Razvoj djeteta

thumb| Dijete prstima pravi malu, kružnu rupu u pijesku, 1997.
**Razvoj djeteta** uključuje biološke, psihološke i emocijske promjene koje se događaju kod ljudskih bića između rođenja i završetka mladalaštva. To je - posebno od rođenja do pete godine - temelj za prosperitetno i održivo društvo.

Djetinjstvo je podijeljeno u tri životne faze koje uključuju rano djetinjstvo, srednje djetinjstvo i kasno djetinjstvo (predadolescencija). Rano djetinjstvo obično traje od dojenačke dobi do pet godina. Tokom ovog perioda, razvoj je značajan, jer se mnoge životne prekretnice dešavaju tokom ovog perioda, kao što su prve riječi, učenje puzanja i učenje hodanja. Srednje djetinjstvo/predadolescencija ili uzrast od pet do 12 godina univerzalno označavaju poseban period između glavnih razvojnih prelaznih tačaka. Svjetska zdravstvena organizacija definirala je tu dob od 10 do 19 godina. ili faktori okoline i učenje, ali najčešće uključuje interakciju između ta dva faktora. Razvoj se također može dogoditi kao rezultat ljudske prirode i ljudske sposobnosti da uči iz okoline.

Postoje različite definicije perioda u djetetovom razvoju, budući da je svaki period kontinuum s individualnim razlikama u pogledu početka i završetka. Neki periodi razvoja povezani s dobi s definiranim intervalima uključuju: novorođenče (uzrast 0 – 2 mjeseca); dojenče (uzrast 3 – 11 mjeseci); malo dijete (uzrast 1 – 2 godine) predškolac (uzrast 3 – 4 godine); školarac (5 – 12 godina);  tinejdžer (13 – 19 godina) i adolescencija (10-19 godina).

Roditelji imaju veliku ulogu u djetetovim aktivnostima, socijalizaciji i razvoju; imati više roditelja može dodati stabilnost djetetovom životu i stoga podstaknuti zdrav razvoj. Odnos roditelj-dijete sa stabilnom osnovom stvara prostor u kojem se dijete osjeća i podržano i sigurno. Ovo okruženje uspostavljeno za izražavanje emocija je gradivni element koji vodi do toga da djeca efikasno regulišu emocije i unapređuju svoj razvoj. Još jedan uticajni faktor u razvoju djece je kvalitet njihove brige. Programi brige o djeci mogu biti korisni za razvoj djece, kao što su sposobnosti učenja i socijalne vještine.

Optimalni razvoj djece smatra se vitalnim za društvo i važno je razumjeti socijalni, kognitivni, emocionalni i obrazovni razvoj djece. Povećano istraživanje i interes u ovom području rezultirali su novim teorijama i strategijama, posebno u pogledu praksi koje promoviraju razvoj unutar školskih sistema. Neke teorije nastoje opisati niz stanja koja čine razvoj djeteta.

## Teorije 
### Ekološki sistemi
Također nazvana teorija "razvoja u kontekstu" ili "ekologija čovjeka", teoriju ekoloških sistema prvobitno je formulisao Urie Bronfenbrenner. Ona specificira četiri tipa ugniježđenih ekoloških sistema, sa dvosmjernim uticajima unutar i između sistema; to su mikrosistem, mezosistem, egzosistem i makrosistem. Svaki sistem sadrži uloge, norme i pravila koja mogu snažno oblikovati razvoj. Od svog objavljivanja 1979. godine, Bronfenbrennerova glavna izjava ove teorije, "Ekologija ljudskog razvoja", imao je širok uticaj na način na koji psiholozi i drugi pristupaju proučavanju ljudskih bića i njihovog okruženja. Kao rezultat ove uticajne konceptualizacije razvoja, ova okruženja – od porodice do ekonomskih i političkih struktura – počela su se smatrati dijelom životnog toka od djetinjstva do odrasle dobi.

### Piaget
Jean Piaget bio je švicarski naučnik koji je započeo svoja istraživanja intelektualni razvoj 1920-ih. Zainteresovan za načine na koje se životinje prilagođavaju svom okruženju, svoj prvi naučni članak objavio je kada je imao 10 godina, a zatim je stekao doktorat iz zoologije, gdje se zainteresovao za epistemologiju.Epistemologija se odvaja od filozofije i bavi se porijeklom znanja, za koje je Piaget vjerovao da potiče iz psihologije. Nakon putovanja u Pariz, počeo je raditi na prvom "standardiziranom testu inteligencije" u laboratorijama Alfreda Bineta, što je uveliko uticalo na njegovu karijeru. Tokom ovog testiranja inteligencije počeo je razvijati duboko zanimanje za način na koji funkcionira dječji intelektualizam. Kao rezultat toga, razvio je vlastitu laboratoriju, gdje je godinama bilježio intelektualni rast djece i pokušavao otkriti kako se djeca razvijaju kroz različite faze razmišljanja. To je navelo Piageta da razvije četiri važne faze kognitivnog razvoja: senzomotornu fazu (od rođenja do 2. godine), predoperativnu fazu (od 2. do 7. godine), konkretno-operativnu fazu (od 7. do 12. godine) i formalno-operativnu fazu (od 11 do 12 godina i kasnije).

#### Faze
**Senzomotorna:** (od rođenja do otprilike 2. godine)

U prvoj fazi, po Piagetovoj teoriji, dojenčad imaju sljedeća osnovna čula: vid, sluh i motorne sposobnosti. U ovoj fazi, znanje o svijetu je ograničeno, ali se stalno razvija zahvaljujući djetetovim iskustvima i interakcijama. Prema Piagetu, kada dojenče dostigne dob otprilike 7-9 mjeseci, ono počinje razvijati ono što je on nazvao trajnost objekta, što znači da dijete sada ima sposobnost da shvati da objekti postoje čak i kada se ne mogu vidjeti. Primjer za to bi bilo skrivanje djetetove omiljene igračke ispod pokrivača, i iako je fizički ne može vidjeti, ono i dalje zna da pogleda ispod pokrivača.
:**Preoperativna:** (počinje otprilike u vrijeme kada dijete počne govoriti, oko 2. godine)

Tokom ove faze, mala djeca počinju analizirati svoju okolinu koristeći mentalne simbole, uključujući riječi i slike; dijete će ih početi primjenjivati u svakodnevnom životu dok se susreće s različitim predmetima, događajima i situacijama. Za razliku od predoperativne faze, djeca sada mogu mijenjati i preuređivati mentalne slike i simbole kako bi formirala logičnu misao, primjer za to je "reverzibilnost", gdje dijete sada zna da preokrene radnju radeći suprotno. Primjer za ovo može biti kada roditelj "pomaže" dojenčetu da plješće ili kotrlja ruke uz rimu kolačić, sve dok samo ne bude moglo pljeskati i kotrljati rukama.
Vigotski je bio snažno fokusiran na ulogu kulture u određivanju obrasca razvoja djeteta.

### Vezanost
Teorija vezanosti, koja potiče iz rada John Bowlby i koju je razvila Mary Ainsworth, je psihološka, evolucijska i etološka teorija koja pruža deskriptivni i objašnjavajući okvir za razumijevanje međuljudskih odnosa. Bowlbyjeva zapažanja su ga navela da vjeruje da su bliske emocionalne veze ili "privrženosti" između dojenčeta i njegovog primarnog staratelja važan uslov za formiranje "normalnog socijalnog i emocijskog razvoja".

Eriksonovih osam faza sastoje se od sljedećeg:
*Povjerenje naspram nepovjerenja (dojenče)
*Autonomija naspram srama (prohodala dob)
*Inicijativa naspram krivnje (predškolsko dijete)
*Marljivost naspram inferiornosti (mladi adolescent)
*Identitet naspram zbunjenosti oko uloga (adolescent)
*Intimnost naspram izolacije (mlada odrasla dob)
*Generativnost naspram stagnacije (srednja odrasla dob)
*Integritet ega naspram očaja (starost)

### Bihevioralno
Teorijom biheviorizma John B. Watson čini osnovu bihevioralnog modela razvoja. Watson je objasnio ljudsku psihologiju kroz proces klasičnog uslovljavanja i vjerovao je da su sve individualne razlike u ponašanju posljedica različitih iskustava učenja. Opširno je pisao o razvoju djeteta i provodio istraživanja, kao što je eksperiment Little Albert, koji je pokazao da se fobija može stvoriti klasičnim uvjetovanjem. Watson je odigrao ključnu ulogu u modifikaciji pristupa toka svijesti Williama Jamesa kako bi konstruirao teoriju ponašanja. Također je pomogao u uvođenju perspektive prirodnih nauka u dječju psihologiju uvođenjem objektivnih istraživačkih metoda zasnovanih na uočljivom i mjerljivom ponašanju. Skinner je koristio operantnu komoru, ili Skinnerovu kutiju, kako bi posmatrao ponašanje životinja u kontroliranoj situaciji i dokazao da na ponašanje utiče okolina. Nadalje, koristio je potkrepljenje i kažnjavanje kako bi oblikovao željeno ponašanje. Ponašanje djece može snažno zavisiti od njihovog psihološkog razvoja.

### Freud
Sigmund Freud je podijelio razvoj, od djetinjstva nadalje, u pet faza. U skladu s njegovim stavom da je seksualni nagon osnovna ljudska motivacija, svaka faza je usmjerena na zadovoljavanje libida unutar određenog područja, ili erogene zone, tijela. Tvrdio je da se ljudi, kako se razvijaju, fiksiraju na različite i specifične objekte tokom svojih faza razvoja. Svaka faza sadrži konflikt koji zahtijeva rješavanje kako bi se djetetu omogućio razvoj.

### Ostalo
Upotreba teorije dinamičkih sistema kao okvira za razmatranje razvoja započela je početkom 1990-ih i nastavila se do danas. Ova teorija naglašava nelinearne veze (npr. između ranije i kasnije društvene asertivnosti) i sposobnost sistema da se reorganizuje kao fazni pomak koji je po prirodi sličan stadiju. Još jedan koristan koncept za developmentaliste je stanje privlačenja, stanje (kao što je nicanje zubića ili anksioznost od stranaca) koje pomaže u određivanju naizgled nepovezanih ponašanja, kao i onih povezanih. Teorija dinamičkih sistema je široko primijenjena u proučavanju motoričkog razvoja; teorija je također snažno povezana s nekim Bowlbyjevim stavovima o sistemima vezanosti. Teorija dinamičkih sistema se također odnosi na koncept transakcijskog procesa, međusobno interaktivan proces u kojem djeca i roditelji istovremeno utiču jedni na druge, što vremenom dovodi do razvojnih promjena kod oba spola.

"Perspektiva temeljnog znanja" je evolucijska teorija u razvoju djeteta koja tvrdi da "dojenčad započinje život s urođenim, posebnim sistemima znanja koji se nazivaju temeljnim domenima mišljenja". Ovih pet domena je ključno za preživljavanje i pripremaju nas da razvijemo ključne aspekte rane kognicije, a to su: fizička, numerička, lingvistička, psihološka i biološka. i primarni problem unosa podataka - izazvati sposobnost djece u ovoj fazi razvoja da smisleno komuniciraju s okolinom.

Nedavni napredak u neuroznanosti i znanje stečeno u studijama fiziologije i fizike preispituju prazninu u znanju o tome kako socijalna interakcija omogućava kogniciju kod novorođenčadi i dojenčadi. Razvojni psiholog Michael Tomasello doprinio je znanju o porijeklu socijalne kognicije kod djece razvojem pojma zajedničke intencionalnosti. Iznio je ideje o nesvjesnim procesima tokom socijalnog učenja nakon rođenja kako bi objasnio procese u oblikovanju intencionalnosti.

Ovaj koncept je proširen na intrauterini period. Profesor istraživač u bioinženjerstvu na Liepaja Univerzitet Igor Val Danilov razvio je ideju Michaela Tomasella uvođenjem neurokognitivnog modela majka-fetus: hipotezu o neurofiziološkim procesima koji se odvijaju tokom zajedničke intencionalnosti. Objašnjava početak razvoja u djetinjstvu, opisujući ovu kooperativnu interakciju na različitim nivoima složenosti biosistema, od interpersonalne dinamike do neuronskih interakcija. Ove konjunkcije kognitivno-refleksnih i emocijsko-refleksnih stimulusa dalje formiraju urođene neuronske sklopove, oblikujući kognitivne i emocijske neuronske obrasce u statističkom učenju koji su, kako su empirijski dokazi pokazali, kontinuirano povezani s neuronskim putevima refleksa. Elektromagnetna svojstva majčinog srca i njegova interakcija sa majčinim i fetusnim nervnim sistemom (fizički zakoni elektromagnetne interferencije) formiraju neuronsku koherenciju u biosistemu majka-fetus, pružajući predložak počevši od trudnoće. Ova povećana međumoždana aktivnost uočena je u parovima, što se razlikuje od rezultata u slučaju kada ispitanici sami rješavaju sličan zadatak. Značaj ovog znanja je u tome što, iako Zajednička intencionalnost omogućava postizanje društvene saradnje u nesvjesnom stanju (nesvijesti), ona konstituiše društvo. Dok ovaj modalitet društvene interakcije olakšava razvoj djeteta, on također doprinosi shvatanju društvenih normi i oblikovanju individualnih vrijednosti kod djece.

## Kontinuitet i diskontinuitet 
Iako je identifikacija razvojnih prekretnica od interesa za istraživače i pružatelje njege, mnogi aspekti razvoja su kontinuirani i ne pokazuju primjetne prekretnice. Kontinuirane promjene, poput rasta visine, uključuju prilično postepen i predvidljiv napredak prema karakteristikama odrasle osobe. Međutim, kada su razvojne promjene diskontinuirane, istraživači mogu identificirati ne samo prekretnice u razvoju, već i povezane starosne periode koji se često nazivaju fazama. Ove faze su vremenski periodi, često povezani s poznatim starosnim rasponima, tokom kojih se ponašanje ili fizička karakteristika kvalitativno razlikuje od onoga što je u drugim starosnim dobima. Kada se starosni period naziva fazom, taj termin podrazumijeva ne samo tu kvalitativnu razliku, već i predvidljiv slijed razvojnih događaja, tako da svakoj fazi prethode i slijede specifični drugi periodi povezani s karakterističnim ponašanjem ili fizičkim kvalitetama.

Faze razvoja mogu se preklapati ili biti povezane sa specifičnim drugim aspektima razvoja, kao što su govor ili kretanje. Čak i unutar određenog razvojnog područja, prelazak u jednu fazu ne mora značiti da je prethodna faza potpuno završena. Naprimjer, u Eriksonovim fazama, on sugerira da se cijeli život provodi u preradi problema koji su prvobitno bili karakteristični za fazu djetinjstva. Slično tome, teoretičar kognitivnog razvoja, Piaget, opisao je situacije u kojima djeca mogu riješiti jednu vrstu problema koristeći zrele vještine razmišljanja, ali to ne mogu postići za manje poznate probleme, fenomen koji je nazvao horizontalna dekalaga.

### Mehanizmi 
[thumb|200 px| [Djevojčica se igra na igralištu]]

Iako se razvojne promjene odvijaju paralelno s hronološkom dobi, sama dob ne može uzrokovati razvoj. Genetički faktori su odgovorni za ćelijske promjene poput ukupnog rasta, promjena u proporciji dijelova tijela i mozga, i sazrijevanje aspekata funkcije kao što su vid i prehrambene potrebe. Plastičnost može uključivati vođenje endogenih faktora poput hormona, kao i egzogenih faktora poput infekcija.

Pored plastičnosti, genetičko-okolišne korelacije mogu funkcionirati na nekoliko načina kako bi odredile zrele karakteristike jedinke. Genetičko-okolišne korelacije su okolnosti u kojima genetički faktori djeluju u interakciji s okolinom kako bi povećali vjerovatnoću da se određena iskustva dogode.

### Asinhroni razvoj 
Asinhroni razvoj se javlja u slučajevima kada se kognitivni, fizički i/ili emocijski razvoj djeteta odvija različitim tempom. Ovo je uobičajeno za darovitu djecu kada njihov kognitivni razvoj nadmašuje njihovu fizičku i/ili emocijsku zrelost, kao što je slučaj kada je dijete akademski napredno i preskače školske razrede, a ipak plače zbog djetinjastih stvari i/ili i dalje izgleda kao da odgovara njihovim godinama. Asinhroni razvoj predstavlja izazove za škole, roditelje, braću i sestre, vršnjake i samu djecu, naprimjer, otežava djetetu da se uklopi ili frustrira odrasle koji su se navikli na djetetov napredak u drugim oblastima.

## Istraživačka pitanja i metodi 
Istraživačka pitanja uključuju:
# Šta se razvija? Koji se relevantni aspekti pojedinca mijenjaju tokom određenog vremenskog perioda?
# Kolika je stopa i brzina razvoja?
# Koji su mehanizmi razvoja – koji aspekti iskustva i nasljeđa uzrokuju razvojne promjene?
# Postoje li tipične individualne razlike u relevantnim razvojnim promjenama?
# Postoje li populacijske razlike u ovom aspektu razvoja (naprimjer, razlike u razvoju dječaka i djevojčica)?

Empirijsko istraživanje koje pokušava odgovoriti na ova pitanja može slijediti niz obrazaca. U početku, opservacijsko istraživanje u naturalističkim uslovima može biti potrebno za razvoj narativa koji opisuje i definira aspekt razvojne promjene, kao što su promjene u refleksnim reakcijama u prvoj godini. Opservacijska istraživanja mogu biti praćena korelacijskim studijama, koje prikupljaju informacije o hronološkoj dobi i nekoj vrsti razvoja, kao što je povećanje vokabulara; takve studije ispituju karakteristike djece u različitim uzrastima. Drugi metodi mogu uključivati longitudinalne studije, u kojoj se grupa djece ponovo pregleda u više navrata kako odrastaju; presječne studije, gdje se grupe djece različite dobi testiraju jednom i međusobno upoređuju; ili može postojati kombinacija ovih pristupa. Neke studije razvoja djeteta koje ispituju efekte iskustva ili nasljeđa upoređujući karakteristike različitih grupa djece ne mogu koristiti randomizirani dizajn; dok druge studije koriste randomizirane dizajne za poređenje ishoda za grupe djece koja primaju različite intervencije ili obrazovne tretmane. To uključuje činjenicu da dojenčad ne mogu govoriti, ima ograničen repertoar ponašanja, ne može slijediti upute, ima kratak raspon pažnje i da, zbog brzine razvoja dojenčadi, metode treba ažurirati za različite uzraste i razvojne faze. Kada se ovo mjeri, istraživači će kodirati osnovnu brzinu sisanja za svaku bebu prije nego što je izlože predmetu koji ih zanima. Uobičajeni nalaz HAS-a pokazuje opuštenu, prirodnu brzinu sisanja kada je dojenče izloženo nečemu što je poznato, poput majčinog glasa, u poređenju sa povećanom brzinom sisanja oko novih stimulansa.

Tehnika preferencijalnog gledanja bila je revolucionarni proboj koji je napravio Robert L. Fantz 1961. godine.

Praćenje pogledom je jednostavan način za proučavanje preferencija dojenčadi. Korištenjem softvera za praćenje pogleda, moguće je vidjeti da li dojenčad razumije često korištene imenice praćenjem njihovih očiju nakon što im se da znak ciljanom riječju.
thumb| Tipski obrazac navikavanja
Još jedan jedinstven način proučavanja kognitivnih sposobnosti dojenčadi je putem habituacija, što je proces ponovljenog pokazivanja stimulusa dojenčetu sve dok ono ne da nikakav odgovor. Zatim, kada se dojenčad suoči s novim stimulusom, ona pokazuju reakciju koja otkriva obrasce spoznaje i percepcije. i ostalim diskriminatornim zadacima, kao što je slušno razlikovanje između različitih muzičkih odlomaka.

Drugi način proučavanja djece je putem tehnologije snimanja mozga, kao što su magnetna rezonanca (MRI) i elektroencefalografija (EEG). MRI se može koristiti za praćenje moždane aktivnosti, rasta i povezanosti kod djece, i može pratiti razvoj mozga od trenutka kada je dijete još fetus. EEG se može koristiti za dijagnosticiranje napadaja i encefalopatija, ali konceptualna dob dojenčeta mora se uzeti u obzir prilikom analize rezultata.

### Etička razmatranja 
Većina etičkih izazova koji postoje u studijama s odraslima postoje i u proučavanju djece, s nekim značajnim razlikama. Naime, informirani pristanak, jer iako je važno da djeca pristanu na učešće u istraživanju, ne mogu dati pravni pristanak; roditelji moraju dati informirani pristanak za svoju djecu. Djeca mogu dati neformalni pristanak, a njihov kontinuirani pristanak treba pouzdano provjeravati i verbalnim i neverbalnim znakovima tokom njihovog učešća. Također, zbog inherentne strukture moći u većini istraživačkih okruženja, istraživači moraju razmotriti dizajn studija koji štite djecu od osjećaja prisile. za teorije stadija, prekretnice ukazuju na prelaz u stadij. Ove prekretnice, i hronološka dob u kojoj se obično javljaju, utvrđene su proučavanjem kada se različiti razvojni zadaci izvršavaju. Međutim, postoje značajne varijacije u tome kada se prekretnice dostižu, čak i između djece koja se razvijaju unutar tipičnog raspona. Neke prekretnice su varijabilnije od drugih; naprimjer, indikatori receptivnog govora ne pokazuju velike varijacije među djecom s tipičnim sluhom, ali prekretnice ekspresivnog govora mogu biti prilično varijabilne.
Uobičajena briga u razvoju djeteta su odloženi razvoj razvojnih prekretnica specifičnih za uzrast. Sprečavanje i rana intervencija kod razvojnih kašnjenja značajna je tema u proučavanju razvoja djeteta. Razvojna kašnjenja karakteriziraju se poređenjem s varijabilnosti uzrasta prekretnice, a ne s obzirom na prosječnu dob pri postignuću.

## Fizički aspekti razvoja
### Fizički rast
Fizički rast stature i težine odvija se 15-20 godina nakon rođenja, kako se jedinka mijenja od prosječne težine od 3,5&nbsp;kg i dužine od 50&nbsp;cm pri rođenju do konačne veličine odrasle osobe. Kako se stas i težina povećavaju, mijenjaju se i proporcije, od relativno velike glave i malog torza i udova kod novorođenčeta, do relativno male glave i dugog torza i udova odrasle osobe. U knjizi namijenjenoj pedijatrima piše da je obrazac djeteta u smjeru od glave do pete, ili cefalokaudalno, i u obrascu od unutra prema van (od centra tijela prema periferiji) koji se naziva proksimodistalni.

#### Brzina i obrazac 
Brzina fizičkog rasta je brza u mjesecima nakon rođenja, a zatim se usporava, tako da se porođajna težina udvostručuje u prva četiri mjeseca, utrostručuje do jedne godine, ali se ne učetverostručuje do dvije godine. Rast zatim napreduje sporo sve dok ne nastupi period brzog rasta neposredno prije puberteta (između otprilike devet i 15 godina starosti).
Rast nije ujednačen po brzini i vremenu u svim dijelovima tijela. Pri rođenju, veličina glave je već relativno blizu veličine odrasle osobe, ali su donji dijelovi tijela mnogo manji od veličine odrasle osobe. Stoga, tokom razvoja, glava raste relativno malo, dok trup i udovi prolaze kroz veliki rast. Nasuprot tome, neuspjeh u napredovanju se obično definira u smislu težine i može se procijeniti ili niskom težinom za djetetovu dob ili niskom stopom dobivanja na težini. Sličan termin, usporeni rast, uglavnom se odnosi na smanjenu stopu rasta kao manifestaciju neuhranjenosti u ranom djetinjstvu.

### Motorne sposobnosti
thumb|right|Dijete uči hodati
Fizičke sposobnosti se mijenjaju tokom djetinjstva od uglavnom refleksnih (nenaučenih, nevoljnih) pokreta kod malih dojenčadi do visoko vještih voljnih pokreta karakterističnih za kasnije djetinjstvo i adolescenciju.

#### Definicija
"Motorno učenje se odnosi na sve veću prostornu i vremensku tačnost pokreta uz praksu".
Motorne vještine mogu se podijeliti u dvije kategorije: osnovne vještine potrebne za svakodnevni život i rekreativne vještine, uključujući vještine za zapošljavanje ili vještine zasnovane na interesima.

#### Brzina i obrazac
Brzina motornog razvoja je brza u ranom životu, jer se mnogi refleksi novorođenčeta mijenjaju ili nestaju u prvoj godini, a kasnije se usporavaju. Poput fizičkog rasta, motorički razvoj pokazuje predvidljive obrasce cefalokaudalnog (od glave do stopala) i proksimodistalnog (od torza do ekstremiteta) razvoja, s pokretima glave i u centralnijim područjima koji dolaze pod kontrolu prije onih donjeg dijela tijela ili ruku i stopala. Sposobnost kretanja se razvija u sekvencama sličnim scenarijskim scenama, Na primjer: kretanje u dobi od 6-8 mjeseci uključuje puzanje na sve četiri, zatim prelazak na povlačenje do stajanja, "krstarenje" držeći se za predmet, hodanje držeći se za ruku odrasle osobe i konačno samostalno hodanje.

#### Mehanizmi
Mehanizmi uključeni u motorički razvoj uključuju neke genetske komponente koje određuju aspekte snage mišića i kostiju, kao i fizičku veličinu dijelova tijela u određenoj dobi. Glavna područja mozga uključena u motorne vještine su frontalni korteks, parijetalni korteks i bazna ganglija. Prefrontalni korteks dorzolateralni frontalni korteks je odgovoran za strategijsku obradu, parijetalni korteks je važan u kontroli perceptivno-motorne integracije, a banoj gangliji i suplementarni motorni korteks su odgovorni za motorne sekvence.

Prema studiji koja pokazuje vezu između koordinacije i rasta udova kod dojenčadi, genetske komponente imaju ogroman utjecaj na motorički razvoj.

Ishrana i vježbanje također određuju snagu, fleksibilnost, te lahkoću i preciznost kojom se dio tijela može pomicati. Također je pokazano da se frontalni režanj razvija posterio-anteriorno (od pozadi prema naprijed), što je značajno za motorički razvoj jer je poznato da zadnji dio frontalnog režnja kontrolira motoričke funkcije. Ovaj oblik razvoja (poznat kao "proporcionalni razvoj") objašnjava zašto se motoričke funkcije obično razvijaju relativno brzo tokom djetinjstva, dok se logika, koju kontroliraju srednji i prednji dijelovi frontalnog režnja, obično neće razviti do kasnog djetinjstva ili rane adolescencije. Mogućnosti izvođenja pokreta pomažu u uspostavljanju sposobnosti savijanja (pomjeranja prema trupu) i istezanja dijelova tijela; obje sposobnosti su neophodne za dobru motoričku sposobnost. Vješti voljni pokreti poput prenošenja predmeta iz ruke u ruku razvijaju se kao rezultat vježbe i učenja.

#### Individualne razlike
Individualne razlike u motornim sposobnostima su uobičajene i djelimično zavise od težine i građe djeteta. Dojenčad s manjom, vitkijom i zrelijom građom (proporcionalno) imaju tendenciju da puze i kreću se ranije od dojenčadi s robusnijom građom. Nakon perioda dojenčadi, individualne razlike su snažno pogođene prilikama za vježbanje, promatranje i podučavanje određenih pokreta. Atipičan motorički razvoj, poput upornih primitivnih refleksa nakon 4-6 mjeseci ili odgođenog hodanja, može biti pokazatelj globalnog razvojnog kašnjenja|kašnjenja u razvoju] ili stanja poput autizma, cerebralne paralize ili Downovog sindroma.

#### Populacijske razlike 
Bez obzira na kulturu u kojoj se beba rodi, ona se rađa s nekoliko ključnih područja znanja koja joj omogućavaju da shvati svoju okolinu i uči na osnovu prethodnog iskustva, koristeći motoričke vještine poput hvatanja ili puzanja. Postoje neke razlike među populacijama u motoričkom razvoju, pri čemu djevojčice pokazuju neke prednosti u korištenju malih mišića, uključujući artikulaciju glasova usnama i jezikom. Prijavljene su etničke razlike u refleksnim pokretima novorođenčadi, što sugerira da je na djelu neki biološki faktor. Kulturne razlike mogu podstaknuti učenje motornih vještina poput korištenja lijeve ruke samo u sanitarne svrhe i desne ruke za sve ostale upotrebe, što stvara razliku među populacijama. Kulturni faktori igraju ulogu u vježbanju voljnih pokreta, kao što je korištenje stopala za vođenje fudbalske lopte ili ruke za vođenje košarkaške lopte.

#### Mehanizmi
Kognitivni razvoj ima genetičke i druge biološke mehanizme, što se vidi u mnogim genetskim uzrocima intelektualne invalidnosti. Faktori okoline, uključujući hranu i ishranu, odgovor roditelja, ljubav, svakodnevna iskustva i fizičku aktivnost, mogu uticati na rani razvoj mozga djece. Međutim, iako se pretpostavlja da mozak uzrokuje kogniciju, još uvijek nije moguće izmjeriti specifične promjene u mozgu i pokazati kognitivne promjene koje one uzrokuju. Razvojni napredak u kogniciji također je povezan s iskustvom i učenjem, posebno za sposobnosti višeg nivoa poput apstrakcije, koje u velikoj mjeri ovise o formalnom obrazovanju.

#### Individualne razlike
Postoje tipične individualne razlike u dobi u kojoj se postižu specifične kognitivne sposobnosti, ali školovanje djece u industrijaliziranim zemljama zasniva se na pretpostavci da nema velikih razlika. U nedostatku ovih životnih vještina, djeca mogu imati poteškoća s blagovremenim završavanjem ili razumijevanjem određenih zadataka koji se od njih traže. Ako se primijeti kašnjenje, pregledi mogu potencijalno otkriti izvor problema; Ako ne postoji osnovni problem, važno je pomoći djetetu čitajući s njim, igrajući se s njim ili kontaktirajući stručnjake koji mogu pomoći.

#### Razlike među populacijama
Postoji malo razlika u kognitivnom razvoju među populacijama: dječaci i djevojčice pokazuju neke razlike u svojim vještinama i preferencijama, ali postoji veliko preklapanje među njima. Razlike u kognitivnim postignućima između različitih etničkih grupa izgleda da su rezultat kulturnih ili drugih faktora okoline. Prvi osmijeh kod beba obično se javlja između šeste i 10. sedmice, budući da se to obično događa tokom društvenih interakcija, naziva se "društveni osmijeh". Kod oko  8–12 mjeseca, prolaze kroz prilično brzu promjenu i postaju uplašeni percipiranih prijetnji. Pri oko  6–36 mjeseci, bebe počinju preferirati poznate ljude i pokazuju anksioznost i uznemirenost kada su odvojene od njih i kada im priđu stranci.

Separacijska anksioznost je do određene mjere tipična faza razvoja. Udaranje nogama, vrištanje i ispadi bijesa su normalni simptomi separacijske anksioznosti. Nivo intenziteta ovih simptoma može pomoći u određivanju da li dijete ima poremećaj separacijske anksioznosti, što je stanje kada dijete stalno i intenzivno odbija da se odvoji od roditelja.

Sposobnost za empatiju i razumijevanje društvenih pravila počinju u predškolskom periodu i nastavljaju se razvijati u odrasloj dobi. Srednje djetinjstvo karakteriziraju prijateljstva s vršnjacima, a adolescencija emocije povezane sa seksualnošću i počeci romantične ljubavi. Ljutnja se čini najintenzivnijom tokom perioda mališana i ranog predškolskog uzrasta, te tokom adolescencije.

#### Populacijske razlike 
Populacijske razike mogu se pojaviti kod starije djece, ako su, naprimjer, naučili da je prikladno da dječaci izražavaju emocije ili se ponašaju drugačije od djevojčica, ili ako su običaji koje su naučili djeca jedne etničke grupe drugačiji od onih koje su naučili drugi. Društvene i emocionalne razlike između dječaka i djevojčica iste dobi mogu biti povezane i s razlikama u vremenu puberteta koje se primjećuju između dva spola. Postoje četiri potkomponente koje dijete mora znati da bi steklo jezičku kompetenciju: fonologiju, leksiku, morfologiju i sintaksu te pragmatiku. Ove potkomponente se kombiniraju i formiraju komponente jezika: sociolingvistika i pismenost. To je funkcija, ponašanje i organizacija zvukova kao lingvističkih jedinica. Fonologija razmatra šta su glasovi jezika i koja su pravila za kombinovanje glasova. Fonološko usvajanje kod djece može se mjeriti učestalošću i tačnošću produkcije različitih samoglasnika i suglasnika, usvajanjem fonemskih kontrasta i prepoznatljivih karakteristika ili posmatranjem razvoja u pravilnim fazama i karakterizacijom sistematskih strategija koje usvajaju. 
43}} Leksikon jezika također uključuje morfeme tog jezika. Morfemi djeluju kao minimalni elementi koji nose značenje ili gradivni blokovi nečega u jeziku što ima smisla. Na primjer, u riječi "mačka", komponenta "mačka" ima smisla kao i "kod", ali "kad" ne znači isto što i "mačka". U ovom primjeru, "ca" ne znači ništa.
* Morfologija je proučavanje riječi i načina na koji se formiraju. Morfologija je također grana lingvistike koja se bavi riječima, njihovom unutrašnjom strukturom i načinom na koji se formiraju. To je također mentalni sistem uključen u formiranje riječi.
* * Pragmatika je proučavanje odnosa između jezičkih oblika i govornika jezika, također uključuje kako se govor koristi za obavljanje različitih funkcija. Pragmatika se može definirati kao sposobnost prenošenja vlastitih osjećaja i želja drugim.

Razvoj jezika kod djece također uključuje semantiku, što je pridavanje značenja riječima. To se događa u tri faze. Prvo, svaka riječ znači cijelu rečenicu. Naprimjer, malo dijete može reći "mama", ali dijete može misliti "Ovdje je mama", "Gdje je mama?" ili "Vidim mamu". U drugoj fazi, riječi imaju značenje, ali nemaju potpune definicije. Ova faza se javlja oko druge ili treće godine. Treće, oko sedme ili osme godine, riječi imaju definicije slične onima kod odraslih i njihova značenja su potpunija.

Dijete uči sintaksu svog jezika kada je u stanju spajati riječi u rečenice i razumjeti rečenice od više riječi koje izgovaraju drugi ljudi. Čini se da postoji šest glavnih faza u kojima se razvija usvajanje sintakse kod djeteta.

### Sekventne vještine i prekretnice
Dojenčad počinju s gugutanjem i tihim samoglasnicima. Ubrzo nakon rođenja, ovaj sistem se razvija kako dojenčad počinje shvatati da njihovi zvukovi, odnosno neverbalna komunikacija, dovode do reakcije od strane njihovog staratelja. Ovo će zatim preći u brbljanje u dobi od oko pet mjeseci, pri čemu bebe prvo brbljaju suglasnike i samoglasnike zajedno koji mogu zvučati kao "ma" ili "da". Sa dobi od oko osam mjeseci, brbljanje se povećava i uključuje ponavljanje glasova, kao što su "ma-ma" i "da-da". Otprilike u ovoj dobi dojenčad također uči oblike riječi i koji glasovi češće slijede druge glasove. Međutim, ekspresivni jezik, proizvodnja riječi, brzo se kreće nakon svog početka oko godinu dana starosti, s "eksplozijom vokabulara" brzog usvajanja riječi koja se javlja sredinom druge godine. To znači da dojenče koje govori kanadski engleski ne može prepoznati poznate riječi izgovorene s australijskim engleskim naglaskom. Ova vještina se razvija blizu drugog rođendana.

Druga teorija je model višestrukih ruta koji tvrdi da riječi vezane za kontekst i referentne riječi slijede različite rute; prve se mapiraju na reprezentacije događaja, a druge na mentalne reprezentacije. U ovom modelu, roditeljski unos ima ključnu ulogu, ali djeca se u konačnici oslanjaju na kognitivnu obradu kako bi uspostavila naknadnu upotrebu riječi. Međutim, naturalistička istraživanja o razvoju jezika pokazala su da je vokabular predškolske djece snažno povezan s brojem riječi koje im odrasli govore.
Ne postoji jedinstvena prihvaćena teorija usvajanja jezika. Umjesto toga, postoje trenutne teorije koje pomažu u objašnjavanju teorija jezika, teorija spoznaje i teorija razvoja. One uključuju generativističku teoriju, teoriju socijalnog interakcionizma, teoriju zasnovanu na upotrebi (Tomasello), konekcionističku teoriju i biheviorističku teoriju (Skinner). Generativističke teorije kažu da je univerzalna gramatika urođena i da jezičko iskustvo aktivira to urođeno znanje. Socijalno-interakcionističke teorije definiraju jezik kao društveni fenomen gdje djeca usvajaju jezik jer žele komunicirati s drugima; ova teorija se uveliko zasniva na socijalno-kognitivnim sposobnostima koje pokreću proces usvajanja jezika. Prema Prvom međunarodnom kongresu za proučavanje dječjeg jezika, "opća hipoteza [je da] je pristup društvenoj interakciji preduvjet za normalno usvajanje jezika". Principi razgovora uključuju fokusiranje dvije ili više osoba na jednu temu. Na sva pitanja u razgovoru treba odgovoriti, komentare treba razumjeti ili priznati, a sve upute treba, teoretski, slijediti. U slučaju male djece, očekuje se da ovi razgovori budu osnovni ili suvišni. Uloga staratelja tokom razvojnih faza je da prenese da razgovor treba imati svrhu, kao i da nauči djecu da prepoznaju emocije drugog govornika.

Razvoj jezika se smatra motivom za komunikaciju, a komunikacijska funkcija jezika zauzvrat pruža motiv za razvoj jezika. Jean Piaget koristi termin "glumljeni razgovori" kako bi objasnio djetetov stil komunikacije koji se više oslanja na gestove i pokrete tijela nego na riječi. Pragmatični razvoj uključuje djetetove namjere komunikacije prije nego što ono zna kako izraziti te namjere, a tokom prvih nekoliko godina života razvijaju se i jezik i komunikacijske funkcije. Kašnjenje u razvoju govora/jezika je tri do četiri puta češće kod dječaka nego kod djevojčica. Neka djeca također pokazuju probleme u ponašanju zbog frustracije zbog nemogućnosti da izraze šta žele ili trebaju.

Jednostavna kašnjenja u razvoju govora su obično privremena. Većina slučajeva se rješava sama od sebe ili uz malo dodatne pažnje porodice. Dužnost je roditelja da ohrabruju svoju bebu da razgovara s njima gestama ili zvukovima i da ona provodi mnogo vremena igrajući se, čitajući joj i komunicirajući sa svojom bebom. U određenim okolnostima, roditelji će morati potražiti stručnu pomoć, kao što je logoped. Možda najočigledniji uzrok iz okoline bilo bi dijete koje pati od psihosocijalne deprivacije poput siromaštva, loših stambenih uslova, zanemarivanja, neadekvatne jezičke stimulacije ili emocijskog stresa.

#### Neurološki uzroci
Kašnjenje u razvoju jezika može biti uzrokovano značajnim brojem osnovnih poremećaja, kao što je intelektualna invalidnost, koji čini više od 50 % kašnjenja u razvoju jezika. Kašnjenje u razvoju jezika je obično teže od drugih razvojnih kašnjenja kod djece s intelektualnim teškoćama i obično je prvi očigledan simptom intelektualner invalidmosti. Intelektualna invalidnost uzrokuje globalno kašnjenje u razvoju jezika, uključujući odgođeno slušno razumijevanje i odgođenu upotrebu gestikulacije.

Oštećenje sluha je još jedan od najčešćih uzroka kašnjenja u razvoju jezika. Dijete koje ne može čuti ili obraditi govor na jasan i konzistentan način imat će kašnjenje u razvoju jezika, a čak i najmanje oštećenje sluha ili poremećaj slušne obrade može značajno uticati na razvoj jezika. Općenito, što je oštećenje teže, to je kašnjenje u razvoju jezika ozbiljnije. Ipak, gluha djeca rođena u porodicama koje koriste znakovni jezik razvijaju dojenačko brbljanje i koriste potpuno ekspresivan znakovni jezik istim tempom kao i djeca koja čuju.

Razvojna disleksija je razvojni poremećaj čitanja koji se javlja kada mozak ne prepoznaje i ne obrađuje pravilno grafičke simbole koji predstavljaju zvukove govora. Djeca s disleksijom mogu imati problema s rimovanjem i odvajanjem zvukova koji čine riječi, što je ključno za učenje čitanja, jer rane čitanje vještine uveliko zavise od prepoznavanja riječi. Prilikom korištenja abecede sistema pisanja to uključuje sposobnost odvajanja zvukova u riječima i sposobnost njihovog spajanja sa slovom i grupama slova. Poteškoće u povezivanju zvukova jezika sa slovima riječi mogu rezultirati poteškoćama u razumijevanju rečenica. Može doći do zabune između sličnih slova, kao što su "b" i "d". Općenito, simptomi disleksije su: poteškoće u određivanju značenja jednostavne rečenice, učenju prepoznavanja pisanih riječi i poteškoće u rimovanju.

Autizam i kašnjenje govora obično su povezani. Problemi s verbalnim jezikom najčešći su znak autizma. Rana dijagnoza i liječenje autizma mogu značajno pomoći djetetu da poboljša svoje govorne vještine. Autizam je prepoznat kao jedan od pet pervazivnih razvojnih poremećaja, koji se odlikuju problemima s jezikom, govorom, komunikacijom i socijalnim vještinama koji se javljaju u ranom djetinjstvu. Neki uobičajeni tipovi jezičkih poremećaja su ograničen ili nikakav verbalni govor, eholalija ili ponavljanje riječi izvan konteksta, problemi s reagiranjem na verbalne upute i ignoriranje ljudi koji im se direktno obraćaju.

## Other aspects of development
## Ostali aspekti razvoja
### Spol 
Rodni identitet podrazumijeva kako osoba sebe doživljava kao muško, žensko ili varijaciju ta dva spola. Djeca se mogu identificirati kao pripadnici određenog spola već sa dvije godine. ali kako se razvija rodni identitet je tema naučne debate. Nekoliko faktora je uključeno u određivanje spola pojedinca, uključujući neonatusne hormone, postnatalnu socijalizaciju i gentičke uticaje. Neki vjeruju da je rod prilagodljiv do kasnog djetinjstva, Budući da se većina ljudi identificira kao spol koji se obično povezuje s njihovim genitalijama, proučavanje utjecaja ovih faktora je teško.

Dokazi ukazuju na to da neonatalni androgeni, muški spolni hormoni koji se proizvode u maternici tokom trudnoća, imaju važnu ulogu. Testosteron u maternici direktno kodira mozak za razvoj tipičan za muškarce ili žene. To uključuje i fizičku strukturu mozga i karakteristike koje osoba izražava zbog toga. Ljudi izloženi visokim nivoima testosterona tokom trudnoće obično razvijaju muški rodni identitet, dok oni koji nisu izloženi testosteronu ili kojima nedostaju receptori potrebni za interakciju s njim, obično razvijaju ženski rodni identitet.
Smatra se da geni pojedinca također interaguju s hormonima tokom trudnoće i, zauzvrat, utiču na rodni identitet, ali geni odgovorni za to i njihovi efekti nisu precizno dokumentovani i dokazi su ograničeni. Literatura sugerira da se razvoj afroameričkog djeteta ponekad razlikuje između kulturne i rasne socijalizacije. Nadalje, druga studija je otkrila da većina mladih imigranata bira smjerove usmjerene na područja prirodnih nauka i matematike.

## Faktori rizika 
Faktori rizika u razvoju djeteta uključuju: pothranjenost, depresiju majke, upotrebu supstanci kod majke i bol u ranom djetinjstvu; iako je proučavano mnogo više faktora.

### Bol 
Prevencija i ublažavanje boli kod novorođenčadi, posebno prijevremeno rođene djece, važno je ne samo zato što je etički, već i zato što je poznato da izloženost ponovljenim bolnim podražajima u ranom životu ima kratkoročne i dugoročne neželjene posljedice. Ove sequelae uključuju fiziološku nestabilnost, izmijenjeni razvoj mozga i abnormalni neurološki razvoj, somatosenzorni i sistemi odgovora na stres, koji mogu trajati i u djetinjstvu.5,–15 nociceptivni putevi su aktivni i funkcionalni već od 25 sedmica gestacije i mogu izazvati generaliziranu ili pretjerani odgovor na štetne podražaje kod nezrelih novorođenčadi.16Američka akademija za pedijatriju Izjava o politici iz februara 2016., potvrđena u julu 2020.

Studija provedena na 18-mjesečnoj djeci čije su majke imale depresivne simptome dok su djeca imala šest sedmica i/ili šerst mjeseci pokazala je da majčina depresija nije imala uticaja na kognitivni razvoj djeteta. Nadalje, studija pokazuje da majčina depresija u kombinaciji s lošim kućnim okruženjem vjerovatnije utiče na kognitivni razvoj nego sama majčina depresija. Međutim, autori zaključuju da je moguće da kratkoročna depresija nema uticaja, ali da dugoročna može uzrokovati ozbiljnije probleme.

Longitudinalna studija koja je trajala sedam godina nije pronašla uticaj majčine depresije na kognitivni razvoj u cjelini, međutim, otkrila je da su dječaci podložniji kognitivnim razvojnim problemima kada su im majke imale depresiju. u suprotnosti s mnogim starijim studijama. Tromjesečna djeca depresivnih majki pokazuju značajno niže rezultate na Griffithsovoj skali mentalnog razvoja, koja pokriva niz razvojnih područja, uključujući kognitivni, motorni i socijalni razvoj. Nadalje, interakcije između depresivnih majki i njihove djece mogu utjecati na društvene i kognitivne sposobnosti u kasnijem životu.

Dokazano je da majčina depresija utiče na interakciju majki s djetetom. Prilikom komunikacije sa svojim djetetom, depresivne majke ne uspijevaju promijeniti svoju vokalnu intonaciju i sklone su korištenju nestrukturiranog vokalnog ponašanja. Nadalje, u poređenju sa interakcijom sa zdravim majkama, dojenčad koja komunicira sa depresivnim majkama pokazuje znakove stresa, poput ubrzanog pulsa i povišenog nivoa kortizola, te više koriste izbjegavajuća ponašanja, naprimjer skretanje pogleda.

Studije su počele pokazivati da drugi oblici psihopatologije (mentalnih bolesti) mogu nezavisno uticati na kasniji socioemocionalni razvoj dojenčadi i male djece uticajem na regulatorne procese unutar vezanosti dijete-roditelj. Naprimjer, posttraumatski stresni poremećaj (PTSP) povezan s majčinim interpersonalnim nasiljem povezan je s naknadnom disregulacijom emocija i agresije u dobi od četiri do sedam godina.
### Majčinska upotreba droga 
#### Kokain 
Istraživanja su pružila oprečne dokaze o težini uticaja na razvoj djece koje imaju upotreba supstanci od strane majke tokom i nakon trudnoće. Osim toga, studije pokazuju da je obim glave djece izložene kokainu manji od obima glave djece koja nisu izložena kokainu. Međutim, dvije novije studije nisu pronašle značajne razlike ni u jednoj mjeri između onih koji su bili izloženi kokainu i onih koji nisu.

Upotreba kokaina od strane majke može također uticati na kognitivni razvoj djeteta, pri čemu izložena djeca postižu niže rezultate na mjerama psihomotornog i mentalnog razvoja. Međutim, opet postoje kontradiktorni dokazi, a brojne studije ne ukazuju na utjecaj majčine upotrebe kokaina na kognitivni razvoj djeteta.

Nastavljajući trend, neke studije su otkrile da majčina upotreba kokaina oštećuje motorni razvoj, dok drugi nisu pokazali uticaj upotrebe kokaina na motorni razvoj.

Pušenje duhan povećava komplikacije u trudnoći, uključujući nisku porođajnu težinu, prijevremeni porođaj, abrupciju posteljice i intrauterinu smrt. Nakon rođenja može poremetiti interakcije majke i djeteta, smanjiti IQ, povećati rizik od ADHD-a i dovesti do upotrebe duhana kod djeteta. Pothranjenost je veliki problem u zemljama u razvoju i ima važan uticaj na težinu i visinu male djece. Djeca koja pate od pothranjenosti u Kolumbiji težila su manje od one koja žive u višim klasnim uvjetima u dobi od 36 mjeseci ( u usporedbi s ), i bila su niža ( naspram ). Infekcije i paraziti povezani s lošom sanitacijom i higijenom mogu utjecati na apsorpciju hranjivih tvari u crijevima. Adekvatna sanitacija i higijena (a ne samo pristup hrani) imaju ključnu ulogu u sprječavanju pothranjenosti, malnutricije i zaostajanja u rastu. i osiguravanje normalnog razvoja u ranom djetinjstvu. Pothranjenost je naznačena kao negativan utjecaj na djetinjstvo kvocijent inteligencije (IQ). Iako je također sugerirano da se ovaj učinak poništava kada se uzme u obzir IQ roditelja, što implicira da je ova razlika genetičke prirode.

#### Specifični nutrijenti 
Uticaj niskog nivoa željeza na kognitivni razvoj i IQ još uvijek nije postignut konsenzus  Neki dokazi ukazuju na to da čak i dobro uhranjena djeca s nižim nivoima željeza i folata (iako ne na takvom nivou da bi se smatralo deficitom) imaju niži IQ od one s višim nivoima željeza i folata. Nadalje, anemična djeca postižu lošije kognitivne rezultate od djece koja nemaju anemiju.

Ostali nutrijenti, uključujući jod i cink, snažno su povezani s razvojem mozga. Jod je potreban za formiranje hormona štitnjače potrebnih za razvoj mozga. Nedostatak joda može smanjiti IQ u prosjeku za 13,5 bodova u poređenju sa zdravom osobom. Nedostatak cinka također je pokazao da usporava rast i razvoj djece. Suplementacija cinkom izgleda da je korisna za rast kod dojenčadi mlađe od šest mjeseci.

### Socioekonomski status 
Socioekonomski status se mjeri prvenstveno na osnovu prihoda, obrazovanja i zanimanja. i kognitivne sposobnosti  nego kratkoročno siromaštvo.

Djeca u porodicama koje doživljavaju trajne finansijske poteškoće i siromaštvo imaju značajno oštećene kognitivne sposobnosti u poređenju s onima u porodicama koje se ne suočavaju s ovim problemima. i pothranjenost. Siromaštvo također povećava rizik od trovanja olovom zbog olovne boje koja se nalazi na zidovima nekih kuća; Nivo olova u krvi djece raste sa smanjenjem prihoda. Siromaštvo na osnovu prihoda povezano je sa smanjenjem IQ-a za 6-13 bodova kod onih koji zarađuju polovinu praga siromaštva u poređenju sa onima koji zarađuju dvostruko više od praga, a djeca koja dolaze iz domaćinstava sa kontinuiranim ili privremenim siromaštvom postižu niže rezultate od djece iz porodica srednje klase. jer oni čija je majka s visokim IQ-om vjerovatno će i sami imati viši IQ. Slično tome, majčinski zanimanje povezan je s boljim kognitivnim postignućima. Oni čiji posao majki uključuje rješavanje problema imaju veću vjerovatnoću da dobiju stimulativne zadatke i igre, te imaju veću vjerovatnoću da postignu napredniju verbalnu kompetenciju.

S druge strane, zaposlenost majki povezana je s nešto nižim rezultatima testova, bez obzira na socioekonomski status. Suprotno intuiciji, zaposlenost majki rezultira većim nepovoljnim položajem što je viši socioekonomski status, jer se ova djeca uklanjaju iz obogaćujućeg okruženja kako bi bila smještena u brigu o djeci, iako se kvalitet brige o djeci mora uzeti u obzir. Djecu s niskim primanjima obično brinu bake i djedovi ili šira porodica. i stoga formiraju jake veze s porodicom. Djeca s visokim primanjima obično se brinu u vrtiću ili kod kuće, naprimjer uz pomoć dadilje. Ako je majka visokoobrazovana, to može biti nedostatak za dijete.

Čak i uz kontrolu kvaliteta njege, studije su i dalje pokazale da je rad s punim radnim vremenom u prvoj godini povezan s negativnim utjecajima na razvoj djeteta. što je dokazano da poboljšava razvojne rezultate. Efekti se jače osjećaju kada žene nastave raditi puno radno vrijeme u prvoj godini djetetovog života. Ovi efekti mogu biti dijelom posljedica već postojećih razlika između majki koje se vraćaju na posao i onih koje se ne vraćaju, kao što su razlike u karakteru ili razlogu za povratak na posao.

Porodice s niskim primanjima imaju manje šanse da svojoj djeci pruže stimulativno okruženje za učenje kod kuće zbog vremenskih ograničenja i finansijskog stresa. U poređenju sa domaćinstvima sa dva roditelja, djeca iz domaćinstava sa jednim roditeljem imaju veću ekonomsku ranjivost i manje roditeljskog učešća, što dovodi do lošijih socijalnih, bihevioralnih, obrazovnih ili kognitivnih ishoda.

Akademski uspjeh djeteta zavisi od obrazovnih dostignuća roditelja, stil roditeljstva i roditeljskog ulaganja u kognitivni i obrazovni uspjeh svog djeteta. Porodice s višim prihodima mogu sebi priuštiti mogućnosti učenja i unutar i izvan učionica. Djeca pogođena siromaštvom imaju manje mogućnosti za stimulativne rekreativne aktivnosti, često propuštaju posjete bibliotekama ili muzejima i nemaju pristup tutoru koji bi im pomogao u problematičnim akademskim područjima.

Dodatni faktor u obrazovnom postignuću djeteta uključuje školsko okruženje, tačnije očekivanja i stavove nastavnika.

### Paraziti 
Dijareja uzrokovana parazitskom bolešću giardijaza povezana je s nižim IQ-om. Parazitske gliste  (helminti) povezani su s nutritivnim nedostacima za koje se zna da predstavljaju rizik za razvoj djeteta. Crijevni parazitizam je jedna od najzanemarenijih tropskih bolesti u razvijenom svijetu, a prisustvo ovog parazita može imati nekoliko zdravstvenih implikacija kod djece koje negativno utiču na razvoj i morbiditet u djetinjstvu. Dugotrajna izloženost fekalno-oralnim infekcijama, uključujući enteropatiju iz okoliša, druge crijevne infekcije i parazite tokom ranog djetinjstva, može dovesti do nepovratnog usporavanja rasta.  Smanjenje prevalencije ovih parazita može biti korisno za rast, razvoj i obrazovne rezultate djeteta.

### Izloženost toksinima 
Visoki nivoi olova u krvi povezani su s deficitom pažnje, dok trovanje arsenom ima negativan učinak i na verbalni IQ i na ukupni koeficijent inteligencije.
Prenatalna izloženost raznim pesticidima, uključujući organofosfate, i hlorpirifos Kognitivni razvoj također može biti oštećen izloženošću nasilju i traumi u djetinjstvu, uključujući zlostavljanje supružnika između roditelja i seksualno zlostavljanje.

## Zanemarivanje 
Kada dijete nije u stanju da ostvari svoje razvojne ciljeve jer mu nije pružena odgovarajuća količina brige, stimulacije ili ishrane, ova situacija se obično naziva zanemarivanje djeteta. To je najrašireniji oblik zlostavljanja djece, koji čini 78% svih slučajeva zlostavljanja djece u Sjedinjenim Državama samo u 2010. godini. Naučne studije pokazuju da zanemarivanje djece može imati doživotne posljedice za djecu.

### Procjena i identifikacija 
Procjena i identifikacija zanemarivanja predstavlja niz izazova za praktičare. S obzirom na to da je zanemarivanje dinamika između djetetovog razvoja i nivoa brige, pitanje prilikom identifikacije zanemarivanja postaje pitanje odakle početi, s djetetovim razvojem ili s nivoima brige?

#### Metode usmjerene na razvoj 
Neki stručnjaci identificiraju zanemarivanje mjerenjem razvojnih nivoa djeteta, jer ako su ti nivoi normalni, po definiciji se može zaključiti da dijete nije zanemareno. Mjerena područja razvoja mogu uključivati težinu, visinu, izdržljivost, socijalne i emocionalne reakcije, govor i motorički razvoj. Budući da sve ove karakteristike ulaze u medicinsku procjenu o tome da li dijete napreduje, stručnjak koji želi započeti procjenu zanemarivanja mogao bi početi s informacijama koje je prikupio ljekar.
Dojenčad se često vaga i mjeri kada ih pregleda pedijatar radi sistematskih pregleda. Ljekar pokreće potpuniju procjenu kada se utvrdi da je razvoj i funkcioniranje dojenčeta usporeno. Tada osoblje socijalnog rada može konsultovati medicinske bilješke kako bi utvrdilo da li beba ili dijete ne napreduje, kao prvi korak na putu ka identifikaciji zanemarivanja. Ako su razvojni nivoi ispod normalnog, identifikacija zanemarivanja tada zahtijeva od stručnjaka da utvrdi da li se to može pripisati nivou brige koju dijete doživljava. Kašnjenja u razvoju uzrokovana genetičkim stanjima ili bolestima treba odbaciti, jer nemaju osnovu u nedostatku brige. što može biti jedinstveno za djetetovu dob, spol i druge faktore.

Uobičajene smjernice sugeriraju da bi se stručnjaci trebali usredotočiti na nivo brige koju pružaju staratelji djeteta, budući da se zanemarivanje shvata kao problem ponašanja roditelja prema djetetu. Neki autori smatraju da je utvrđivanje neuspjeha roditelja i staratelja u pružanju brige dovoljno da se zaključi da dolazi do zanemarivanja. Jedna definicija je da "dijete doživljava zanemarivanje kada odrasli koji se brinu o njemu ne zadovolje njegove potrebe", što jasno definira zanemarivanje kao stvar roditeljskog učinka.

Ovo postavlja pitanje o tome pod kojim nivoom brige mora pasti roditelj ili staratelj da bi izazvao razvojno kašnjenje i kako se to precizno mjeri. Ova definicija, koja se fokusira na stimulaciju koju pruža staratelj, može biti predmet kritike. Zanemarivanje se odnosi na to da nivo brige negativno utiče na razvoj djeteta, ali pružanje brige od strane staratelja nije uvijek dobar pokazatelj nivoa brige koju dijete prima. Zanemarivanje se može dešavati u školi, izvan roditeljske brige. Dijete može primati brigu od braće i sestara ili putem obrazovanja u internatu, što kompenzira nedostatak brige koju pružaju roditelji.

### Povezivanje sa stimulacijom 
Zanemarivanje je proces u kojem djeca doživljavaju razvojno kašnjenje zbog nedovoljnog nivoa brige. U praksi to znači da prilikom započinjanja procjene zanemarivanja identificiranjem razvojnog kašnjenja, potrebno je provjeriti nivoe brige koje dijete prima. Dok neke smjernice o identificiranju zanemarivanja podstiču praktičare da mjere nivoe razvoja, druge smjernice se fokusiraju na to kako se nivoi razvoja mogu pripisati ponašanju roditelja. Jedna definicija je da "dijete doživljava zanemarivanje kada odrasli koji se brinu o njemu ne zadovolje njegove potrebe", što jasno definira zanemarivanje kao stvar roditeljskog učinka.

Ovo postavlja pitanje o tome pod kojim nivoom brige mora pasti roditelj ili staratelj da bi izazvao razvojno kašnjenje i kako se to precizno mjeri. Ova definicija, koja se fokusira na stimulaciju koju pruža staratelj, može biti predmet kritike. Zanemarivanje se odnosi na to da nivo brige negativno utiče na razvoj djeteta, ali pružanje brige od strane staratelja nije uvijek dobar pokazatelj nivoa brige koju dijete prima. Zanemarivanje se može dešavati u školi, izvan roditeljske brige. Dijete može primati brigu od braće i sestara ili putem obrazovanja u internatu, što kompenzira nedostatak brige koju pružaju roditelji.

### Povezivanje sa stimulacijom 
Zanemarivanje je proces u kojem djeca doživljavaju razvojno kašnjenje zbog nedovoljnog nivoa brige. U praksi to znači da prilikom započinjanja procjene zanemarivanja identificiranjem razvojnog kašnjenja, potrebno je provjeriti nivoe brige koje dijete prima. Dok neke smjernice o identificiranju zanemarivanja potiču praktičare da mjere nivoe razvoja, druge smjernice se fokusiraju na to kako se nivoi razvoja mogu pripisati ponašanju roditelja.

Skala procjene porodice Sjeverne Karoline je alat koji praktičar može koristiti kako bi istražio da li se zanemarivanje odvija u nizu oblasti porodičnog funkcioniranja.

### Interventni programi 
Programi i tretmani rane intervencije uključuju individualno savjetovanje, porodično i grupno savjetovanje, usluge socijalne podrške, programe obuke vještina ponašanja kako bi se eliminisalo problematično ponašanje i roditelji naučili odgovarajućem roditeljskom ponašanju.

Vođenje video interakcijom je intervencija video povratnih informacija putem koje "vodiča" pomaže klijentu da poboljša komunikaciju unutar odnosa. Klijent se vodi da analizira i razmišlja o video klipovima vlastitih interakcija. Smjernice za video interakciju korištene su tamo gdje je izražena zabrinutost zbog mogućeg roditeljskog zanemarivanja u slučajevima kada je dijete u fokusu uzrasta od dvije do 12 godina i kada dijete nije predmet plana zaštite djeteta.

Program SafeCare je preventivni program koji radi s roditeljima djece mlađe od šest godina koja su u opasnosti od značajne štete zbog zanemarivanja. Program se provodi u kući od strane obučenih praktičara i sastoji se od 18 do 20 sesija usmjerenih na tri ključna područja: interakcija roditelja, dojenčeta/dijeteta, sigurnost doma i zdravlje djeteta.

Triple P (Program roditeljstva) je program pozitivnog roditeljstva. To je višeslojna strategija roditeljstva i podrške porodici. Ideja koja stoji iza njega je da bi, ako su roditelji educirani o pravilnom roditeljstvu i ako im se pruže odgovarajući resursi, to moglo pomoći u smanjenju broja slučajeva zanemarivanja djece.

## Također pogledajte 
*Teorija vezanosti
*Red rođenja
*Faze razvoja djeteta
*Specijalista za život djeteta
*Čudo od djeteta
*Klinički socijalni rad
*Kritični period
*Razvojna psihologija
*Razvojna psihobiologija
*Razvojna psihopatologija
*Rano obrazovanje i vaspitanje
*Evolucijska razvojna psihologija
*Pedagogija
*Igra
*Psihoanalitičko posmatranje dojenčadi

## Reference 
## Dopunska lieratura
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
* 
* 
* 

## Vanjski linkovi 
* 
* 
* 
* 


Kategorija:Razvojna psihologija
Kategorija:Djetinjstvo