Eksplicitno pamćenje

**Eksplicitno pamćenje** (ili **deklarativno pamćenje**) je jedna od dvije glavne vrste dugoročnog ljudskog pamćenja, od kojih je druga implicitno pamćenje. Eksplicitno pamćenje je svjesno, namjerno sjećanje činjeničnih informacija, prethodnih iskustava i koncepata.  Ovaj tip pamćenja zavisi od tri procesa: akvizicija, konsolidacija i pronalaženja.

Eksplicitno pamćenje se može podijeliti u dvije kategorije: epizodno pamćenje, koje pohranjuje specifična lična iskustva, i semantičko pamćenje, koje pohranjuje činjenične informacije. Eksplicitno pamćenje zahtijeva postepeno učenje, s višestrukim prezentacijama podsticaja i odgovora.

Vrsta znanja koja se pohranjuje u eksplicitnom pamćenju naziva se deklarativno znanje. Njegov pandan, poznat kao implicitno pamćenje, odnosi se na sjećanja stečena i korištena nesvjesno, kao što su vještine (npr. znanje kako se obući) ili percepcije. Za razliku od eksplicitnog pamćenja, implicitno pamćenje uči brzo, čak i iz jednog stimulusa, i na njega utiču drugi mentalni sistemi.

Ponekad se pravi razlika između eksplicitnog pamćenja i deklarativnog pamćenja. U takvim slučajevima, „eksplicitno pamćenje“ se odnosi na bilo koju vrstu svjesnog pamćenja, a „deklarativno pamćenje“ se odnosi na bilo koju vrstu pamćenja koje se može opisati riječima; međutim, ako se pretpostavi da se pamćenje ne može opisati bez da je svjesno i obrnuto, onda su ta dva koncepta identična.

## Tipovi
### Epizodno pamćenje 
Epizodno pamćenje se sastoji od pohranjivanja i prisjećanja informacija stečenih posmatranjem vezanih za određene životne događaje. To mogu biti sjećanja koja su se dogodila subjektu direktno ili samo sjećanja na događaje koji su se dogodili oko njega. Epizodno pamćenje je ono što ljudi uglavnom pomisle kada govore o pamćenju. Epizodno pamćenje omogućava prisjećanje različitih kontekstualnih i situacijskih detalja prethodnih iskustava.

Neki primjeri epizodnog pamćenja uključuju sjećanje na prvi ulazak u određenu učionicu, sjećanje na odlaganje ručne prtljage prilikom ukrcavanja u avion, na putovanje prema određenom odredištu određenog dana i vremena, sjećanje na obavještenje da se neko otpušta s posla ili sjećanje na obavještavanje podređenog da se otpušta s posla. Prisjećanje ovih epizodnih sjećanja može se shvatiti kao radnja mentalnog proživljavanja detaljno prošlih događaja na koje se odnose. Ovo uključuje znanje o svijetu, znanje o objektima, znanje o jeziku i konceptualno pripremanje. Semantičko pamćenje se razlikuje od epizodnog pamćenja, koje je pamćenje iskustava i specifičnih događaja koji se dešavaju tokom života ljudi, a na osnovu kojih mogu da se ponovo stvore u bilo kojem trenutku. Naprimjer, semantičko pamćenje može sadržavati informacije o tome šta je mačka, dok epizodno pamćenje može sadržavati specifično sjećanje na maženje određene mačke. Ljudi mogu učiti o novim konceptima primjenjujući znanje stečeno u prošlosti.

Drugi primjeri semantičkog pamćenja uključuju vrste hrane, glavne gradove geografske regije, činjenice o ljudima, datume i leksikon cvijeća; jezik, kao što je nečiji vokabular ili nečiji finalni vokabular

*Prostorno pamćenje* je dio memorije odgovoran za bilježenje informacija o nečijem okruženju i njegovoj prostornoj orijentaciji. Naprimjer, prostorna memorija osobe je potrebna za navigaciju po poznatom gradu, baš kao što je prostorna memorija pacova potrebna za učenje lokacije hrane na kraju labirinta. Često se tvrdi da se i kod ljudi i kod životinja prostorna sjećanja sažimaju kao kognitivna mapa. Prostorna memorija ima reprezentacije unutar radnog, kratkoročnog i dugoročnog pamćenja. Istraživanja pokazuju da postoje specifična područja mozga povezana sa prostornom memorijom. Mnogi metodi se koriste za mjerenje prostorne memorije kod djece, odraslih i životinja.

### Primjeri 
## Model jezika 
Deklarativno i proceduralno pamćenje spadaju u dvije kategorije ljudskog jezika. Sistem deklarativnog pamćenja koristi leksikon. Deklarativno pamćenje pohranjuje sva proizvoljna, jedinstvena znanja specifična za riječi, uključujući značenja riječi, zvukove riječi i apstraktne reprezentacije poput kategorije riječi. Drugim riječima, deklarativno pamćenje je mjesto gdje se pohranjuju nasumični dijelovi i dijelovi znanja o jeziku koji su specifični i nepredvidivi. Deklarativno pamćenje uključuje reprezentacije jednostavnih riječi (npr. mačka), vezane morfeme (morfeme koji moraju ići zajedno), nepravilne morfološke oblike, glagolske dopune i idiome (ili nekompozicione semantičke jedinice). Nepravilne morfološke strukture spadaju u deklarativni sistem; nepravilnosti (kao što je * otišao* što je prošli oblik od * ići * ili idiom) su ono što moramo zapamtiti.

Deklarativno pamćenje podržava superpozicijsko asocijativno pamćenje, koje omogućava generalizacije među reprezentacijama. Naprimjer, pamćenje fonološki sličnih parova prošlih vremena koji se sastoje od nepravilne osnove (npr. proljeće-izronio, pjevati-pjevati) može omogućiti generalizaciju zasnovanu na pamćenju na nove nepravilnosti, bilo iz stvarnih riječi (donijeti-donio) ili iz novih (proljeće-izronio). Ova sposobnost generalizacije mogla bi biti osnova određenog stepena produktivnosti unutar sistema pamćenja.

Dok se deklarativno pamćenje bavi nepravilnostima morfologije, proceduralno pamćenje koristi regularnu fonologiju i regularnu morfologiju. Proceduralni sistem pamćenja koristi gramatika, gdje je gramatika definirana izgradnjom strukture kojom upravljaju pravila. Sposobnost jezika da koristi gramatiku dolazi iz proceduralnog pamćenja, čineći gramatiku kao drugu proceduru. Ona je osnova učenja novih i već naučenih procedura zasnovanih na pravilima koje nadgledaju pravilnosti jezika, posebno onih procedura koje se odnose na kombinovanje elemenata u složene strukture koje imaju prioritet i hijerarhijske odnose - prioritet u smislu slijeva nadesno i hijerarhijski u smislu od vrha na dno. Proceduralna memorija gradi strukturu (spajanje ili nizanje) oblika i reprezentacija u složene strukture, vođene pravilima, kao što su:

# Fonologija
# Inflektivna i derivaciona morfologija
# Kompoziciona semantika (značenje sastavljanja riječi u složene strukture)
# Sintaksa

### Brocina i Wernickeova moždana regija 
Brokino područje je važno za proceduralno pamćenje, jer je „Brokino područje uključeno u ekspresivne aspekte govornog i pisanog jezika (proizvodnja rečenica ograničenih pravilima gramatike i sintakse)." Brocino područje odgovara dijelovima donjeg frontalnog girusa, vjerovatno Brodmannova područja 44 i 45. Proceduralno pamćenje je pogođeno Brocinom afazijom. Agramatizam je očigledan kod pacijenata s Brocinom afazijom, gdje dolazi do nedostatka tečnosti i izostavljanja morfoloških i funkcijskih riječi. Dok osobe s Brocinom afazijom i dalje mogu razumjeti govor, imaju poteškoća s njegovom produkcijom. Produkcija govora postaje teža kada su rečenice složene; naprimjer, pasiv je gramatički složena struktura koju je osobama s Brocinom afazijom teže razumjeti. Wernickeovo područje je ključno za razvoj jezika, fokusirajući se na razumijevanje govora, a ne na produkciju govora. Wernickeova afazija utiče na deklarativno pamćenje. Suprotno Brocinoj afaziji, očigledan je paragramatizam, koji uzrokuje normalnu ili pretjeranu tečnost i upotrebu neprikladnih riječi (neologizama). Osobe s Wernickeovom afazijom teško razumiju značenje riječi i možda ne prepoznaju svoje greške u govoru.

## Historija 
Proučavanje ljudskog pamćenja seže u posljednjih 2000 godina. Rani pokušaj razumijevanja pamćenja može se naći u Aristotelovoj glavnoj raspravi, *O duši*, u kojoj on poredi ljudski um sa praznom tablom. Teoretizirao je da se svi ljudi rađaju oslobođeni ikakvog znanja i da su zbir svojih iskustava. Međutim, tek krajem 19. stoljeća mladi njemački filozof po imenu Herman Ebbinghaus razvio je prvi naučni pristup proučavanju pamćenja. Iako su neka od njegovih otkrića opstala i ostala relevantna do danas (krive učenja), njegov najveći doprinos istraživanju pamćenja bio je demonstracija da se pamćenje može naučno proučavati. Godine 1972., Endel Tulving predložio je razliku između epizodičnog i semantičkog pamćenja.

S nedavnim napretkom u tehnologiji neurosnimanja, došlo je do mnoštva otkrića koja povezuju specifična područja mozga s deklarativnim pamćenjem. Uprkos tom napretku u kognitivnoj psihologiji, još uvijek ima mnogo toga za otkriti u smislu mehanizama djelovanja deklarativnog pamćenja. Nije jasno da li je deklarativno pamćenje posredovano određenim sistemom pamćenja ili je preciznije klasifikovano kao vrsta znanja. Također nije poznato kako ili zašto se deklarativno pamćenje uopšte razvilo. Sposobnost zadržavanja i prisjećanja epizodnih sjećanja uveliko ovisi o hipokampusu, Ostale studije su otkrile da su parahipokampusni korteks povezani sa superiornim prepoznavanjem pamćenja.

Rezultati eksperimenta Davachija, Mitchella i Wagnera (2003) i naknadnih istraživanja (Davachi, 2006) pokazuju da je aktivacija u hipokampusu tokom kodiranja povezana sa sposobnošću ispitanika da se prisjeti prethodnih događaja ili kasnijih relacijskih sjećanja. Ovi testovi nisu pravili razliku između pojedinačnih testnih stavki koje su kasnije viđene i onih koje su zaboravljene.

#### Prefrontalni korteks 
Lateralni Prečeoni korteks (PFC) je neophodan za pamćenje kontekstualnih detalja iskustva, a ne za formiranje pamćenja.

Koristeći PET studije i stimulanse riječima, Endel Tulving je otkrio da je pamćenje automatski proces. Također je dobro dokumentirano da se hemisferna asimetrija javlja u prefrontalnom korteksu (PFC): Prilikom kodiranja sjećanja, aktivira se lijevi dorzolateralni PFC (LPFC), a prilikom prizivanja sjećanja, aktivacija se vidi u desnom dorzolateralnom PFC (RPFC). Ovo je odgovorno za ljudska refleksivna iskustva i sposobnosti 'mentalnog putovanja kroz vrijeme' (karakteristike epizodnog pamćenja).
[left|thumb|300px|[Amigdala prikazana crvenom bojom]]

#### Amigdala 
Vjeruje se da je amigdala uključena u kodiranje i pronalaženje emocionalno nabijenih sjećanja. Većina dokaza za to dolazi iz istraživanja fenomena poznatog kao trenutno sjećanja. To su slučajevi u kojima su sjećanja na snažne emocionalne događaje detaljnija i trajnija od običnih sjećanja (npr. napadi 11. septembra, atentat na JFK). Ova sjećanja su povezana s povećanom aktivacijom u amigdali. Nedavne studije pacijenata s oštećenjem amigdale ukazuju na to da je ona uključena u pamćenje općeg znanja, a ne specifičnih informacija.

#### Druge uključene strukture 
Regije dijencefalona pokazale su aktivaciju mozga kada se oporavlja udaljeno sjećanje U ovom testu, pacovi uče da pobjegnu iz bazena plivajući prema platformi uronjenoj odmah ispod površine vode. Vizuelni znakovi koji okružuju bazen (npr. stolica ili prozor) pomažu pacovu da locira platformu u narednim pokušajima. Korištenje specifičnih događaja, znakova i mjesta od strane pacova su svi oblici deklarativnog pamćenja. Posmatraju se dvije grupe pacova: kontrolna grupa bez lezija i eksperimentalna grupa sa lezijama hipokampusa. U ovom zadatku koji je kreirao Morris, pacovi se stavljaju u bazen na istu poziciju tokom 12 pokušaja. Svaki pokušaj se mjeri vremenom i bilježi se put kojim su pacovi prešli. Pacovi sa lezijama hipokampusa uspješno uče da pronađu platformu. Ako se početna tačka pomjeri, pacovi sa lezijama hipokampusa obično ne uspijevaju da pronađu platformu. Međutim, kontrolni pacovi su u stanju da pronađu platformu koristeći znakove stečene tokom pokušaja učenja. Ovo se može pripisati nemogućnosti formiranja epizodnih sjećanja zbog lezija u hipokampusu. Efekti ove studije mogu se primijetiti kod ljudi s amnezijom, što ukazuje na ulogu hipokampusa u razvoju epizodnih sjećanja koja se mogu generalizirati na slične situacije. Dugoročno deklarativno pamćenje je bilo ključno pogođeno uklanjanjem struktura iz medijalnog  sljepoočnog režnja, uključujući sposobnost formiranja novog semantičkog znanja i sjećanja. Disocijacija kod Molaisona između sticanja deklarativnog pamćenja i drugih vrsta učenja u početku je uočena kod motornog učenja. Molaisonovo deklarativno pamćenje nije funkcionisalo, što se vidjelo kada je Molaison završio zadatak ponavljanja priprema za pranje.

Njegove performanse se poboljšavaju tokom pokušaja, međutim, njegovi rezultati su bili lošiji od rezultata kontrolne grupe. U Molaisonovom stanju, isti rezultati ovog pripremnog zadatka odražavaju se kada se posmatraju druge osnovne funkcije pamćenja poput pamćenja, prisjećanja i prepoznavanja.

Pacijent R.B. bio je još jedan klinički slučaj koji potvrđuje ulogu hipokampusa u deklarativnom pamćenju. Nakon što je pretrpio ishemijsku epizodu tokom operacije srčanog bajpasa, pacijent R.B. se probudio s teškim anterogradnim amnezijskim poremećajem. IQ i kognitivne funkcije nisu bili pogođeni, ali su uočeni deficiti deklarativnog pamćenja (iako ne u mjeri u kojoj je to slučaj kod Molaisona). Nakon smrti, autopsija je otkrila da je pacijent R.B. imao bilateralne lezije ćelijske regije CA1 duž cijele dužine hipokampusa.

#### Studije lezija amigdale 
Adolph, Cahill i Schul završili su studiju koja pokazuje da emocijsko uzbuđenje olakšava kodiranje materijala u dugoročno deklarativno pamćenje. Odabrali su dva ispitanika s bilateralnim oštećenjem amigdale, kao i šest kontrolnih ispitanika i šest ispitanika s oštećenjem mozga. Svim ispitanicima prikazan je niz od dvanaest slajdova uz narativ. Slajdovi su se razlikovali u stepenu izazivanja emocija - slajdovi od 1 do 4 i slajdovi od 9 do 12 sadrže neemocionalni sadržaj. Slajdovi od 5 do 8 sadrže emocionalni materijal, a sedmi slajd je sadržavao emocionalno najuzbudljiviju sliku i opis (slika hirurški popravljenih nogu žrtve saobraćajne nesreće).

## Faktori koji utiču 
### Stres 
Stres može imati uticaj na prisjećanje deklarativnih sjećanja. Lupien i saradnici su završili studiju koja je imala tri faze u kojima su učesnici trebali učestvovati. Faza 1 je uključivala pamćenje niza riječi, faza 2 je podrazumijevala ili stresnu (javni nastup) ili nestresnu situaciju (zadatak pažnje), a faza 3 je zahtijevala od učesnika da se prisjete riječi koje su naučili u fazi 1. Postojali su znaci smanjenih performansi deklarativnog pamćenja kod učesnika koji su morali završiti stresnu situaciju nakon što su naučili riječi. Utvrđeno je da je prisjećanje nakon stresne situacije bilo općenito lošije nego nakon nestresne situacije. Također je utvrđeno da se prisjećanje razlikovalo ovisno o tome je li učesnik reagirao na stresnu situaciju povećanjem izmjerenih nivoa kortizola u slini.

Posttraumatski stresni poremećaj (PTSP) nastaje nakon izlaganja traumatskom događaju koji izaziva strah, užas ili bespomoćnost, a uključuje tjelesne povrede, prijetnju povredom ili smrću sebi ili drugoj osobi. Hronični stres kod PTSP-a doprinosi uočenom smanjenju volumena hipokampusa i deficitima deklarativnog pamćenja.

Stres može promijeniti funkcije pamćenja, nagrada, imunska funkcija, metabolizam i podložnost različitim bolestima. Rizik od bolesti je posebno relevantan za mentalne bolesti, pri čemu hronični ili teški stres ostaje čest faktor rizika za nekoliko mentalnih bolesti. Jedan sistem sugerira da postoji pet vrsta stresa označenih kao "akutni vremenski ograničeni stresori", "kratki naturalistički stresori", "sekvence stresnih događaja", "hronični stresori" i "udaljeni stresori". Akutni vremenski ograničeni stresor uključuje kratkoročni izazov, dok kratki prirodni stresor uključuje događaj koji je normalan, ali ipak izazovan. Sekvenca stresnih događaja je stresor koji se javlja, a zatim nastavlja davati stres u neposrednoj budućnosti. Hronični stresor uključuje izloženost dugoročnom stresoru, a udaljeni stresor je stresor koji nije neposredan.

#### Neurohemijski faktori stresa na mozak 
Kortizol je primarni glukokortikoid u ljudskom tijelu. U mozgu modulira sposobnost hipokampusa i prefrontalnog korteksa da obrađuju sjećanja. Iako tačan molekularni mehanizam kako glukokortikoidi utiču na formiranje pamćenja nije poznat, prisustvo glukokortikoidnih receptora u hipokampusu i prefrontalnom korteksu nam govori da su ove strukture neke od njegovih mnogih meta. Studije na pacovima koje su uključivale učenje lavirinta otkrile su da se hipokampalni neuronski sklopovi koji se koriste u kodiranju prostornih informacija reaktiviraju istim vremenskim redoslijedom. Slično tome, pozitronska emisiona tomografija (PET) je pokazala reaktivaciju *hipokampusa* u snu sporih talasa (SWS) nakon prostornog učenja. Zajedno, ove studije pokazuju da se novonaučena sjećanja reaktiviraju tokom spavanja i da se kroz ovaj proces konsoliduju novi tragovi pamćenja. Osim toga, istraživači su identificirali tri vrste sna (SWS, vreteno spavanja i REM) u kojima se konsoliduje deklarativno pamćenje.

Sporotalasni san, često nazivan dubokim snom, igra najvažniju ulogu u konsolidaciji deklarativnog pamćenja i postoji velika količina dokaza koji podržavaju ovu tvrdnju. Jedna studija je otkrila da prvih 3,5 sata sna nude najveće poboljšanje performansi u zadacima prisjećanja jer prvih nekoliko sati dominira SWS. Dodatni sati sna ne doprinose početnom nivou performansi. Stoga ova studija sugerira da puni san možda nije važan za optimalne performanse pamćenja. Druga studija pokazuje da su ljudi koji doživljavaju SWS tokom prve polovine ciklusa spavanja, u poređenju sa ispitanicima koji ga nisu imali, pokazali bolje pamćenje informacija. Međutim, to nije slučaj za ispitanike koji su testirani tokom druge polovine ciklusa spavanja, jer oni doživljavaju manje SWS-a.

Još jedan ključni dokaz u vezi s ulogom SWS-a u konsolidaciji deklarativnog pamćenja je nalaz da ljudi s patološkim stanjima spavanja, poput nesanice, pokazuju i smanjenje *sporotalasnog sna* i također imaju oštećenu konsolidaciju deklarativnog pamćenja tokom spavanja.. Druga studija je otkrila da osobe srednje dobi, u poređenju sa mlađom grupom, imaju lošije prisjećanje. To je zauzvrat ukazivalo na to da je SWS povezan sa lošom deklarativnom konsolidacijom pamćenja, ali ne i sa samom starošću.

Neki istraživači sugeriraju da *spavaće vreteno*, nalet moždane aktivnosti koji se javlja tokom faze dva sna, igra ulogu u pojačavanju konsolidacije deklarativnih sjećanja. Kritičari ističu da je aktivnost vretena pozitivno povezana s inteligencijom. Nasuprot tome, Schabus i Gruber ističu da se aktivnost vretena za spavanje odnosi samo na performanse na novonaučenim sjećanjima, a ne na apsolutne performanse. To podržava hipotezu da vreteno za spavanje pomaže u konsolidaciji nedavnih tragova pamćenja, ali ne i performansi pamćenja općenito. Veza između vretena sna i deklarativne konsolidacije pamćenja još nije u potpunosti shvaćena. Ova studija je otkrila da san poboljšava pamćenje emocionalnog teksta samo tokom kasne faze sna, koja je prvenstveno bila REM faza. Slično tome, Hu i Stylos-Allen i saradnici su proveli studiju sa emocionalnim naspram neutralnih slika i zaključili da REM san olakšava konsolidaciju emocionalnih deklarativnih sjećanja.

Stav da san ima „aktivnu“ ulogu u deklarativnoj konsolidaciji pamćenja ne dijele svi istraživači. Naprimjer, Ellenbogen i saradnici tvrde da san aktivno štiti deklarativno pamćenje od asocijativne interferencije. Nadalje, Wixted vjeruje da je jedina uloga sna u deklarativnoj konsolidaciji pamćenja ništa više od stvaranja idealnih uvjeta za konsolidaciju pamćenja. Na primjer, kada su budni, ljudi su bombardirani mentalnom aktivnošću koja ometa efikasnu konsolidaciju. Međutim, tokom sna, kada je interferencija minimalna, sjećanja se mogu konsolidovati bez asocijativne interferencije. Potrebna su dodatna istraživanja kako bi se definitivno utvrdilo da li san stvara povoljne uslove za konsolidaciju ili aktivno poboljšava deklarativnu konsolidaciju pamćenja. Subjekt stvara asocijacije sa prethodno povezanim podražajima ili iskustvima. Ovo su Fergus Craik i Robert Lockhart nazvali *dubokim* kodiranjem. Na ovaj način sjećanje traje duže i bit će dobro zapamćeno. Kasnije prisjećanje informacija je stoga uveliko pod uticajem načina na koji su informacije prvobitno obrađene.

Dohvatanje: Budući da je osoba imala aktivnu ulogu u obradi eksplicitnih informacija, unutrašnji znakovi koji su korišteni u njihovoj obradi mogu se koristiti i za pokretanje spontanog prisjećanja.   Smatra se da se to događa zato što usklađena okruženja aktiviraju područja mozga poznata kao lijevi donji frontalni girus i hipokampus.

## Uključene neuronske strukture
Pretpostavlja se da je nekoliko neuronskih struktura uključeno u eksplicitno pamćenje. Većina se nalazi u medijalnom temporalnom režnju ili je blisko povezana s njim, kao što su amigdala, hipokampus, rinalni korteks u temporalnom režnju i prefrontalni korteks.

## Traumatske ozljede mozga
Dok je ljudski mozak svakako cijenjen zbog svoje neuroplastičnosti, postoje dokazi koji pokazuju da traumatska ozljeda mozga (TBI) kod male djece može imati negativne efekte na eksplicitno pamćenje. Istraživači su proučavali djecu sa TBI u ranom djetinjstvu (tj. dojenačkoj dobi) i kasnom djetinjstvu. Rezultati su pokazali da su djeca sa teškom TBI u kasnom djetinjstvu imala oštećeno eksplicitno pamćenje, dok su i dalje održavala formiranje implicitnog pamćenja. Istraživači su također otkrili da su djeca sa teškom TBI u ranom djetinjstvu imala povećanu vjerovatnoću da imaju i oštećeno eksplicitno i implicitno pamćenje. Dok su djeca sa teškom TBI u riziku od oštećenog eksplicitnog pamćenja, vjerovatnoća oštećenog eksplicitnog pamćenja kod odraslih sa teškom TBI je mnogo veća.

## Gubitak pamćenja
Alzheimerova bolest ima dubok utjecaj na eksplicitno pamćenje. Blago kognitivno oštećenje je rani znak Alzheimerove bolesti. Osobe s problemima s pamćenjem često prolaze kroz kognitivni trening. Kada je fMRI korišten za praćenje moždane aktivnosti nakon treninga, utvrđena je povećana aktivacija u različitim neuronskim sistemima koji su uključeni u eksplicitno pamćenje. Osobe s Alzheimerovom bolešću imaju problema s učenjem novih zadataka. Međutim, ako im se zadatak ponavlja, mogu naučiti i zadržati neka nova znanja o zadatku. Ovaj učinak je očigledniji ako su informacije poznate. Osoba s Alzheimerovom bolešću također mora biti vođena kroz zadatak i spriječena da pravi greške. Dokazano je da hipokampus postaje aktivan u semantičkom i epizodnom pamćenju.
 
Efekti Alzheimerove bolesti vidljivi su u epizodnom dijelu eksplicitnog pamćenja. To može dovesti do problema s komunikacijom. Provedena je studija u kojoj su pacijenti s Alzheimerovom bolešću zamoljeni da imenuju različite predmete iz različitih perioda. Rezultati su pokazali da njihova sposobnost imenovanja predmeta ovisi o učestalosti korištenja predmeta i kada je predmet prvi put nabavljen. Ovaj uticaj na semantičko pamćenje takođe utiče na muziku i tonove. Pacijenti sa Alzheimerovom bolešću imaju poteškoća u razlikovanju različitih melodija koje nikada prije nisu čuli. Osobe sa Alzheimerovom bolešću takođe imaju problema sa zamišljanjem budućih događaja. To je zbog deficita u epizodnom razmišljanju o budućnosti. Postoji mnogo drugih razloga zašto odrasli i drugi mogu početi imati gubitak pamćenja.

## U popularnoj kulturi 
Amnezija se često prikazuje u televizijskim serijama i filmovima. Neki od poznatijih primjera uključuju:

U romantičnoj komediji *50 prvih datuma* (2004), Adam Sandler glumi veterinara Henryja Rotha, koji se zaljubljuje u Lucy Whitmore, koju glumi Drew Barrymore. Izgubivši kratkoročno pamćenje u saobraćajnoj nesreći, Lucy se može sjećati samo događaja iz tekućeg dana dok ne zaspi. Kada se probudi sljedećeg jutra, ne sjeća se iskustava iz prethodnog dana.. Ta iskustva bi se normalno prenijela u deklarativno znanje i omogućila bi im se prisjećanje u budućnosti. Film nije najtačniji prikaz pravog pacijenta s amnezijom, ali je koristan da informira gledatelje o štetnim posljedicama amnezije.

*Memento* (2000) film inspiriran slučajem Henryja Molaisona (H.M.). Guy Pearce glumi bivšeg istražitelja osiguranja koji pati od teške anterogradne amnezije, uzrokovane povredom glave. Za razliku od većine drugih osoba s amnezijom, Leonard zadržava svoj identitet i sjećanja na događaje koji su se dogodili prije povrede, ali je izgubio svu sposobnost formiranja novih sjećanja. Taj gubitak sposobnosti ukazuje na to da je povreda glave utjecala na medijalni temporalni režanj mozga, što je rezultiralo njegovom nemogućnošću formiranja deklarativnog pamćenja.

U filmu „Finding Nemo“ glumi ribu s grebena po imenu Dory koja ne može razviti deklarativno pamćenje. To je sprječava da uči ili zapamti bilo kakve nove informacije poput imena ili uputa. Tačno porijeklo Dorynog oštećenja nije spomenuto u filmu, ali njen gubitak pamćenja precizno prikazuje poteškoće s kojima se suočavaju osobe s amnezijom.

## Također pogledajte
*Gollin test figure
*Neurosnimanje

## Reference 
## Vanjski linkovi
Kategorija:Pamćenje
Kategorija:Psihologija