open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alakazam

**Alakazamovo** ime česta je fraza u mađioničarskom svijetu. Zapravo, cijelu evolucijski lanac tvori "čaroliju" koja je nama poznata kao *"Abrakadabra Alakazam !"*. Tu obitelj čine Abra, Kadabra i sam Alakazam. Alakazamovo japansko ime referira na francuskog mađioničara Jeana Eugènea Roberta-Houdina ili njegovog imenjaka Harryja Houdinija.

## Izgled 
Alakazam jako sliči na lisicu, no nakon evolucije gubi gusti rep koji je imao kao Kadabra. Stoji na dvije noge i u rukama uvijek drži dvije srebrne kašike što vuče sličnost sa telepatom Uriom Gellerom koji navodno može savijati kašike pomoću njegovih moždanih vijuga. Kao što je višenu u prvom Pokémon filmu, te se kašike saviju samo kada Alakazama napadne vrlo snažan psihički Pokémon, u filmu je to bio Mewtwo. Djelovi Alakazamovog tijela su smeđi, no dominantna boja je zlatna. Alakazam nosi jako duge zlatne brkove - no to ne isključuje postojanje ženskih Alakazama, koji u Diamon & Pearl videoigrama, imaju znatno manje brkove.

Alakazamov mozak je najjači od svih Pokémona. Rečeno je da mu je IQ veći od 5,000. Može nadraditi superračunar i memorisati sve što vidi. Ima sposobnost da izračuna velik broj informacija kako bi dobio prednost nad svojim protivnikom (uporedi sa Metagrossom). No, njegov veliki mozak je pretežak za njegovu glavu i vrat, pa Alakazam mora koristiti svoje psihičke moći da drži glavu na mjestu i kako bi mogao micati određene dijelove vlastitoga tijela. Njegovo tijelo je glavna Alakazamova slabost, no ne mora se previše brinuti jel njegove mentalne sposobnosti nadvladaju njegove neprijatelje prije nego što napadnu.

Kada zatvori oči, njegova ostala osjetila se dramatično izoštre, što je njegov način pripremanja za napad.

Kategorija:Psihički Pokémoni
Weepinbell

Ime **Weepinbell** dolazi od engleske riječi *"bell"* = zvono (što se odnosi na njegov prijašnji oblik, Bellsprouta), i *"weeping"* = uplakan; žalostan, riječ koja se često koristi u nomenklaturi biljaka koje se savijaju, kao što je žalosna vrba (*weeping willow*). Njegovo japansko ime, *Utsudon*, vjerovatno je inspirirano riječju *"utsubokazura"*, japanskim izrazom za vrčastu biljku mesožderku. 

## Biološke karakteristike 
Weepinbell imobilizira svoje protivnike koristeći *Otrovni prah* (*Poisonpowder*) i *Kiselinu* (*Acid*). Progutat će bilo što, samo da se kreće, i probaviti ga svojim želucem, koji istovremeno luči neutralizirajuću tekućinu koja ga štiti od snažnih kiselina koje luči njegov želudac. Ako je njegov plijen veći od njega samog, upotrijebit će *Oštricu lista* (*Razor Leaf*) da bi ga razrezao na manje komadiće da bi ga mogao progutati. Weepinbell koristi veliku kuku na repu da bi se zakačio za vitice i grane drveća.

Weepinbell uvelike nalikuje na Bellsprouta, no bez nogu. Za razliku od Bellsprouta, više voli skakutati uokolo.

## U videoigrama 
Weepinbella se može razviti iz Bellsprouta na 21. razini ili ga se može uhvatiti na nekim lokacijama u *Pokémon LeafGreen* videoigri. Ako se na Weepinbellu upotrijebi Lisnati kamen, evoluirat će u Victreebela. U *Pokémon Blue* videoigri može ga se pronaći na Stazama 12, 13, 14 i 15 (ne može ga se pronaći u *Pokémon Red* verziji). U *Pokémon Yellow* verziji može ga se pronaći na svim lokacijama kao i u *Blue* verziji, i u Nepoznatoj pećini. U *Gold* i *Silver* verzijama nalazi se na Stazama 44 i 45. 

Statistike su mu uvelike slične Bellsproutovim; ističe se u *Attack* i *Special Attack* statusima, a loš je u *Defense* i *Speed* statusima.

U *Pokémon XD: Gale of Darkness*, Weepinbell je jedan od *Shadow* Pokémona kojega se može oteti Cipheru.

## U animiranoj seriji 
U Pokémon TV serijama, pojavio se nakratko kao Jamesov Pokémon, ali se ubrzo zatim razvio u Victreebela. James je razmijenio netom razvijenog Victreebela za Weepinbella, no i ovaj se Weepinbell ubrzo razvio u Victreebela. Pojavio se samo još dva puta u Pokémon seriji. Jedanput u epizodi koja se odvijala u Pokémon školi kada ga je jedna trenerica koristila u borbi protiv Mistyjina Starmiea (Starmie je pobijedio unatoč tome što Weepinbell ima prednost nad Vodenim tipovima) i drugi put kada ga je Vođa Dvorane Erika koristila u borbi protiv Asha. Erika je poslala Weepinbella na Charmandera te ga je Charmander pobijedio. Zbog činjenice da se tako malo pojavljivao, Weepinbella se smatra jednim od najzanemarenijih Pokémona u seriji. 

Kategorija:Otrovni Pokémoni
Kategorija:Travnati Pokémoni
Orah

**Orah** (lat. *Juglans regia*) je biljka iz porodice Juglandaceae. To je drvo visoko 10–40m, sa šiljastim listovima dugim 20–30cm.

Dvadeset jedna vrsta oraha proteže se od sjeverne umjerene klime Starog svijeta u području od jugoistočne Evrope do Japana, a u Novom svijetu od jugoistočne Kanade do Kalifornije na zapad i Argentine na jug.

Plodovi svih vrsta oraha su jestivi, ali orasi koji se obično kupuju u trgovinama potiču od perzijskog oraha, jedine vrste koja ima velik plod i tanku ljusku. Poljoprivredna vrsta koja je izabrana zbog tanke ljuske i izdržljivosti u umjerenoj klimi ponekad se naziva "karpatskim orahom". Orasi imaju mnogo ulja i jedu se sirovi ili kuhani. Također su izvrstan izvor masnih kiselina omega-3, te se pokazalo da snižavaju holesterol.

## Sinonimi
* *Juglans duclouxiana* Dode
* *Juglans fallax* Dode
* *Juglans kamaonia* (DC.) Dode
* *Juglans orientis* Dode
* *Juglans regia* var. *sinensis* DC.
* *Juglans regia* subsp. *fallax* Popov
* *Juglans regia* var. *kamaonia* DC.
* *Juglans sinensis* (DC.) Dode

## Također pogledajte
*Juglans
## Reference
## Vanjski linkovi
Kategorija:Fagales
Kategorija:Drveće
Kategorija:Jestivi orašasti plodovi i sjemenke
Zakon o sodomiji

**Zakon o sodomiji** je zakon koji određuje koji seksualni činovi se ubrajaju u kriminalna djela. Koja sva dijela spadaju pod pojam sodomije se vrlo rijetko navode u sudovima, ali obično se tu podrazumjevaju činovi koji ne uključuju produženje ljudske vrste, to jeste razmnožavanje.

Dok u teoriji ovo može uključivati heteroseksualni oralni ili analni seks te mastrubiranje ili čak seksualne odose sa životnjama, u praksi ovo obično podrazumijeva odnos između muškaraca (prvanstveno analni seks)

Historičari imaju razne poglede na razloge pojave ovih zakona, ali jasno je da njihovi korijeni vode iz antičkih perioda i dovode se u vezu sa religijskim pogledima na seksulani čin. Savremene pristalice ovih zakona tvrde da postoje razlozi za održavanje istih, kao što su zdravstveni razlozi vezani za prakticirranje analnog seksa, ili to da će legalizacija homoseksualnosti dovesti do smanjenja populacije.

Zakoni o sodomiji postoje širom svijeta. U današnje vrijeme dobrovoljni seks između odraslih homoseksualaca je zabranjen u 70 od 195 država, a u 40 njih zabrana se odnosi samo na odnos između dvojice muškaraca. Broj država sa ovim zakonima opada od druge polovine 20. vijeka.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Politika
Willis Reed

** Willis Reed Jr.** bio je američki košarkaš i trener. S visinom 206&nbsp;cm igrao je na poziciji centra.

Cijelu NBA karijeru (1964–1974) igrao je za New York Knickse. Izabran je u drugom krugu NBA drafta 1964. i u prvoj sezoni osvojio nagradu za novajliju godine. S Knicksima je osvojio dvije NBA-titule i oba puta dobio je nagradu za najkorisnijeg igrača finala. Njegov dres s brojem 19 povučen je iz upotrebe u Knicksima. Godine 1982. primljen je u Kuću slavnih.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Willis Reed (kao trener) , *Basketball Reference* 
* Willis Reed (kao igrač) , *Basketball Reference* 
* Willis Reed u Kući slavnih 

Kategorija:Rođeni 1942.
Kategorija:Umrli 2023.
Kategorija:Američki košarkaši
Kategorija:Američki košarkaški treneri
Kategorija:Košarkaši New York Knicksa
Kategorija:Treneri New Jersey Netsa
Kategorija:Treneri New York Knicksa
Kategorija:Kuća slavnih košarke
Atentat

**Atentat** je ciljano ubistvo, ili pokušaj ubistva poznate ličnosti, najčešće političara ili druge za društvo važne individue. Ono što izdvaja atentat od drugih vidova ubistava je njegova politička ili ideološka motivisanost, iako mnogi atentati, posebno oni koji nisu dio organizovang pokreta, odaju elemente ludila. Drugi motivi mogu biti novac kao kod naručenih ubitstava, osveta ili vojna operacija.

Atentat je jedno od najstarijih oruđa politike moći. Datira barem iz zapisane historije.

### Primjeri atentata u historiji 
mini|Prikaz atentata na Abrahama Linkolna

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Notorious Assassinations – slideshow by *Life* magazine
* CNN. "U.S. policy on assassinations"  sa CNN.com/Law Center, November 4, 2002. See also Ford's 1976 executive order. However, Executive Order 12333, koji je CIA-i zabranjivao atentate, ublažila je George W. Bush administration.
* 
* Is the CIA Assassination Order of a US Citizen Legal? – video by *Democracy Now!*


Kategorija:Zločini
Genocid u Ruandi

**Ruandski genocid** je masovno istrebljenje stotina hiljada Tutsija (Tucija) u Ruandi koje se desilo 1994. Ovaj čin su izvele dvije ekstremističke Hutu vojne grupacije: Interahamwe i Impuzamugambi u periodu dugom 100 dana od 6. aprila do sredine jula 1994. Broj žrtava se procjenjuje od 800,000 do 1,000,000.

U jeku Ruandskog genocida Ujedinjene Nacije i međunarodne organizacije su strogo kritikovane zbog svog nedjelovanja. Iako su vijesti prikazivale u velikom jeku ove događaje, većina zemalja uključujući Belgiju, Francusku i SAD, su odbile da se umiješaju ili osude ove masakre. Kanada je bila na čelu mirovne misije UN u Ruandi pod nazivom United Nations Assistance Mission for Rwanda (UNAMIR), ali oni nisu imali ovlasti da se upliću i koriste silu u cilju sprečavanja ili zaustavljanja nasilja.

Genocid je okončan kada su vođe pobunjenika izvan Ruande, u pokretu poznatom kao Ruandski patriotski front, uspjele svrgnuti sa vlasti Hutu vladu i sami doći na vlast. U strahu od nastavka sličnih događaja hiljade Hutu i drugih izbjeglica su se odselile u Istočni Zair, današnji Kongo. Pod direktnim uticajem ove selidbe i Ruandskog genocida počeli su i Prvi i Drugi Kongo ratovi. Glavni faktor građanskog rata u Burundiju je također rivalstvo između Tutsija i Hutua.

## Vanjski linkovi 
* Zvanična stranica

Kategorija:Genocid
Kategorija:Historija Ruande
Kategorija:Masakri nad Tutsijima
2. vijek p. n. e.

mini|300px|Istočna hemisfera pred kraj 2. vijeka p. n. e.

**2. vijek p. n. e.** počeo je na prvi dan godine 200. p. n. e. a završio na prvi dan godine 101. p. n. e.. Tradicionalno se smatra dijelom Starog vijeka, odnosno Klasične antike, iako to zavisi o različitom području, pa se tako na području Istočnog Mediterana ovaj period naziva helenističkim).

## Pregled 
Ovaj vijek je u istočnoj hemisferi karakterističan po nastavku uspona dvaju svjetskih carstava. Na zapadu je Rimska Republika, nedugo nakon pobjede nad Kartaginom i uspostave hegemonije nad Zapadnim Mediteranom - dodatno potvrđene brutalnim uništenjem Kartagine u trećem punskom ratu - pažnju usmjerila prema istoku te osvojila Grčku. U tom procesu je anektirano nekadašnje Antičko makedonsko kraljevstvo, a nekada moćno Seleukidsko Carstvo je bitno oslabljeno, isto kao i Ptolomejski Egipat zbog stalnih dinastičkih sukoba. Jedina helenistička država koja je izbjegla oakav razvoj događaja je bilo udaljeno Grčko-Baktrijsko Kraljevstvo koje je uspjelo osvojiti veliki dio današnje Indije. Samom Rimu je novostečena hegemonija, ali i nagli priliv bogatstva, stvaralo teške unutrašnjopolitičke probleme, vezane uz stalni sukob oligarhije i plebejaca. Te će se slabosti pred kraj vijeka početi odražavati i na dotle besprijekornu građansku vojsku koju je nakon niza poraza Gaj Marije počeo profesionalizirati.

U isto doba je Kinesko carstvo pod dinastijom Han uživalo dug period prosperiteta, ali i teritorijalne ekspanzije, tako da se kineska država prostirala od Koreje na istoku, Vijetnama na jugu pa sve do granica današnjeg Kazahstana na zapadu.

Kina je osim vojne nastojala ostvariti i trgovačku ekspanziju, u čemu se ističe misija Zhan Qiana koja je dovela do prvih kontakata Kine sa zapadnim antičkim državama, odnosno postepenog uspostavljanja Puta svile.

## Reference 
## Vanjski linkovi
3. vijek p. n. e.

**3. vijek p. n. e.** je započeo na prvi dan 300. p. n. e. a završio na posljednji dan 201. p. n. e.
[desno|mini|320x320piksel|[Hanibal prelazi Alpe tokom Drugog punskog rata]]
Smatra se dijelom klasične ere, epohe ili historijskog perioda.

U Mediteranskom basenu, prvih nekoliko decenija ovog veka karakteriše ravnoteža snaga između grčkih helenističkih kraljevstava na istoku i velike trgovačke moći Kartagine na zapadu. Ova ravnoteža je narušena kada je izbio sukob između drevne Kartage i Rimske republike . U narednim decenijama, Kartaginsku Republiku su prvo ponizili, a zatim uništili Rimljani u Prvom i Drugom punskom ratu. Nakon Drugog punskog rata, Rim je postao najvažnija sila u zapadnom Mediteranu.

mini|300px|Istočna hemisfera pred kraj 3. vijeka p. n. e.

## Pregled 
centar|mini|550x550piksel|Karta svijeta 300. godine prije nove ere, početak trećeg stoljeća prije nove ere.
Ovaj vijek je u istočnoj hemisferi okarakterizirao proces okrupnjivanja niza malih kneževina, kraljevstava ili gradova-država u šire političke cjeline koje po površini, broju stanovnika, ali i vojnoj moći, političkom, kulturnom i ekonomskom uticaju nisu imali premca u dotadašnjoj historiji. Na istoku Azije u bespoštednoj borbi Zaraćenih država za prevlast najjačom postaje Država Qin čiji će vladar Qin Shi Huang poraziti i anektirati sve ostale, proglasiti se prvim carem te brutalnim mjerama stvoriti veliku, snažnu i centraliziranu državu. Ta cjelina, koja je po Qinu dobila ime Kina, preživjet će i brzu propast dinastije Qin koju je smijenila stabilnija dinastija Han. Najveći dio Južne Azije zauzima Maurijsko Carstvo koje će pod prosvijećenim vladarom Ašokom Velikim doživjeti svoj vrhunac. Zapadno od Indije najveći dio nasljedstva nekadašnjeg Perzijskog i Aleksandrovog Carstva čuvaju dvije velike suparničke helenističke države - Seleukidsko Carstvo i Ptolemejsko Kraljevstvo, od kojih potonje postaje glavno središte antičke kulture. Rimska Republika osvajanjem najvećeg dijela Italije dolazi u sukob sa svojim nekadašnjim saveznikom Kartaginom zbog čega izbijaju dugotrajni punski ratovi zahvaljujući kojima će nakon pobjede u drugom punskom ratu Rim postati najmoćnija država zapadnog Mediterana.
[desno|mini|[Historija Kine|Kineska terakota vojska grobnice Qin Shi Huanga u Xi'anu, Shaanxi, Kina]]

## Izumi, pronalasci i pojave 
* Eratosten precizno izračunava poluprečnik Zemlje.
* Prvi nedvosmisleni dokazi o kineskoj igri Weiqi, kasnije poznatoj kao Go.
* 293. p. n. e. - U Rimu prvi put postavljen sunčani sat.
* Arhimed pronalazi vijak.
* Ktesibije, grčki inženjer u Aleksandriji pravi muzički instrument hydraulis, preteču orgulja.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* https://doi.org/10.3390%2Fw7095031
* https://www.oxfordreference.com/display/10.1093/acref/9780191735417.timeline.0001
* https://www.attalus.org/bc3/summary.html
Vileplume

**Vileplume** dolazi od engleske riječi *"vile"* = odvratan, što se odnosi na njegov smrad; i *"plume*" = perjanica, odnoseći se na njegov cvijet. Njegovo japansko ime, *Rafureshia*, odnosi se na njegovu sličnost s koljenom biljaka raflezije.

## Biološke karakteristike 
Vileplume nalikuje na veliki cvijet, s kratkom ljubičastom stabljikom koja predstavlja tijelo i velikim mesnatim, crvenim laticama s bijelim tačkama na njegovoj glavi; na ovaj način gotovo je identičan koljenu biljaka imena raflezija, pogotovo *Rafflessia Arnoldii*. Vileplume je poznat po neprijatnom smradu koji dolazi iz njegova velikog crvenog cvijeta. Vileplume koristi ovaj smrad u borbi, kako bi mu protivnici počeli uzmicati od odvratnog smrada. Ipak, njegov je cvijet u borbi istovremeno i njegova mana. Težak je i glomazan, što Vileplumeu čini zapreku dok se kreće. Zbog njegove težine, Vileplume hoda jako polaganim koracima, i često mora koristiti ruke kako bi podupro cvijet.

Vileplume se može naći u šumama, te voli provoditi vrijeme na tlu. Kada spava, njegove velike latice klonu preko njegove glave pa se lakše stopi s okolinom i biljkama oko njega. U isto vrijeme otpušta gust, toksičan polen u zrak da mu se životinje i drugi Pokémoni ne bi približavali.

## U videoigrama 
Vileplumea se može dobiti samo na jedan način; upotrijebiti Lisnati kamen na Gloomu da bi se razvio. Alternativa je da se na Gloomu upotrijebi Sunčani kamen. Njegova sposobnost, *Hlorofil* (*Chlorophyll*) udvostručuje njegov *Speed* kada je vrijeme sunčano, tj. kada se upotrijebi tehnika *Sunčanog dana* (*Sunny Day*), a tada može koristiti tehniku *Sunčeve zrake* (*Solar Beam*) svakog kruga bez upijanja energije. Stoga najčešći set tehnika jednog Vileplumea uključuje napade kao što su *Sunčani dan* i *Sunčeva zraka*, što dopušta Vileplumeu da napada razarajućom snagom *Sunčeve zrake* s velikom brzinom.

## U animiranoj seriji 
Vileplume je imao manje uloge u animiranoj seriji dosad. U epizodama Orange lige, kada Ash i društvo naiđu na Prof. Ivy u njenu laboratoriju, Vileplume je bio jedan od Pokémona u njenu vrtu. Bio je drukčije boje od ostalih Vileplumea iz *Kanto* regije zbog činjenice što ga je Prof. Ivy drukčije hranila, ali nije bio *Shiny* Pokémon. Vileplume je isto tako bio odgovoran jer je razbolio Asha, Traceyja i Jessie jer je na njih otpustio *Omamljujuće spore* (*Stun Spore*) nakon što su se sudarili s njim u jednoj od epizoda Orange lige. Jezzibel, Jamesova zaručnica, isto ima Vileplumea, i koristi njegove *Omamljujuće spore* da bi zaustavila Jamesa kada je ovaj pokušao pobjeći.

U *Pokémon: The First Movie*, Vileplume je bio jedan od Pokémona koji je pripadao jednom od trenera koje je Mewtwo namamio u svoju utvrdu. Mewtwo ga je oteo uz sve ostale Pokémone i stvorio njihove klonove, uključujući i onog od Vileplumea. Nakon što su se klonovi i njihove "originalne" verzije međusobno borili, Mewtwo i Mew povukli su se s klonovima u novo sklonište.

Kategorija:Otrovni Pokémoni
Kategorija:Travnati Pokémoni
3. milenij

**3. milenij** je vremenski period koji je počeo 1. januara 2001., a završit će se 31. decembra 3000. godine po gregorijanskom kalendaru.

U savremenoj historiji, **treći milenij** je aktuelni milenij u *Anno Domini* ili Common Eri, po gregorijanskom kalendaru. Počelo je 1. januara 2001. (MMI) i završiće se 31. decembra 3000. (MMM), obuhvatajući period od 21. do 30. vijeka.

## Događaji 
* 2003. Broj stanovnika na Zemlji - 6 301 463 000
* 2007. Broj stanovnika na Zemlji - 6 671 226 000
* 2011. Broj stanovnika na Zemlji - 7 000 360 000
## Reference 
## Vanjski linkovi
5. milenij p. n. e.

U **5. milenijumu p. n. e.** se dogodilo širenje poljoprivrede s Bilskog Istoka na južnu i centralnu Evropu. Cvatu gradske kulture u Mezopotamiji i Anadoliji, te se pronalazi točak. Bakarni ukrasi postaju sve češći, označavajući početak bakarnog doba. Stočarstvo se širi kroz Euraziju i doseže Kinu. Stanovništvo svijeta lagano raste kroz milenijum, vjerovatno se povećavši s 5 na 7 miliona ljudi.

## Događaji 
* 4860. p. n. e. - Mount Mazama u Oregonu kolabira, stvorivši kalderu koja se puni vodom i postaje Jezero Crater, najdublje jezero u današnjim Sjedinjenim Američkim Državama.
* 4713. p. n. e. - Početna epoha julijanskog perioda kako ju je opisao Joseph Justus Scaliger se dogodila 1.1., što predstavlja nulti julijanski dan.
* 4300. p. n. e. - Theta Boötis postaje najbliža vidljiva zvijezda astronomskog sjevernog pola. Bila je najbliža do godine 3942. p. n. e. kada ju je zamijenio Thuban.
* 4121. p. n. e. - Po Eduardu Meyeru ovo je datum pravljenja egipatskog kalendara, prema računanju sotičkog ciklusa.
* 4004. p. n. e. - Univerzum je stvoren u sumrak prije 23.10. prema kronologiji Ussher-Lightfoota armaghskog nadbiskupa Jamesa Usshera.

## Kulture 
* cca. 4900. - 4600. p. n. e.; izgradnja kružnih jaraka u Centralnoj Evropi
* cca. 4500. p. n. e. – Civilizacija Suse i Kiša u Mezopotamiji i Kuzistanu (v. Sialk)
* Kultura Cucuteni u Centralnoj Evropi
* kalkolitske kulture: Srednji Stog, samarska i rana majkopska kultura, kandidati za rane Proto-indo-evropljane

## Periodi 
* cca. 4570–4250. p. n. e. – kultura Merimde na Nilu
* cca. 4400–4000. p. n. e. – kultura Badari na Nilu

## Pronalasci, otkrića, pojave 
* od cca. 5000. p. n. e.: razvitak proto-pisma, najvjerovatnije ideografskog: Vinčansko pismo, Tartarijske ploče.
* cca. 4500. p. n. e. – Pojava pluga u Evropi
* Pripitomljavanje vodenog bivola u Kini
* Razvoj točka u Mezopotamiji i Evropi

## Reference 
## Vanjski linkovi
6. milenij p. n. e.

mini|desno|200px|Grnčarija Yangshao kulture
Za vrijeme 6. milenija p. n. e. poljoprivreda se proširila iz Balkana na Italiju i Istočnu Evropu, a iz Mezopotamije na Egipat. Stanovništvo svijeta je bilo stabilno na oko 5 miliona ljudi.

## Događaji 
* oko 5760. p. n. e. – Vulkan Puy-de-Dôme erumpira.
* oko 5600. p. n. e. – Početak dezertifikacije sjevera Afrike, što je konačno dovelo do stvaranja saharske pustnje. Taj je proces možda natjerao domoroce da migriraju u oblast Nila na istoku te tako postavio temelje uspona egipatske civilizacije.
* oko 5600. p. n. e. – Ljudi crvene boje su se naselili na oblasti do današnjeg Labradora do države New York
* oko 5600. p. n. e. – Nastanak Butmirske kulture
* oko 5450. p. n. e. – Vuklan Hekla erumpira 
* oko 5400. p. n. e. – Navodnjavanje u Mezopotamiji.
* oko 5200. p. n. e. – Početak ljudskog naseljavanja na Maltu.
* Bizantski grčki kalendar navodi 1.9. 5509. p. n. e. kao datum stvaranja svijeta.

## Promjene okoline 
* oko 6000. p. n. e. – Počinje (današnje) ledeno doba. Cijela obala Antarktike je prekrivena ledom.
* oko 5600. p. n. e. – Prema teoriji o potopu Crnog mora, Crno more je poplavljeno sa slanom vodom. Primilo je oko 12,500&nbsp;km3) slane vode, naglo narastavši i pretvorivši se od slatkovodnog jezera u slano more.

## Pronalazi, otkrića, noviteti 
* Poljoprivreda se pojavljuje u dolini Nila.
* Uzgoj riže u Aziji
* Izumljen plug
* U Perziji prvi put napravljene cigle.
* U Perziji prvi put napravljeno vino.
* Kameni artefakti su po prvi put zamijenjeni artefaktima od metala, pruća, grnčarijom i tkaninama (Afrika)
* Mrtvaci se sahranjuju u fetalnom položaju, okruženi grobnim žrtvama i artefaktima, okrenuti prema zapadu (Afrika)
* Ukrašene, crnom bojom objane glinee posude i vaze; češljevi od kostiju i slonovače, figurice i pribor za posuđe pronađen u veliko broju (Afrika)
* Dragulji svih tipova i materijala (Afrika)
* Predmeti više nisu funkcionalni, nego se prave i zbog estetske vrijednosti. (Afrika)
* Trajna organizirana naselja zasnovana na poljoprivredi. (Afrika)

## Kulturna dostignuća 
* oko 5700. p. n. e. – Samarska kultura u Mezopotamiji (današnji Irak) počinje (oko 5700–4900. p. n. e. C-14, 6640-5816. p. n. e. calBC). 
* oko 5500. p. n. e. – grnčarija u Mehrgarhu u Južnoj Aziji
* 5100-e p. n. e. – Hramovi podignuti na jugu Mezopotamije
* Mediteranske stare kulture

## Reference 
## Vanjski linkovi
5. vijek p. n. e.

**5. vijek p. n. e.** je započeo na prvi dan 500. p. n. e. a završio na posljednji dan 401. p. n. e.

## Pregled 
[mini|300px|Partenon u [Atena|Ateni]]

5. vijek p. n. e. je karakterističan po tome što ga je na području Grčke i Mediterana došlo do procvata helenske civilizacije, odnosno brojnih novih dostignuća na polju kulture, umjetnosti, književnosti i filozofije na kojima se temelji današnja zapadna civilizacija.

Vijek je započeo kada se Perzijsko Carstvo u svom širenju na zapad sukobilo s grčkim polisima. Sukob je započeo kao jonski ustanak a potom prerastao u duge grčko-perzijske ratove u kojima je Grčka uspjela očuvati svoju nezavisnost. Među grčkim polisima je najveće bogatstvo i politički uticaj stekla Atena koja postaje glavno kulturno središte antičkog svijeta, u kojem u to vrijeme počinje tzv. klasični period. Atenska politička hegemonija je, s druge strane, izazvala reakciju drugih polisa kao što su Korint i Sparta, te je druga polovina vijeka obilježena dugotrajnim peloponeskim ratom koji je završio atenskim porazom, odnosno završetkom zlatnog doba Atene.

## Događaji 
* 499. p. n. e. - Počinje jonski ustanak, a s njim i grčko-perzijski ratovi.
* 494. p. n. e. - Bitka kod Lade i gušenje jonskog ustanka.
* 492. p. n. e. - Prva neuspjela invazija Perzijanaca na Grčku.
* 490. p. n. e. - Maratonska bitka kojim je zaustavljena druga perzijska invazija Grčke.
* 480. p. n. e. - Perzijski kralj Kserkso prodire u Grčku, ali je zaustavljen u bitci kod Salamine.
* 479. p. n. e. - Bitka kod Plateje kojom je slomljena perzijska invazija Grčke.
* 477. p. n. e. - Osnovan Delski savez.
* 449. p. n. e. - Kalijin mir.
* 432. p. n. e. - Počinje peloponeski rat.
* 430. p. n. e. - Atenska kuga.
* 413. p. n. e. - Propast sicilikanske ekspedicije.
* 404. p. n. e. - Završava peloponeski rat.
* 400. p. n. e. - Pohod Deset hiljada.

## Izumi, pronalasci i otkrića 
* Lijevano željezo se prvi put koristi u kineskom Kraljevstvu Wu zahvaljujući pronalasku visokih peći, te se počinje širiti za izradu oružja i poljoprivrednih alata u Zaraćenim državama.
* Sljedbenici kineskog filozofa Mozija prvi koriste trebuše (katapult).
* Grci pronalaze sidro.
* Grci počinju koristiti čekrke za izradu i tovarenje brodova.
* Grci pronalaze linearnu perepsektivu.
* Grci usavršavaju metode lijevanja bronze.
* Kineski hidralički inženjer Ximen Bao (西門豹) uvodi veliki sistem irigacijskih kanala koje je dao napraviti za Markiza Wena od Weija (文侯) (445. p. n. e.–396. p. n. e.).
* Kineski filozof Li Kui piše *Knjigu Zakona* (Fajing, 法经) 407. p. n. e., koji je poslužio kao osnova zakonodavstva dinastije Qin i dinastije Han.

## Reference 
## Vanjski linkovi
Milenij

**Milenij** ili **tisućljeće** je vremenski interval koji traje 10 vijekova odnosno 1 000 godina.

Izraz se danas najčešće koristi u kalendarima za označavanje tačno određenih perioda vremena koji započinju s 1. godinom.

S obzirom na to da u većini kalendara ne postoji nulta godina, ponekad može doći do zabune oko toga kada milenijum počinje, odnosno završava. Najsvježiji primjer je 2000. godina, koju se u svijetu slavilo kao početak novog milenijuma, iako bi, po aritmetičkim kriterijima, početak milenija trebala označiti 2001. godina.

Uz izraz milenijum se vezuju razni vjerski pokreti poznati pod zajedničkim nazivom milenarizam, odnosno hilijazam.

## Također pogledajte 
* Godina
* Vijek

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Jedinice za vrijeme
Kategorija:Mileniji
Kategorija:Hronologija
Kategorija:1000 (broj)
Vukoslav Hrvatinić

**Vukoslav Hrvatinić**, knez (?, prije 1299 – ?, prije 16. aprila 1343), sin Hrvatina, kneza Ključkog.

Iako se njegovo ime ne navodi u poveljama izdanim njegovu ocu 1299, 1301, 1304. i 1305, njihov se sadržaj odnosi i na njega, a s braćom je obuhvaćen u spomenu Hrvatinovih sinova (*dictis Hrivatino, filiis et fratribus eius*).

Prvi put Vukoslav se spominje 1315. i naziva knezom. Tada je u Sanici u župi Sani izmirio nekog Vuka Obradova s njegovim plemenom. Nakon toga ne spominje se do 1325. kada je u Ključu darovao slobodu Jurjevom nezakonitu sinu Hraniču. Zbog njegovog napuštanja podaničkih veza sa hrvatskim velikašima ban Stjepan II Kotromanić zajamčio mu je između 1326. i 1329. godine slobodu i dao mu, tačnije, priznao posjedovanje naslijeđenih župa Banice i Vrbanje sa njihovim gradovima Ključem i Kotorom kao nagradu za vjernu službu, tj. *ere ostavi hr’vat’skoga g(ospo)d(i)na i Bap’šiće*. Uskoro potom ban je izdao još jednu povelju identičnog darovnog sadržaja za koju Lajoš Thallóczy drži da svečanije ponavlja darivanje prethodne darovnice. Za razliku od prve povelje u kojoj se poimence navode svjedoci, u drugoj se darivanje ponavlja pred najvišim predstavnicima Crkve bosanske i bosanskim velikašima (*prid vsom Crkvom i prid vsom Bosnom*). U slučaju Vukoslavove nevjere ban ga ne može zasužnjiti, nego mu jamči mogućnost da se opravda pred *dobrim mužjem*. Povelja je pisana u hiži gosta Radoslava u Moištri i prvi je poznati dokument u kojem se pojavljuje institucionalno izgrađena Crkva bosanska kao jamac donacijskih prava nekoga bosanskog velikaša.

Vukoslav se ponovo spominje u nedatiranoj povelji koju su izdali banica majka Elizabeta i njen sin ban Stjepan II Kotromanić njegovom bratu Vukcu (povelju bi trebalo datirati nakon 1329. budući da se u njoj uz bana spominje i njegova neimenovana žena). U povelji se kao pozitivna praksa ističe način na koji su već bila zajamčena njegova prava. U istom smislu Vukoslav se spominje i u povelji kneza Vladislava, žene mu Jelene te sinova, bana Tvrtka i kneza Vuka, vjerovatno iz 1353-1354, kada je Vukoslav pouzdano već bio desetak godina mrtav.

Ostavio je sinove Vlatka, Vuka i Pavla. Žena Jelena, kći krbavskog kneza Kurjaka, stupila je 16. aprila 1343. u samostan u Šibeniku, a 1350. bila članica samostana sv. Nikole u Zadru.

Kategorija:Hrvatinići
Vukac Hrvatinić

**Vukac Hrvatinić**, vojvoda (?, na poč. 14. vijeka – ?, nakon 10. aprila 1378), najmlađi sin kneza Hrvatina Stjepanića.

Od oca je baštinio župu Vrbanju s gradom Kotorom. Prvi se put spominje u nedatiranoj povelji banice Elizabete i sina joj Stjepana II Kotromanića. Njome su banica majka i mladi ban zakleli knezu Vukcu da neće biti njihov talac. Otada je knez bio vjeran bosanskim vladarima i u trenutcima kada su ih neki članovi roda Hrvatinića napustili i pristupili ugarskom kralju. Nakon promjene na bosanskom prijestolju 1353. spominje se knez Vukac *s bratijom* u dvjema poveljama (vjerovatno iz 1353-1354) kneza Vladislava Kotromanića, njegove žene Jelene te njihovih sinova, bana Tvrtka i kneza Vuka.

Kada su na početku 1357. neki članovi roda Hrvatinića napustili bosanskog bana Tvrtka, Vukac mu je ostao vjeran. Osim toga, Vukac se, uz vojvodu Purću, u spomenutoj povelji pojavljuje kao ručnik i pristav. Kada je u ljeto 1363. ugarski kralj Ludovik I zaratio s Bosnom te dolinom Vrbasa prodro s vojskom do grada Sokola, središta župe Plive, tamo ga je zaustavio Vukac i odbranio opsjedani grad. Za to mu je Tvrtko 11. augusta 1366. darovao župu Plivu. Tvrtko tada naziva Vukca vojvodom, ali se na temelju toga ne može pouzdanije utvrditi vrijeme kada je on tu titulu dobio, vjerovatno uskoro nakon odbrane Sokola. Posljednji  put se Vukac pominje među svjedocima i ručnicima kralja Tvrtka I Kotromanića u povelji kojom je on 10. aprila 1378. potvrdio Dubrovčanima povlastice svojih prethodnika. Naslijedio ga je njegov sin Hrvoje Vukčić.

Kategorija: Hrvatinići
Vuk Vukčić

**Vuk Vukčić**, bosanski vojvoda i hrvatski ban (? – ?, prije 27. novembra 1399), član vlastelinskog roda Hrvatinića. U izvornoj građi, kao i njegova braća, nazivan je po ocu Vukčić. Otac mu je bio Vukac Hrvatinić, stariji brat vojvoda Hrvoje Vukčić, a supruga Anka, s kojom je imao dvije kćerke, Jelenu i Katarinu.

Iako prvi poznati podatak o Vuku Vukčiću potječe tek iz početka 1385, neosporno je da se u javnom i političkom životu isticao i ranije. Naime, prije 29. januara 1385. zaposjeo je grad Greben na Vrbasu, do 1357. baštinski posjed Hrvatinića, a otada u rukama ugarskog kralja, pa su hrvatsko-dalmatinsko-slavonski banovi Ivan Paližna i Stjepan Lacković tog dana u gradu Kozari izjavili da će za njega posredovati kod kralja Žigmunda. Na Vukovo prethodno djelovanje upućuje i podatak da je tada već nosio naslov vojvode.

Ponovo se spominje na početku 1387. s bratom Hrvojem na čelu bosanske vojske u Hrvatskoj. U borbama za ugarsko prijestolje potkraj 14. vijeka Vuk je, kao i drugi bosanski učesnici tih događaja, nastupao kao podanik bosanskog kralja Dabiše i dosljedan pristaša napuljske stranke. Dabiša ga je postavio za namjesnika u Hrvatskoj i Dalmaciji, a kralj Ladislav Napuljski povjerio mu je 17. jula 1391. hrvatsko-dalmatinsko banstvo zbog dotadašnjih usluga. Na početku 1390-ih Vuk je kao ban Dalmacije i Hrvatske sređivao prilike u dalmatinskim gradovima. U međuvremenu, Zadrani su 8. septembra 1392. primili Vuka za svoga građanina i vijećnika. Već na početku februara 1393. on je s bosanskom vojskom stigao u Karin, odakle je namjeravao udariti na gradove Vranu i Ostrovicu na koje je bosanska kruna isticala svoja prava. Bosanska je vojska do 12. februara zaposjela spomenute gradove i zarobila braću Ivana i Nikolu Paližnu. Za boravka u Karinu Vuk je u Zadar uputio brata Dragišu s porukom u vezi s pregovorima o predaji grada. Mlečani su Vuku, kojega nazivaju banom, podijelili 13. jula 1393. mletačko građanstvo.

U toku 1393-94. u Bosni je došlo do promjene u držanju prema Žigmundu. On je u augustu 1393. na svoju stranu privukao vojvodu Hrvoja Vukčića, a ljeta 1394. pokorili su mu se bosanska vlastela i Dabiša, pa je među Žigmundovim neprijateljima u Bosni ostao jedino Vuk Vukčić, ban Ladislava Napuljskog. Uskoro, nakon što je pokorio braću Horvate, Žigmund je protiv Vuka uputio hrvatsko-dalmatinskoga bana Nikolu II Gorjanskog, koji je u bici kraj Knina porazio protivnike, nakon čega je i Vuk prešao na stranu Žigmundovih pristalica. Porazom je Vuk izgubio ne samo Knin u kojem se bio utvrdio, nego nakratko i banski naslov. Naime, kada je Vuk sa ženom Ankom posjetio Zadar u januaru 1395, ljetopisac Pavao Pavlović oslovio ga je bosanskim vojvodom i bivšim banom (*olim Banus*). Ipak, Žigmund je bio obziran prema Vuku Vukčiću te mu je uskoro za promjenu političkog držanja dao gradove Krupu i Ostrožac, tada u posjedu knezova Blagajskih, i dopustio da doživotno nosi novi banski naslov, kako o tom svjedoči isprava zagrebačkoga kaptola od 16. augusta 1396. u kojoj se Vuk naziva bosanskim banom (*bano de Boznia*). Posljednji se put kao živ spominje 20. septembra 1397.

Kategorija:Hrvatinići
Kategorija:Hrvatski banovi
Juraj Vojsalić

**Juraj Vojsalić**, bosanski vojvoda (?, 1399 – ?, nakon 1437), pripadnik velikaškog roda Hrvatinići.

Bio je sin Vojislava Vukčića, mlađeg brata Hrvoja Vukčića Hrvatinića. Spominje se 15. maja 1417. kada je dubrovačko Vijeće umoljenih raspravljalo o darivanju njegovih zabavljača. Dvije godine poslije spominje se kao svjedok od Donjih kraja u povelji kralja Stjepana Ostojića, kojom je 5. marta u gradu Zvečaju na Vrbasu potvrdio Dubrovčanima povlastice svojih prethodnika. Juraj tada nosi naslov kneza, ali bez oznake područja. Na početku maja te godine boravili su njegovi poslanici u Dubrovniku.

Nakon promjene na bosanskom prijestolju polovinom 1420. godine, Juraj je napustio svrgnutoga Stjepana Ostojića i pristupio novoizabranom Tvrtku II Tvrtkoviću. U njegovoj je pratnji bio kada je Tvrtko 16. augusta 1420. u Visokom potvrdio Dubrovčanima darovanje župe Konavli i utvrde Sokol, a i kada je u Milodražu 18. istog mjeseca 1421. potvrdio Dubrovčanima povlastice svojih prethodnika, oca Tvrtka I i Ostoje. Juraj se navodi među svjedocima, za koje se veli da su *naši dobri Bošnjane vlastele i veomožane rusaga*, i tada je prvi put pouzdano zabilježen kao vojvoda, kojim je zacijelo postao između ta dva datuma.

U građanskom ratu u Bosni 1430-35. Juraj je podupirao Tvrtka II, a za kraljeva boravka u Ugarskoj 1434-35. uspješno je ratovao protiv vojvode Sandalja Hranića Kosače, ispod čije je vlasti oslobodio braću Jurjeviće, članove velikaške obitelji Radivojevića, te Vuka Vukićievića i poveljom napisanom u Podkreševu vratio im njihove *gradove i zemlje* koje im je Sandalj bio oduzeo. Potkraj maja 1434. Mlečani su ga primili za svoga vlastelina podijelivši mu mletačko građanstvo. U povelji, koja potvrđuje taj čin, Mlečani Jurja nazivaju Posilovićem.

Po kraljevu povratku u Bosnu Juraj je nastavio 1435. podupirati Tvrtka II protiv Sandaljeva nasljednika, vojvode Stjepana Vukčića Kosače. S tim u vezi Juraj se za pomoć obraćao Dubrovčanima, koji su mu pomogli u oružju, ljudima i brodovima. God. 1437. Juraj je od pape Eugena IV. dobio dopuštenje da može sagraditi franjevački samostan i crkvu u čast Blažene Djevice Marije (u gradu Grebenu, bila je dovršena 1447). Drži se da je podigao i crkvu sv. Jurja u Jezeru.

Juraj Vojsalić imao je sinove, starijeg vojvodu Petra, koji je preuzeo njegov položaj i naslijedio posjede, i mlađeg Jurja, koji se spominje samo 1434.

Kategorija:Hrvatinići
Sebilj

**Sebilj** (turski: *sebil*) je arapska riječ koja znači "put", ali kao termin označava dobrotvornu i vrlo staru instituciju i fontanu posebnog oblika, uglavnom smještenu na trgovima, na kojoj je sebiljdžija tasom zahvatao vodu iz korita i besplatno napajao žedne.

## Sarajevski sebilj
Sebilj je drvena fontana urađena u pseudo-otomanskom stilu (Sebilj) u centru Baščaršije u Sarajevu, a izgradio je bosanski vezir Mehmed-paša Kukavica 1753. godine. Taj sebilj se nalazio nešto niže od današnjeg i izgorio je u požaru 1852. godine te je zatim premješten po nacrtu austrijskog arhitekte Alexandera Witteka 1891. godine. Ovaj dio se također često naziva i *"trg golubova"*.

U multionacionalnom zajedničkom javnom umjetničkom projektu izgrađena je savremena interpretacija javne fontane i znamenosti u stvarnoj veličini u Birminghamu, koristeći tradiocionalni dizajn i zanatske tehnike izrade u kombinaciji sa modernom digitalnom tehnologijom.

Postoji replika Sarajevskog sebilja u Beogradu, Srbija, koju je grad Sarajevo poklonio 1989. godine

Replika Sarajevskog sebilja se nalazi i u St. Louisu, Missouri u Sjedinjenim Američkim Državama koja je bila poklon bosanske zajednice gradu St. Louisu za njegov 250. rođendan.

Također replika Sarajevskog sebilja postoji i u Novom Pazaru. Bio je to poklon od glavnog grada BiH Sarajeva.

## Reference
## Vanjski linkovi
* Sebilj - Sarajevo
* Virtualni model Baščaršije 

Kategorija:Građevine u Sarajevu
Kategorija:Stari Grad (Sarajevo)
Kategorija:Nacionalni spomenici u Sarajevu (privremena lista)
Kategorija:Fontane u Bosni i Hercegovini
Katedrala

[mini|[Sarajevska katedrala]]
**Katedrala** u kršćanskoj terminologiji je crkva u kojoj biskup, odnosno nadbiskup ima svoju stolicu, odnosno sjedište (grč. καθέδρα; lat. *kathedra*)  i obavlja vjerske obrede.

**Katedrala** je crkva koja sadrži cathedru biskupa, čime služi kao središnja crkva biskupije, konferencije ili episkopata. Crkve sa funkcijom "katedrale" obično su specifične za one kršćanske denominacije s biskupskom hijerarhijom, kao što su katolička, pravoslavna, anglikanska i neke luteranske crkve.  

## Također pogledajte  
* Sarajevska katedrala
* Katedrala svetog Bonaventure

## Reference 
Kategorija:Katoličanstvo
Sarajevska berza

**Sarajevska berza** (berza vrijednosnih papira d.d. - **SASE**) je berza koja djeluje u bosanskohercegovačkom glavnom gradu Sarajevu. Osnovana je 13. septembra 2001. godine kao dioničko društvo od strane osam brokerskih kuća. Uz Banjalučku berzu jedina je takva institucija u državi.
Prva aukcija na ovoj berzi održana je 12. aprila 2002. godine. definiše berzu kao «mjesto za povezivanje ponude i potražnje vrijednosnih papira i poslovanje vrijednosnim papirima, po unaprijed utvrdenim pravilima». Kroz povezivanje ponude i potražnje za vrijednosnim papirima dolazi se do kurseva (ili cijena) vrijednosnih papira kojima se trguje. Treća funkcija berze je osiguravanje informacija o ponudi i potražnji kao i o tržišnoj vrijednosti trgovanih vrijednosnih papira.

## Vanjski linkovi 
* www.sase.ba

## Reference 
*
Kategorija:Berze u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Privreda Bosne i Hercegovine
Kategorija:Berze u Evropi
Kategorija:Sarajevo
Bosnalijek

Osnovan 1951, **Bosnalijek** je najveći industrijski proizvođač lijekova u Bosni i Hercegovini, s proizvodnim programom generičkih lijekova.

Struktura proizvodnog programa Bosnalijeka fokusirana je na lijekove koji su u skladu s farmakoterapijskim smjernicama u primjeni za akutne i hronične bolesti, kao i u preventivi od određenih bolesti i zaštiti zdravlja. Proizvodni program obuhvata lijekove za peroralnu, parenteralnu i topikalnu primjenu, s učinkom na probavni sistem i metabolizam, krv i krvotvorne organe, kardiovaskularni sistem, kožu, koštano-mišićni, nervni i respiratorni sistem, te sistemske hormonske lijekove i antiinfektive za sistemsku primjenu. Osim receptnih i bezreceptnih lijekova, Bosnalijek proizvodi i dodatke prehrani, medicinska sredstva, kozmetiku s posebnom namjenom i dezinficijense.

## Historija 
Od osnivanja do 1991, Bosnalijek je poslovanje bazirao na licencnim ugovorima sa svjetskim farmaceutskim kompanijama, dok je jedan dio aktivnosti bio posvećen vlastitom razvoju i proizvodnji farmaceutskih proizvoda. Plasman proizvoda bio je usmjeren ka bivšoj SFRJ i zemljama SSSR-a.

Od 1991. Bosnalijek preduzima strateški zaokret u poslovanju i postaje proizvođač generičkih lijekova s asortimanom koji plasira na tržišta širom svijeta. Od 2019, otvoren je novi pogon za proizvodnju polučvrstih i tečnih lijekova.

Danas je Bosnalijek lider na tržištu Bosne i Hercegovine, koji svoje proizvode plasira na tri kontinenta. Trenutno prometuje na 21 izvoznom tržištu, među kojima je najuspješnije tržište Ruske Federacije.

Svoje proizvode plasira i na sljedeća izvozna tržišta: Albaniju, Armeniju, Azerbejdžan, Bjelorusiju, Crnu Goru, Gruziju, Hrvatsku, Jemen, Kazahstan, Kosovo, Libiju, Makedoniju, Moldaviju, Rusiju, Sloveniju, Somaliju, Srbiju, Tursku, Turkmenistan, Ukrajinu i Uzbekistan.

Na inostranim tržištima u 2017. Bosnalijek je ostvario 70% svog ukupnog prihoda od prodaje.

## Vanjski linkovi 
* bosnalijek.ba

## Reference 
Kategorija:Kompanije u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Kompanije osnovane 1951.
Kategorija:Industrija u Bosni i Hercegovini
Emerik Blum

**Emerik Blum** (7. august 1911 – 24. juni 1984) bio je osnivač i prvi direktor Energoinvesta u Sarajevu, jedne od najvećih bosanskohercegovačkih kompanija. Diplomirao je elektrotehniku na Češkom tehničkom univerzitetu u Pragu. Bio je gradonačelnik Sarajeva, inžinjer, poslovan čovjek i umjetnik, antifašista, logoraš i nosilac titule "*Viteza Legije časti*" Francuske.

## Život 
Emerik Blum, rođen 1911. godine, u skromnoj jevrejskoj porodici u Sarajevu. Već u svojim dvadesetim godinama zajedno sa Oskarom Danonom, Mešom Selimovićem, Ismetom Mujezinovićem i Vojom Dimitrijevićem je pokrenuo Collegium Artisticum., koji je 1964. godine bio čudo tehnike i prvi u Bosni i Hercegovini. 
Također je shvatio da je jugoslovensko tržište usko uz povećani plasman energetske i serijske opreme, pa je uzimao devizne kredite da bi otvorili 20 predstavništava sektora izvoza, a kasnije se taj broj izvoznih punktova povećavao, od Meksika, SAD, arapskih zemalja te bliskog i dalekog istoka. Osnovao je Laboratoriju za zavarivanje i defektoskopiju 1954. godine, da bi osnovao i društvo za zavarivanje u Bosni i Hercegovini te školu zavarivanja. Laboratorija je priznata od jugoslovenskog "LOYD registra brodova", njemačkog LOYD-a i postala redovni član "Međunarodnog instituta za zavarivanje u Parizu". Švedska firma "ACEA-ATOM" je 1970. godine zaključila ugovor sa energoinvestovim insitutom za ispitivanje gorivnog elementa za nuklearna postrojenja.

## Nagrade 
* Šestoaprilska nagrada Grada Sarajeva (1966)

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Emerik Blum

  

Kategorija:Rođeni 1911.
Kategorija:Umrli 1984.
Kategorija:Biografije, Sarajevo
Kategorija:Dobitnici Šestoaprilske nagrade
Kategorija:Jevreji u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Bosanskohercegovački političari
Kategorija:Jugoslavenski državnici
Kategorija:Gradonačelnici Sarajeva
Kategorija:Jugoslavenski političari
Kategorija:Jugoslavenski komunisti
Kategorija:Bosanskohercegovački komunisti
Kategorija:Bosanskohercegovački partizani
Kategorija:Jugoslavenski partizani
Kategorija:Društveno-politički radnici SR Bosne i Hercegovine
István Tisza

[mini|desno|250p|**Grof István Tisza ** (1861-1918), [Mađarska|mađarski državnik. Naslikao: Gyula Benczúr]]

**Grof István Tisza de Borosjenő et Szeged** (22. april 1861. - 31. oktobar 1918. godine) je bio mađarski političar. 

Tisza se rodio u Budimpešti. Premijer Mađarske je bio od 1903. do 1905. godine, te od 1913. do 1917. godine. Imao je uticaja u svim važnijim događajima u tim periodima. Radio se kao si Kálmána Tisza, premijera mađarske od [1875. do 1890. godine, čiju je Liberalnu stranku i naslijedio. Tiszasovi su porijeklom kalvinistička plemićka porodica iz Transilvanije. 

Posdiplomski je završio na Oxfordu u 1880-im godinama 19. vijeka, kada je postao jako uticajan u Engleskoj. Liberalna stranka je preimenovana u *Nacionalna stranka rada* 1905. godine. U svojim mandatima, Tisza je dominirao mađarskom političkom scenom. 

Tiszaov hemoj i uzor bio je Otto von Bismarck. Tisza je sebe vidio kao otjelovljenje svga najboljeg u mađarskom život, te je zbog toga bio protiv svake reforme i promjene. U ekonomskim odnosima, Tisza je bio modernizator, te je podrćao proces industralizacije. Tisza je bio protivnik antisemitizma.

U julu 1914. godine, protivio se austrougarskom ratu protiv Srbije, na osnovu toga da je Dvojna monarhija već imala i previše Salvena. Tisza je smaknut, kao premijer, od strane reformister [Karla Izbog njegovog protivljenja širenja koncesije. Mađutim, Tisza je nastavio da opstruira reforme sve do kraja rata. Ubijen je u [Budimpešta|Budimpešti od strane pobunjeničkog vojnika u oktobru 1918. godine. U procesu, koji je sljedio nakon pada komunističkog režima, završen je 6. oktobra 1921. godine, sudija István Gadó proglasio je krivim sljedeće osobe: Pál Kéri (razmijenjen sa Sovjetskim savezom), József Pogány (poznat i kao *John Pepper*), pobijegao u Beč, pa u Moskvu, pa su SAD); István Dobó; Tivadar Horváth Sanovics (pobijegao); Sándor Hüttner (umro u zatvorskoj bolnici 1923. godine); Tibor Sztanykovszky (jedini koji je odslužio kaznu od 18 godina, a pušten je 1938. godine).

Do današnjeg dana u Mađarskoj, mnogi ljudi vjeruju da je Grof Mihály Károlyi, koji je bio prvi premijer Mađarske sovjetske republike i koji nije učinio mnogo da istraži ubistvo tokom svoje tromjesečne vlasti, bio umiješan u ubistvo Grofa Tisza.

## Reference 
* Deak, Istvan "The Decline and Fall of Habsburg Hungary, 1914-18" stranice 10-30 iz *Hungary in Revolution* izdanje odsteane Ivana Volgyesa Lincolna: Univerzitet u Nebraski, 1971.
* Menczer, Bela "Bela Kun and the Hungarian Revolution of 1919" stranice 299-309 iz *History Today* Svezak XIX, Izdanje #5, Maj 1969, History Today Inc: London.
* Vermes, Gabor "The October Revolution In Hungary" stranice 31-60 iz *Hungary in Revolution* izdanje od strane Ivan Volgyes Lincoln: Univerzitet u Nebraski, 1971.

Kategorija:Premijeri Mađarske
Kategorija:Rođeni 1861.
Kategorija:Umrli 1918.
Kategorija:Biografije, Budimpešta