open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Suman Pokhrel

**Suman Pokhrel** (nepalski: सुमन पोखरेल; rođen ) jest nepalski pjesnik, tekstopisac, dramski pisac, prevodilac i umjetnik. Smatra se jednim od najvažnijih kreativnih glasova Južne Azije. Njegovi radovi su priznati i objavljeni na međunarodnom nivou. Suman Pokhrel je jedini pisac koji je u dva navrata bio dobitnik SAARC književne nagrade. Dobitnik je ove nagrade 2013. i 2015. godine za poeziju i njegov doprinos poeziji i umjetnosti uopće na području Južne Azije.

## Reference 
Kategorija:Rođeni 1967.
Kategorija:Nepalski pjesnici
Kategorija:Biografije, Biratnagar
Aga-dede

**Aga-dede** bio je pjesnik iz Dobora kod Modriče s početka 17. vijeka. Jedan je od rijetkih bošnjačkih pisaca na orijentalnim jezicima koji je pisao o užem zavičaju. U svojim tekstovima daje vrijedne podatke o stanju i dešavanjima u Doboru, Modriči, Jakešu i Odžaku u tom periodu.

Poticao je iz, prema sopstvenom kazivanju, janjičarske (od doba Mehmeda II) i derviške porodice ("unazad sedam koljena"). Preci su mu bili "ljudi tvrđava", služeći na granici. Djed Muhjudin, sin Ilijasov, živio je u Šapcu, kojeg su Osmanlije kao pograničnu tvrđavu zauzele 1521. Po Gazi Husrev-begovom zauzeću Dobora 1536, Muhjudin je sa još 40 vojnika tamo premješten, gdje je ostao do smrti baveći se pčelarstvom. Muhjudin je bio prvi poznati doborski dizdar, a naslijedio ga je Aga-dedin otac Jusuf-aga koji je 1609. umro u 80. godini, nakon što je službu dizdara obavljao 23 godine.

Aga-dede je rođen i odrastao u Doboru. Bio je skromnog obrazovanja, a podučavao ga je otac koji ga je uveo u derviški red. Na nagovor Kasim-efendije, defter-emina iz Modriče, bio je doborski dizdar godinu i po dana, nakon čega je prodao agaluk, od čega je osnovao jedan vakuf. Poslije je bio imam i hatib jakeške džamije, uloživši dosta truda da se džamija iz temelja renovira uz podršku bosanskog defterdara Osman-efendije iz Modriče. I pored toga, smijenjen je sa svojih funkcija. Bio je i prvi imam Čaršijske džamije u Modriči.

Aga-dede je od stranih jezika poznavao turski i možda perzijski. Duhovni učitelj bio mu je Hasan-efendija, sljedbenik Ummi Sinan tarikata (ogranak halvetijskog tarikata), koji je iz Skoplja došao u Đakovo i Osijek, a potom otišao u Pečuh te Požegu gdje je umro.

Aga-dede je napisao *Osmanidu* u kojoj opjevava vojnu ekspediciju protiv Poljaka i Kozaka i pogibiju sultana Osmana II u pobuni janičara 1622. Simpatije Aga-dede, s obzirom da je dosljedni konzervativac, su na strani janjičara, koje on smatra oličenjem starog reda. Osmana II smatra pohlepnim, samosilnim i nesposobnim. Za razliku od Osmana, veliča sultana Mustafu I. Gaji anti-ratno raspoloženje te se ne raduje previše uspjesima Bošnjaka i ugarskih akindžija u "njemačkoj zemlji". 1622. prepisao je i dopunio *Džamasb-namu* pisanu oko 1526, koju je dobio od Miralema Ibrahim-bega iz Odžaka.

## Reference 
## Literatura 
* Mujkanović, Ago (2016). *Šejh Aga-dede, posavski sufija i pjesnik iz Dobora*. Orašje: Naslijeđe.
* Sokolović, Osman Asaf (1972). *Pjesnik Aga-dede iz Dobor-grada o svome zavičaju i pogibiji Osmana II* (*Anali Gazi Husrev-begove biblioteke*). Sarajevo: Gazi Husrev-begova biblioteka.

Kategorija:Biografije, Modriča
Kategorija:Bošnjački književnici
Hasan bin Muslihudin Užičanin

**Hasan bin Muslihudin Užičanin** bio je halvetijski šejh i najstariji sin Muslihudina Užičanina. 

Poslije smrti svoga oca, postao je šejh halvetijske tekije u Užicu. Prije toga je službovao u Požegi gdje se potpisivao kao el-Požagavi. Tu je 1638. prepisao djelo *Kitab al-gawahir*. Evlija Čelebija zatekao ga je na položaju šejha halvetijske tekije pri posjeti Užicu 1664. Prema Čelebiji, imao je 40.000 murida i u svojoj tekiji predavao je tedžvid i islamsku tradiciju. Prema tarihu koji je povodom njegove smrti napisao Mustafa Zari Užičanin, umro je 1668.

Poput oca, uživao je veliki ugled u narodu i smatran je evlijom. U Užicu je sagradio džamiju i imarethanu. 

## Literatura 
* Lavić, Osman (2007). *Ulemanska i šejhovska porodica Muslihudina Užičanina iz XVII vijeka* (*Anali Gazi Husrev-begove biblioteke*). Sarajevo: Gazi Husrev-begova biblioteka. 

Kategorija:Biografije, Užice
Kategorija:Umrli 1668.
Football League Championship 2005/2006.

**Football League Championship 2005/2006.** je bila druga sezona Championshipa. Sezona je trajala od 6. augusta 2005. godine, do 21. maja 2006. godine.

## Klubovi
Ukupno je učestvovalo 24 kluba, uključujući 18 ekipu iz prethodne sezone 2004/05, tri prvoplasirane ekipe iz prethodne sezone League One, te tri posljednjeplasirane ekipe iz Premijer lige.

 

|}

## Tabela 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Službena stranica

2005/2006.
Kategorija:2005. u Engleskoj
Kategorija:2006. u Engleskoj
Ahmed ibn Mustafa Logavija

**Ahmed ibn Mustafa Logavija** **(Lugawi-zade)** bio je muftija, vaiz, munla i muderis. Nadimak Ušaki-zade Damadi (zet Ušaki-zadea) dobio je po tome što je bio oženjen ženom iz ugledne porodice Ušaki-zade, najvjerovatnije kćerkom misirskog muderisa i mekanskog mule Abdulbaki-efendije.

Poticao je iz porodice Logavija, čije je prezime nastalo od arapske riječi *lugawi* što znači jezičar, filolog i lingvist. Logavije se u Sarajevu prvi put spominju u 16. vijeku, a dali su mnoge kadije, šejhove i muderise.

Rodio se oko 1650. u Sarajevu od oca Mustafa-efendije i najvjerovatnije stekao osnovno obrazovanje pred ocem i u Gazi Husrev-begovoj medresi, nakon čega je školovanje nastavio u Istanbulu.

Poslije završetka školovanja i mulazemeta (pripravničke službe), postavljen je za muderisa na istanbulskoj haridž Čauš-baša medresi u mjesecu džumadel-ulau 1099. (3. mart – 1. april 1688), gdje je ostao godinu dana. 1697. postao je muderis na haridž Galata Saraj medresi, u džumadel-evelu 1114. (22. septembar – 21. oktobar 1702) na Kenan-pašinoj medresi, a u džumadel-ahiru 1115. (11. oktobar – 9. novembar 1703) na haridž Mahmud-pašinoj medresi. Na haridž Atik Nišandži-pašinoj medresi predavao je nekoliko mjeseci 1707, do postavljanja za bosanskog (sarajevskog) munlu. Istovemeno je vršio i funkcije sarajevskog muftije i muderisa Gazi Husrev-begove medrese. Ubrzo je smijenjen sa položaja munle (najvjerovatnije što po zakonu nije mogao biti kadija u rodnom mjestu i kadija i muftija istovremeno), a funkciju je najmanje obavljao do 4. januara 1708. U septembru 1707. osnovao je novčani vakuf od 23.000 akči za Hadži Hasanovu džamiju u Kreševu. Funkcije muderisa Gazi Husrev-begove medrese i sarajevskog muftije obavljao je najkasnije do januara 1712, jer je u februara postavljen za kadiju u Tripoliju, u današnjem Libanu. Po isteku službe u Tripoliju ostao je bez posla i zapao je u dugove, pa je u januaru 1716. preko sarajevskog kadije Ahmed-efendije Lagiri-zadea podnio arzuhal šejhul-islamu u kojem moli da mu se dodijeli bilo kakav položaj. Prema Safvet-begu Bašagiću umro je 1717. u Konyi kao kadija, sa naslovom medinskog munle, a prema Sejfudinu Kemuri kao munla u Erzurumu.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
## Literatura 
* Popara, Haso (2017). *Zaboravljeni muderris, muftija, munla, vaiz i vakif Ahmed ibn Mustafa Logavija 1650.? – 1717.* (*Anali Gazi Husrev-begove biblioteke*). Sarajevo: Gazi Husrev-begova biblioteka.

Kategorija:Biografije, Sarajevo
Kategorija:Umrli 1717.
Ibrahim Čajničanin

**Ibrahim Čajničanin** ili **Ibrahim bin Muslihudin Užičanin** bio je halvetijski šejh i najmlađi sin Muslihudina Užičanina. Ističe se kao prepisivač više djela.

Jedno vrijeme je boravio u Kairu i Istanbulu, vjerovatno zbog školovanja. Kasnije je bio imam u Sinan-begovoj džamiji u Čajniču. Imao je tri sina: Abdulbakija, Muhameda i Ibrahima.

Prepisao je sljedeća djela:
* ''ad-Durar al-Mustafawiyya fi šarh al-'Awamil an-nahwiyya*, komentar djela iz sintakse arapskog jezika (u Azharu 1640). 
* *Risala fi as-sawn*, raspravu o postu (1656).
* *Hašiya 'ala šarh muhtasar fi fann al-ma'ani*, glosu na komentar djela *Talhis al-miftah* iz stilistike (u istanbulskoj medresi Sulejmaniji 1659).
* *Mu'addil as-sala*, djelo o namazu (u Čajniču 1659).
* *Mabariq al-azhar fi šarh mašariq al-anwar*, komentar djela iz hadisa *Mašariq al-anwar* (kao imam Sinan-begove džamije 1670).
* *Hašiya 'ala šarh risala as-samarqandiyya*, glosu na komentar risale.
* *Hašiya 'ala šarh miftah al-'ulum*, glosu na komentar treće knjige *Miftah al-'ulum* iz stilistike.
* raspravu o tome da li je muslimanima dozvoljeno da se nazivaju miletom Ibrahimovim.
* *Nisab al-ihtisab*, djelo o općoj državnoj kontroli.
* *Hašiya 'ala dibaga al-muhtasar fi fann al-ma'ani*, glosu na uvodni dio komentara djela *Talhis al-miftah* iz stilistike.

Tradiciju prepisivanja nastavio je sin Ibrahim, koji se pri prepisivanju rukopisa u Bursi 1703. potpisao kao Ibrahim bin Ibrahim eš-šejh Bosnevi bin Bajazid bin eš-šejh Muslihudin bin Muhamed el-Horasani.

## Literatura 
* Lavić, Osman (2007). *Ulemanska i šejhovska porodica Muslihudina Užičanina iz XVII vijeka* (*Anali Gazi Husrev-begove biblioteke''). Sarajevo: Gazi Husrev-begova biblioteka.

Kategorija:Biografije, Užice
Abdulah Bošnjak

**Abdulah Bošnjak** bio je bajramijski šejh. Prema većini izvora, rođen je 1584. u okolici Livna mada se to ne poklapa s ostalim hronološkim podacima iz njegovog života. Gajio je ideje bliske neoplatonizmu i gnosticizmu. Uglavnom je pisao na turskom, ali i na arapskom jeziku.

Školovao se u Istanbulu. Hadž je obavio 1593, a 1594. ratovao je u osmanlijskoj vojsci protiv rumunskih pobunjenika u Ruščuku. Po povratku iz vojske otišao je u Bursu i stupio u bajramijski tarikat, potpavši pod uticaj šejha Hasana Kabaduza. Kasnije je duži period vremena boravio u Kairu i Damasku. Hadž je drugi put obavio 1636. Pri kraju života nastanio se u Konyi, gdje je i umro 1644. Oporučio je da ga ukopaju u blizini Sadrudina Konjevija, učenika Ibn Arebija. Na nišanu mu je, prema sopstvenom zahtjevu, uklesan natpis (tarih): *Ovo je grob siromašnog Božijeg putnika na zemlji, Abdulaha Bošnjaka, rumije, bajramije*. 

Napisao je najmanje 18 radova, od kojih je najpoznatiji komentar Ibn Arebijevog djela ''Fususu'l-hikema* pod naslovom *Tedžellijat 'ara'isi'n-nusus fi menassati hikemi'l-Fusus*, u kojem upisuje navodni susret i razgovor sa poslanikom Muhammedom u snu u Ruščuku i tvrdi da je Ibn Arebi posljednji veliki evlija.

Do kraja Drugog svjetskog rata, u Staroj Gradišci postojalo je turbe Gaibije (iščezli), kako je prema narodnoj tradiciji Bošnjak bio poznat. U zemlji nisu pronađeni nikakvi ostaci, a relikvije su prenijete u Bosansku Gradišku.

## Djela prevedena na bosanski jezik 
* Beglerović, Samir i Čemo, Kenan (2003). *Gradacija bitka*. Sarajevo: Libris.
* Hafizović, Rešid (2008). *Tumačenje dragulja poslaničke mudrosti I: Skidanje duvaka s nevjesta božanskih objava na uzvišenim stolicama mozaičke mudrosti*. Sarajevo: Naučnoistraživački institut "Ibn Sina".
* Hafizović, Rešid (2009). *Tumačenje dragulja poslaničke mudrosti II: Skidanje duvaka s nevjesta božanskih objava na uzvišenim stolicama mozaičke mudrosti*. Sarajevo: Naučnoistraživački institut "Ibn Sina".
* Hafizović, Rešid (2010). *Tumačenje dragulja poslaničke mudrosti III: Skidanje duvaka s nevjesta božanskih objava na uzvišenim stolicama mozaičke mudrosti*. Sarajevo: Naučnoistraživački institut "Ibn Sina".
* Hafizović, Rešid (2011). *Tumačenje dragulja poslaničke mudrosti IV: Skidanje duvaka s nevjesta božanskih objava na uzvišenim stolicama mozaičke mudrosti*. Sarajevo: Naučnoistraživački institut "Ibn Sina".
* Moker, Mubina (2019). *Tajna jamačnog uvjerenja*. Mostar: Fondacija "Baština duhovnosti". 

## Literatura 
* Hadžibajrić, Fejzulah (1972). *Uvodne tesavufske interpretacije Abdulaha Bošnjaka* (*Anali Gazi Husrev-begove biblioteke*). Sarajevo: Gazi Husrev-begova biblioteka. 
* Moker, Mubina (2011). *Allahov usamljenik na zemlji Njegovoj* (*Znakovi vremena''). Sarajevo: Naučnoistraživački institut "Ibn Sina". 

Kategorija:Rođeni 1584.
Kategorija:Umrli 1644.
Kategorija:Biografije, Livno
Aggius

**Aggius** (lokalno:*Àggju*) je italijanska općina i u provinciji Sassari, u regionu Sardinija. Nalazi se na nadmorskoj visini od 514&nbsp;metara i ima 1.504 stanovnika sa gustinom naseljenosti od 17,42&nbsp;ljudi po km².Njegova teritorija pokriva površinu od 86,31&nbsp;km².

## Geografija 
thumb|200px|lijevo|Valle della Luna.
Aggius se nalazi 53&nbsp;km zapadno od Olbije i 6&nbsp;km sjeverozapadno od Tempija Pausanija, ispod Monte Sozza (790 m) i Monte Croce (683 m). Sjeverno od sela leži "stjenovita pustinja" Piano dei Grandi Sassi, također poznata Valle della Luna (bosanski: Mjesečeva dolina).

Susjedne komune su: Aglientu, Bortigiadas, Tempio Pausania, Trinità d'Agultu e Vignola i Viddalba.

## Privreda 
Glavna privredna djelatnost je rad u granitnim kamenolomima, koji pokrivaju više od 75% italijanske potražnje za ovim kamenom.

## Saobraćaj 
Aggius se nalazi na putu od Tempio Pausania do državne ceste koja vodi od Santa Teresa Gallura do Sassarija. Osim toga, mjesto ima staniicu na pruzi Sassari-Palau, kojom se redovno služe vozovi u ljetnim mjesecima.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Gradovi u Italiji
Kategorija:Općine u provinciji Sassari
Muhamed Šakir Muidović

**Muhamed Šakir Muidović** bio je sarajevski muftija i pjesnik tokom 19. vijeka. 

S malim prekidima, dužnost sarajevskog muftije obavljao je od 1826. do 1855. Pripadao je nakšibendijskom tarikatu i bio je murid šejha Aburahmana Sirrije. Kao pjesnik isticao se u pisanju kronograma. Umro je 11. jula 1859. 

Povodom Muidovićeve smrti, Fadil-paša Šerifović ispjevao je dva kronograma na turskom jeziku, od kojih je jedan uklesan na muftijin nišan u haremu Hadžijske (Vekil Harčove) džamije u Sarajevu.

## Literatura 
* Trako, Salih (1972). *Kronogrami sarajevskog muftije Muhamed Šakir efendije Muidovića* (*Anali Gazi Husrev-begove biblioteke*). Sarajevo: Gazi Husrev-begova biblioteka.  

Kategorija:Biografije, Sarajevo
Kategorija:Umrli 1859.
Kategorija:Bošnjački književnici
Husein Zukić

**Husein Zukić** bio je nakšibendijski šejh i osnivač tekije u Vukeljićima, u džematu Živčići, sjeverno od Fojnice. 

Potomak je melamijskog šejha iz Halepa Hasana Danijala, koji je u Bosnu došao sa vojskom Mehmeda II i naselio se u Busovaču. Jusuf, Danijalov sin i Huseinov pradjed, također je bio melamija. Huseinov djed Sinan bio je halvetija, kao i otac Muharem. Huseinova majka bila je iz Živčića. 

Mekteb je završio u Živčićima, nižu medresu u Fojnici, a u Sarajevu Gazi Husrev-begovu medresu. Školovanje je nastavio na Sultan Fatihovoj medresi u Istanbulu, a često je posjećivao tekiju Muradiju. Po dozvoli uprave medrese, preselio se u Muradiju gdje je brigu o njemu preuzeo šejh Muhamed Hisarija koji ga je uveo u nakšibendijski tarikat i dao mu nadimak Tavil (visoki). U Muradiji je ostao 12 godina nakon čega ga je šejh Hisarija poslao u tekije u Konyi, Bagdadu, Basri, Samarkandu, Buhari i Kasri Arifanu, gdje je boravio sedam godina. Od Kjazim-babe, šejha Pirove tekije u Kasri Arifanu, dobio je dozvolu za povratak u rodni kraj nakon skoro četiri decenije. Po povratku u Bosnu, najprije je bio muderis medrese, šejh tekije i vaiz Čaršijske džamije u Fojnici, nakon čega se povlači u Vukeljiće gdje 1195. (1780. ili 1781) osniva nakšibendijsku tekiju. Osmanlijske vlasti odobrile su 1785. godišnju dotaciju tekiji u iznosu od 300 groša. Kasnije su po njegovoj uputi sagrađene tekije u Fojnici, Oglavku i Visokom. 

Umro je 1799. Turbe mu je podigao njegov najpoznatiji murid, šejh Abdurahman Sirrija. Kronogram o smrti napisao je 1877. Abdušekur Šakir, Sirrijin sin. Kronogram se i danas, uokviren kao levha, nalazi u turbetu. Tekija u Vukeljićima proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

## Literatura 
* Hadžimejlić, Ćazim (2009). *Velikani tarikata – Šejh Husein baba Bosnevi* (''Kelamu'l Šifa' *). Kaćuni: Udruženje građana Hastahana tekija Mesudija. 
* Trako, Salih (1972). *Kronogrami sarajevskog muftije Muhamed Šakir efendije Muidovića* (*Anali Gazi Husrev-begove biblioteke''). Sarajevo: Gazi Husrev-begova biblioteka.  

Kategorija:Biografije, Fojnica
Kategorija:Umrli 1799.
Abdurahman Sirrija

**Abdurahman Sirrija** bio je nakšibendijski šejh i pjesnik.

Rođen je 1775. u Fojnici, gdje je završio medresu. Djed Fadlulah Balta-zade doselio se iz Amasye 1700, preuzevši funkciju fojničkog kadije. Pripadao je mevlevijskom tarikatu, a u nekim izvorima naziva se Fadil Bosnevi. Njegov otac bio je Abdulah Razi, a njegov Mustafa porijeklom iz Damaska. Prema predaji, Sirrija je ime dobio tako što se u snu oca Mehmeda, fojničkog kadije, i majke pojavio njima nepoznati šejh (Husein Zukić) koji ih je obavijestio da će dobiti sina i rekao da mu daju ime Abdurahman. Murid šejha Hasana postao je 1790. i dobio je nadimak Sirri (sposoban da upoznaje tajne života i svijeta).

Oženio se udovicom Lejlom, kćerkom imama iz Ostružnice Mula Ahmeda, koja je imala posjede na Oglavku, te mu je šejh Husein naredio da tu izgradi tekiju i turbe (na lokalitetu Pločnik) u čast šejha Huseina Horosanija koji je poginuo u vojsci Mehmeda II pri pohodu na Kozograd. Tekija je izgrađena 1798, a posjećivale su je značajne vjerske i političke ličnosti iz tog perioda, poput bosanskih namjesnika Mehmeda Vedžihi-paše, Moralija Namik-paše i Mehmeda Kamil-paše. Predvodio je obnovu fojničke Atik džamije 1820. Sultan Mahmud II oslobodio je 1835. fermanom Sirriju i tekiju svih poreza. Umro je u Oglavku 23. marta 1847.

Kao šejh oglavačke tekije, stekao je veliku popularnost u čitavoj Bosni, ali i Hercegovini, gdje su sufijske ideje teško prodirale. Muridi Sirrije bili su sarajevski muftija Muhamed Šakir Muidović, mostarski muftija Mustafa Sarajlić, hercegovački valija Ali Galib-paša Stočević Rizvanbegović, Husein-kapetan Gradaščević, a prema nekim predajama i Abdulvehab Ilhamija. S obzirom da je među narodom bio poznat kao šejh Sikira (turska riječ *balta* znači sjekira), od njega potiče porodica Sikirića. Sinove Abdulatifa i Šakira i kćerke Vasviju, Šaćiru i Aišu rodila je druga žena Latifa, kćerka imama iz Pločara.

## Reference 
## Literatura 
* Fajić, Zejnil (1985). *Biblioteka šejha Abdurrahmana Sirije sa Oglavka* (*Anali Gazi Husrev-begove biblioteke*). Sarajevo: Gazi Husrev-begova biblioteka. 
* Trako, Salih (1972). *Kronogrami sarajevskog muftije Muhamed Šakir efendije Muidovića* (*Anali Gazi Husrev-begove biblioteke*). Sarajevo: Gazi Husrev-begova biblioteka.

Kategorija:Biografije, Fojnica
Kategorija:Rođeni 1775.
Kategorija:Umrli 1847.
Kategorija:Bošnjački književnici
Moštre (srednji vijek)

alt=|mini|Povelja kralja Tvrtka iz 1380.
**Moštre** (u srednjovjekovnim izvorima: Moištri, Moištre) bile su srednjovjekovno mjesto gdje se nalazio dvor Bosanskog kraljevstva i gdje je Crkva bosanska imala visoko učilište. To je slabo istraženo arheološko područje srednjovjekovne visočke doline.

## Kraljevski dvor i visoko učilište 
O visokom učilištu u Moštru govore četiri historijska spisa potekla od protivnika Crkve bosanske. U Moštrima se nalazila kuća krstjana, gdje je Crkva bosanska obavljala svoje javne poslove i imala visoko učilište bosanske vjerske organizacije. U Moštrima se i povremeno nalazio banski i kraljevski dvor odakle su pisane povelje kao što je povelja bosanskog bana Stjepana II. Kotromanića izdata u *U hiži velikiog gosta Radoslava* iz 1322. godine a kao svjedoci pojavljuju se svećenici Crkve bosanske, veliki Djed Radoslav, veliki gost Radoslav, te starci Radomir, Žubomir i Vučko, koji su prisustvovali ovom događaju izdavanja povelje knezu Vukoslavu Hrvatiniću. Tu je sačuvan veliki pečat Stjepana, kojeg ispočetka upotrebljava i mladi ban Tvrtko. Kasnije će Tvrtko postati kralj, pa će na dvoru u Moštrima, 1380. izdati povelju Hrvoju Vukčiću (Писaно вь двор крaлaвьствa ми на **моищтри** мцa мaрьтa 12 днь тога лъто рожьтвa хрстовa 1380 / Pisano na dvoru kraljevstva moga u Moštrima mjeseca marta 12 dana ovoga ljeta od rođenja Hristova 1380).

Iako ostaci moštarskih građevina ili kompleksa građevina još uvijek nisu arheološki potvrđeni, postoji mogućnost da su na prostoru današnjih Gornjih Moštra s obzirom da se naselje nalazi na manjem poluotoku koji je oblikovala rijeka Bosna. Ime Moštre izvorno potiče od latinske riječi *magister* koja je kroz historiju pojmovno održavala čitav niz različitih sadržina (npr. najviši, učitelj, upravitelj). U drugoj polovini dvadesetih godina 14. vijeka se spominje u krstjanskoj hiži u Moištri  koja je nazvana imenom njenog starješine, gosta Radoslava. Budući da se tu na okupu našla “sva crkva”, djed vjerovatno nije imao stalnog boravišta iz kojeg bi vodio crkvene poslove, nego je dužnosti obavljao iz neke od krstjanskih hiža, kao što je bila hiža gosta Radoslava u Moištri.
## Također pogledajte 
*Visoko u srednjem vijeku
*Mile
*Visoki
*Arheološki lokalitet Donje Moštre

## Literatura 
* 

## Reference 
*

## Vanjski linkovi 
* Antičko naselje uz Zimošnicu u Moštrima kod Visokog
*Bosna u 14. stoljeću: Učilište sa međunarodnom reputacijom - Al Jazeera Balkans

Kategorija:Historija Visokog
Kategorija:Crkva bosanska
Kategorija:Vladarski i vlasteoski dvorovi u srednjovjekovnoj Bosni
Kategorija:Topografija srednjovjekovne Bosne
Halomonas titanicae

***Halomonas titanicae*** jest gram-negativna, halofilna vrsta proteobakterija, otkrivena na hrđenicama (spoj riječi "hrđa" i "ledenica") uzetim s olupine RMS *Titanica*. Cristina Sánchez-Porro sa saradnicima prvi put izolirala je bakteriju 2010. iz uzorka hrđenica dobijenih s *Titanica* 1991. Jedna od istraživačica, Henrietta Mann, procijenila je da djelovanje mikroba kao što je *H. titanicae* može dovesti do potpunog uništenja olupine *Titanica* do 2030. Ranije su slične bakterije identificirane kao potencijalna opasnost za naftne platforme i druge objekte u dubokom moru, dok ova bakterija također ima potencijal da se iskoristi u bioremedijaciji za ubrzanje raspadanja brodskih olupina koje opterećuju okeansko dno.

U ljeto 2016, korištenjem neutronske difrakcije, naučnici s Instituta Laue–Langevin otkrili su molekulu organskog spoja nazvanog ektoin, koji ove bakterije koriste da prežive osmotski pritisak koji slana voda izaziva na njihovim membranama.

## Reference 
Kategorija:Gram negativne bakterije
Kategorija:RMS Titanic
Biskupići (srednji vijek)

mini|Ploča bana Kulina pronađena u Biskupićima.
**Biskupići** su u srednjem vijeku bile sjedište bosanskog biskupa, a prema nekima i djeda Crkve bosanske. Biskupići su i naseljeno mjesto u današnjem Visokom.

Tu se nalazila crkva koju je 1194. sagradio ban Kulin, gdje je pronađena poznata Kulinova ploča, blizu današnjeg sela Muhašinovići u općini Visoko.
Arheološka ispitivanja su bila skoro nemoguća zbog velike količine novogradnje na ovom području. Anđelić predlaže mogućnost da je ploča donijeta na ovaj lokalitet iz susjednih Arnautovića, gdje se nalaze Mile, što je nekih 20 minuta hoda.  Ploča je pronađena 1898. godine. Različita su čitanja urezanog teksta. Ćiro Truhelka kaže da se natpis odnosi na jednu crkvu koju je Kulin podigao u Kučevskom Zagorju. Vladimir Ćorović smatra, na osnovu natpisa, da je Kulin sazidao crkvu nakon što je opljačkao Kučevsko zagorje. Pavao Anđelić se također slaže sa prethodnom dvojicom autora, ali on smatra da je ona sagrađena nakon što je ban putem ugovora ili kupovinom dobio navedeno područje. Također, smatra da je na natpisu opisan tehnološki proces gradnje crkve, da je ona najprije kamenom ozidana, potom stavljena drvena građa, grede i kro. Truhelka smatra da je crkva podignuta u periodu između 1203. i 1204. godine, kada se Kulin zadnji put spominje. Ćorović smatra da je to 1185, dok Anđelić smatra da je crkva podignuta 1194. godine.

Ispod ovog natpisa razdijeljena je ploča izbočenim prugama u šest polja, a u svakom polju urezano je po jedno kolo. U svakom kolu opet uklesan je po jedan krst. U prvom kolu taj krst je malen, nešto nakrivljen, a opasan je sa dva koncentrična kola, koja prikazuju ornament sukane vrpce. U sljedeća dva kola krstovi su širokih izvitih krakova, a oblikom i veličinom jednaki su. I naredna dva krsta u donjem redu jednakog su oblika, ali su im krakovi ravni te se na završetku proširuju u trouglaste latice, a krst u šestom kolutu načinjen je od četiri trouglata krila. U svih ovih krstova kraci su jednaki kao u takozvanog malteškog krsta, a na svim, izuzev prvi, urezani su različitom rukom i nejednakim slovima po manji natpisi.

Natpis na čelu ploče vrlo je razgovjetno urezan, ali nije moguće posve sigurno ustanoviti potpuni tekst, pošto je na desnom kraju odlomljen. Nedostaje desetak, dvanaest slova.
## Također pogledajte 
* Visoko u srednjem vijeku
* Mile 
* Kulin ban
* Bosanska banovina

## Reference 
Kategorija:Historija Visokog
Kategorija:Srednja Bosna
Kategorija:Topografija srednjovjekovne Bosne
Beşiktaş

**Beşiktaş** (izgovara se *Bešiktaš*) jest četvrt i općina u Istanbulu, Turska, koji se nalazi na evropskoj obali Bosforskog moreuza. Na sjeveru graniči sa općinama Sarıyer i Şişli, na zapadu sa Kağithane i Şişli, na jugu sa Beyoğlu, a na istoku izlazi na Bosfor. Neposredno s druge strane Bosfora nalazi se okrug Üsküdar.

Općina Beşiktaş uključuje brojna važna mjesta duž evropske obale Bospora, počev od palate Dolmabahçe na jugu do područja Bebek na sjeveru. Također je dom mnogim unutrašnjim (i relativno skupim, gornjim srednjim slojevima) naselja kao što su Levent i Etiler. Neke od njegovih poznatih četvrti su Yıldız, Kuruçeşme, Ortaköy i Arnavutköy.

Historijski trgovački centar Beşiktaşa obuhvata istoimeni kvart i čaršiju (Çarşı, "tržnica"), koja se graniči s parkom Abbasağa. Pružajući se u pravcu sjever-jug, bulevar *Barbaros* je glavni saobraćajni put povezan sa gradskim autoputom O.1 i Bosforskim mostom, a završava se važnim čvorištem gradskog javnog prevoza Zincirlikuyu. Avenija Büyükdere također prolazi kroz Beşiktaş.

Iako je ovo relativno mala općina u Istanbulu, i po broju stanovnika i po površini, Beşiktaş je jedno od najvažnijih gradskih područja zbog svojih poslovnih i trgovačkih organizacija, historijskih lokaliteta, univerziteta, slikovitog pogleda na Bosforski moreuz i tranzitnih puteva i ulica prema mostovima Bosfor i Fatih Sultan Mehmet. Beşiktaş se smatra za vodeći finansijski centar Turske.

Godine 2013, Beşiktaş je svrstan na prvo mjesto među svim turskim općinama u pogledu kvaliteta života, prosperiteta i nivoa kulture. On je ujedno i najbolje rangirana turska općina u smislu indeksa ljudskog razvoja, sa HDI od 0,864, dok je na prvom mjestu po pojedinačnim indeksima prihoda i obrazovanja. Općina učestvuje u kampanji Cities4Europe i kvalificirana je kao "evropski grad sa 12 zvjezdica".

## Etimologija 
Općina je dobila ime po istoimenoj četvrti koja se nalazi u današnjoj četvrti Sinanpaşa. Zajedno sa Čaršijom, ovaj historijski centar lokalni mještani ponekad nazivaju i *Köyiçi* (bos. "unutrašnje selo").

Etimološki, riječ *beşik* na turskom znači "kolijevka", dok riječ *taş* znači "kamen".

Prema jednoj legendi, postojala je bizantijska crkva na području današnjeg Beşiktaşa po imenu *Kounopetra*, što na grčkom znači "kamena kolijevka". Crkva je bila sagrađena u čast relikvije, kamena koji je navodno uzet iz štale u Betlehemu, gdje je prema legendama rođen Isa a.s. Ovaj kamen je kasnije premješten u Aja Sofiju a nestao je nakon Četvrtog krstaškog rata, sa pretpostavkama da je možda prodan na evropskom tržištu relikvija.

Prema drugoj legendi, priča se da je sveštenik iz crkve sv. Mine Katuanskog (Aya Menas) koja se nalazila na području današnjeg Beşiktaşa, bio na hodočašću u Jerusalemu odakle se vratio sa kamenom u obliku kolijevke koja je korištena pri krštenju Isusa, i ostavio ga u crkvi.

Treće objašnjenje glasi da je to ime skraćeno od riječi *beš taş*, što na turskom znači "pet kamenja", a koje se odnose na pet kamenih stubova izgrađenih za privezivanje brodova Hajrudin paše Barbarosa.

## Reference 
Kategorija:Okruzi istanbulske provincije
Centralna Ostrobotnija

**Centralna Ostrobotnija** ( ) jedna je od regija Finske. Nalazi se u zapadnom centralnom dijelu države i graniči sa regijama: 
Ostrobotnija na zapadu, Sjeverna Ostrobotnija na sjeveru, Centralna Finska na jugoistoku i Južna Ostrobotnija na jugozapadu.

Prostire se na teritoriji od 5.020&nbsp;km2 a prema podacima iz 2017. godine regiju je naseljavalo 68.780 stanovnika pri čemu je po oba kriterija druga najmanja regija Finske (nakon Olandskih ostrva.

Sa prosječnom gustinom od oko 14 stanovnika po km2 nešto je rjeđe naseljena regija u odnosu na nacionalni prosjek.
 
Glavni i najveći grad regije je Kokkola sa 46.714 stanovnika.

## Općine 
Regija se sastoji od 8 općina od kojih 2 imaju status grada (označene podebljano).

Broj stanovnika općina dat je u zagradi.

**Podregija Kaustinen:**
*Halsua (1.250)
*Kaustinen (4.266)
*Lestijärvi (842)
*Perho (2.923)
*Toholampi (3.480)
*Veteli (3.396)

**Podregija Kokkola:**
***Kannus** (5.733)
***Kokkola** (46.714)

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Zvanični sajt Regije

Centralna Ostrobotnija
Kategorija:Centralna Ostrobotnija
Hadži Lojo

alt=|mini|Hadži Lojo
**Salih Vilajetović**, poznat kao **Hadži Lojo** (1834–1887) bio je bošnjački vođa u Sarajevu 1870-ih.

Radnik u kamenolomu, učitelj u medresi i bašibozuk, Lojo je postao poznat u gradu nakon što se pridružio otporu otomanskim reformama, a posebno kada se 1872. godine pobunio protiv gradnje nove pravoslavne crkve. U narednim godinama on se odmetnuo i vršio razne nasilne ispade i razbojništva.

Neposredno prije okupacije Bosne i Hercegovine od Austro-Ugarske, Lojo je okupio muslimanske, pravoslavne, jevrejske i čak neke katoličke građane da se bore. Lojo je bio jedan od glavnih vođa muslimanskog otpora okupaciji u gradu 1878. godine, uz ljude kao što su Mehmed Šemsikadić, Hafiz Kaukčija i Muhamed Hadžijamaković. Protivnici okupacije su 28. jula organizovali vladu u gradu i odredili mobilizaciju svih muslimanskih i drugih građana sposobnih za vojnu službu. U noći između 16. i 17. augusta, Hadži Lojo je ulazeći u jedno konačište, nosio pušku na leđima s cijevi okrenutom prema zemlji. Puška je slučajno opalila i pogodila ga ispod koljena. Sa tom teškom ranom pobjegao je u naselje Praču kod Rogatice gdje se sakrio kod pravoslavne porodice Čvoro. Odatle je pobjegao u Čajniče gdje je proveo oko dvije sedmice

Zbog bola u ranjenoj nozi Hadži Lojo nije mogao bježati više. Izdao ga je Mićo Kojić nakon čega ga hapsi natporučnik Mihajlo Stipetić i privodi u Sarajevo. Zbog rane na nozi, poslat je u vojnu bolnicu gdje ga liječi dr. Kramer ali nije bilo spasa. Noga mu je amputirana. Vlasti su tražile njegovu smrtnu kaznu, a optužnica ga je teretila kao glavnog agitatora otpora protiv okupacionih četa. Nakon izdržane petogodišnje kazne, Hadži Lojo treba da se vrati u Sarajevo. Međutim, carska vlast Austrije rekla je kako je on nepodoban u Bosni. Ponudili su mu da bira u koju zemlju želi ići. On je odlučio da je za njegovu porodicu; suprugu Fatimu, kćerku Aišu i dva sina, Muhameda i Mustafu najbolje da se skrase u Meki.

## Reference 
Kategorija:Biografije, Sarajevo
Kategorija:Umrli 1887.
Kategorija:Rođeni 1834.
Franjo Baličević

**Fra Franjo Baličević** bio je bosanski biskup (Ričica kraj Kraljeve Sutjeske, ? – Fojnica, 2. februar 1615).

## Biografija 
Franjevac, bogoslovne studije završio u Italiji, gdje je potom neko vrijeme bio profesor teologije. Godine 1587. izabran za provincijala Bosne Srebrene, a 1588. imenovao ga je papa Siksto V. bosanskim biskupom, s ovlašću da upravlja i susjednim pokrajinama pod Osmanlijskim carstvom. Njegovo je imenovanje dovelo do spora između bečkoga dvora i rimske kurije, koji je riješen tako da je Baličević i dalje obavljao biskupsku službu, a počasna prava i naslov dobili su drugi. Proputovao je više puta Bosnu i okolne krajeve nastojeći poboljšati stanje Katoličke crkve u Bosni i primijeniti odredbe Tridentskoga sabora. Iz tih pastoralnih pohoda napisao je Propagandi u Rimu dva dragocjena izvješća (1597. i 1600).

Bio je u osmanlijskom Visokom, a zabilježeno je kako 1600. piše o tadašnjem samostanu: “*U Visokomu, mojoj domovini… samostan i crkva sv. Nikole, koja se zove kraljevska kapela, lijepa je, iako ne odviše velika*“.

## Reference 
Kategorija:Franjevci (svećenici)
Kategorija:Provincijali Bosne Srebrene
Kategorija:Biografije, Kakanj
Kategorija:Umrli 1615.
Trening-centar Butmir

**Trening centar Butmir**, punog naziva *Trening centar Fudbalskog kluba Sarajevo-Butmir* je trening centar FK Sarajeva. Centar se nalazi u Butmiru, na Ilidži. Zvanično je otvoren 24. oktobra 2015. godine, nakon završetka prve faze izgradnje. Na tri terena, od kojih su dva sa prirodnom i jedan s  umjetnom travom, svakodnevno treniraju mladi nogometaši Akademije FK Sarajevo, kao i seniori prvog tima koševskog premijerligaša.

## Historija 
Kada je Vincent Tan, malezijski biznismen i investitor 2013. godine otkupio dio upravljačkih prava nad FK Sarajevo nedostatak prostora za obuku u vlasništvu kluba identificiran je kao velika prepreka klupskim aspiracijama i nezavisnošću kluba. FK Sarajevo je do tada tradicionalno koristilo pomoćne trening terene u blizini stadiona Asim Ferhatović Hase, a koji su bili u vlasništvu općine. Ti tereni su smatrani zastarjelim i nisu omogućili potpunu organizacijsku i financijsku nezavisnost kluba. Ova činjenica dovela je do toga da menadžment kluba na čelu sa Tanom i grupom Berjaya krene u potragu za pogodnom lokacijom za izgradnju novih i modernih objekata. Okolina Butmira je na kraju izabrana zbog blizine Međunarodnog aerodroma Sarajevo, već postojećih terena za treninge kojima se koristi privatna fudbalska akademija koju vodi bivši kapetan FK Sarajevo Predrag Pašić a sve se nalazilo u blizini Ilidže. Nakon pregovora klub je kupio zemljište (ukupne površine od 70.000 m2) koje je bilo zajedničkom vlasništvu općine Ilidža i lokalne poljoprivredne zadruge i počeo pripremati veliki građevinski projekt.
24. decembra 2014. godine klub je potpisao ugovor sa izvođačima radova za prvu fazu izgradnje koja je započela iste godine. Prva faza izgradnje završena je u augustu 2015. godine. 14. decembra 2015. godine objektima je dodijeljena FIFA PRO licenca.

## Sadržaj 
Trening centar osim terena sadrži i druge pomoćne objekte, fontanu, veliki trg, botaničke bašte i parking. Glavni objekat zgrade će se sastojati od hotela s 5 zvjezdica koji će imati 15 soba, 10 studio apartmana, 2 VIP apartmana, restoran sa kuhinjom, VIP restoran, zatvorene i otvorene kafiće, wellness centar, teretanu, jednu veliku i dvije manje konferencijske sale i dr.
Planirano je da se unutar centra izgrade i zatvorena futsal arena, strelište, teniski tereni, dva velika terena sa umjetnom travom i jednog velikog prirodnog travnatog terena. Ulaz, trg i parcela su završeni i u upotrebi, dok je druga faza od 28. jula 2016. u izgradnji. Glavni teren s umjetnom travom nazvan je po legendi kluba Želimiru Vidoviću, koji je ubijen tokom opsade Sarajeva dok je prevozio ranjene građane u obližnju bolnicu. Njemu u čast podignut je i kip podignut je na zapadnom travnatom uzvišenju.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
*  službeni sajt centra

Kategorija:FK Sarajevo
Ploča kaznaca Nespine

mini|Ploča kaznaca Nespine|alt=|350x350piksel
**Ploča kaznaca Nespine **je srednjovjekovni spomenik iz vremena srednjovjekovne Bosne, datirana u 13. vijek, a zbog isklesanog reljefa postoje naznake da je dosta starija, pa neki autori je smještaju i u 8. vijek Danas se nalazi u Zemaljskom muzeju Bosne i Hercegovine.

## Pronalazak 
Tadašnjim pregledom nalazišta utvrđeno je da je reljef nekada bio dio opreme i ures interijera manje zgrade koja je u znatnoj mjeri razorena 1946. godine izgradnjom nove kapele. Pretpostavlja se da je riječ o srednjovjekovnoj grobnoj građevini. Uporište za takvo mišljenje proizišlo je iz činjenice da je u njenom neposrednom okolišu bilo još nekoliko neukrašenih nadgrobnih ploča, a također i iz sadržaja ćiriličkoga natpisa koji je, po svemu sudeći, na reljefu urezan naknadno. Spomenuti natpis je bio predmetom interesa istraživača jer spominje dvije historijske osobe, velikog kaznaca Nespina i njegovu sestru kaznačicu Bjeloku.

## Ucrtani reljef i natpis 
Ante Kučan iz Zemaljskog muzeja donosi vrlo detaljan njegov opis:

U gornjem dijelu ploče, na lijevoj strani, pruža se nepravilno pisani natpis u 7 redova: U ime velikoga kaznaca Nespina, njena (svo-ga) brata, pozida kaznačica Bjeloka (Bjeloća ili Bjeloča) svoga gospodina i ostavi sebi mjesto pored svoga gospodina

## Također pogledajte 
* Visoko u srednjem vijeku
* Čajan-Grad

## Reference 
Kategorija:Historija Visokog
Kategorija:Srednja Bosna
Kategorija:Srednjovjekovni arheološki lokaliteti u Bosni i Hercegovini
Karađoz-begova biblioteka

**Karađoz-begova biblioteka** bila je prva poznata biblioteka u Mostaru. Otvorena je u februaru 1570, tokom ramazana. Osnivač, Mehmed-beg Karađoz, uvakufio je sedam kompletnih mushafa, 30 džuzova Kur'ana, komentare Kur'ana od Zimahšerije i Kadi-Bejdavije, Sejid-Alijin komentar djela *Širat-el-islam* i *Ahtariju*, arapsko-turski rječnik. Mutevelija je bio dužan čuvati knjige i pozajmljivati ih uz jamstvo jednog čovjeka. O knjigama se starao kajim. Biblioteka je bila smještena u posebnoj prostoriji uz dershanu Karađoz-begove medrese. U njoj se vremenom našla većina privatnih i sve javne mostarske biblioteke. Zatvorena je 1934. kada je umro bibliotekar Muhamed ef. Spahić. Do prenošenja u Gazi Husrev-begovu biblioteku 1950, nestala su brojna djela.

## Literatura 
* Hasandedić, Hafzija (1972). *Muslimanske biblioteke u Mostaru* (*Anali Gazi Husrev-begove biblioteke*). Sarajevo: Gazi Husrev-begova biblioteka.

Kategorija:Biblioteke u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Građevine u Mostaru
Derviš-pašina biblioteka

**Derviš-pašinu biblioteku** u Mostaru osnovao je u januaru 1593. Derviš-paša Bajezidagić. Po osnivanju, uvakufio je 46 svezaka, uglavnom komentara dogmatskih i šerijatsko-pravnih djela, od kojih se ističe šest svezaka komentara *Mesnevije* od Mevlane Sururija. Osim *Mesnevije*, uvakufljena su još tri djela na perzijskom: *Beharistan*, *Đulistan* i Hafizov *Divan*. Određeno je da se knjige ne smiju prodavati, poklanjati i iznositi iz Mostara.

Bila je smještena u dershani Derviš-pašine medrese u Podhumu. Zatvorena je sa medresom 1890, a knjige su prenesene u Karađoz-begovu biblioteku. Jedno djelo iz ove biblioteke danas se čuva u Gazi Husrev-begovoj biblioteci u Sarajevu, a jedno u Arhivu Hercegovine.

## Literatura 
* Hasandedić, Hafzija (1972). *Muslimanske biblioteke u Mostaru* (*Anali Gazi Husrev-begove biblioteke*). Sarajevo: Gazi Husrev-begova biblioteka.

Kategorija:Biblioteke u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Građevine u Mostaru
Prvenstvo Jugoslavije u nogometu 1924.

**Prvenstvo Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca u nogometu** (Državno prvenstvo 1924.) u sezoni 1924. je bilo najviši rang nogometnog takmičenja u Kraljevini SHS 1924. godine, organizovanog od Nogometnog saveza Jugoslavije i druga sezona po redu u kojoj je organizovano prvenstvo u nogometu. Takmičenja su počela 7. septembra, a završena 12. oktobra 1924. Titulu je osvojio SK Jugoslavija iz Beograda. 

## Sistem takmičenja 
Prvo prvenstvo je organizovano po jednostrukom kup sistemu bez revanša. Pobjednička ekipa je išla dalje, a poražena je ispadala iz daljeg takmičenja. U četvrtfinalu i polufinalu, kao i u finalu  igrala se po jedna. Pošto je bilo samo sedam klubova u četvrtfinalu su igrala tri para, dok je jedan tim bio slobodan.

## Učesnici prvenstva 
## Rezultati 
### Četvrtfinale 

|}

### Polufinale 

|}

### Finale 

|}

## Sastav prvaka 
## Lista strijelaca 
;6 golova 
* Dragan Jovanović (JUG) 
;3 gola  

;2 gola 

;1 gol 

## Napomene 
## Vanjski linkovi
* Prvenstva Jugoslavije u nogometu
* Prva nogometna liga Jugoslavije na bihsoccer.com 

Jugoslavija
Kategorija:1924. u Jugoslaviji
Spisak epizoda Smrtonosnog oružja

*Smrtonosno oružje* je američki prijatelj policajac akcija komedija-drama televizijske serije koja se bazira na filmu seriji istog imena stvorio Shane Black . Serija glumi Damona Wayansa kao Rogera Murtaugha , starijeg detektiva Policijske uprave Los Angelesa koji se vraća u silu, nakon oporavka od srčanog udara, i udružuje se sa Texas transferom Martinom Rigsom, kojeg igra Clayne Crawford. Riggs, mornarički pečat - policajac iz El Paso, Texas se seli u Los Angeles nakon smrti svoje supruge i nerođenog djeteta, prebacujući iz šerifove kancelarije okruga El Paso u Odjel za pljačku i ubojstva LAPD-a.

Serija je naručena 10. maja 2016. i premijerno prikazana na Foxu 21. septembra 2016. 13. maja 2018. serija je obnovljena za treću sezonu od 15 epizoda, a Seann William Scott zamijenio je Clayne Crawford kao seriju co-lead, svira novi lik Wesley Cole.

Tokom serije, 55 epizoda Lethal Weapon emitovano je tokom tri sezone.

## Pregled Serije 
Kategorija:Spiskovi epizoda američkih TV-serija
Sjeverna Ostrobotnija

**Sjeverna Ostrobotnija** ( ) jedna je od regija Finske. Nalazi se u centralnom dijelu države i graniči sa regijama: Laponija na sjeveru, Kainuu na jugoistoku, Sjeverna Savonija, Centralna Finska i Centralna Ostrobotnija na jugu dok na istoku graniči sa Rusijom, odnosno njenom Republikom Karelijom.

Prostire se na teritoriji od 37.149&nbsp;km2 a prema podacima iz 2017. godine regiju je naseljavalo 411.856 stanovnika.

Sa prosječnom gustinom od 11 stanovnika po km2 rjeđe je naseljena regija u odnosu na nacionalni prosjek.
 
Glavni i najveći grad regije je Oulu.

## Općine 
Regija se sastoji od 30 općina od kojih 11 imaju status grada (označeni podebljano) pri čemu je broj stanovnika po općinama dat u zagradi.

**Podregija Koillismaa:**
***Kuusamo** (16.177)
*Taivalkoski (4.407)
**Podregija Nivala–Haapajärvi:**
***Haapajärvi** (7.640)
*Kärsämäki (2.758)
***Nivala** (11.053)
***Pyhäjärvi** (5.879)
*Reisjärvi (2.992)
**Podregija Oulu:**
*Hailuoto (989)
*Kempele (16.303)
*Liminka (9.178)
*Lumijoki (2.041)
*Muhos (8.936)
***Oulu** (192.680)
*Tyrnävä (6.482)

**Podregija Oulunkaari:**
*Ii (9.581)
***Pudasjärvi** (8.717)
*Utajärvi (2.952)
*Vaala (3.309)
**Podregija Raahe:**
*Pyhäjoki (3.350)
***Raahe** (22.606)
*Siikajoki (5.617)
**Podregija Siikalatva:**
***Haapavesi** (7.287)
*Pyhäntä (1.581)
*Siikalatva (6.070)
**Podregija Ylivieska:**
*Alavieska (2.750)
***Kalajoki** (12.589)
*Merijärvi (1.199)
***Oulainen** (7.912)
*Sievi (5.279)
***Ylivieska** (14.307)

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Zvanični sajt Regije

Sjeverna Ostrobotnija
Kategorija:Sjeverna Ostrobotnija
Nikola II Drašković

**Nikola II Drašković** (?, oko 1625. – ?, 8. oktobra 1687.) je bio hrvatski vlastelin, član plemićke porodice Drašković. Bio je visoki državni funkcionar, vršeći službu kraljevskog komornika, kraljevskog savjetnika, možunskog (mošonjskog) velikog župana te dvorskog sudije.

## Biografija 
Grof Nikola II Drašković rodio se u Trakošćanu kao sin grofa Ivana III Draškovića i njegove žene, grofice Barbare Drašković rođ. Thurzó. Imao je mlađeg brata Ivana IV (oko 1630 – 1692), te sestre Barbaru, Katarinu i Julijanu. Obrazovao se na Univerzitetu u Bologni u Italiji.

Bio je oženjen tri puta. Drugim brakom (1667. godine) sa groficom Elizabetom Nádasdy učvrstio je veze svoje porodice sa moćnom i bogatom ugarskom porodicom Nádasdy. Grof Franjo II Nádasdy, Elizabetin otac, bio je jedan od glavnih učesnika Zrinsko-frankopanske zavjere, koji je kao i Petar Zrinski, osuđen i pogubljen 1671. godine. Kasnije nije bilo moguće sa sigurnošću utvrditi u kojem je obimu i sâm grof Nikola II aktivno učestvovao u zavjeri, ali nakon završetka zavjere nije imao direktne negativne posljedice. Za razliku od njega, njegov brat Ivan otvoreno je bio protiv zavjere, iako je i on bio oženjen drugom kćerkom Franje Nádasdyja, Marijom Magdalenom.

Poslije Zrinsko-frankopanske zavjere Nikola je 1673. bio po nalogu kralja Leopolda na čelu pratnje kraljeve nevjeste Klaudije Felicitas, koja je iz Tirola stigla u Beč. Za vrijeme života, učestvovao je u mnogim vojnim kampanjama habsburške armije protiv Osmanlija, među kojima se istaknuo u bici kod Körmenda, zatim u bici na rijeci Raabi, te kod ponovnog vraćanja Budima pod ugarsku vlast 1686. godine.

U braku sa Elizabetom imao je troje djece, i to Pavla, Katarinu i Adama Franju, koji su naslijedili njegove posjede. Pavao je umro relativno mlad bez djece, a lozu su nastavila djeca Adama Franje, tačnije unuk Leopold. Za života je Nikola bio poznat i kao kolekcionar antikviteta i numizmatičar. Umro je iznenada krajem 1687. godine, vjerovatno od infarkta, mada se u ono vrijeme sumnjičilo ljude iz njegove sredine da je bio otrovan, i to zbog navodne podrške Zrinsko-frankopanskoj zavjeri. Njegova grana Draškovića održala se do 1792. godine, kada je umro njegov praunuk Norbert. Potomci njegovog brata Ivana IV. održali su se do danas.

## Također pogledajte 
* Draškovići
* Trakošćan

## Vanjski linkovi 
*Biografija u Hrvatskom biografskom leksikonu 
*Nikola II Drašković – član porodice Drašković iz 17. vijeka 
*Nikola II Drašković bio je dvorski sudija

Kategorija:Historija Hrvatske
Kategorija:Hrvatske vojskovođe
Kategorija:Hrvatsko plemstvo
Želimir Vidović

**Želimir Vidović** - **Keli** (Sarajevo, 17. novembar 1953. - 1992) je bivši nogometaš FK Sarajeva i reprezentacije Jugoslavije.

## Karijera 
Do 1974. godine nastupao je za sarajevsku FK Bosnu kada prelazi u FK Sarajevo. Prvu utakmicu za novi tim odigrao je 14. augusta iste godine a u prvoj sezoni ubilježio je 29 nastupa. U klubu sa Koševa proveo je devet godina a bio je ključni član ekipe koja je odigrala zapaženu ulogu u kupu UEFA u sezoni 1980/81 i stigla do finala Kupa Jugoslavije. Godine 1983. pridružio se austrijskom timu Grazer AK, za koji je nastupao 6 sezona, prije nego što se 1989. povukao iz profesionalnog nogometa. Prvi nastup za nacionalnu reprezentaciju ostvario je 1. februara 1977. u prijateljskoj utakmici protiv Meksika, koju je Jugoslavija pobjedila sa 5:1. Drugi i ujedno posljednji nastup za reprezentacije Jugoslavije ostvario je 22. marta 1980. u pobjedi nad Urugvajem od 2:1.

## Smrt 
Dana 17. maja 1992. godine tokom opsade Sarajeva učestvovao je u dobrovoljnoj operaciji kako bi pomogao transport civila, ranjenih od strane srpskih snaga, u obližnju bolnicu u sarajevskom naselju Dobrinja. Posmrtni ostaci ovog nogometaša otkriveni su 1996. godine u plitkoj masovnoj grobnici zajedno sa ostacima još troje ljudi. Njegovi posmrtni ostaci su 5. juna 2004. godine sahranjeni u Sarajevu, zajedno sa dresom FK Sarajeva.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
*balkan-sport.net 
*EX YU nogometna statistika po godinama 

Kategorija:Rođeni 1953.
Kategorija:Umrli 1992.
Kategorija:Biografije, Sarajevo
Kategorija:Jugoslavenski nogometaši
Kategorija:Nogometaši Sarajeva
Kategorija:Bosanskohercegovački sportisti 20. vijeka