Lupus

**Lupus** ili **sistemski eritemski lupus** jest autoimuna bolest u kojoj imunološki sistem postaje hiperaktivan i napada normalno, zdravo tkivo. To rezultira simptomima kao što su upala, otok i oštećenje zglobova, kože, bubrega, krvi, srca i pluća.

Kod normalne funkcije imunološkog sistema proteini koji se zovu antitijela imaju ulogu u zaštiti i borbi protiv antigena (supstance sposobne da izazovu određene imune odgovore), kao što su virusi i bakterije. Lupus dovodi imuni sistem u stanje u kojem on nije u mogućnosti praviti razliku između antigena i zdravog tkiva. Ovo ima za posljedicu da antitijela imunog sistema direktno djeluju protiv zdravog tkiva – ne samo antigena – izazivajući oticanje, bol i oštećenje tkiva.

## Historija 
[mini|250p|desno|[Vukodlak (Nirnberška hronika iz 1493) – lupusni osip na licu ljudima je sličio vuku, uz srednjovjekovno praznovjerje o vukodlacima.]]
Historija lupusa može se podijeliti u tri perioda:
***Klasični period – **400. p. n. e. Hipokrat prvi opisuje crvene ulceracije (čireve) na koži, koje su možda ili mogu biti povezane s lupusom. Termin *lupus* prvi se put koristi za opisivanje crvenih ulceracija na licu u srednjem vijeku. Termin je prvi primijenio dr. Rogerius oko 1200, koristeći ga za opisivanje klasičnog malarijskog osipa. Godine 1885. William Osler u objavljenim radovima opisuje promjene na srcu, plućima, zglobovima, mozgu, bubrezima i želucu, a navodi i slučajeve lupusa bez kožnih promjena.

Historičari medicine u svojim istraživanjima iznose podatak da su osobe s porfirijom (bolest koja ima mnogo sličnih simptoma s lupusom) označavane kao vampiri i vukodlaci, zbog osjetljivosti na svjetlost, ožiljaka, rasta kose i porfirijom izazvanih smećkastocrvenih mrlja na zubima kod teških oblika recesivnih (nasljednih) porfirija (ili kombinacije poremećaja, poznate kao dvojna, homozigotna ili jednozigotna porfirija).
* Druga pretpostavka je da su neki doktori osip na koži u toku lupusa upoređivali s lezijama koje podsjećaju na ogrebotine ili ujede vuka.

**Rizik od pobačaja**

Rizici od trudnoće kod bolesnica s lupusom realni su za majke i fetus. Otprilike 10% trudnoća u svijetu trenutno završava pobačajem. U 1. tromjesečju gubitak ploda ponekad se ne može povezati sa znacima aktivnog lupusa. Kasnije se javljaju gubici ploda, prije svega zbog antifosfolipidnog sindroma, ponekad i bez obzira na tretman heparinom i aspirinom. Sve žene s lupusom, čak i ako nemaju pobačaj u historiji bolesti, trebale bi biti testirane na antifosfolipidna i antikardiolipinska antitijela prije začeća. Ove trudnoće su s visokim rizikom, ali uz odgovarajuću kontrolu razvoja fetusa, uključujući i ultrazvuk za praćenje rasta i razvoja placente i biofizičkog profila, uglavnom od 26. sedmice pa nadalje, mnoge od ovih beba mogu biti spašene od nastanka ozbiljne insuficijencije placente. Ne postoji konsenzus ljekara o tome je li za liječenje trudnica s lupusom indicirana primjena antifosfolipidnih antitijela kod prve trudnoće, jer su dobri rezultati dobijeni i primjenom samo aspirina.

U procjeni toga je li trudnoća kod bolesnica s lupusom rizična koriste se dva glavna kriterija: 
**Vaskularna tromboza*; žena koja je imala venske ili arterijske tromboze treba biti u toku terapije tretirana antikoagulansima tokom naredne trudnoće.
**Morbiditet ploda u trudnoći;* žena koja je imala morbiditet ploda u trudnoći - na početku ili u kasnijoj trudnoći ili je imala teške eklampsije ili insuficijenciju placente - treba koristiti profilaktičke doze heparina i aspirina tokom naredne trudnoće.

## Epidemiologija 
Prema podacima Američke fondacije za lupus (LFA), 1,5 do dva miliona Amerikanaca ima neki oblik lupusa. Broj slučajeva bolesti kod sistemskog eritemskog lupusa iznosi 5,1 na 100.000 godišnje. Učestalost lupusa je približno 52 slučaja na 100.000 ljudi u SAD-u. Iako se bolest javlja kod oba spola, kod žena se bolest javlja 9 puta češće, a nastaje obično između 15 i 45. godine života. Kod afroameričkih žena znaci bolesti mnogo su teži i prati ih visok mortalitet.

Procjenjuje se da u Italiji boluje, s klinički jasnim znacima lupusa, otprilike 60.000 ljudi. Godišnje povećanje broja slučajeva lupusa u Italiji iznosi približno 1500. Na osnovu rezultata ove procjene, bolest koja je do 2005. u Italiji tretirana kao rijetka, od 2006. je klasificirana kao hronična bolest jer skoro svaki 5000. stanovnik Italije boluje od ove bolesti.

Najveća učestalost SEL-a u svijetu prijavljena je u Italiji, Španiji, na Martiniqueu i karipskim ostrvima pod suverenitetom Velike Britanije.

### Mortalitet
Očekivano trajanje života pacijenata s lupusom produženo je sa četverogodišnjeg preživljavanja sa stopom od 50% u 1950. na 15-godišnje preživljavanje sa stopom od 80% danas. Kod mlađih bolesnika uzrok smrti u roku od 15 godina najčešće su infekcije. Poslije 35. godine pacijent ima više izgleda da umre od infarkta miokarda.

Zarazne bolesti jedan su od vodećih uzroka morbiditeta i mortaliteta kod lupusa s udjelom od 29% svih smrtnih slučajeva kod tih pacijenata. Žene s lupusom između 35 i 44 godina imaju 52 puta veći rizik od infarkta miokarda nego žene mlađeg životnog doba.

10-godišnja stopa preživljavanja u pojedinim zemljama u Aziji i Africi znatno je niža i u rasponu je od 60-70%.

## Etiologija 
Mada se tačno ne zna šta uzrokuje lupus i druge autoimune bolesti, većina ljekara vezuje njegovu pojavu za genetičke i ekološke uzročnike.

Poznato je iz svakodnevne prakse da se lupus često javlja kao porodična bolest, što navodi na pretpostavku da je za njegovu pojavu bitna nasljedna predispozicija. Ona stvara uslov za nastanak lupusa, ali se bolest javlja tek poslije kontakta organizma s nekim faktorima iz životne sredine koji pokreću mehanizam bolesti.

Veći broj slučajeva kod žena nego kod muškaraca (odnos 9:1) ukazuje na to da bolest mogu aktivirati i određeni hormoni. Hormoni poput estrogena reguliraju progresiju simptoma bolesti jer imaju tendenciju da njihov nivo raste pred menstruaciju i/ili u toku trudnoće.

Patogena autoantitijela primarni su uzrok oštećenja tkiva kod oboljelih od lupusa. Produkcija ovih antitijela nastaje pomoću složenog mehanizma koji uključuje svaki ključni aspekt imunološkog sistema.

Abnormalni mobilni i humoralni odgovor na formiranje ovih autoantitijela modulira se genetskim predispozicijama, životnom sredinom, hormonalnim i drugim faktorima; 
*Genetski faktori:
:*MHC geni HLA-A1, HLA-B8 i HLA-DR3 povezani su s lupusom
;*Genetički faktori C1, C2 i C4 
*Faktori životne sredine  
:*Ekstremni stres 
:*Izlaganje ultraljubičastom svjetlu (najčešće suncu) 
:*Pušenje 
:*Neki lijekovi, antibiotici, posebno oni iz sulfa penicilinske grupe 
:*Neke infekcije, kao što su citomegalovirusi (CMV), parvovirusi, infekcije hepatitisom C i Epstein-Barrov virus (kod djece) 
:*Izlaganje hemijskim elementima i spojevima (trihloretilen, silicij, pesticidi, živa i druge materije iz vode i prašine)

## Klinička slika 
Praksa je pokazala da ne postoje dva ista slučaja s identičnim kliničkim znacima bolesti, nego širok spektar simptoma koji potječu iz raznih dijelova tijela.
 
Ponekad se klinička slika razvija postepeno, a ponekad iznenada. Ona može biti u blažem ili izraženijem obliku. Većina ljudi sa znacima lupusa ima poremećaj u nekoliko organa i u težim slučajevima to može dovesti do problema sa bubrezima, srcem, plućima, krvlju ili nervnim sistemom.
 
**Na početku bolesti kliničku sliku karakteriziraju sljedeći znaci:**
* deformacija zglobova praćena bolom (artralgija), artritis, kao i oticanje zglobova, posebno malih zglobova na rukama, laktovima, koljenima
* oticanje ruku i nogu zbog problema s bubrezima 
* groznica s temperaturom većom od 38&nbsp;°C
* produženi ili ekstremni umor
* osip na koži, nešto izraženiji na rukama, licu, vratu ili leđima 
* karakterističan oblik osipa na licu preko obraza i nosa u obliku leptira 
* anemija (praćena nedostatkom kisika u eritrocitima) 
* bol u prsima na duboko disanje ili nedostatak daha 
* osjetljivost na sunce i jako svjetlo (fotoosjetljivost)
* gubitak kose (alopecija)
* poremećaji zgrušavanja krvi
* Raynaudov sindrom: karakterizira se promjenama na prstima koji su blijedi i/ili plavi, ili crveni i hladni 
* pojava čireva u nosu i ustima
* suhe oči 
* česta i laka pojava modrica na koži 
* anksioznost, depresija, glavobolja, gubitak pamćenja

## Komplikacije 
mini|desno|220p|Lokalizacija mogućih komplikacija kod sistemskog eritemskog lupusa
Najčešće komplikacije kod sistemskog lupusa:
* zbog nagomilavanja antitijela unutar ćelija (glomerula) bubrega, kao jedna od komplikacija lupusa javlja se lupusni nefritis. U težim oblicima ovog poremećaja može eventualno doći do otkazivanja bubrega, što nameće potrebu za dijalizom ili transplantacijom bubrega. 
* Ostale komplikacije: 
:* hemolitička anemija (uništavanje eritrocita)
:* infekcije
:* miokarditis (zapaljenje srčanog mišića)
:* poremećaj ponašanja
:* serozna upala plućne ili srčane maramice
:* trombocitopenija (nizak nivo trombocita u krvi)
:* teži oblik artritisa

## Dijagnoza
Dijagnoza lupusa zasniva se na kombinaciji subjektivnih simptoma, objektivnih znakova i rezultata testova, a nakon što se pravilnom diferencijalnom dijagnostikom isključe druge bolesti.

Da bi se olakšala dijagnostika lupusa i njegovo razlikovanje od ostalih bolesti, *Američka reumatološka asocijacija* (ARA) sastavila je listu od 11 kriterija koji ukazuju na lupus. Oni su, zapravo, neki od najčešćih simptoma kod bolesnika s lupusom. Iskusni ljekari ipak mogu postaviti dijagnozu lupusa i bez ovih kriterija.

**Bolesnik s lupusom mora imati najmanje 4 od 11 karakteristika bolesti s ove liste u bilo kojem trenutku od početka bolesti.** Kriteriji su: 
#***Osip u obliku leptira***, crvene boje, lokaliziran u predjelu obraza i prijevoja nosa. 
#***Fotoosjetljivost kože*** ili prekomjerna reakcija kože na sunčevu svjetlost. Promjene su vidljive obično samo na koži izloženoj suncu, dok je koža prekrivena odjećom pošteđena promjena. 
#***Izdignuti prhutavi osip u obliku novčića***; karakterističan je za diskoidni lupus, koji se javlja na licu, koži glave, ušima, prsima ili rukama. Nakon izlječenja, diskoidni lupus može ostaviti ožiljak. Diskoidne promjene češće su kod crne djece nego kod ostalih rasnim grupama. 
#***Ranice na sluzokoži***; mala oštećenja u ustima ili nosu. Obično su ranice bezbolne, ali onē u nosu mogu izazvati krvarenje. 
#***Upala zglobova (artritis)*** javlja se kod većine bolesnika s lupusom i praćena je bolom i otokom u zglobovima šaka, ruku, laktovima, koljenima i drugim zglobovima ruku i nogu. Bol može biti i šetajući, što znači da prelazi s jednog na drugi zglob, ili se javlja na istom zglobu s obiju strana tijela. Artritis kod lupusa obično ne dovodi do trajnih promjena (deformiteta). 
#***Upala plućne maramice (pleuritis)*** i ***upala srčane maramice (perikarditis)***, koje može pratiti sakupljanje tečnosti oko srca ili pluća. Pleuritis prati i jak bol pri disanju.  
#***Upala bubrega*** prisutna je kod gotovo sve djece s lupusom, a kod odraslih individualno i kreće se od veoma blagog do veoma teškog oblika. U početku je obično bez simptoma i može se otkriti samo pomoću analize mokraće i funkcionalnih testova bubrega. Ukoliko je oštećenje bubrega ozbiljnije, u mokraći je prisutna krv, a javlja se i oticanje stopala i nogu. 
#***Poremećaj CNS-a*** ispoljava se kao glavobolja, iznenadni napadi grčeva i poteškoće u koncentraciji i pamćenju, promjene raspoloženja, depresija i psihoze (ozbiljno mentalno stanje s poremećajem razmišljanja i ponašanja). 
#***Poremećaji krvnih ćelija*** izazvani su autoantitijelima koja napadaju krvne ćelije. Proces uništavanja eritrocita (hemoliza) dovodi do hemolitičke anemije i hipoksije (zbog narušenog unosa kisika od pluća do drugih dijelova tijela). Ovo uništavanje može biti sporo i relativno blago, ali i veoma burno i može ozbiljno ugroziti život.

#***Antinuklearna antitijela (ANA)*** jesu antitijela uperena protiv ćelijskog jedra. Ona su u krvi gotovo svakog bolesnika s lupusom. Ipak, pozitivan ANA-test, sam po sebi, nije dokaz za lupus. Test može biti pozitivan i kod drugih bolesti, a u približno 5% slučajeva može biti prisutan i kod zdravih osoba. 
#***Imunološki poremećaji*** odnose se na autoantitijela koja su u krvi i ukazuju na lupus: 
:**Antitijela na DNK jesu autoantitijela uperena protiv genetičkog materijala u ćeliji. Prvobitno su pronađena kod lupusa. Ovaj se test često ponavlja, zato što se broj anti-DNK antitijela povećava kad je lupus aktivan, što ljekaru pomaže da procijeni stepen aktivnosti bolesti. 
:**Anti-Sm antitijela* (koja nose ime prve bolesnice u čijoj su krvi bila nađena – "S. Smith"). Ova autoantitijela isključivo se mogu naći kod lupusa i često pomažu da se potvrdi dijagnoza. 
:**Pozitivan nalaz na antifosfolipidna antitijela*. To su autoantitijela uperena protiv vlastitih fosfolipida (dijelova ćelijske membrane) ili proteina koji sadrže fosfolipide. Dva najpoznatija antitijela jesu antikardiolipinska antitijela i lupusni antikoagulans. Antifosfolipidna antitijela mogu se naći kod 50% osoba s lupusom, ali se sreću i kod nekih drugih autoimunih bolesti. Ova antitijela pojačavaju zgrušavanje krvi u krvnim sudovima i povezuju se s nekoliko manifestacija, uključujući trombozu arterija i/ili vena, smanjen broj trombocita (trombocitopenija), migrenozne glavobolje, epilepsija i crvenkasto išarana koža. Uobičajeno mjesto zgrušavanja u krvnim sudovima je mozak, što može dovesti do moždane kapi, ali se javlja i u venama kože i bubrega.

### Laboratorijski i drugi testovi 
Ovi testovi mogu pomoći u postavljanju dijagnoze lupusa. U svakodnevnoj praksi primjenjuju se sljedeće laboratorijske analize, testovi i druge metode dijagnostike:
****Standardne analize krvi i mokraće***
:* Sedimentacija (SE) i C-reaktivni protein (CRP) - povišeni su kod upale. CRP može biti i normalan kod lupusa, ali povišene vrijednosti ukazuju na prisustvo infekcije. 
:* Kompletna krvna slika koja može otkriti malokrvnost (anemiju), nizak broj trombocita i leukocita 
:* Određivanje količine belančevina u krvi (elektroforeza) može otkriti povećanje pojedinih frakcija bjelančevina (gamaglobulina), što ukazuje na pojačan upalni proces, a snižen albumin na oštećenje funkcije bubrega. 
:* Biohemijske analize krvi: mogu otkriti oštećenje bubrega (povećanje ureje, azotnih materija, kreatinina i promjene u koncentraciji elektrolita), poremećaj funkcije jetre i promjene u mišićima (povišeni mišićni enzimi). 
:* Analiza mokraće kod lupusa ukazuje na stepen zahvaćenosti bubrega. Prisustvo eritrocita ili povećane količine bjelančevina u mokraći ukazuju na bubrežno oboljenje. 
****Imunološki testovi;***
:* Antinuklearna antitijela (ANA) 
:* Antinativna DNK-antitijela 
:* Anti-Sm antitijela  
:* Antifosfolipidna antitijela 
:* Laboratorijski testovi koji mjere nivoe komplementa u krvi: 
 
****Ostale analize***
:* Biopsija kože, bubrega i drugih organa; može ponekad pomoći u postavljanju dijagnoze kožnog vaskulitisa, diskoidnog lupusa ili vrste drugih kožnih osipa, oštećenja bubrega itd.
:* Elektrokardiogram (EKG) i ultrazvučni pregled srca, ispitivanje plućne funkcije, 
:* Elektroencefalografija (EEG), 
:* Radiološki pregled organa i sistema organizma koji obuhvata primjenu sljedećih metoda:

## Terapija 
Trenutno ne postoji idealan lijek za lupus niti je otkriven novi lijek u posljednjih 50 godina. Mada postoji veliki broj novih lijekova, trenutno su svi oni u fazi istraživanja ili je u toku njihovo kliničko ispitivanje. Rana dijagnoza i pravilno liječenje mogu biti značajan činilac i od presudnog značaja u kontroli bolesti i suzbijanju njenih simptoma. Efikasno liječenje lupusa se prije svega sastoji od:  
**minimiziranja simptoma*
**smanjenja upale*
**kupiranja bolova*
**održavanja normalnih funkcija organizma*
**sprečavanja ozbiljnih komplikacija*.
 
Kako se klinička slika bolesti različito ispoljava, i terapija se mora prilagoditi specifičnim problemima svakog bolesnika posebno, a doze lijekova varirat će u zavisnosti od težine bolesti.

### Terapija blagih ili umjerenih simptoma 
**Nesteroidnim antiupalnim lijekovima (NSAL)* 

Svi napori da se identificira uzrok i lijek za lupus koordiniraju se na međunarodnom nivou. Mnogobrojne klinike širom svijeta u kojima se liječi lupus međusobno sarađuju u istraživanju i kliničkom ispitivanju potencijalnih novih terapija. Svjetski dan lupusa ustanovljen je kako bi se toga dana organizirale brojne manifestacije i forumi na nivou globalne zajednice u cilju razmjene iskustava, a bolesnicima dala podrška u liječenju i pokazalo saosjećanje s njihovim zdravstvenim problemima.

## Zanimljivost 
Američka medicinska serija *Dr. House* "popularizirala" je lupus među širom publikom zbog Houseovog kontinuiranog spominjanja ove bolesti, tačnije, njenog isključivanja kao dijagnoze ("Nikad nije lupus"). Autor serije David Shore dobio je nagradu *Loop* od losanđeleskog ogranka *Američke fondacije za lupus* zbog podizanja svijesti o ovoj bolesti.

## Također pogledajte 
* Diskoidni eritemski lupus
* Medikamentozni lupus
* Antifosfolipidni sindrom
* Akutna bubrežna insuficijencija
* Antitijelo
* Imunološki sistem

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Lupus na *Curlieju''

Kategorija:Autoimune bolesti
Kategorija:Kožne bolesti
Kategorija:Poremećaji koji uzrokuju napade