Izložbeni Lewisov i Clarkov zlatni dolar

**Izložbeni Lewisov i Clarkov zlatni dolar** je komemorativni novčić koji je iskovan 1904. i 1905. kao dio učešća vlade Sjedinjenih Država na Stogodišnjoj izložbi Lewis and Clark, održanoj posljednji put u u Portlandu, Oregon. Novčić je dizajnirao glavni graver Charles E. Barber. Prodaja novčića nije išla dobro, pa je iskovano manje od jedne desetine odobrenog tiraža od 250.000 komada.

Ekspediciju Lewisa i Clarka, prvu evropsko-američku kopnenu grupu koja je stigla do obale Tihog okeana, predvodili su Meriwether Lewis i William Clark, nakon kupovine Louisiane 1803. Između 1804. i 1806, njeni članovi su putovali od Saint Louisa do obale Oregona i nazad, pružajući informacije i razbijajući mitove o velikoj površini koju su Sjedinjene Države stekle kupovinom. Sajam u Portlandu obilježio je stogodišnjicu tog putovanja.

Novčiće je, uglavnom, javnosti prodavao numizmatički promotor Farran Zerbe, koji je također prodavao Izložbeni dolar kupovine Louisiane. Kako nije mogao prodati veći dio, kovnica je istopila višak kovanica. Kovanice su nastavile da rastu u vrijednosti, a danas vrijede između nekoliko stotina i hiljada dolara, ovisno o stanju. Izložbeni Lewisov i Clarkov dolar je jedini američki novčić koji ima "dvije glave", sa portretom jednog od vođa ekspedicije na svakoj strani.

## Pozadina 
Kupovina Louisiane 1803. godine više je nego udvostručila površinu američke nacije. U želji da sazna nešto o novom posjedu, predsjednik Thomas Jefferson dobio je odobrenje od Kongresa za istraživačku ekspediciju i imenovao svog privatnog sekretara Meriwether Lewisa da je vodi. Kapetan u vojsci Sjedinjenih Država, Lewis odabrao je Williama Clarka, bivšeg poručnika vojske i mlađeg brata heroja američkog rata za nezavisnost Georgea Rogersa Clarka, za suvođu ekspedicije. Lewis i William Clark su služili zajedno i izabrali tridesetak ljudi, nazvanih Corps of Discovery, da ih prate. Mnogi od njih su bili graničari iz Kentuckyja koji su bili u vojsci, kao i lađari i drugi sa potrebnim vještinama. Ekspedicija je krenula iz oblasti rijeku Missouri, Lewis i Clark su upoznali Sacagaweu, ženu iz plemena Lemhi Shoshone. Sacagaweu je zarobilo drugo pleme i prodata je kao rob Toussaintu Charbonneauu, francusko-kanadskom lovcu, koji ju je učinio jednom od svojih žena. I Charbonneau i Sacagawe bili su prevodioci za ekspediciju, a prisustvo Indijanke (i njenog malog sina Jean Baptiste Charbonneaua ) pomoglo je u uvjeravanju neprijateljskih plemena da ekspedicija Lewisa i Clarka nije bila ratna grupa. Velika usluga koju je Sacagawe pružila ekspediciji bila je da pomogne u kupovini konja, potrebnih da bi grupa mogla preći planine nakon što su morali da napuste Missouri približavajući se kontinentalnoj granici. Jedan od razloga njenog uspjeha bio je taj što se pokazalo da je indijanski poglavica čiju su pomoć tražili Sacagawein brat.  

Ekspedicija je provela zimu 1804–1805 ulogorivši se u blizini mjesta Bismarck, Sjeverna Dakota. Otišli su odatle 7. aprila 1805. i došli na Tihi okean, blizu Astorije, Oregon, 7. novembra. Nakon što su prezimili i istražili ovo područje, krenuli su na istok 23. marta 1806. i stigli u St. Louis šest mjeseci ili dan kasnije. Samo jedan član ekspedicije je umro na putu, najvjerovatnije od upale slijepog crijeva. Iako nisu pronašli mamute ili slane planine za koje se smatra da su na američkom zapadu, "to je bio mali gubitak u poređenju sa onim što su dobili".  Pored znanja o teritorijama koje su kupile SAD, to je uključivalo uspostavljanje odnosa sa Indijancima i povećano interesovanje javnosti na Zapadu nakon objavljivanja njihovih dnevnika. Nadalje, istraživanje države Oregon kasnije je pomoglo američkim zahtjevima na to područje.  U znak zahvalnosti za njihovu službu naciji, Kongres je dao Lewisu i Clarku grantove za zemljište i oni su postavljeni u vladine službe na Zapadu. 

## Početak 
Početkom 1895. godine, Oregonci su predložili počast stogodišnjici ekspedicije Lewisa i Clarka sajmom koji će se održati u Portlandu, gradu koji se nalazi na ruti putovanja. 1900., odbor portlandskih biznismena počeo je da planira događaj, izdavanje dionica bilo je uspješno krajem 1901., a izgradnja je počela 1903. godine. Duga nastojanja da se dobije podrška savezne vlade uspjela je kada je predsjednik Theodore Roosevelt potpisao nacrt zakona o aproprijacijama 13. aprila 1904. godine. Ovim je nacrtom dodijeljeno 500.000 dolara autoritetima za izložbu, i također je odobrio izdavanje zlatnog dolara za obilježavanje ovog historijskog događaja, dok su dizajn i natpisi prepušteni odluci sekretara trezora. Organizacioni komitet je bio jedini subjekt kome je bilo dozvoljeno da ih kupi od vlade, i mogao je to da uradi po nominalnoj vrijednosti, do granice kovanja od 250.000. 

Numizmatičar Farran Zerbe zalagao se za donošenje autorizacije. ON nije bio samo kolekcionar i diler novčića, već je promovirao hobi kroz svoju putujuću izložbu "Novac svijeta". Zerbe, predsjednik Američkog numizmatičkog udruženja od 1908. do 1910. godine, bio je uključen u prodaju prigodnih kovanica više od 20 godina, počevši od 1892.   Organizatori izložbe u Portlandu postavili su ga da bude zadužen za prodaju zlatnog dolara. 

Izgubljeni su detalji o pripremi komemorativnog dolara; kovnica je uništila mnoge zapise 1960-ih.  Glavni graver kovnice Charles E. Barber bio je odgovoran za dizajn. 

== Dizajn == 
Numizmatički historičari Don Taxay i Q. David Bowers sugeriraju da je Barber najvjerovatnije zasnovao svoje nacrte na portretima Luisa i Clarka američkog slikara Charlesa Willsona Pealea pronađenih u dvorani Independence Hall u Philadelphiji.   Taxay je Barberove napore smatrao "uobičajenim".  Ovaj komad je jedini američki novčić koji ima "dvije glave" i ima jedan portret na svakoj strani. 

## Reference 
Kategorija:Historijske valute