Nacionalna biblioteka Francuske

**Nacionalna biblioteka Francuske** () jest nacionalna biblioteka, smještena u Parizu na dvije glavne lokacije poznate kao Richelieu i François-Mitter. To je nacionalno skladište svega što je objavljeno u Francuskoj. Neke od njegovih obimnih kolekcija, uključujući knjige i rukopise, ali i dragocjene predmete i umjetnička djela, izložene su u BnF muzeju (ranije poznatom kao Cabinet des Médailles) na lokaciji Richelieu.

Nacionalna biblioteka Francuske je javna ustanova pod nadzorom Ministarstva kulture. Njegova misija je da formira zbirke, posebno kopije djela objavljenih u Francuskoj koje se po zakonu moraju tamo deponirati, konzervirati i učiniti dostupnim javnosti. Izrađuje referentni katalog, sarađuje sa drugim domaćim i međunarodnim ustanovama, i učestvuje u istraživačkim programima.

## Historija 
Nacionalna biblioteka Francuske vodi svoje porijeklo od Kraljevske biblioteke koju je u palači Louvre osnovao Karlo V 1368. Karlo V je primio zbirku rukopisa od svog prethodnika, Ivana II, i prenio ih u Louvre iz *Palais de la Cité*. Prvi bibliotekar bio je Claude Mallet, kraljev sobar, koji je napravio svojevrsni katalog, *Inventoire des Livres du Roy nostre Seigneur estans au Chastel du Louvre.* Jean Blanchet je napravio još jedan popis 1380, a Jean de Bégue jedan 1411. i drugi 1424. Karlo V je bio pokrovitelj učenja i podsticao je stvaranje i prikupljanje knjiga. Poznato je da je angažovao Nicholasa Oresmea, Raoula de Preslea i druge da prepisuju drevne tekstove. Nakon smrti Karla VI, ovu kolekciju je kupio engleski regent Francuske, vojvoda od Bedforda, koji ju je prenio u Englesku 1424. Očigledno je rasparčana nakon njegove smrti 1435. ] Luj XII, koji je naslijedio biblioteku u Bloisu, ugradio je potonju u *Bibliothèque du Roi* i dodatno je obogatio zbirkom *Gruthuyse* i pljačkom Milana. Franjo I je prenio zbirku 1534. u Fontainebleau i spojio je sa svojom privatnom bibliotekom. Tokom njegove vladavine, fini povezi postali su popularni, a mnoge knjige koje su dodali on i Henri II su remek-djela umjetnosti uvezivanja knjiga.

Pod bibliotekarstvom Jacquesa Amyot-a, zbirka je prebačena u Pariz, a zatim premještana u nekoliko navrata, što je proces tokom kojeg su mnoga blaga izgubljena. Henrik IV ju je preselio u *Collège de Clermont* 1595, godinu dana nakon protjerivanja isusovaca. Godine 1604. isusovcima je dozvoljen povratak i zbirka je premještena u samostan Cordeliers, a zatim 1622. u obližnji *Confrérie de Saint-Côme et de Saint-Damien* u ulici de la Harpe. Imenovanje Jacquesa Augustea de Thoua za bibliotekara pokrenulo je period razvoja koji ga je učinio najvećom i najbogatijom zbirkom knjiga na svijetu. Naslijedio ga je sin kojeg je, kada je pogubljen zbog izdaje, zamijenio Jérôme Bignon, prvi u nizu bibliotekara istog imena. Pod de Thouom, biblioteka je obogaćena zbirkama kraljice Katarine Medici. Biblioteka je brzo rasla za vrijeme vladavine Luja XIII i Luja XIV, u velikoj mjeri zahvaljujući interesovanju ministra Jean-Baptiste Colberta, koji je i sam bio predani kolekcionar knjiga.

Uspostavljena je nova upravna organizacija. Napoleon se jako zainteresovao za biblioteku i između ostalog izdao naredbu da joj se sve knjige u pokrajinskim bibliotekama koje Bibliothèque Nationale ne posjeduje predaju istoj uz zamjenu jednake vrednosti iz duplih zbirki, što je omogućilo, po riječima Napoleona, da se primjerak bilo koje knjige u Francuskoj pronađe u Nacionalnoj biblioteci. Napoleon je dalje povećavao zbirku plijenom od svojih osvajanja. Značajan broj ovih knjiga je restauriran nakon njegovog pada. U periodu od 1800. do 1836. biblioteka je bila praktično pod kontrolom Josepha Van Praeta. U trenutku njegove smrti sadržavala je više od 650.000 štampanih knjiga i oko 80.000 rukopisa. Do 1920. zbirka biblioteke narasla je na 4.050.000 svezaka i 11.000 rukopisa.

## Lokacija Richelieu 
Lokalitet Richelieu zauzima cijeli gradski blok u Parizu, okružen *ulicama de Richelieu* (zapad), i *des Petits-Champs* (jug), ulicom Vivienne  (istok) i rue Colbert [fr] (sjever). Postoje dva ulaza, odnosno na 58, ulica *de Richelieu* i 5, ulica *Vivienne*. Ova lokacija je bila glavna lokacija biblioteke 275 godina, od 1721. do 1996. Na njoj se sada nalazi Muzej BnF-a, kao i objekti BnF-a, biblioteka Instituta National d'Histoire de l'Art (u Saller Labrousteu od 2016.) i biblioteka École Nationale des Chartes. Sveobuhvatno je renoviran 2010-ih i ranih 2020-ih prema dizajnu arhitekata Brune Gaudina  i Virginie Brégal.

File:Bibliothèque nationale France Richelieu Louvois Paris 5.jpg|Fasada na ulici *de Richelieu*
File:BnF Richelieu - préparation de la phase 2 des travaux dans la cour d'honneur.jpg|Glavno dvorište 
File:Richeliey Tubeuf.jpg|Dvorište bivšeg , na ulici des Petits-Champs
File:Richeliey garden.jpg|Vrt prema ulici Vivienne
File:Salle Labrouste INHA.jpg|
File:La salle ovale du site Richelieu, Bibliothèque nationale de France, Paris 2022.jpg|
File:La salle des colonnes, Musée de la BNF, site Richelieu, Paris 2022.jpg|BnF Muzej, 

## Zbirke 
### Zbirka rukopisa 
Odjel rukopisa čuva najveću kolekciju srednjovjekovnih i modernih rukopisa širom svijeta. Zbirka obuhvata srednjovekovne chansons de geste i viteške romanse, istočnu književnost, istočne i zapadne religije, antičku historiju, historiju nauke i književne rukopise Paskala, Didroa, Apolinera, Prusta, Kolet, Sartra itd. Zbirka je organizovana:

prema jeziku (starogrčki, latinski, francuski i drugi evropski jezici, arapski, koptski, etiopski, hebrejski, perzijski, turski, bliskoistočni jezici, kineski, japanski, tibetanski, sanskrit, tamilski, indijski jezici, vijetnamski, itd.)
Biblioteka sadrži oko 5.000 starogrčkih rukopisa, koji su podijeljeni u tri fonda: *Ancien fonds grec*, *fonds Coislin* i *Fonds du Supplément grec*.
prema sadržaju: učeni i bibliofilski, zbirke naučne građe, bibliotečki arhivi, genealoške zbirke, francuske provincije, masonske zbirke itd.

### Digitalna zbirka 
Gallica[13] je digitalna biblioteka za online korisnike *Bibliothèque Nationale de France* i njenih partnera. Osnovan je u oktobru 1997. Danas raspolaže sa više od šest miliona digitalizovanih materijala raznih vrsta: knjiga, časopisa, novina, fotografija, karikatura, crteža, grafika, postera, mapa, rukopisa, antiknog novca, partitura, pozorišnih kostima i scenografija, audio i video materijala. Sva bibliotečka građa je besplatno dostupna.

10. februara 2010, digitalizovana kopija Scene boemskog života Henrija Murgera (1913) postala je Gallikin milioniti dokument. A u februaru 2019, petmilioniti dokument bio je kopija rukopisa "Zapis o neuspješnom putovanju u Zapadnu Indiju" pohranjenog u Bibliothèque Inguimbertine.

Od 1. januara 2020. Gallica je na internetu stavila na raspolaganje otprilike:

* 6 miliona dokumenata
* 690.311 knjiga
* 176.341 mapa
* 144.859 rukopisa
* 1,468,952 slike
* 3,968,841 novina i časopisa
* 51.055 muzičkih listova
* 51.170 audio zapisa
* 510.807 objekata
* 1.705 video snimaka
Većina Gallicinih zbirki je konvertovana u tekstualni format korištenjem optičkog prepoznavanja znakova (OCR), što omogućava pretraživanje cijelog teksta u bibliotečkom materijalu.

Svaki dokument ima digitalni identifikator, takozvani ARK (Archival Resource Key) Nacionalne biblioteke Francuske i popraćen je bibliografskim opisom.

## Spisak direktora 
### 1369–1792
* 1369–1411: Gilles Mallet
* 1522–1540: Guillaume Budé
* 1540–1552: Pierre Duchâtel
* 1552–1567: Pierre de Montdoré
* 1567–1593: Jacques Amyot
* 1593–1617: Jacques-Auguste de Thou
* 1617–1642: François Auguste de Thou
* 1642–1656: Jérôme Bignon 
* 1656–1684: Jérôme II Bignon
* 1560–1604: Jean Gosselin 
* 1604–1614: Isaac Casaubon 
* 1614–1645: Nicolas Rigault
* 1645–1651: Pierre Dupuy
* 1651–1656: Jacques Dupuy
* 1656–1676: Nicolas Colbert
* 1676–1684: Louis Colbert 
* 1684–1718: Camille Le Tellier de Louvois 
* 1719–1741: Jean-Paul Bignon
* 1741–1743: Jérôme Bignon de Blanzy
* 1743–1772: Armand-Jérôme Bignon
* 1770–1784: Jérôme-Frédéric Bignon
* 1784–1789: Jean-Charles-Pierre Lenoir
* 1789–1792: Louis Le Fèvre d'Ormesson de Noyseau

### 1792–present 
* 1792–1793: Jean-Louis Carra iSébastien-Roch Nicolas de Chamfort
* 1793: Jean-Baptiste Cœuilhe
* 1793–1795: Jean Baptiste Lefebvre de Villebrune
* 1795–1796: André Barthélemy de Courcay
* 1796–1798: Jean-Augustin Capperonnier
* 1798–1799: Adrien-Jacques Joly
* 1799–1800: Aubin-Louis Millin de Grandmaison
* 1800–1803: Jean-Augustin Capperonnier
* 1803–1806: Pascal-François-Joseph Gossellin
* 1806–1829: Bon-Joseph Dacier 
* 1830–1831: Joseph Van Praet 
* 1832: Joseph Van Praet
* 1832: Jean-Pierre Abel-Rémusat
* 1832–1837: Jean-Antoine Letronne
* 1838–1839: Edmé François Jomard
* 1839: Charles Dunoyer
* 1839–1840: Antoine Jean Letronne
* 1840–1858: Joseph Naudet
* 1858–1874: Jules-Antoine Taschereau
* 1874–1905: Léopold Delisle
* 1905–1913: Henry Marcel
* 1913–1923: Théophile Homolle
* 1923–1930: Pierre-René Roland-Marcel
* 1930–1940: Julien Cain
* 1940–1944: Bernard Faÿ
* 1944–1945: Jean Laran
* 1945–1964: Julien Cain
* 1964–1975: Étienne Dennery
* 1975–1981: Georges Le Rider
* 1981–1984: Alain Gourdon
* 1984–1987: André Miquel
* 1987–1993: Emmanuel Le Roy Ladurie
* 1989–1994: Dominique Jamet
* 1994–1997: Jean Favier
* 1997–2002: Jean-Pierre Angremy
* 2002–2007: Jean-Noël Jeanneney
* 2007–2016: Bruno Racine
* 2016–present: Laurence Engel

## Reference 
## Dodatna literatura 
* Bibliothèque nationale (France), ''Département de la Phonothèque nationale et de l'Audiovisuel*. The National [Sound] Record[ings] and Audiovisual Department of the National Library [of France]. [Paris]: Bibliothèque nationale, [1986]. 9 p.
* 
* Riding, Alan. "France Detects a Cultural Threat in Google," *The New York Times.'' 11. 4. 2005.

## Vanjski linkovi 
* Zvanični sajt

Kategorija:Biblioteke u Luksemburgu
Luksemburg
Kategorija:Kultura u Luxembourgu