Debata o nuklearnom oružju

[desno|mini| Od [Atomski napad na Hiroshimu i Nagasaki|atomskog bombardovanja Hirošime i Nagasakija, nuklearno oružje je ostalo vrlo kontroverzan i sporan objekt na forumu javne debate.]]
**Debata o nuklearnom oružju** odnosi se na kontroverze oko prijetnje, upotrebe i gomilanja nuklearnog oružja . Čak i prije nego što je razvijeno prvo nuklearno oružje, naučnici uključeni u projekt Manhattan bili su podijeljeni oko upotrebe oružja. Nuklearno oružje su jedino koristili u ratu, tokom završne faze Drugog svjetskog rata kada je USAAF B-29 Superfortress bombardera ispustio atomske bombie na japanske gradove Hirošima i Nagasaki početkom augusta 1945. Uloga bombardovanja u predaji Japana i etičko opravdanje SAD za njih su decenijama predmet naučne i popularne debate.

Nuklearno razoružanje se odnosi i na čin smanjenja ili eliminacije nuklearnog oružja i na krajnje stanje svijeta bez nuklearnog oružja. Zagovornici razoružanja obično a priori osuđuju prijetnju ili upotrebu nuklearnog oružja kao nemoralne i tvrde da samo potpuno razoružanje može eliminirati mogućnost nuklearnog rata. Kritičari nuklearnog razoružanja kažu da bi to narušilo odvraćanje i učinilo konvencionalne ratove vjerovatnijim, destruktivnijim ili oboje. Debata postaje znatno složenija kada se razmatraju različiti scenariji, naprimjer, totalno naspram parcijalnog ili jednostrano naspram multilateralnog razoružanja.

Nuklearna proliferacija je povezana briga, koja se najčešće odnosi na širenje nuklearnog oružja na dodatne zemlje i povećava rizik od nuklearnog rata koji proizlazi iz regionalnih sukoba. Difuzija nuklearnih tehnologija - posebno tehnologija ciklusa nuklearnog goriva za proizvodnju nuklearnih materijala upotrebljivih za oružje, kao što su visoko obogaćeni uranijum i plutonijum - doprinosi riziku od nuklearne proliferacije. Ovi oblici proliferacije se ponekad nazivaju horizontalnom proliferacijom kako bi se razlikovali od vertikalne proliferacije, širenja nuklearnih zaliha uspostavljenih nuklearnih sila.

## Historija 
[mini| Oblak gljive Fat Man nastao [Nuklearna eksplozija|nuklearnom eksplozijom iznad Nagasakija .]]

### Manhattan Project 
Budući da se projekt Manhattan smatrao "strogom tajnom ", nije bilo javne rasprave o upotrebi nuklearnog oružja, a čak i unutar američke vlade znanje o bombi je bilo izuzetno ograničeno. Međutim, čak i prije nego što je razvijeno prvo nuklearno oružje, naučnici uključeni u projekt Manhattan bili su podijeljeni oko upotrebe oružja.

#### Frankov izvještaj 
Dana 2. juna 1945, Arthur Compton, vođa Metalurške laboratorije Manhattan Projecta, također poznatog kao Met Lab, na Univerzitetu u Čikagu informisao je svoje osoblje o najnovijim informacijama Privremenog komiteta, koji je formulisao planove za upotrebu atomske bombe da iznudi japansku kapitulaciju. Kao odgovor na brifing, Komitet Met Lab-a za društvene i političke implikacije atomske bombe, kojim predsjedava James Franck, napisao je Franck Report. U izvještaju, kojem su doprinijeli i Leo Szilárd i Glenn T. Seaborg, tvrdi se da umjesto upotrebe protiv grada, prva atomska bomba treba biti "demonstrirana" Japancima na nenaseljenom području. S preporukom se nisu složili ni vojni komandanti, ni ciljni komitet Los Alamosa (sastavljen od drugih naučnika), niti političari koji su učestvovali u upotrebi oružja.

U izvještaju se također tvrdi da, kako bi se spriječila trka u nuklearnom naoružanju i destabilizirani svjetski poredak, postojanje oružja treba objaviti kako bi kolaborativno, međunarodno tijelo moglo doći da kontroliše atomsku energiju:„S ove tačke gledišta, demonstracija novog oružja najbolje bi se mogla izvesti pred očima predstavnika svih Ujedinjenih nacija, na pustinjskom ili neplodnom ostrvu. Najbolja moguća atmosfera za postizanje međunarodnog sporazuma mogla bi se postići ako bi Amerika bila u stanju da kaže svijetu: „Vidite kakvo smo oružje imali, a nismo koristili. Spremni smo odreći se njegove upotrebe u budućnosti i pridružiti se drugim narodima u izradi adekvatnog nadzora nad upotrebom ovog nuklearnog oružja.” - Izvještaj Franka

#### Szilárd Peticija 
70 naučnika uključenih u projekt Manhattan, mnogi od njih iz Met Lab-a, koje je dijelom zastupao Leó Szilárd, iznijeli su peticiju predsjedniku Harryju Trumanu u julu 1945. Szilárdova peticija je pozvala Trumana da koristi atomsku bombu samo ako se potpuni uslovi predaje objave i ako Japan, u punom posjedu činjenica, i dalje odbija da se preda.„Mi, dolje potpisani, s poštovanjem tražimo: prvo, da iskoristite svoju moć kao vrhovni komandant, da presudimo da Sjedinjene Države neće pribjeći upotrebi atomskih bombi u ovom ratu osim ako ne budu ispunjeni uslovi koji će biti nametnuti Japanu su detaljno objavljeni i Japan je, znajući za ove uslove, odbio da se preda; drugo, da u tom slučaju vi odlučite o pitanju da li ćete koristiti atomske bombe ili ne u svjetlu razmatranja iznesenih u ovoj peticiji, kao i svih ostale moralne odgovornosti koje su uključene." - Szilárdova peticijaPeticija je također upozorila Trumana da razmotri buduće implikacije odluke o upotrebi atomske bombe, uključujući vjerovatnoću brze trke u nuklearnom naoružanju i opadanja globalne sigurnosti, te ga moli da spriječi takvu mogućnost ako je moguće.

### Hirošima i Nagasaki 
Atomska bomba Little Boy detonirana je iznad japanskog grada Hirošime 6. avgusta 1945. Eksplodira sa prinosom od 12.500&nbsp;tona TNT-a, eksplozija i termalni talas bombe uništili su skoro 50.000 zgrada (uključujući štab 2. generalne armije i Pete divizije ) i ubili oko 75.000 ljudi, među njima 20.000 japanskih vojnika i 20.000 Korejaca. Detonacija atomske bombe "Debeli čovjek " eksplodirala je iznad japanskog grada Nagasakija tri dana kasnije, 9. augusta 1945, uništivši 60% grada i ubivši približno 35.000 ljudi, među njima 23.200-28.200 japanskih civilnih radnika za municiju i 150 japanskih vojnika. Uloga bombardovanja u predaji Japana i etičko opravdanje SAD za njih su decenijama predmet naučne i popularne debate. J. Samuel Walker sugerira da će se "kontroverza oko upotrebe bombe sigurno nastaviti".

### Poslijeratni 
Nakon bombardovanja Hirošime i Nagasakija, svjetske zalihe nuklearnog oružja su rasle,  a nuklearno oružje je detonirano u više od dvije hiljade navrata u svrhu testiranja i demonstracije. Zemlje za koje se zna da su detonirale nuklearno oružje i koje priznaju da posjeduju takvo oružje su (hronološki) Sjedinjene Države, Sovjetski Savez (koji je kao nuklearna sila naslijedila Rusija ), Ujedinjeno Kraljevstvo, Francuska, Kina, Indija, Pakistan, i Sjeverna Koreja.

Početkom 1980-ih, oživljavanje trke u nuklearnom naoružanju izazvalo je pojavu popularnog pokreta za nuklearno razoružanje. U oktobru 1981. 500.000 ljudi izašlo je na ulice u nekoliko gradova u Italiji, više od 250.000 ljudi je protestovalo u Bonnu, 250.000 je demonstriralo u Londonu, a 100.000 je marširalo u Bruxellesu. Najveći antinuklearni protest održan je 12. juna 1982, kada je milion ljudi demonstriralo u New Yorku protiv nuklearnog oružja .  U oktobru 1983, skoro 3 miliona ljudi širom zapadne Evrope protestovalo je zbog raspoređivanja nuklearnih projektila i zahtevalo prekid trke u naoružanju.

## Argumenti 
Prema scenariju potpunog multilateralnog razoružanja, ne postoji mogućnost nuklearnog rata. Prema scenarijima djelomičnog razoružanja, postoji neslaganje oko toga kako bi se promijenila vjerovatnoća nuklearnog rata. Kritičari nuklearnog razoružanja kažu da bi to potkopalo sposobnost vlada da zaprijete dovoljnom odmazdom na napad kako bi odvratile agresiju na njih. Primjena teorije igara na pitanja strateškog nuklearnog ratovanja tokom Hladnog rata rezultirala je doktrinom uzajamno osiguranog uništenja (MAD), konceptom koji su razvili Robert McNamara i drugi sredinom 1960-ih. Teoretiziralo se da njen uspjeh u sprječavanju nuklearnog rata ovisi o "spremnosti u bilo kojem trenutku prije, za vrijeme ili nakon napada da se uništi protivnik kao funkcionalno društvo". Oni koji vjeruju da vlade treba da razviju ili održe sposobnost nuklearnog udara obično opravdavaju svoj stav pozivajući se na Hladni rat, tvrdeći da je "nuklearni mir" rezultat toga što su SAD i SSSR posjedovali mogućnost uzajamne odmazde za drugi udar. Od kraja Hladnog rata, teorije odvraćanja u međunarodnim odnosima su se dalje razvijale i generalizirale u koncept paradoksa stabilnost-nestabilnost. Zagovornici razoružanja dovode u pitanje pretpostavku da su politički lideri racionalni akteri koji stavljaju zaštitu svojih građana iznad drugih razmatranja i naglašavaju, kao što je sam McNamara kasnije priznao, uz pomoć retrospektiva, neracionalne izbore, slučajnost i nepredviđene slučajeve, koji su igrali značajnu ulogu u sprečavanju nuklearnog rata, kao što je bio tokom kubanskog rata Raketna kriza iz 1962. i kriza Able Archer 83 iz 1983. Stoga, oni tvrde da dokazi nadmašuju teoriju i da se teorije odvraćanja ne mogu pomiriti sa istorijskim zapisima.

Kenneth Waltz se zalaže za nastavak širenja nuklearnog oružja. U izdanju časopisa *Foreign Affairs* iz jula 2012. Waltz je doveo u pitanje stav većine američkih, evropskih i izraelskih komentatora i kreatora politike da bi Iran sa nuklearnim oružjem bio neprihvatljiv. Umjesto toga, Waltz tvrdi da bi to vjerovatno bio najbolji mogući ishod vraćanjem stabilnosti na Bliski istok jer bi to uravnotežilo izraelski regionalni monopol na nuklearno oružje. Profesor John Mueller sa Državnog univerziteta Ohajo, autor knjige *Atomic Obsession* također je odbacio potrebu da se miješa u iranski nuklearni program i izrazio je da su mjere kontrole naoružanja kontraproduktivne.  Tokom predavanja 2010. na Univerzitetu Missouri, koje je prenosio C-Span, dr. Mueller je također tvrdio da je prijetnja od nuklearnog oružja, uključujući onu od terorista, preuveličana u popularnim medijima i od strane zvaničnika.

Nasuprot tome, razni zvaničnici američke vlade, uključujući Henryja Kissingera, Georgea Shultza, Sama Nunna i Williama Perryja, koji su bili na vlasti tokom perioda Hladnog rata, sada zagovaraju eliminaciju nuklearnog oružja u uvjerenje da je doktrina međusobnog sovjetsko-američkog odvraćanja zastarjela i da je oslanjanje na nuklearno oružje za odvraćanje sve opasnije i sve manje djelotvornije otkako je završio Hladni rat.  Članak u *The Economistu* iz 2011. tvrdio je, na sličan način, da su rizici izraženiji u rivalstvima između relativno novih nuklearnih država kojima nedostaju "sigurnosne mjere" koje su razvili Amerikanci i Sovjeti i da dodatne rizike predstavlja pojava parija. države, poput Sjeverne Koreje (vjerovatno će joj se uskoro pridružiti Iran), naoružane nuklearnim oružjem, kao i deklariranom ambicijom terorista da ukradu, kupe ili naprave nuklearni uređaj.

## Također pogledati 
* Ugovor o sveobuhvatnoj zabrani nuklearnih proba
* Debata o atomskom bombardovanju Hirošime i Nagasakija
* Spisak nuklearnog oružja
* Nth Country Experiment
* *Nuklearna prekretnica*
* Tri nenuklearna principa Japana

## Reference 
## Dodatna literatura 
* M. Clarke i M. Mowlam (Urednici) (1982). *Debata o razoružanju*, Routledge i Kegan Paul.
* Cooke, Stephanie (2009). *U smrtnim rukama: opomena istorija nuklearnog doba*, Black Inc.
* Falk, Jim (1982). *Globalna fisija: Bitka oko nuklearne energije*, Oxford University Press.
* Murphy, Arthur W. (1976). *Kontroverza o nuklearnoj energiji*, Prentice-Hall.
* Malheiros, Tania. *Brasiliens geheime Bombe: Das brasilianische Atomprogramm* . Tradução: Maria Conceição da Costa e Paulo Carvalho da Silva Filho. Frankfurt na Majni: Report-Verlag, 1995.
* Malheiros, Tania. *Brasil, a bomba oculta: O programa nuklearnog brasileiro* . Rio de Janeiro: Gryphus, 1993. (in Portuguese)
* Malheiros, Tania. *Histórias Secretas do Brasil Nuclear* . (WVA Editora; ) (in Portuguese)
* Walker, J. Samuel (2004). *Ostrvo tri milje: nuklearna kriza u istorijskoj perspektivi*, University of California Press.
* Williams, Phil (ur.) (1984). *Nuklearna debata: pitanja i politika*, Routledge & Keagan Paul, London.
* Wittner, Lawrence S. (2009). *Suočavanje s bombom: kratka istorija svjetskog pokreta za nuklearno razoružanje*, Stanford University Press.

Kategorija:Nuklearna tehnologija
Kategorija:Nuklearna historija