Raspeće (Michelangelo)

thumb|250px|desno|Raspeće u Bazilici svetog Duha u Firenci, rad Michelangela Buonarrotija
**Raspeće u Bazilici svetog Duha** (ital. Basilica di Santo Spirito) polikromirana je drvena skulptura (139 x 135&nbsp;cm) koja se pripisuje Michelangelu Buonarrotiju, podaci su datirani oko 1493. godine i sačuvani su u sakristiji Bazilike svetog Duha u Firenci.

## Historija 
Michaelangelo je tokom svoje umjetničke karijere napravio više raspela ili jednostavno drvene figure za raspeće. Raspeće kao simbol nije samo moćna, religiozna slika već i prikaz umjetnosti Visoke renesanse.
Kao sedamnaestogodišnjak bio je ugošćen u samostanu Santo Spirito 1492. godine, nakon smrti njegovog zaštitnika Lorenza de' Medicija, koji ga je ugostio tokom studija umjetnosti u velikoj porodičnoj palati u ulici Via Larga (danas Palazzo Medici Riccardi). U ovom samostanu, zahvaljujući nagovoru Piera de' Medicija i uz prethodno odobrenje, imao je priliku da analizira leševe koji su dolazili iz samostanske bolnice da bi proučavao njihovu anatomiju. Zahvaljujući ovom iskustvu Michelangelo je postao među najsposobnijima u predstavljanju ljudskog tijela u najsitnijim detaljima.
Kao zahvalnost za gostoprimstvo, mladi umjetnik je isklesao drveno raspeće za samostanskog poglavara (priora) Niccolu di Lapo Bichiellinija, koje je bilo postavljeno iznad visokog oltara. Tu je bilo sve do francuske okupacije krajem 18. vijeka, kada je zbog progona samostanskih aktivnosti registriran kao izgubljen. U stvarnosti, ova skulptura se nije preselila iz samostana Santo Spirito, kako je tvrdio Margrit Lisner, koji ga je 1962. godine, tokom katalogizacije toskanskih raspela, ponovo otkrio pod debelim prefarbavanjem koje je promijenilo oblik i karakter djela.
Još jedno malo raspelo u krečnom drvetu, koje je dio privatne kolekcije i privremeno izloženo 2004. godine u malom muzeju Horne, pripisano je Michelangelu na osnovu usporedbi s raspelom iz Bazilike svetog Duha, posebno na osnovu teških detalja poput tetiva stopala ili zgloba koljena. U stvari, Michelangelo je bio među rijetkima koji su se mogli pohvaliti "naučnim" znanjem o ljudskom tijelu da bi ga mogli tako realno predstaviti.

## Opis i stil 
thumb|250px|lijevo|Pogled na skulpturu iz drugog ugla
Isus Hrist je na križu predstavljen u potpunoj golotinji, u položaju patnje, glave naslonjene ulijevo, a savijenih koljena i nogu zajedno, blago usmjerenih udesno, stvarajući inovativnu serpentinsku rotaciju i jasan potisak prema gore. Ova rotacija nije vježba u stilu, već je izazvana refleksijom položaja nogu, lijevom preko desne zbog preklapanja stopala na ekseru. Iz toga također proizlazi inovativna rotacija karlice koja dolazi do toga da zadnjica bude vidljiva na prvi pogled s lijeve strane, a također poboljšava bočni pogled.

Modeliranje je, uprkos preciznom anatomskom prikazivanju, mekano i pažljivo obrađuje najosjetljivije detalje, kao što je mehkoće i stidne dlake. To su vrlo različite karakteristike od "strašnog izgleda" i junaštva najpoznatijih umjetnikovih djela, ali ako se pažljivije pogleda, ne nedostaje sličnosti sa obližnjim skulpturama. Naprimjer, oblik i položaj glave vrlo su slični Bogorodici u vatikanskoj Pijeti: isti motiv uvijanja i potiskivanja prema gore nalazimo u mnogim budućim remek djelima Michelangela Buonarrotija.

Tijelo Hristovo je sastavljeno i prilično krhko, bez odbrane i krhko pred dramom mučeništva i smrti.
Drveni križ nije originalan, ali je vjerovatno dodan u vrijeme prefarbavanja, između 18. i prve polovine 19. stoljeća. Titulus crucis je umjesto toga originalan, iako je bio obješen naopako: zapravo trostruki natpis, na hebrejskom, grčkom i latinskom, napisan je zdesna nalijevo, u skladu s tradicijom relikvije titula sačuvane u Bazilici svetog Križa Jerusalemskog u Rimu i pregledane 1492. godine, vijest se odmah proširila do Firence.

## Reference 
Kategorija:Skulpture iz 1492.
Kategorija:Renesansna umjetnost
Kategorija:Djela Michelangela