Tunel spasa

**Tunel spasa** je sarajevski ratni tunel koji je napravljen tokom opsade Sarajeva 1993. Tunel je napravljen ispod piste Sarajevskog aerodroma i povezivao je dvije teritorije pod kontrolom Armije Republike Bosne i Hercegovine (Dobrinja i Butmir), pa se tako i tunel zvao **Tunel D-B**. Tunel je dužine 785,5 m, širine oko 1 m i visine oko 1,5 m, iako je na nekim dijelovima visina i do 1,8 m. Tunel se u zvaničnim razgovorima ARBIH-a i UN-a vodio pod imenom "Tunel kojeg nema". Tunel je bio najstrožija tajna Sarajeva jer su kroz tunel u Sarajevo stizali hrana, oružje, cigarete.

Tokom 1994. tunelom su postavljene šine po kojima su išla kolica.
 
Također tokom 1994. godine za tunel je saznala vojska Republike Srpske tako da je Ratko Mladić tražio od UN-a koji je držao Aerodrom da se tunel sruši i zatvori. Potom je VRS pokušala kopanjem drugog tunela i preusmjeravanjem rijeke Željeznice da potopi tunel i tako ga onesposobi, međutim ta  namjera nije uspjela.

## Izgradnja 
Iako je ideja nastala ranije, a neke pripremne radnje su obavljene i prije, kao zvanični datum početka izgradnje tunela uzima se 29. januar 1993. Izgradnja se odvijala u teškim okolnostima, kako zbog stroge tajnosti tako i zbog nedostatka materijalnih sredstava. S butmirske strane tunela, kao podzida, koristilo se drvo dok je s druge strane, usljed nedostatka tog materijala, korišten čelik. Najeći problem kod zemljanih radova predstavljale su površinske i podzemne vode usljed čega su instalirane pumpe koje su izbacivale vodu na "ničiju zemlju". Problem je predstavljalo i odlaganje iskopanog materijala obzirom da je projekat vođen u tajnosti. Ukupno je na obje strane tunela bilo angažovano oko 300 ljudi.
U 2004, lokalni organi za planiranje su tražili sredstva za "potpunu rekonstrukciju tunela" i "izgradnju muzejskih objekata na mjestu ulaza i izlaza iz tunela".

Posjetioci muzeja i dalje mogu proći dionicom tunela u dužini od oko 20 metara.

Svrha postojanja muzeja, po Vladimiru Zubiću, zamjeniku Gradskog vijeća Sarajeva je da je muzej "podsjetnik svima, da za takvim objektom kao što je ovaj tunel, koji je omogućio stanovnicima opkoljenog grada minimum egzistencije, nikada više ne postoji potreba. Tunel će biti mjesto gdje će mladi ljudi moći učiti o dijelu svoje nedavne historije i to će biti dokaz da je taj dio naše historije nikada neće biti zaboravljen."

Kuća i zemljišta oko ulaza u Tunel spasa je u vlasništvu Bajre Kolara, koji i upravlja muzejom. U dokumentarcu u kojem se govori o ratnom tunelu u Sarajevu on navodi razlog za pretvaranje svoje privatne kuće u muzej: "Sve što smo imali, dali smo za odbranu i oslobađanje Sarajeva". Iako postoji već 15 godina bez ikakve vladine finansijske podrške, muzej predstavlja jednu od posjećenijih lokacija bosanskohercegovačkog glavnog grada. Turističke ture u Sarajevu sadrže i posjetu ovom muzeju kao jednoj od ratnih lokacija u gradu.

## Galerija 

Datoteka:Sarajevo tunnel.jpg|Unutrašnjost tunela
Datoteka:Sarajevo tunnel cart.jpg|Kolica za transport kroz tunel
Datoteka:Presidents Chair, Sarajevo tunnel.jpg|"Predsjednička stolica" za prijevoz važnijih osoba kroz tunel
Datoteka:Sarajevo tunnel museum (1).jpg|Muzej sarajevskog tunela

## Također pogledajte 
* Opsada Sarajeva

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* 
* 

Kategorija:Građevine u Sarajevu
Kategorija:Opsada Sarajeva
Kategorija:Rat u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Muzeji u Sarajevu