Muenkeov sindrom

**Muenkeov sindrom**, također poznat kao ** FGFR3-vezana kraniosinostoza**, je stanje specifično za čovjeka koje karakterizira prerano zatvaranje određenih kostiju  lubanje tokom razvoja organizma, što utiče na oblik glave i lica. Prvi put ga je opisao Maximilian Muenke, a javlja se u otprilike 1/30.000 novorođenčadi. Ovo stanje čini oko 8% svih slučajeva kraniosinostoza.

## Znakovi i simptomi
Mnogi ljudi sa ovim poremećajem imaju prerano spajanje kostiju lobanje duž koronsog šava. Međutim, nije svaki slučaj imao kraniosinostozu. Drugi dijelovi lobanje također mogu biti deformirani. Ovo obično uzrokuje abnormalno oblikovanu glavu, široko postavljene oči, nisko postavljene uši i spljoštene jagodične kosti kod ovih pacijenata. Oko 5% oboljelih osoba ima povećanu glavu (makrocefalija). Također može biti povezan sa oštećenjem sluha u 10–33% slučajeva; važno je za pogođene osobe da urade testove sluha, kako bi provjerili mogućnost problema. Mogu izgubiti oko 33–100% sluha.

Većina ljudi s ovim stanjem ima normalan intelekt, ali mogući su zastoj u razvoju i poteškoće u učenju. Znakovi i simptomi Muenkeovog sindroma variraju među oboljelim osobama, a neki nalazi se preklapaju s onima koji se mogu vidjeti kod drugih sindroma kraniosinostoze. Između 6% i 7% ljudi sa genskom mutacijom povezanom s Muenkeovim sindromom nema nijednu od karakterističnih osobina ovog poremećaja.

### Druge implikacije Muenkeovog sindroma
Osim kraniosinostoze, sugerirano je da su gubitak sluha i poteškoće u učenju česti kod Muenkeovog sindroma. Prema Ulster Medical Journalu, većina osoba s Muenkeovim sindromom može imati nalaze sa problemima udova. Najčešći očni nalaz kod Muenkeovog sindroma je strabizam koji su proučavali dr. Agochukwu-Nwubah i njen istraživački tim.
Otprilike 20% oboljelih od Muenkeova sindroma također biva pogođeno epilepsijom.

## Uzroci
Muenkeov sindrom je uzrokovan specifičnom mutacijom gena FGFR3. Mutacija nastaje nasumično; nema potpunog razumijevanja za uzrok ove mutacije. Izauiva da protein FGFR3 bude previše aktivan; ometa normalan rast kostiju i omogućava kostima lobanje da se prerano spoje. Ne postoji veza između bilo čega što je majka učinila (ili nije) da bi aktivirala sindrom. Ako nijedan od roditelja nema Muenkeov sindrom, šanse da dobiju još jedno dijete sa sindromom su minimalne.
Ovo stanje se nasljeđuje autosomno dominantno. To znači da ako roditelj ima Muenkepv sindrom, svako novorođenče ima šanse od 50% da gsa naslijedi.

## Genetika
  koji ilustrira da se Muenkeov sindrom se nasljeđuje po autosomno dominantnom obrascu.]] 
Muenkeov sindrom nasljeđuje se po autosomno dominantnom obrascu. U nekim slučajevima, oboljela osoba nasljeđuje mutaciju od jednog zahvaćenog roditelja. Ako se pokaže da pacijent ima Muenkeov sindrom, šanse su 50:50% da ga prenesu na svoju djecu. Međutim, nisu svi slučajevi sindroma očigledni. Drugi slučajevi mogu biti posljedica novih mutacija u genu. Ovi slučajevi se javljaju kod ljudi koji nemaju historiju poremećaja u njihovoj porodici.

Jedna mutacija gena FGFR3 uzrokuje ovaj sindrom. Gen FGFR3 daje upute za stvaranje proteina koji je uključen u razvoj i održavanje koštanog i moždanog tkiva. Ova mutacija uzrokuje da protein FGFR3 bude previše aktivan, što ometa normalan rast kostiju i omogućava kostima lobanje da se spoje prije nego što bi trebalo.

Kako navode istraživači sa Univerziteta Washington, Muenkeov sindrom se nasljeđuje na autosomno dominantan način s nepotpunom penetracijom i promjenjivom ekspresivnošću. ”Prenatalna dijagnoza trudnoća s povećanim rizikom je moguća ako je definišuća mutacija identificirana u porodici (Agochukwu et.al. 2006). Prema članku „Kraniosinostoza: molekularna genetika“, penetracija je veća kod žena (87%) nego kod muškaraca (76%). Prema Journal of Anatomy, procjenjuje se da Muenkeov sindrom čini 25%– 30% svih genetičkih uzroka kraniosinostoze.

## Dijagnoza
Dijagnoza Muenkeovog sindroma sumnja se na abnormalni oblik lobanje i koronske kraniosinostoze. Godine 2006., Agochukwu i njene kolege zaključile su da “Izraziti fenotip Muenkeovog sindroma uključuje: uni– ili bilateralnu koronsku sinostozu, hipoplaziju srednjeg lica, široke prste i brahidaktiliju. Zbog fenotipskog preklapanja i/ili blagih fenotipova, klinička diferencijacija ovog sindroma može biti teška. Sumnja na dijagnozu potvrđuje se krvnim testom za provjeru mutacije gena. Da bi se utvrdio stepen bolesti kod osobe kojoj je dijagnosticiran Muenkeov sindrom, preporučuju se različite provjere.

## Liječenje
Liječenje Muenkeovog sindroma je usmjereno na korekciju abnormalnog oblika lobanje i odražava liječenje koronske kraniosinostoze. Nenormalni obrasci rasta nastavljaju se tokom godina rasta; stoga bi intervencija, tačna dijagnoza i prilagođeni, stručno provedeni plan liječenja trebali biti primarna briga. Iako vrijeme operacije može biti vrlo individualizirano, hirurška korekcija bikoronske kraniosinostoze najčešće se radi u dobi  između 6 i 12 mjeseci. Operacija se obično izvodi kroz rez na tjemenu koji leži skriven unutar kose na glavi. Kraniofacijalni hirurg radi u dogovoru sa pedijatrijskim neurohirurgom kako bi bezbedno uklonio kosti lobanje. Zatim, kraniofacijalni hirurg preoblikuje i repozicionira te kosti kako bi lubanji dao normalniji oblik.

## Reference
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjski linkovi 
* National Institute of Health's Reference
* GeneReview/NIH/UW entry on Muenke Syndrome

Kategorija:Geni na hromosomu 4
Kategorija:Urođeni poremećaji
Kategorija:Nedostaci receptora ćelijske površine
Kategorija:Bolesti nervnog sistema
Kategorija:Sindromi