrta generacija ratovanja** (**4GW**) je sukob karakteriziran zamagljivanjem linija između rata i politike, boraca  i civila.

Pojam je prvi put upotrijebio 1980. tim analitičara Sjedinjenih Država, uključujući paleokonzervativnog Williama S. Linda, da opiše ratni povratak cijene karte u decentraliziranu formu. U smislu generacijskog modernog ratovanja, četvrta generacija označava gubitak nacionalne države svog skorog monopola nad borbenim snagama, vraćajući se načinima sukoba uobičajenim u predmodernim vremenima.

Najjednostavnija definicija uključuje svaki rat u kojem jedan od glavnih učesnika nije država već nasilni nedržavni akter. Klasični primjeri ovog tipa sukoba, kao što je ustanak robova pod Spartakovim, prethodili su modernom konceptu ratovanja.

## Elementi
u, 1999.]]
Ratovanje četvrte generacije se definiše kao sukobi koji uključuju sljedeće elemente:
* Kompleksno i dugoročno
* Terorizam (taktika)
* Nenacionalna ili transnacionalna baza – visoko decentralizirana
* Direktan napad na kulturu neprijatelja, uključujući genocidna djela nad civilima.
* Koriste se svi raspoloživi pritisci – politički, ekonomski, društveni i vojni
* Pojavljuje se u konfliktima niskog intenziteta, uključujući aktere iz svih mreža
* Neborci su taktičke dileme
* Nedostatak hijerarhije
* Mala po veličini, raširena mreža komunikacije i finansijske podrške
* Upotreba pobunjeničkih taktika kao što su subverzija, terorizam i gerilske taktike
* Decentralizovane snage

## Historija
Koncept su prvi opisali autori William S. Lind, pukovnik Keith Nightengale (Američka vojska), kapetan John F. Schmitt (USMC), pukovnik Joseph W. Sutton (američka vojska) i potpukovnik Gary I. Wilson (USMCR) u *Marine Corps Gazette" iz 1989.  članak pod naslovom "Promjenjivo lice rata: u četvrtoj generaciji". U 2006., koncept je proširio pukovnik USMC Thomas X. Hammes (ret.) u svojoj knjizi, *The Sling and The Stone*.

Generacije ratovanja koje su opisali ovi autori su:
* Prva generacija (1gW): taktika linija i kolona, koji se razvio u doba glatke cijevi mušketa. Lind opisuje prvu generaciju ratovanja kao početak nakon Vestfalskog mira 1648. godine, čime je okončan Tridesetogodišnji rat i ustanovljena je potreba države da organizira i vodi rat. 1GW se sastojao od strogo uređenih vojnika sa disciplinom odozgo prema dolje. Ove trupe bi se borile u bliskom redu i polako napredovale. Ovo se počelo mijenjati kako se mijenjalo bojno polje. Stare taktike linija i kolona sada se smatraju samoubilačkim jer su se luk i strijela/mač pretvorili u pušku i mitraljez.
* Druga generacija: taktika linearne vatre i kretanja, uz oslanjanje na indirektnu vatru. Ova vrsta ratovanja se može vidjeti u ranim fazama Prvog svjetskog rata gdje je još uvijek postojalo striktno pridržavanje vježbe i discipline formacije i uniforme. Međutim, ostala je ovisnost o artiljeriji i vatrenoj moći da se razbije zastoj i krene ka odlučujućoj bici.
* Treća generacija: taktika infiltracije radi zaobilaženja i urušavanja neprijateljskih borbenih snaga umjesto da se pokušava približiti i uništiti ih i dubinska odbrana. Vojska 3GW nastoji da zaobiđe neprijatelja i napadne njegov zadnji deo, kao što je taktika koju su koristili njemačke jurišne trupe u Prvom svetskom ratu protiv Britanaca i Francuza kako bi prekinuli zastoj u rovovskom ratu (Lind 2004). Ovi aspekti 3GW prelivaju se u 4GW jer je takođe ratovanje brzine i inicijative. Međutim, cilja i na vojne snage i na domaće stanovništvo.

Upotreba ratovanja četvrte generacije može se pratiti do perioda Hladnog rata, dok su supersile i velike sile pokušavale da zadrže kontrolu nad kolonijama i zarobljenim teritorijama. Nesposobni da izdrže direktnu borbu protiv bombardera, tenkova i mitraljeza, nedržavni subjekti su koristili taktiku obrazovanja/propagande, izgradnje pokreta, tajnosti, terora i/ ili konfuziju za prevazilaženje tehnološkog jaza.

Ratovanje četvrte generacije često je uključivalo pobunjeničke grupe ili druge nasilne nedržavne aktere koje pokušavaju da implementiraju sopstvenu vladu ili ponovo uspostave staru vladu nad trenutnom vladajućom moći. Međutim, nedržavni entitet ima tendenciju da bude uspješniji kada ne pokušava, barem kratkoročno, nametnuti vlastitu vladavinu, već pokušava jednostavno dezorganizirati i delegitimizirati državu u kojoj odvija se rat. Cilj je da se državni protivnik natjera da troši ljudstvo i novac u pokušaju da uspostavi red, idealno na takav način da to samo povećava nered, sve dok se država ne preda ili povuče.
Ratovanje četvrte generacije se često vidi u sukobima koji uključuju neuspjele države i građanske ratove, posebno u sukobima koji uključuju nedržavne aktere, nerješiva etnička ili vjerska pitanja ili velike konvencionalne vojne razlike. Mnogi od ovih sukoba se javljaju u geografskom području koje opisuje autor Thomas P.M. Barnett kao Neintegrirajući jaz, protiv kojeg se bore zemlje iz globalizovanog funkcionalnog jezgra.

Ratovanje četvrte generacije ima mnogo zajedničkog sa tradicionalnim sukobima niskog intenziteta u svojim klasičnim oblicima pobune i gerilskog rata. Kao i u tim malim ratovima, sukob inicira "slabija" strana kroz akcije koje se mogu nazvati "ofanzivom". Razlika je u načinu na koji protivnici 4GW prilagođavaju te tradicionalne koncepte današnjim uslovima. Ove uvjete oblikuju tehnologija, globalizacija, vjerski fundamentalizam i promjena moralnih i etičkih normi koja daje legitimitet određenim pitanjima koja su se ranije smatrala ograničenjima vođenja rata. Ova amalgamacija i metamorfoza proizvodi nove načine ratovanja i za entitet u ofanzivi i za onaj u defanzivi.

## Karakteristike
Ratovanje četvrte generacije obično karakteriše nasilni nedržavni akter (VNSA) koji se bori protiv države. Ova borba se može izvoditi fizički, kao što su moderni primjeri Hezbolah ili Tigrovi oslobođenja Tamil Eelama (LTTE). U ovom području, VNSA koristi sva tri nivoa ratovanja četvrte generacije. To su fizički (stvarna borba; smatra se najmanje važnim), mentalni (volja za borbom, vjera u pobjedu, itd.) i moralni (najvažniji, to uključuje kulturne norme itd.) nivoi.

Neprijatelj kod 4GW ima sljedeće karakteristike: nedostatak hijerarhijskog autoriteta, nedostatak formalne strukture, strpljenja i fleksibilnosti, sposobnost da se zadrži nizak profil kada je to potrebno i mala veličina. 4GW protivnik može koristiti taktiku pobunjenika, terorista ili gerilaca, kako bi vodio rat protiv infrastrukture jedne nacije. Ratovanje četvrte generacije odvija se na svim frontovima: ekonomskom, političkom, medijskom, vojnom i civilnom. Konvencionalne vojne snage često moraju prilagoditi taktiku za borbu protiv neprijatelja od 4GW.

Otpor također može biti ispod fizičkog nivoa nasilja. To je putem nenasilnih sredstava, kao što je Ghandijevo protivljenje Britanskom carstvu ili marševi koje je predvodio Martin Luther King Jr. Obojica su željeli da svoje frakcije deeskaliraju sukob dok država eskalira protiv njih, a cilj je slabljenje protivnika na moralnom i mentalnom nivou, a ne na fizičkom nivou. Država se tada smatra opresivnom i gubi podršku.

Još jedna karakteristika ratovanja četvrte generacije je da su za razliku od rata treće generacije, snage VNSA decentralizovane. Uz ratovanje četvrte generacije, možda čak i ne postoji jedinstvena organizacija i da se manje grupe organiziraju u improvizirane saveze, kako bi ciljali veću prijetnju (to su državne oružane snage ili neka druga frakcija). Kao posljedica toga, ovi savezi su slabi i ako je vojno rukovodstvo države dovoljno pametno, oni mogu podijeliti svog neprijatelja i navesti ih da se bore među sobom.

Ratni ciljevi četvrte generacije:
* Preživljavanje;
* Uvjeriti neprijateljske donositelje političkih odluka da su njihovi ciljevi ili nedostižni ili preskupi za percipiranu korist.

Ipak, još jedan faktor je da su se politički centri gravitacije promijenili. Ovi centri gravitacije mogu se okretati oko nacionalizma, religija ili časti porodice ili klana.

Razdvojene snage, kao što su gerilci, teroristi i izgrednici, kojima nedostaje centar gravitacije, uskraćuju svojim neprijateljima žarišnu tačku u kojoj mogu zadati udarac okončanju sukoba.), značaj koji se pridaje sistemskom poremećaju vis-a-vis uništavanju ciljeva i sofisticiranoj upotrebi tehnoloških napretka (uključujući društvene medije i tehnologiju mobilnih komunikacija). Teroristička mreža bi mogla biti dizajnirana da bude ili akefalna (bez glave poput Al-Kaide nakon Bin Ladena) ili polikefalna (hidra glava poput kašmirskih separatista). Mreže društvenih medija koje podržavaju teroriste karakteriziraju petlje pozitivne povratne informacije, čvrsta sprega i nelinearna propagacija odgovora (tj. mala perturbacija koja uzrokuje veliku nesrazmjernu reakciju).

## Kritika 
Teorija „četvrte generacije ratovanja“ kritizirana je na osnovu toga da je „ništa drugo do prepakivanje tradicionalnog sukoba između nedržavnih pobunjenika i vojnika nacionalne države."

Institut za strateške studije pisac i Ratnog koledža Sjedinjenih Država profesor Antulio J. Echevarria II, u svom članku *Rat četvrte generacije i drugi mitovi*, argumentira ono što se naziva *četvrta generacija ratovanja* da su to jednostavno pobune. On također tvrdi da je 4GW "ponovno izmislio" Lind kako bi stvorio izgled da je predvidio budućnost. Echevarria piše: "Generacijski model je neefikasan način da se prikaže promjena u ratovanju. Jednostavno pomjeranje se rijetko dešava, značajni razvoji se obično dešavaju paralelno." Kritiku je odbacio John Sayen, vojni historičar i penzionisani potpukovnik u rezervi marinskog korpusa.

General-pukovnik Kenneth F. McKenzie Jr., USMC, karakteriše teoriju *četvrte generacije ratovanja* kao *eleganciju irelevantnosti* i navodi da su *njeni metodi nejasni, njene činjenice sporne i otvorene za različita tumačenja, a njena relevantnost je upitna."

Rod Thornton tvrdi da Thomas Hammes i William S. Lind "pružaju analitičko sočivo kroz koje se može sagledati vrsta opozicije koja sada postoji 'tamo vani' i da se istaknu nedostaci trenutne američke vojske u obračunu s tom opozicijom." Umjesto da ratovanje četvrte generacije bude objašnjenje za novi način ratovanja, ono omogućava miješanje različitih generacija ratovanja s izuzetkom što četvrta generacija također uključuje novu tehnologiju. Teoretičari ratovanja četvrte generacije, poput Linda i Hammesa, žele naglasiti da "ne samo da struktura i oprema vojske nisu pogodni za problem 4GW, već i njena psiha".

## Također pogledajte
## Reference
Kategorija:Vojne doktrine
Kategorija:Vojne operacije po vrsti
Kategorija:Psihološki rat
Kategorija:Ratovanje po vrsti
Kategorija:Ratovanje nakon 1945.