Prutski mir

**Prutski mir** jest sporazum potpisan na obalama rijeke Prut između Osmanskog i Ruskog Carstva 23. jula 1711. čime je okončan Rusko-turski rat 1710-1711. Sporazum je bio politička pobjeda Osmanskog Carstva.

Sporazum je predviđao vraćanje Azovske tvrđave Osmanlijama, Taganrog i nekoliko ruskih tvrđava trebalo je da budu srušene, a car se obavezao da će prestati da se miješa u poslove Poljsko-Litvanske Unije, koju su Rusi sve više doživljavali kao pod svojom sferom uticaja.

## Pozadina 
Indirektni uzroci rata mogu se pripisati agresivnoj ekspanziji Švedskog Carstva tokom 16. i 17. stoljeća. Agresivna ekspanzija Švedske u Skandinaviji primorala je koaliciju istočnoevropskih nacija da ih formira i obuzda, uključujući Rusko Carstvo. Nakon poraza u bici kod Narve 1700, Rusiju je napao kralj Karlo XII u sklopu Velikog sjevernog rata. Invazija na Rusiju bila je neuspješna, a mnogi članovi Karlove vojske su umrli od bolesti i iscrpljenosti. Osim toga, vladavina Petra Velikog sastojala se od perioda sve većeg zapadnog uticaja i orijentacije, okarakteriziranog uspostavljanjem Sankt Peterburga kao glavnog grada Rusije 1703, otvarajući direktne pomorske veze sa zapadom.

Kampanja na rijeci Prut izbila je kao direktna posljedica poraza kralja Karla XII u bici kod Poltave u ljeto 1709. i njegovog povlačenja u Osmansko Carstvo. U februaru 1710, generala Stanislawa Poniatowskog, oca posljednjeg poljskog kralja, Karlo XII je poslao u Carigrad kao svog izaslanika nakon što je monarhu postalo jasno da neće imati siguran prolaz kroz Poljsku nazad u Švedsku kako bi nastavio Veliki Sjeverni Rat. U svojoj ulozi izaslanika, general je trebao izvršiti sljedeće zadatke: (i) da radi na svrgavanju velikog vezira Čorlulu Ali-paše, koji je smatran prijateljskim Rusima, (ii) da pripremi temelje tursko-švedskog saveza (protiv Rusije), (iii) da uvede Tursku u rat protiv Rusije; (iv) spriječiti da Uzvišena Porta prizna Augusta II kao kralja Poljske; (v) osigurati 'pratnju' za švedskog kralja u skladu s ranijim obećanjima sultana Ahmeda III i (vi) dogovoriti novčani zajam od Uzvišene Porte.

Odlučujući trenutak kampanje bila je četvorodnevna bitka kod Stănileştija, koja je počela 18. jula 1711. Dvije vojske su se sukobile na ravnicama rijeke Prut u nepripremljenoj borbi. Bitka je bila toliko neočekivana da je general Stanislaw Poniatowski žurno pisao kralju Karlu XII tokom borbi na malim komadićima papira i datirao je u 1710, a ne u 1711. Njegova pisma je švedskom monarhu isporučio kapetan Busquet, a kralj je uzalud pokušavao da otvori pregovore, favorizirajući obnovljenu osmanlijsku kampanju za zauzimanje Kijeva i Ukrajine.

Osmanlije su također zahtevale povratak Dimitrija Kantemira, prognanog vojvode Moldavije. Iako je Petar Veliki pristao na sve ostale zahtjeve, odbio je vratiti Cantemira, na osnovu toga što je Cantemir pobjegao iz logora.

Zanimljivo je da Karlo nije bio prisutan u osmanlijskom logoru, iako je to bio jedan od glavnih razloga zašto su dva carstva bila u ratu. Umjesto toga, Karlo je poslao generala Stanislawa Poniatowskog kao izaslanika i tadašnjeg poljskog kralja Stanisław Leszczyński, koji je bio prognan nakon poraza Karla u bici kod Poltave. Poniatowski je poslao nekoliko pisama iz osmanlijskog logora nazad Karlu koji je u ovom trenutku boravio u Benderu sa značajnom pratnjom.

## Odredbe mira 
Sporazum je prvenstveno predviđao vraćanje strateške tvrđave Azov Osmanskom carstvu. Tvrđava je oteta od osmanlija 1700. potpisivanjem Carigradskog sporazuma. Osim toga, sporazum je predviđao uništenje nekoliko ključnih ruskih tvrđava, navedenih na sljedeći način:

Srušene tvrđave: Tvrđava Taganrog, Tvrđava Kodak (Stari Kodaky, Dnjepar), Novobogoroditska tvrđava (Samar, Dnjepar) kao i Kameni Zaton (Stjenoviti rukavac, danas Kamianka-Dnjeprovska)
Predana tvrđava: Azovska tvrđava
Rusi su izgubili i pravo na stalnog ambasadora u Osmanlijskoj porti. Po potpisivanju Mirovnog sporazuma, Petar P. Šafirov i M.M. Šeremetev (sin general-feldmaršala), odvedeni su u Carigrad, gdje su trebali ostati dok Rusija u potpunosti ne izvrši svoje obaveze. I Petar P. Šafirov i M. M. Šeremetev su se nadali da će napustiti Osmansko Carstvo nakon pisama o ratifikaciji, ali su ih Turci držali protiv njihove volje sve dok granična komisija nije bila završena. Njih dvojica su ostali u Istanbulu nekoliko godina i bili su diplomati i pregovarači u ime Petra Velikog. Obojica su bili zatvoreni 6 mjeseci u zatvoru Yedikule i željni su da se vrate kući, koristeći svaku priliku da razgovaraju sa osmanlijskim i ruskim diplomatama kako bi požurili mirovni proces.

### Reakcije 
Unutar Osmanskog Carstva sporazum je primljen relativno pozitivno. Dugotrajni rat sa Rusijom nije smatran povoljnim i predstavljao bi sukob velikih razmjera i relativno neodrživ. od 29. augusta 1711. Sve veće tenzije između velikog vezira Baltaci Mehmed-paše i kralja Karla XII primorale su monarha da naredi još jedno pismo pritužbe od 4. oktobra 1711. Ovo pismo je po prvi put detaljno opisivalo pravu prirodu mirovnih uslova sultanu, i kombinovano sa pritužbama Devleta II Giraja Uzvišenoj Porti u vezi sa slabim pregovorima velikog vezira i njegovim lošim postupanjem prema Krimskom Kanatu dovelo je do pada Baltaci Mehmed-paše i povratka otvorenog neprijateljstva prema Ruskom Carstvu.

Dok je Sporazum okončao neposredni vojni sukob, veći geopolitički sukob je i dalje bio vrlo aktivan. Širenje Rusije na regione Kavkaza i Ukrajine ugrozilo je osmanlijsku kontrolu u ovim oblastima. U naredne dvije godine objavljeno je nekoliko ratova. 9. decembra 1711. proglašen je novi sukob, iako nije bilo vojne akcije i sukob je riješen preko ruskih ambasadora u Carigradu. Turci su ponovo objavili rat Rusiji 31. oktobra 1712. i 13. aprila 1713. iako su se sukobi odvijali slično kao i prvi, a vojna akcija nije vođena. Vješti ambasadori u Carigradu izbjegli su rat velikih razmjera, a događaji su kulminirali potpisivanjem Adrijanopoljskog sporazuma 1713. Sporazum je potvrdio odredbe dogovorene Prutskim mirom i dodao posebnu klauzulu za razgraničenje između dvije države. Adrijanopoljskim sporazumom područje oko Azova je potpuno vraćeno Turcima, dok je Petar Veliki sklonio ruke od Ukrajine i Zaporoške Seče na desnoj obali Dnjepra. Engleski ambasador Sir Robert Sutton skrenuo je pažnju Porte na potencijalnu kampanju vjerske i političke propagande ruskih agenata među osmanskim kršćanima kako bi uspješno uvjerili sultana da ne vrati ruskog ambasadora i ambasadu, i da umjesto toga zadrži diplomate koji bi mogli biti zatvoreni za vrijeme rata sa Rusijom. Ovo je bila uspješna klevetnička kampanja koja je spriječila ruske trgovce da dobiju kapitulaciju kako bi trgovci trgovali i ostvarivali profit u osmanskim lukama. Ovo je omogućilo engleskoj kompaniji Levant da zadrži profit.

## Također pogledajte 
* Spisak sporazuma Osmanskog Carstva
* Spisak sporazuma Turske

## Reference 
Kategorija:Historijski dokumenti
Kategorija:Sporazumi potpisani 1711.
Kategorija:Rusko-turski ratovi
Kategorija:Sporazumi Ruskog Carstva
Kategorija:1711. u Osmanskom Carstvu
Kategorija:1711. u Ruskom Carstvu
Sporazumi