Pejsmejker

**Pejsemejker**, također poznat kao **vještački srčani pejsmejker**, je ugrađeni medicinski uređaj koji generira električne impulse koje elektrode šalju u jednu ili više srčanih komora. Svaki impuls uzrokuje kontrakciju mišića ciljane komore (komora) i pumpanje krvi, čime se regulira funkcija sistema srčane električne provodljivosti.
Primarna svrha pacemakera je održavanje ravnomjernog otkucaja srca, bilo zato što prirodni srčani pejsmejker  osigurava neadekvatan ili nepravilan otkucaj srca, ili zato što postoji blok u sistemu električne vodljivosti srca. Moderni pejsmejkeri su programabilni izvana i omogućuju kardiologu da odabere optimalne načine stimulacije za pojedinog pacijenta. Većina pejsmejkera je na zahtjev, u kojima se stimulacija srca temelji na dinamičkim zahtjevima krvožilnog sistema. Drugi šalju fiksnu brzinu impulsa.

Specifični tip pejsmejkera, nazvana implantabilni kardioverter-defibrilator, kombinuje funkcije pejsmejkera i defibrilator au jednom implantabilnom uređaju. Drugi, zvani biventrikulski pejsmejkeri, imaju više elektroda. koje stimuliraju različite položaje unutar komora (donjih srčanih komora), kako bi se poboljšala njihova sinhronizacija.

## Metode srčanog pejsinga 
[thumb| [EKG kod osobe s jednokomornim pejsmejkerom ugrađenim u pretkomoru. Obratiti pažnju na krug oko jednog od oštrih električnih šiljaka na mjestu gdje bi se očekivao P-talas.]]
thumb|EKG osobe s dvokomornim pejsmejkerom

### Perkusivni pejsmejker 
Perkusivni pejsmejker, također poznat kao transtorakalni mehanički pejsmejker, je upotreba zatvorene šake, obično na donjoj lijevoj ivici sternuma preko desne komore u *šupljoj veni*, udarajući s udaljenosti od 20–30 , kako bi se izazvao ventrikulski otkucaj (*British Journal of Anaesthesia* sugerira da se to mora učiniti kako bi se komorski pritisak podigao na 10–15 mmHg kako bi se izazvala električna aktivnost). Ovo je stari postupak koji se koristi samo kao sredstvo za spašavanje života dok se pacijentu ne ugradi električni pejsmejker.

### Transkutana stimulacija srca 
Transkutana stimulacija srca (TCP), također nazvana eksterna stimulacija srca, preporučuje se za početnu stabilizaciju hemodinamski značajnih bradikardija svih tipova. Postupak se izvodi postavljanjem dvije elektrode za stimulaciju srca na pacijentova prsa, bilo u anteriorno/lateralnom ili u anteriorno/posteriornom položaju. Spasitelj bira brzinu stimulacije i postepeno povećava struju stimulacije (mjereno u mA) dok se ne postigne električni zahvat (karakteriziran širokim QRS kompleksom s visokim, širokim T-talasom na elektrokardiogramu), s odgovarajućim pulsom. Artefakt stimulacije na EKG-u i jako trzanje mišića mogu otežati ovo određivanje. Na eksternu stimulaciju srca ne treba se oslanjati duži vremenski period. To je hitan postupak koji djeluje kao most dok se ne primijeni transvenska stimulacija srca ili druge terapije.

### Epikardijski pejsing 
[thumb|EKG-snimak ritma za određivanje praga kod pacijenta s privremenim (epikardijalnim) komorskim pejsmejkerom. Elektrode epikardijalnog pejsmejkera postavljene su nakon što je pacijent kolabirao tokom operacije aortnog zaliska. U prvoj polovini snimanja, stimulusi pejsmejkera od 60 otkucaja u minuti rezultiraju širokim QRS-kompleksom s uzorkom bloka desne grane. Primjenjuju se progresivno slabiji stimulusi pejsmejkera, što rezultira asistolijom u drugoj polovini snimanja. Na kraju snimanja, nastaje distorzija, zbog mišićnih kontrakcija zbog (kratkog) hipoksijakog napada. Budući da smanjeni stimulusi pejsemejkera ne rezultiraju ventrikularnim ritmom, može se reći da je pacijent ovisan o pejsmejkeru i da mu je potreban definitivni pejsmeker.
Privremeni epikardijalni pejsmejker se koristi tokom operacije na otvorenom srcu ukoliko hirurški zahvat stvori [srčani blok|atrioventrikuski blok. Elektrode se postavljaju u kontakt s vanjskim zidom komora (epikardij) kako bi se održao zadovoljavajući srčani minutni volumen dok se ne umetne privremena transvenozna elektroda.

Trajne epikardijalne elektrode za pejsing mogu se hirurški implantirati i tunelirati do džepa generatora pulsa. Ove elektrode ili pasivno dodiruju srce i ušivene su na mjesto, ili imaju mehanizam navoja za aktivno fiksiranje na srce.

### Transvenski privremeni pejsing 
Transvenski pejsing, kada se koristi za privremeni pejsing, alternativa je transkutanom pejsingu. Žica pejsmejkera se postavlja u venu, pod sterilnim uslovima, a zatim se provodi u desnu pretkomoru ili desnu komoru. Žica pejsmejkera se zatim povezuje sa eksternim pejsmejkerom izvan tijela. Transvenski pejsing se često koristi kao most do postavljanja trajnog pejsmejkera. Može se zadržati na mjestu dok se ne implantira trajni pejsmejker ili dok više ne postoji potreba za pejsmejkerom, a zatim se uklanja.

thumb| Desnoatrijalne i desnoventrikularne elektrode vizualizirane rendgenskim snimkom tokom postupka implantacije pacemakera. Atrijska elektroda je zakrivljena i formira U oblik u gornjem lijevom dijelu slike.

### Trajna transvenska stimulacija 
Trajna stimulacija s implantabilnim pejsmejkerom uključuje transvensku montažu jedne ili više elektroda za stimulaciju unutar srčanekomore ili komora , dok je pejsmejker implantiran ispod kože ispod ključne kosti. Postupak se izvodi incizijom odgovarajuće vene u koju se ubacuje elektronička elektroda i prolazi duž vene, kroz srčani zalistak, dok se ne pozicionira u komori. Postupak je olakšan fluoroskopijom, koja omogućava ljekaru da vidi prolaz elektrode. Nakon što se potvrdi zadovoljavajuće postavljanje elektrode, njen suprotni kraj spaja se na gerator pejsmejkera.
Postoje tri osnovne vrste trajnih pejsmejkera, klasifikovane prema broju komora koje su uključene i njihovom osnovnom mehanizmu rada:
* *Jednokomorni pejsmejker*. Kod ovog tipa, samo jedna elektroda za pejsing se postavlja u komoru srca, bilo atrij ili komora.    Budući da elektrode pejsmejkera mogu s vremenom otkazati, sistem za pejsmejker koji izbjegava ove komponente nudi teorijske prednosti. Pehsmejkeri bez elektroda mogu se implantirati u srce pomoću upravljivog katetera koji se uvodi u femoralnu venu putem reza u preponama. DDDR način rada se najčešće koristi jer pokriva sve opcije, iako pacemakeri zahtijevaju odvojene atrijske i ventrikularne elektrode i složeniji su, što zahtijeva pažljivo programiranje njihovih funkcija za optimalne rezultate.

Automatski pejsmejkeri su dizajnirani tako da ih nadjača prirodna frekvencija srca u bilo kojem trenutku kada se ono vrati u nepatološki normalni sinusni ritam i mogu ponovo pokrenuti uticaj na električnu aktivnost u srcu kada se patološki događaj ponovi. "komorski-pejsmejker na zahtjev" proizvodi uski vertikalni šiljak na EKG-u, neposredno prije širokog QRS. Šiljak "atrijsog-pejsmejkera na zahtjev" pojavljuje se neposredno prije P-talasa.

Uporedno, **okidački  pejsmejker** se aktivira odmah nakon što se započne električna aktivnost u srčanom tkivu. "Komorski pejsmejker" proizvodi impuls odmah nakon što se impuls stvori u ventrikulskom tkivu i pojavljuje se kao istovremeni šiljak s QRS-om. "Atrijski pejsmejker" je način u kojem se impuls proizvodi odmah nakon električnog događaja u pretkomori. Pojavljuje se kao pražnjenje nakon P-talasa, ali prije QRS-a koji je obično proširen.

### Prag 
Srce se sastoji od ekscitabilnog tkiva i potreban je električni impuls određenog napona da bi se "uhvatio" miokard kako bi srce funkcionisalo. Minimalni napon za postizanje ovoga naziva se prag. Budući da je ovo vjerovatnosno svojstvo, stvarni korišteni napon je viši od praga (obično za 50-100%). Osim toga, električni impuls ima vremensku komponentu, a pravilan opis praga je napon i širina impulsa.

Sva električna kola zahtijevaju potpunu vezu između katode i anode. Kod nekih elektroda za pejsing, obje veze sa srcem su osigurane u jednoj elektrodi ("bipolarnoj"), a neke pružaju samo jednu vezu ("unipolarnoj"). Kod unipolarne, druga veza je interno od srca do generatora kroz tijelo (krv, tkivo, itd.).

Također je važna impedancija. Što je impedancija niža, potrebna je veća struja da bi se postigao napon praga i smanjuje se vijek trajanja baterije. Na impedanciju utiče integritet elektrode za pejsing i kontakt elektrode i tkiva između elektrode i srca.

### Senzor i osjetljivost 
Važan aspekt funkcije pejsmejkera je senzor intrinzične srčane aktivnosti. To se naziva senzor. Poželjni su veći senzorski naponi i očekuje se da komora proizvodi veće napone od pretkomora.

Minimalni napon za detekciju događaja naziva se osjetljivost. Što je veća osjetljivost, to se manje detektuje i obrnuto. Preniska osjetljivost može uzrokovati probleme sa detekcijom P-talasa, T-talasa i šuma; detekcija ovih stvari naziva se "prekomjerna detekcija". Previsoka osjetljivost može rezultirati propuštenim detekcijom P-talasa u pretkomorama i QRS-kompleksa u komorama, što se naziva "nedovoljna detekcija".

## Bikomorski pejsing 
Terapija srčane resinkronizacije (CRT) se koristi za osobe sa srčanom insuficijencijom kod kojih se lijeva i desna komora ne kontrahiraju istovremeno (ventrikularna disinhronija), što se javlja kod približno 25–50% pacijenata sa srčanom insuficijencijom. Za postizanje CRT-a koristi se biventrikulaki pejsmejker (BVP), koji može stimulirati i interventrikulski septum i lateralne zidove lijeve komore. Stimulacijom obje strane lijeve komore, pejsmejker može resinkronizirati komorske kontrakcije.

CRT uređaji imaju najmanje dvije elektrode, jednu koja prolazi kroz *vena cava* i desnu pretkomoru u desnu komoru kako bi stimulirala interventrikularni septum, a drugu koja prolazi kroz *vena cava* i desnu pretkomoru i umetnuta je kroz koronarni sinus kako bi stimulirala epikardijalni zid lijeve komore. Često, kod pacijenata s normalnim sinusnim ritmom, postoji i elektroda u desnoj pretkomori kako bi se olakšala sinhronizacija s atrijalnom kontrakcijom. Dakle, vrijeme između pretkomorskih i komorskih kontrakcija, kao i između pregradnog i lateralnog zida lijeve komore, može se prilagoditi, kako bi se postigla optimalna srčana funkcija.

Pokazalo se da CRT uređaji smanjuju smrtnost i poboljšavaju kvalitet života kod pacijenata sa simptomima srčane insuficijencije; ejekcijska frakcija lijeve komore manja ili jednaka 35% i trajanje QRS kompleksa na EKG-u od 120 ms ili više.

Samo bikomorski pejsing se naziva CRT-P (za pejsing). Za odabrane pacijente s rizikom od aritmija, CRT se može kombinirati s implantabilnim kardioverter-defibrilatorom (ICD): takvi uređaji, poznati kao CRT-D (za defibrilaciju), također pružaju efikasnu zaštitu od aritmija opasnih po život.

## Stimulacija provodnog sistema 
Konvencionalno postavljanje ventrikulskih elektroda u ili oko vrha ili "apeksa" desne komore, ili vršna stimulacija desne komore, može imati negativne efekte na funkciju srca. Povezana je sa povećanim rizikom od atrijske fibrilacije, srčane insuficijencije, slabljenja srčanog mišića i potencijalno kraćeg životnog vijeka. Stimulacija Hisovog snopa (HBP) i stimulacija područja lijeve grane snopa (LBBAP) dovode do prirodnije ili potpuno prirodne komorske aktivacije i izazvali su snažan istraživački i klinički interes. Stimulacijom mreže His-Purkinjeovih vlakana direktno posebnom elektrodom i tehnikom postavljanja, HBP uzrokuje sinhronizovanu i stoga efikasniju komorsku aktivaciju i izbjegava dugoročnu bolest srčanog mišića. HBP u nekim slučajevima može također korigovati obrasce bloka grane snopa.

## Napredak u funkciji 
[thumb|350px| Posteroanteriorni i lateralni [rentgenski snimak grudnog koša pejsmejkera sa normalno postavljenim elektrodama u desnoj pretkomori (bijela strelica) i desnoj komori (crni vrh strelice), respektivno]]
Veliki korak naprijed u funkciji pejsmejkera bio je pokušaj imitiranja prirode korištenjem različitih ulaznih podataka za proizvodnju pejsmejkera koji reaguje na brzinu srčanog ritma, koristeći parametre kao što su QT interval, pO2 – pCO2 (nivoi rastvorenog kisika ili ugljik-dioksida) u arterijsko-venskom sistemu, fizička aktivnost određena akcelerometrom, tjelesna temperatura, nivoi ATP, adrenalina, itd.
Umjesto stvaranja statičkog, unaprijed određenog otkucaja srca ili intermitentne kontrole, takav pejsmejker, 'dinamički pejsmejker', mogao bi kompenzirati i stvarno respiratorno opterećenje i potencijalno očekivano respiratorno opterećenje. Prvi dinamički pacemaker izumio je Anthony Rickards iz Nacionalne bolnice za srce u Londonu, Velika Britanija, 1982.

Tehnologija dinamičkog pejsmejkera mogla bi se primijeniti i na buduća umjetumjetna srca. Napredak u zavarivanju prelaznog tkiva podržao bi ovaj i druge napore za zamjenu umjetnih organa/zglobova/tkiva. Matične ćelije mogu biti od interesa za zavarivanje prelaznog tkiva.

Veliki napredak je postignut kako bi se poboljšala kontrola pejsmejkera nakon implantacije. Mnogi od njih su omogućeni prelaskom na pejsmejkere kontrolirane mikroprocesorom. Pejsmejkeri koji kontroliraju ne samo ventrikule već i atrij postali su uobičajeni. Pejsmejkeri koji kontroliraju i pretkomore i ventrikule nazivaju se dvokomorni pejsmejkeri. Iako su ovi dvokomorni modeli obično skuplji, tempiranje kontrakcija pretkomora da prethode kontrakcijama ventrikula poboljšava efikasnost pumpanja srca i može biti korisno kod kongestivnog zatajenja srca.

Pejsmejker koji reaguje na brzinu omogućava uređaju da osjeti fizičku aktivnost pacijenta i da reaguje na odgovarajući način povećanjem ili smanjenjem osnovne brzine pejsmejkera putem algoritama za odziv na brzinu.

DAVID suđenja pokazala su da nepotrebno pejsmejkeranje desne komore može pogoršati srčanu insuficijenciju i povećati učestalost atrijske fibrilacije. Noviji uređaji s dvije komore mogu svesti količinu pejsmejkera desne komore na minimum i tako spriječiti pogoršanje srčane bolesti.

## Razmatranja 
### Umetanje 
Pejsmejker se može implantirati dok je osoba budna koristeći lokalni anestetik za utrnuće kože sa ili bez sedacija, ili dok spava koristeći opći anestetik. Obično se daje antibiotik, kako bi se smanjio rizik od infekcije. Elektroda ili elektrode se uvode u srce kroz veliku venu vođenu rendgenskim snimanjem (fluoroskopijom). Vrhovi elektroda mogu biti postavljeni unutar desne komore srca, desne pretkomore srca ili koronarnog sinusa, ovisno o potrebnoj vrsti pacemakera. Studija navodi i tabelarno prikazuje mnoge izvore smetnji i mnoge različite potencijalne efekte: oštećenje strujnih kola, asinhrono pejsingovanje itd. Neki izvori opasnosti u starijim uređajima su eliminisani u novijim.

Aktivnosti koje uključuju jaka magnetska polja treba izbjegavati. To uključuje aktivnosti poput elektrolučnog zavarivanja s određenim vrstama opreme, i održavanje teške opreme koja može generirati jaka magnetna polja. Neki medicinski postupci, posebno magnetna rezonanca (MRI), uključuju vrlo jaka magnetma polja ili druge uvjete koji mogu oštetiti pejsmejkere.

Međutim, mnogi moderni pejsmejkeri su specificirani kao MR uslovni ili MRI uslovni, sigurni za upotrebu tokom MRI pod određenim uvjetima. Prvi koji je tako specificiran bio je Medtronic Revo MRI SureScan, koji je američka FDA odobrila u februaru. 2011, koji je prvi specificiran kao MR uslovni. Postoji nekoliko uslova za upotrebu MR uslovno zaštićenih pacemakera, uključujući određene kvalifikacije pacijenata i postavke skeniranja. Uređaj za uslovno snimanje magnetnom rezonancom mora imati omogućene MRI postavke prije skeniranja i onemogućene nakon toga.

Od 2014.,  pet najčešće korištenih proizvođača uređaja za srčani pejsing (koji pokrivaju više od 99% američkog tržišta) proizveli su pejsmejkere odobrene od strane FDA za uslovnu magnetnu rezonancu. Upotreba magnetne rezonance može biti isključena ako pacijent ima stariji, uslovno ugrađeni pejsmejker koji nije pogodan za magnetnu rezonancu, ili ako ima stare žice za pejsing unutar srca koje više nisu povezane sa pejsmejkerom.
Američka studija iz 2008. godine je otkrila  da magnetno polje koje stvaraju neke slušalice koje se koriste s prijenosnim muzičkim uređajima ili mobilnim telefonima može uzrokovati smetnje ako se postave vrlo blizu nekih pejsmejkera.
Osim toga, prema Američkom udruženju za srce, neki kućni uređaji mogu povremeno inhibirati jedan otkucaj. Čini se da mobilni telefoni ne oštećuju generatore pulsa niti utiču na rad pejsmejkera. Preporučuje se da predmeti koji sadrže magnete ili generiraju značajno magnetno polje ne budu u neposrednoj blizini pejsmejkera. Indukcijske ploče za kuhanje, posebno, mogu predstavljati rizik.

Prije medicinskih zahvata, pacijent treba obavijestiti svo medicinsko osoblje da ima pejsmejker. Posjedovanje prjsmejkera ne podrazumijeva da pacijentu treba dati antibiotike prije zahvata poput stomatoloških intervencija.

### Njega na kraju života i deaktivacija pejsmejkera 
Panel Društva za srčani ritam, američke specijalizirane organizacije sa sjedištem u Washingtonu, DC, smatrao je da je legalno i etično uvažiti zahtjeve pacijenata ili onih koji imaju zakonsko ovlaštenje da donose odluke u ime pacijenata, za deaktiviranje implantiranih srčanih uređaja. Advokati kažu da je pravna situacija slična uklanjanju sonde za hranjenje, iako od 2010.  nije postojao pravni presedan koji uključuje pejsmejkere u Sjedinjenim Državama. U mnogim jurisdikcijama (uključujući SAD) smatra se da pacijent ima pravo odbiti ili prekinuti liječenje, uključujući pejsmejker koji ga održava u životu. Ljekari imaju pravo odbiti isključivanje uređaja, ali ih panel HRS-a savjetuje da bi trebali uputiti pacijenta ljekaru koji će. Neki pacijenti smatraju da beznadežna, iscrpljujuća stanja, poput teških moždanih udara ili demencije u uznapredovalom stadiju, mogu uzrokovati toliko patnje da bi radije ne produžavali svoje živote potpornim mjerama.

### Privatnost i sigurnost 
Postoje zabrinutosti u vezi sa sigurnošću i privatnošću pejsmejkera koji omogućavaju bežičnu komunikaciju. Neovlaštene treće strane mogu čitati pacijentove kartone koji se nalaze u pejsmejkeru ili reprogramirati uređaje, što je pokazao tim istraživača. Demonstracija je funkcionirala na kratkom dometu; nisu pokušali razviti antenu dugog dometa. Dokaz koncepta iskorištavanja pomaže u demonstraciji potrebe za boljom sigurnošću i mjerama upozorenja pacijenata kod daljinski dostupnih medicinskih implantata.

### Komplikacije 
[thumb|[Ultrazvuk koji pokazuje da pejsmejker nije hvatan]]
Komplikacije nakon operacije implantacije prjsmejkera su rijetke (otkaz pejsmejkera u otprilike 1 –3%), ali mogu uključivati: infekciju na mjestu implantacije uređaja ili u krvotoku; alergiju na boju ili anesteziju koja se koristi tokom postupka; otok, modrice ili krvarenje na mjestu ugradnje pejsmejkera ili oko srca, posebno ako pacijent uzima lijekove za razrjeđivanje krvi, stariji je, mršave građe ili je na nekom drugom hroničnom uzimanju steroida.
Moguća komplikacija dvokomornih umjetnih prjsmejkera je 'tahikardija posredovana pejsmejkerom' (PMT), oblik reentrantne tahikardije. Kod PMT-a, umjetni pejsmejker formira anterogradni (atrij-komora) krak kruga, a atrioventrikulski (AV) čvor formira retrogradni krak (komora-atrij) kruga. Treatment of PMT typically involves reprogramming the pacemaker. Ovo postaje izuzetno rijetko jer su noviji uređaji često programirani da prepoznaju supraventrikularne tahikardije i pređu na režime bez praćenja.

Važno je uzeti u obzir elektrode kao potencijalno žarište tromboze. Elektrode su žice malog promjera od pejsmehkera do mjesta implantacije u srčanom mišiću i obično se postavljaju intravenski, kroz subklavikulsku venu kako bi se pristupilo desnoj pretkomori. Postavljanje stranog predmeta u venski sistem na takav način može poremetiti protok krvi i omogućiti stvaranje tromba. Stoga, pacijenti s pejsmejkerima mogu morati biti stavljeni na antikoagulacijsku terapiju kako bi se izbjegla potencijalno životno opasna tromboza ili embolija.
Ove elektrode mogu također oštetiti trikuspidalnog zaliska, bilo tokom postavljanja ili zbog habanja tokom vremena. To može dovesti do trikuspidalne regurgitacije i desnostrane srčane insuficijencije, što može zahtijevati zamjenu trikuspidalnog zaliska

Ponekad je potrebno ukloniti elektrode. Najčešći razlog za uklanjanje elektroda je infekcija; međutim, vremenom se elektrode mogu degradirati zbog niza razloga, kao što je savijanje elektroda. Promjene u programiranju pejsmejkera mogu donekle prevladati degradaciju elektroda. Međutim, pacijentu koji je imao nekoliko zamjena uređaja tokom jedne ili dvije decenije, pri čemu su elektrode ponovo korištene, može biti potrebna operacija zamjene elektroda.
Zamjena elektroda se može izvršiti na jedan od dva načina. Umetanje novog seta elektroda bez uklanjanja trenutnih elektroda (ne preporučuje se jer to stvara dodatnu opstrukciju protoku krvi i funkciji srčanog zaliska) ili uklanjanje trenutne elektrode, a zatim umetanje zamjenske. Tehnika uklanjanja elektroda će varirati ovisno o procjeni hirurga o vjerovatnoći da će jednostavna trakcija biti dovoljna za složenije postupke. Elektrode se obično mogu lako odspojiti od pacemakera, zbog čega zamjena uređaja obično podrazumijeva jednostavnu operaciju pristupa uređaju i njegove zamjene jednostavnim odvajanjem elektroda od uređaja radi zamjene i spajanjem elektroda na novi uređaj. Moguće komplikacije, poput perforacije srčanog zida, nastaju zbog uklanjanja elektrode(a) iz tijela pacijenta.

Slobodan kraj elektrode pacemakera se zapravo implantira u srčani mišić minijaturnim vijkom ili se usidri malim plastičnim kukama koje se nazivaju zupci. Što su elektrode duže implantirane (počevši od godinu ili dvije), veća je vjerovatnoća da će imati dodatne priloge za tijelo pacijenta na različitim mjestima na putu od uređaja do srčanog mišića, budući da tijelo ima tendenciju da ugrađuje strane uređaje u tkivo. U nekim slučajevima, za elektrodu koja je umetnuta kratko vrijeme, uklanjanje može uključivati jednostavnu trakciju kako bi se elektroda izvukla iz tijela. U drugim slučajevima uklanjanje se obično vrši laserom ili uređajem za rezanje koji se poput kanile s reznom ivicom provlači preko elektrode i pomiče niz elektrodu kako bi se uklonili svi organski dodaci pomoću malih lasera za rezanje ili sličnih uređaja.
U literaturi je opisana nepravilna pozicija elektrode pejsmejkera na različitim mjestima. Liječenje varira, ovisno o lokaciji elektrode pejsmejkera i simptomima.
Druga moguća komplikacija, nazvana Twiddlerov sindrom, javlja se kada pacijent manipulira pejsmejkerom i uzrokuje uklanjanje elektroda s predviđenog mjesta, što uzrokuje moguću stimulaciju drugih živaca.

Ukupni životni vijek uređaja je odličan i uglavnom ovisi o osnovnim bolestima, prisutnosti atrijske fibrilacije, dobi i spolu u vrijeme prve implantacije.

## Ostali uređaji 
Ponekad se implantiraju uređaji koji podsjećaju na pejsmejkere, nazvani implantabilni kardioverter-defibrilator (ICD). Ovi uređaji se često koriste u liječenju pacijenata s rizikom od iznenadne srčane smrti. ICD ima sposobnost liječenja mnogih vrsta poremećaja srčanog ritma pomoću pejsinga, kardioverzija ili defibrilacija. Neki ICD uređaji mogu razlikovati komorsku fibrilaciju i ventrikularnu tahikardiju (VT) i mogu pokušati pejsirati srce brže od njegove unutrašnje frekvencije u slučaju VT, kako bi pokušali prekinuti tahikardiju prije nego što progradira u ventrikularnu fibrilaciju. Ovo je poznato kao *brzi pejsing*, *prebrzi pejsing* ili *antitahikardijski pejsing* (ATP). ATP je učinkovit samo ako je osnovni ritam ventrikularna tahikardija, a nikada nije učinkovit ako je ritam ventrikularna fibrilacija.

## Historija 
[thumb|Godine 1958., [Arne Larsson (pacijent)|Arne Larsson (1915–2001) postao je prva osoba koja je primila implantabilni pejsmeker. Imao je 26 uređaja tokom svog života i vodio je kampanje za druge pacijente kojima su potrebni pejsmejkeri.]]

### Porijeklo 
Godine 1889., John Alexander MacWilliam je u *British Medical Journal* (BMJ) izvijestio o svojim eksperimentima u kojima je primjena električnog impulsa na ljudsko srce u asistoli izazvala komornu kontrakciju i da se srčani ritam od 60 –70 otkucaja u minuti može izazvati impulsima primijenjenim u razmacima jednakim 60 –70 otkucaja u minuti.

U 1926., Mark C Lidwill iz Bolnice kraljevskog princa Alfreda u Sydneyu, uz podršku fizičara Edgara H. Bootha sa Univerziteta u Sydneyu, osmislio je prijenosni aparat koji se "priključivao na utičnicu" i kod kojeg je "jedan štap bio pričvršćen na kožni jastučić natopljen jakim rastvorom soli", dok je drugi štap "sastojao se od igle izolirane osim na vrhu, i bio je uronjen u odgovarajuću srčanu komoru". "Frekvencija pejsmejkera bila je promjenjiva od oko 80 do 120 pulseva u minuti, a isto tako i napon od 1,5 do 120 volti.". U 1928., aparat je korišten za oživljavanje mrtvorođenčeta u Ženskoj bolnici Crown Street u Sydneyu, čije je srce nastavilo "samo kucati", "nakon 10 minuta" stimulacije..

U 1932., američki fiziolog Albert Hyman, uz pomoć svog brata, opisao je vlastiti elektromehanički instrument, pokretan ručnim motorom s oprugom. Sam Hyman je svoj izum nazivao "umjetnim peksmejkerom", a taj se termin koristi i danas.

Očigledna pauza u objavljivanju istraživanja provedenih između ranih 1930-ih i Drugog svjetskog rata može se pripisati javnoj percepciji miješanja u prirodu "oživljavanjem mrtvih". Naprimjer, "Hyman nije objavio podatke o upotrebi svog pacemakera kod ljudi zbog negativnog publiciteta, kako među svojim kolegama ljekarima, tako i zbog novinskih izvještaja u to vrijeme. Lidwell je možda bio svjestan toga i nije nastavio sa svojim eksperimentima na ljudima". Uređaj je prvi put testiran na psu na Banting institutu Univerziteta u Torontu. Značajan vanjski uređaj koji koristi tehnologiju vakuumske cijevi za transkutanu stimulaciju srca, bio je pomalo grub i bolan za pacijenta prilikom upotrebe, a budući da se napajao iz AC zidne utičnice, nosio je potencijalnu opasnost od strujnog udara za pacijenta i izazivanja ventrikularne fibrilacije.

* Biološki pejsmejker
* Dugmasta baterija
* Sistem električne provodljivosti srca
* Implantabilni kardioverter-defibrilator
* Infektivni endokarditis
* Sindrom pejsmejkera

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Detecting and Distinguishing Cardiac Pacing Artifacts 
* Implantable Cardioverter Defibrillator from National Heart, Lung and Blood Institute
* Current indications for CRT-P and CRT-D: Webinar from the European Heart Rhythm Association (EHRA)

Kategorija: Elektrofiziologija
Kategorija:Srce 
Kategorija:Kibernetika
Kategorija:Biomedicinsko inženjerstvo
Kategorija:Medicinska terminologija
Kategorija:Kardiologija