Kamčatka

**Kamčatka** je poluostrvo na krajnjem istoku Rusije sa površinom približno 270.000&nbsp;km2. Smješten je između Tihog okeana na istoku i Ohotskog mora na zapadu.

Poluostrvo Kamčatka, Komandirska ostrva i ostrvo Karaginski administrativno pripadaju Kamčatskom kraju. Većinu od 402.500 stanovnika na poluostrvu čine Rusi, a otprilike 13.000 Korjaci. Više od polovine stanovništva živi u Petropavlovsku Kamčatskom (198.028) i Jelizovu (41.533). Na Kamčatki su i vulkani Kamčatke, koje je UNESCO 1996. proglasio svjetskom baštinom.

## Historija 
Kada je u pitanju novija historija, glavni grad Petropavlovsk-Kamčatski osnovan je 1740. godine od strane danskog moreplovca Vitusa Beringa, koji je bio u službi Ruske mornarice, ali nije postao veliki i značajan grad sve do sovjetskog perioda. Geopolitički gledano, Kamčatka je bila značajna u periodu Ruskog Carstva i Sovjetskog Saveza zbog svoje pomorske baze i opće sigurnosti pograničnog područja. U administrativnom smislu, Kamčatka je sastavni dio Ruske Federacije, sa populacijom od oko 322.000 stanovnika, koncentrisanim u dva glavna područja: oko grada Petropavlovsk-Kamčatskog, u kojem živi oko 70% stanovništva, i u dolini Centralne Kamčatke, gdje se odvija komercijalna poljoprivreda i šumarstvo.

## Geografija 
Smješten na sjeveroistočnoj granici Azije, između geografskih širina 51°N i 60°N, te geografske dužine 160°E, u sjeverozapadnom dijelu Tihog okeana. Proteže se od sjeveroistoka prema jugozapadu u dužini od oko 1200&nbsp;km, razdvajajući hladno Ohotsko more na zapadu od sjevernog dijela Tihog okeana na jugu i istoku. Poluotok je širok oko 500&nbsp;km. Reljefom Kamčatke dominiraju dva planinska lanca, Sredinny i Vostočny planinski masivi, koji se pružaju u pravcu sjeveroistok–jugozapad i razdvojeni su Centralnom kamčatskom depresijom, dubokom dolinom širokom oko 150&nbsp;km. U toj dolini teku najvažnije rijeke poluotoka: Kamčatka i Bystraja, a u njoj nalaze aluvijalni, jezerski i fluvioglacijalni sedimenti. Aktivni vulkanizmi i neotektonika ističu se na ovom području te, zajedno s pleistocenskim glacijacijama, predstavljaju glavne faktore oblikovanja reljefa. UNESCO-ovo područje svjetske baštine *Vulkani Kamčatke*, koje obuhvata šest zasebnih zaštićenih cjelina, osnovano je radi očuvanja jedinstvenih vulkanskih i glacijalnih područja, kao i značajnih životinjskih populacija. U to spadaju ribe iz porodice lososa (salmonidae), morskih vidri, smeđih medvjeda i Stellerovog orla, te staništa šumsko-tundarskog i planinsko-šumskog tipa. Ukupno je zaštićeno oko 27% površine poluotoka.

### Klima 
Klima Kamčatke velikim dijelom ovisi od njenog položaja na istočnom rubu azijskog kopna, prisustva planinskih lanaca, te hladnih okeanskih struja na istoku, kao i Ohotskog mora na zapadu. Uglavnom se smatra da ima subarktičku klimu, a u poređenju s unutrašnjim dijelovima istočnog Sibira, Kamčatka je toplija i vlažnija. Hladne struje Ohotskog mora i hladna Istočnokamčatska struja (Ojašio ili Kurilska struja) teče jugozapadno uz istočnu obalu poluostrva. Zbog njihovog uticaja, priobalni dijelovi Kamčatke imaju svježu, primorsku klimu. Ova struja je također važna za ribarstvo jer, zahvaljujući procesu podizanja hladne, hranjivima bogate vode prema površini, donosi izuzetno bogate riblje resurse. Što se tiče atmosferskih sistema, tokom zime pretežno se javljaju Sibirski anticikloni (sjeverozapad) i Aleutska depresija (zapad). U ljetnom periodu, glavni utjecaj ima Pacifički anticiklon koji nastaje na jugoistoku. Zbog toga zimi preovladavaju hladni kontinentalni utjecaji sa sjeverozapada, dok ljeti preko Kamčatke prelazi topli i vlažni zrak iz pravca jugoistoka ka sjeverozapadu. Glavni izvor vlage je sjeverni Pacifik, dok Ohotsko more djeluje kao sekundarni izvor vlage.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Poluostrva u Rusiji

Kategorija:Kamčatski kraj