Nasilje

[mini|upright=1.5| Procjene [godine života prilagođenih invalidnosti|godina života prilagođenih invalidnosti od fizičkog nasilja, na 100.000&nbsp;stanovnika u 2002.

]]
**Nasilje** je upotreba fizičke sile u cilju povređivanja, zlostavljanja, oštećenja ili uništenja. Koriste se i druge definicije, kao što je Svjetska zdravstvena organizacija definirala nasilje kao: "namjerna upotreba fizičke sile ili moći, ugrožavanja ili stvarno, protiv sebe, druge osobe, ili protiv grupe ili zajednice, što rezultira ili ima veliku vjerovatnoću da će rezultirati ozljedom, smrću, psihičkim ozljedama, nedostatkom u razvoju ili lišavanjem nekoga".

Na međunarodnom planu, nasilje je dovelo do smrti oko 1,28 miliona ljudi u 2013. u odnosu na 1,13 miliona u 1990. Međutim, globalna populacija porasla je za otprilike 1,9 milijardi tokom tih godina, pokazujući dramatično smanjenje nasilja po glavi stanovnika. Od smrtnih slučajeva u 2013. godini, otprilike 842.000 je pripisano samoozljeđivanju (samoubistvo), 405.000 međuljudskom nasilju, a 31.000 kolektivnom nasilju (ratovima) i pravnoj intervenciji. Nadalje, nasilje često ima doživotne posljedice na fizičko i mentalno zdravlje i društveno funkcioniranje i može usporiti ekonomski i društveni razvoj.

U 2013. godini, od procijenjenih 405.000 smrtnih slučajeva zbog međuljudskog nasilja na globalnom nivou, napad vatrenim oružjem bio je uzrok za 180.000 smrti, napad oštrim predmetom bio je uzrok za 114.000 smrti, a preostalih uzroka smrti 110.000.

## Tipovi 
[thumb|300px|Tipologija nasilja

### Samousmjereno 
Nasilje usmjereno prema sebi se dijeli na samoubilačko ponašanje i [Samopovređivanje|samozlostavljanje. Prvo uključuje suicidne misli, pokušaj samoubistva – koji se također nazivaju *para suicid* ili *namjerno samopovređivanje* u nekim zemljama – i samo samoubistvo. Nasuprot tome, samozlostavljanje uključuje radnje kao što je samopovređivanje.

### Kolektivno 
[thumb|right|[Masakr poljskih civila tokom Okupacije Poljske od strane nacističke Njemačke, decembar 1939.]]

Za razliku od druge dvije široke kategorije, potkategorije kolektivnog nasilja sugeriraju moguće motive nasilja koje počine veće grupe pojedinaca ili države. Kolektivno nasilje koje je učinjeno radi unapređenja određene društvene agende uključuje, naprimjer, zločine iz mržnje koje su počinile organizirane grupe, terorističke akte i mafijaško nasilje. Političko nasilje uključuje rat i povezane nasilne sukobe, državno nasilje i slična djela koja provode naoružane grupe. U takvim situacijama može postojati višestruke determinante nasilja nad civilima.  Ekonomsko nasilje uključuje napade motivirane ekonomskom dobiti – kao što su napadi koji se izvode s ciljem ometanja ekonomske aktivnosti, uskraćivanja pristupa osnovnim uslugama ili stvaranja ekonomske podjele i fragmentacije. Jasno je da djela koja su počinile domaće i podnacionalne grupe mogu imati višestruke motive. Sporo nasilje je dugotrajan oblik nasilja koji je često nevidljiv (barem za one na koje ne utiče), kao što su degradacija životne sredine, zagađenje i klimatske promene.

### Ratovanje 
[thumb| Oklopno vozilo Sjedinjenih Država [Greyhound M8 u Parizu za vrijeme Drugog svjetskog rata]]
Rat je stanje dugotrajnog nasilnog sukoba velikih razmjera koji uključuje dvije ili više grupa ljudi, obično pod okriljem vlade. To je najekstremniji oblik kolektivnog nasilja.
Rat se vodi kao sredstvo za rješavanje teritorijalnih i drugih sukoba, kao agresorski rat za osvajanje teritorije ili pljačku resursa, u nacionalnoj samoodbrani ili oslobođenju, ili za suzbijanje pokušaja dijela nacije da  se odvoji od nje. Tu su i ideološki, vjerski i revolucionarni ratovi.

Od Industrijske revolucije smrtonosnost modernog ratovanja je porasla. Žrtve u Prvom svjetskom ratu bile su preko 40 miliona, a Žrtve u Drugom svjetskom ratu  preko 70 miliona.

### Interpersonalno 
thumb|Kain ubija Abela
thumb|upright=1.3| Smrtni slučajevi od međuljudskog nasilja na milion osoba u 2012
[thumb|right|*Saul napada Davida* (koji je puštao muziku da bi pomogao Saulu da se osjeća bolje), drvorez iz 1860. [Julius Schnorr von Karolsfeld]]
*Interpersonalno nasilje* je podijeljeno u dvije potkategorije: porodično i nasilje intimnog partnera – to jest, nasilje uglavnom između članova porodice i intimnih partnera, koje se obično, iako ne isključivo, dešava u kući. Nasilje u zajednici – nasilje između pojedinaca koji nisu u srodstvu i koji se mogu, ali ne moraju poznavati, uglavnom se dešava van kuće. Prva grupa uključuje oblike nasilja kao što su zlostavljanje djece, nasilje intimnog partnera i zlostavljanje starijih. Potonje uključuje nasilje mladih, nasumične akte nasilja, silovanje ili seksualni napad od strane stranaca i nasilje u institucionalnom okruženju kao što su škole, radna mjesta, zatvori i starački domovi. Kada se međuljudsko nasilje dogodi u porodicama, njegove psihološke posljedice mogu utjecati na roditelje, djecu i njihov odnos – kratkoročno i dugoročno.

#### Maltretiranje djece 
Maltretiranje djece je zlostavljanje i zanemarivanje koje se javlja kod djece mlađe od 18 godina. Uključuje sve tipove fizičkog i/ili emocionalnog zlostavljanja, seksualno zlostavljanje, zanemarivanje, nemar i komercijalnu ili drugu eksploataciju djece, što rezultira stvarnom ili potencijalnom štetom po zdravlje, opstanak, razvoj ili dostojanstvo djeteta u kontekstu odnosa odgovornosti, povjerenja ili moći. Izloženost nasilju intimnog partnera ponekad je uključena i kao oblik maltretiranja djece.

Maltretiranje djece je globalni problem sa ozbiljnim doživotnim posljedicama, koji je, međutim, složen i težak za proučavanje.

Ne postoje pouzdane globalne procjene o učestalosti maltretiranja djece. Podaci za mnoge zemlje, posebno zemlje sa niskim i srednjim prihodima, nedostaju. Dosadašnje procjene uveliko variraju ovisno o zemlji i korištenom metodu istraživanja. Otprilike 20% žena i 5–10% muškaraca navodi da su bili seksualno zlostavljani kao djeca, dok je 25–50% sve djece izjavilo da su bili fizički zlostavljani.

Posljedice maltretiranja djece uključuju doživotno narušeno fizičko i mentalno zdravlje, te socijalno i profesionalno funkcioniranje (npr. škola, posao i teškoće u tzv. vezi). To u konačnici može usporiti ekonomski i društveni razvoj zemlje. Sprečavanje zlostavljanja djece prije nego što počne moguće je i zahtijeva multisektorski pristup. Učinkoviti preventivni programi podržavaju roditelje i podučavaju pozitivnim roditeljskim vještinama. Stalna briga o djeci i porodicama može smanjiti rizik od ponovnog pojavljivanja zlostavljanja i umanjiti njegove posljedice.

#### Mladež 
' sa stotinama jednostavnih kamenih blokova, po jedan za svako dijete ubijeno nasiljem u Roselandu, Chicago ]]

Prema Svjetskoj zdravstvenoj organizaciji, mladi se definiraju kao ljudi između 10 i 29 godina. Nasilje mladih odnosi se na nasilje koje se događa između mladih i uključuje djela koja se kreću od maltretiranja i fizičke tuče, preko težeg seksualnog i fizičkog napada do ubistava.

Širom svijeta svake godine dogodi se oko 250.000 ubistava među mladima od 10 do 29 godina, što je 41% od ukupnog broja ubistava u svijetu svake godine ("Globalni teret bolesti", Svjetska zdravstvena organizacija, 2008). Na svaku ubijenu mladu osobu, još 20–40 zadobije povrede koje zahtijevaju bolničko liječenje. Također, s obzirom na značajne efekte susjedstva na nasilje među mladima, intervencije koje uključuju preseljenje porodica u manje siromašne sredine pokazale su obećavajuće rezultate. Slično, projekti urbane obnove kao što su oblast za unapređenje poslovanja pokazali su smanjenje nasilja među mladima.

Različiti tipovi nasilja među mladima uključuju svjedočenje ili učešće u fizičkom, emocionalom i seksualnom zlostavljanju (npr. fizički napadi, maltretiranje, silovanje) i nasilne radnje kao što su pucnjave i pljačke. Prema istraživačima iz 2018. godine, "više od polovine djece i adolescenata koji žive u gradovima iskusilo je neki oblik nasilja u zajednici". Nasilje se "može dogoditi i pod jednim krovom, ili u datoj zajednici ili susjedstvu i može se dogoditi u isto vrijeme ili u različitim fazama života". Nasilje mladih ima trenutne i dugoročne negativne posljedice, bez obzira da li je pojedinac bio primalac nasilja ili svjedok nasilja.

Nasilje mladih utječe na pojedince, njihove porodice i društvo. Žrtve mogu imati doživotne povrede, što znači stalne posjete ljekaru i bolnici, čiji se troškovi brzo zbrajaju. Budući da žrtve nasilja među mladima možda neće biti u mogućnosti da pohađaju školu ili posao zbog svojih fizičkih i/ili mentalnih povreda, često je na članovima njihovih porodica da se brinu o njima, uključujući plaćanje dnevnih troškova života i medicinske račune. Njihovi staratelji će možda morati da napuste posao ili da rade skraćeno radno vreme kako bi pružili pomoć žrtvi nasilja. Ovo dodatno opterećuje društvo jer žrtva, a možda čak i njeni staratelji, moraju dobiti državnu pomoć da plate svoje račune. Nedavna istraživanja otkrila su da psihološka trauma u djetinjstvu može promijeniti mozak djeteta. "Poznato je da trauma fizički utiče na mozak i tijelo što uzrokuje anksioznost, bijes i sposobnost koncentracije. Oni također mogu imati problema s pamćenjem, povjerenjem i formiranjem odnosa." Budući da se mozak navikao na nasilje, može stalno ostati u stanju pripravnosti (slično zaglavljenju u načinu borbe ili bijega). "Istraživači tvrde da mladi koji su izloženi nasilju mogu imati emocijske, socijalne i kognitivne probleme. Mogu imati problema s kontrolom emocija, obraćanjem pažnje u školi, povlačenjem od prijatelja ili znakovima posttraumatskog stresnog poremećaja."

Neki od načina za suzbijanje štetnih efekata izloženosti nasilju mladih bili bi isprobavanje raznih aktivnosti svjesnosti i kretanja, vježbi dubokog disanja i drugih radnji koje omogućavaju mladima da oslobode svoje zagušene emocije. Korištenje ovih tehnika naučit će svjesnost tijela, smanjiti anksioznost i nervozu i smanjiti osjećaj ljutnje i bijesa. Vremenom će ovi tipovi aktivnosti pomoći ovim mlađim žrtvama nasilja da imaju veću kontrolu nad svojim osjećajima i ponašanjem i izbjegnu nezdrave načine suočavanja. Drugi način da se pomogne žrtvama traume nasilja mladih je kroz umjetnost. To se može postići tako što ćete im dati priliku da se bave, naprimjer, crtanjem, slikanjem, muzikom ili pjevanjem, što će im dati izlaz da izraze sebe i svoje emocije na pozitivan način.

Mladi koji su doživjeli nasilje imaju koristi od bliskog odnosa s jednom ili više ljudi. Ovo je važno jer žrtve traume moraju imati ljude koji su sigurni i od povjerenja s kojima se mogu povezati i razgovarati o njihovim užasnim iskustvima. Neki mladi nemaju odrasle figure kod kuće ili nekoga na koga mogu računati za zastupanje i utjehu. Škole u lošim naseljima u kojima je rasprostranjeno nasilje među mladima, trebale bi svakom učeniku dodijeliti savjetnike, kako bi dobili redovne smjernice. Pored savjetodavnih/terapijskih sesija i programa, preporučeno je da škole nude mentorske programe, gdje učenici mogu komunicirati sa odraslima koji mogu pozitivno utjecati na njih. Drugi način je kreiranje više programa u susjedstvu, kako bi se osiguralo da svako dijete ima pozitivno i stabilno mjesto za odlazak kada škola nije na nastavi. Mnoga djeca su sada imala koristi od formalnih organizacija koje imaju za cilj da pomognu mentorstvu i da obezbijede sigurno okruženje za mlade, posebno one koji žive u naseljima sa većim stopama nasilja. Ovo uključuje organizacije kao što su Becoming a Man, CeaseFire Illinois, Chicago Area Project, Little Black Pearl i Rainbow House. Ovi programi su osmišljeni da pomognu da se mladima pruži sigurno mjesto za odlazak, da se zaustavi nasilje, nudeći savjetovanje i mentorstvo kako bi se zaustavio ciklus nasilja. Ako mladi nemaju sigurno mjesto za odlazak nakon školskih sati, vjerovatno će upasti u nevolje, dobiti loše ocjene, napustiti školu i koristiti drogu i alkohol. Bande traže mlade koji nemaju pozitivne utjecaje na njihov život i trebaju zaštitu. Zbog toga su ovi programi toliko važni da mladi imaju sigurno okruženje, a ne da pribjegavaju ulici.

#### Intimni partner 
[thumb|right|[Joint Base Myer-Henderson Hall (JBM-HH) – okrugli sto o digitalnom uhođenju, vezama sa nasiljem u intimnim partnerima]]

Nasilje intimnog partnera odnosi se na ponašanje u intimnoj vezi koje uzrokuje fizičku, seksualnu ili psihičku štetu, uključujući fizičku agresiju, seksualnu prisilu, psihičko zlostavljanje i kontrolna ponašanja. otkrila su da je među ženama u dobi od 15 do 49 godina između 15% (Japan) i 70% (Etiopija i Peru) žena prijavilo fizičko i/ili seksualno nasilje od strane intimnog partnera. Sve veći broj istraživanja o nasilju muškaraca i intimnih partnera fokusira se na muškarce kao počinitelje i žrtve nasilja, kao i na to kako uključiti muškarce i dječake u rad protiv nasilja.

Intimno partnersko i seksualno nasilje imaju ozbiljne kratkoročne i dugoročne fizičke, mentalne, seksualne i reproduktivne zdravstvene probleme/posljedice za/na žrtve i njihovu djecu, te dovode do visokih društvenih i ekonomskih troškova. To uključuje i smrtonosne i nefatalne ozljede, depresiju i posttraumatski stresni poremećaj (PTSP), nenamjerne trudnoće, te seksualno prenosive infekcije – uključujući HIV.

Faktori koji se povezuju sa vršenjem i doživljavanjem nasilja intimnog partnera su nizak nivo obrazovanja, historija nasilja kao počinioca, žrtve ili svjedoka roditeljskog nasilja, štetna upotreba alkohola, stavovi koji prihvataju nasilje kao i bračne nesuglasice i nezadovoljstvo. Faktori povezani samo sa vršenjem nasilja intimnog partnera su višestruki partneri i antisocijalni poremećaj ličnosti.

Nedavna teorija pod nazivom "The Criminal Spin" sugerira obostrani efekat zamajca između partnera koji se manifestira eskalacijom nasilja. Nasilni spin se može javiti i u bilo kojem drugom obliku nasilja, ali u nasilju intimnog partnera dodatnu vrijednost predstavlja obostrano okretanje, zasnovano na jedinstvenoj situaciji i karakteristikama intimnog odnosa.

Primarna strategija prevencije s najboljim dokazima o djelotvornosti nasilja kod intimnih partnera školski je program za adolescente, kako bi se spriječilo nasilje u vezi sa izlascima. Pojavljuju se dokazi o djelotvornosti nekoliko drugih strategija primarne prevencije – onih koje: kombinuju mikrofinansiranje sa obukom o rodnoj ravnopravnosti promoviraju vještine komunikacije i odnosa unutar zajednica, smanjuju pristup i štetnu upotrebu alkohola i promijene kulturne rodne norme.

#### Seksualno 
[thumb|Sastanak žrtava [seksujalno nasilje|seksualnog nasilja u Demokratskoj Republici Kongo]]
Seksualno nasilje je bilo koji seksualni čin, pokušaj ostvarivanja seksualnog čina, neželjeni seksualni komentari ili avansi, ili radnje trgovine ljudima, ili na drugi usmjereni način protiv seksualnosti neke osobe upotrebom prisile, od strane bilo koje osobe, bez obzira na njen odnos sa žrtvom, u bilo kojem okruženju. Uključuje silovanje, definirano kao fizički prisilno ili na drugi način prisilno prodiranje u vulvu ili anus penisom, drugim dijelom tijela ili predmetom.

Istraživanja na nivou populacije zasnovana na izvještajima žrtava procjenjuju da je između 0,3 i 11,5% žena prijavilo seksualno nasilje. Seksualno nasilje ima ozbiljne kratkoročne i dugoročne posljedice na fizičko, mentalno, seksualno i reproduktivno zdravlje žrtava i njihove djece, kao što je opisano u odjeljku o nasilju od intimnog partnera. Ako je počinjeno u djetinjstvu, seksualno nasilje može dovesti do povećanog pušenja, zloupotreba droga i alkohola, te rizično seksualno ponašanje u kasnijem životu. Također se povezuje sa vršenjem nasilja i žrtvom nasilja.

Mnogi faktori rizika za seksualno nasilje su isti kao i za nasilje u porodici. Faktori rizika specifični za počinjenje seksualnog nasilja uključuju vjerovanje u porodičnu čast i seksualnu čistoću, ideologije muških seksualnih prava i slabe zakonske sankcije za seksualno nasilje.

Nekoliko intervencija za sprečavanje seksualnog nasilja pokazalo se efikasnim. Školski programi za sprječavanje seksualnog zlostavljanja djece učenjem djece da prepoznaju i izbjegavaju situacije potencijalno seksualnog zlostavljanja vode se u mnogim dijelovima svijeta i izgledaju obećavajuće, ali zahtijevaju daljnja istraživanja. Da bi se postigla trajna promjena, važno je: donijeti zakone i razviti politike koje štite žene; riješiti problem diskriminacije žena i promovirati rodnu ravnopravnost; pomoći da se kultura udalji od nasilja. Međutim, stariji ljudi se često plaše da prijave slučajeve maltretiranja porodici, prijateljima ili vlastima. Podaci o obimu problema u ustanovama kao što su bolnice, starački domovi i druge ustanove za dugotrajnu njegu su oskudni. Maltretiranje starijih može dovesti do ozbiljnih fizičkih povreda i dugotrajnih psihičkih posljedica. Predviđa se da će se maltretiranje starijih povećati jer mnoge zemlje doživljavaju ubrzano starenje stanovništva.

Primijenjene su mnoge strategije kako bi se spriječilo maltretiranje starijih osoba i poduzele mjere protiv njega i ublažile njegove posljedice, uključujući javne i profesionalne kampanje podizanja svijesti, skrining (potencijalnih žrtava i zlostavljača), intervencije podrške negovateljima (npr. upravljanje stresom, njega), usluge zaštite odraslih i grupe za samopomoć. Njihova efikasnost, međutim, do sada nije bila dobro utvrđena.

### Ciljano 
Nekoliko rijetkih, ali bolnih epizoda atentata, pokušaja atentata i školske pucnjave u osnovnim, srednjim i drugim školama, kao i na koledžima i univerzitetima u Sjedinjenim Državama, dovele su do velikog broja istraživanja o utvrđivanju ponašanja osoba koje su planirale ili izvele takve napade. Ove studije (1995–2002) istraživale su ono što su autori nazvali "ciljano nasilje", opisali "put ka nasilju" onih koji su planirali ili izveli napade i dali prijedloge za policiju i edukatore. Glavna poenta ovih istraživačkih studija je da ciljano nasilje ne "dolazi iz vedra neba".

### Svakodnevno 
Kao antropološki koncept, "svakodnevno nasilje" može se odnositi na inkorporaciju različitih oblika nasilja (uglavnom političkog nasilja) u svakodnevne prakse. Latinska Amerika i Karibi, regija s najvećom stopom ubistava na svijetu, imali su više od 2,5 miliona ubistava između 2000. i 2017.

## Filozofske perspektive 
Neki filozofi su tvrdili da je svako tumačenje stvarnosti suštinski nasilno. Slavoj Žižek u svojoj knjizi *Nasilje* (*Violence*) naveo da "nešto nasilno je sama simbolizacija stvari". Ontološka perspektiva smatra štetu koju nanosi sama interpretacija svijeta kao oblik nasilja koji se razlikuje od fizičkog nasilja po tome što je moguće izbjeći fizičko nasilje, dok je neko ontološko nasilje svojstveno svakom znanju. 

I Foucault  i Arendt razmotrili su odnos između moći i nasilja, ali su zaključili da su oni, iako povezani, različiti. Faktori rizika u porodici uključuju autoritarne stavove, brigu o djeci, nedosljedne disciplinske prakse, nisku emocionalnu privrženost roditeljima ili starateljima, te niski prihod i uključenost roditelja.
# Ovaj nivo se fokusira na bliske odnose, poput onih sa porodicom i prijateljima. U nasilju mladih, naprimjer, imati prijatelje koji sudjeluju u nasilju ili ga podstiču može povećati rizik mlade osobe da bude žrtva ili počinitelj nasilja. Za nasilje od strane intimnog partnera, konzistentan marker na ovom nivou modela je bračni sukob ili nesloga u vezi. U zlostavljanju starijih osoba, važni faktori su stres zbog prirode prošlih odnosa između zlostavljane osobe i njegovatelja.
# Ovaj nivo istražuje kontekst zajednice – tj. škole, radna mjesta i susjedstva. Na rizik na ovom nivou mogu utjecati faktori kao što su postojanje lokalne trgovine drogom, odsustvo društvenih mreža i koncentrisano siromaštvo. Svi ovi faktori su se pokazali važnima u nekoliko tipova nasilja.
# Ovaj nivo se bavi širokim društvenim faktorima koji pomažu u stvaranju klime u kojoj se nasilje ohrabruje ili inhibira: odgovornost sistema krivičnog pravosuđa, društvene i kulturne norme u pogledu rodnih uloga ili odnosa roditelja i djece, nejednakost prihoda, snaga sistema socijalne zaštite, društvena prihvatljivost nasilja, dostupnost oružja, izloženost nasilju u masovnim medijima i politička nestabilnost.

### Odgajanje djece 
Dok studije koje pokazuju povezanost između fizičkog kažnjavanja djece i kasnije agresije ne mogu dokazati da fizičko kažnjavanje uzrokuje povećanje agresije, brojne longitudinalne studije sugeriraju da iskustvo fizičkog kažnjavanja ima direktan uzročno-posljedični učinak na kasnije agresivno ponašanje. Međukulturalne studije pokazale su da veća rasprostranjenost tjelesnog kažnjavanja djece ima tendenciju da nadalje uzrokuje viši nivo nasilja u društvima. Naprimjer, analiza iz 2005. godine 186 predindustrijskih društava otkrila je da je tjelesno kažnjavanje preovladavajuće u društvima koja su također imala veće stope ubistava, napada i rata. U Sjedinjenim Državama, tjelesno kažnjavanje u kući povezano je s kasnijim nasilnim djelima nad članovima porodice i supružnicima. Američki istraživač nasilja u porodici Murray A. Straus vjeruje da je disciplinsko šamaranje "najzastupljeniji i najvažniji oblik nasilja u američkim porodicama", čiji efekti doprinose u nekoliko velikih društvenih problema, uključujući kasnije nasilje u porodici i kriminal.

### Psihologija 
Uzroci nasilnog ponašanja ljudi često su tema istraživanja u psihologiji. Neurobiolog Jan Vodka naglašava da se u te svrhe "nasilno ponašanje definira kao otvoreno i namjerno fizički agresivno ponašanje prema drugoj osobi".

Na osnovu ideje o ljudskoj prirodi, naučnici se slažu da je nasilje svojstveno ljudima. Među prapovijesnim ljudima, postoje arheološki dokazi i za tvrdnje o nasilju i miru kao primarnim karakteristikama.

Budući da je nasilje stvar percepcije, kao i mjerljiva pojava, psiholozi su otkrili varijabilnost u tome da li ljudi određene fizičke radnje doživljavaju kao "nasilne". Naprimjer, u državi u kojoj je egzekucija legalizovana kazna, obično ne doživljavaju krvnika kao "nasilnog", iako mogu govoriti, na metaforičniji način, o nasilnom ponašanju države. Isto tako, razumijevanje nasilja povezano je s percipiranim odnosom agresor–žrtva; stoga su psiholozi pokazali da ljudi možda ne prepoznaju odbrambenu upotrebu sile kao nasilnu, čak i u slučajevima kada je količina upotrijebljene sile znatno veća nego u prvobitnoj agresiji.

Koncept normalizacije nasilja poznat je kao društveno sankcionisano ili strukturno nasilje i tema je od sve većeg interesa istraživača koji pokušavaju razumjeti nasilno ponašanje. O tome su opširno raspravljali istraživači u sociologiji, medicinskoj antropologiji, psihologiji, psihijatriji, filozofiji, i bioarheologiji.

Evolucijska psihologija nudi nekoliko objašnjenja za ljudsko nasilje u različitim kontekstima, kao što su seksualna ljubomora kod ljudi, zlostavljanje djece, i ubistvo (homicid). Goetz (2010) tvrdi da su ljudi slični većini vrsta sisara i da koriste nasilje u specifičnim situacijama. On piše da su "Buss i Shackelford (1997a) predložili sedam adaptivnih problema s kojima su se naši preci stalno suočavali, a koji su mogli biti riješeni agresijom: kooptiranje resursa drugih, odbrana od napada, nanošenje troškova istospolnim suparnicima, pregovaranje o statusu i hijerarhiji, odvraćanje rivala od buduće agresije, odvraćanje bračnog druga od nevjere i smanjenje resursa koji se troše na genetički problematičnu djecu".
Goetz piše da se čini da većina ubistava počinje od relativno trivijalnih sporova između nepovezanih muškaraca koji potom eskaliraju do nasilja i smrti. On tvrdi da do takvih sukoba dolazi kada postoji spor o statusu između muškaraca relativno sličnog statusa. Ako postoji velika početna razlika u statusu, onda pojedinac nižeg statusa obično ne nudi nikakav izazov, a ako je izazvan, pojedinac višeg statusa obično ignoriše pojedinca nižeg statusa. Istovremeno, okruženje velikih nejednakosti među ljudima može dovesti do toga da oni na dnu koriste više nasilja u pokušajima da steknu status. ovo gledište se sve više dovodi u sumnju i u naučnoj zajednici i odbio ga je Vrhovni sud SAD u predmetu Brown protiv EMA, kao i u reviziji nasilja u videoigricama od strane australijske vlade (2010) koja je zaključila da su dokazi za štetne efekte u najboljem slučaju neuvjerljivi, a retorika nekih naučnika nije bila usklađena s dobrim podacima.

## Prevencija 
Prijetnja i izvršenje fizičkog kažnjavanja je isproban i testiran metod sprječavanja nekog nasilja od početka civilizacije. Koristi se u različitim stepenima u većini zemalja.

### Kampanje za podizanje svijesti javnosti
Gradovi i okruzi širom Sjedinjenih Država organiziraju "Mjesece prevencije nasilja" gdje gradonačelnik proglasom ili okrug rezolucijom potiče privatni, društveni i javni sektor da se uključe u aktivnosti koje podižu svijest da nasilje nije prihvatljivo kroz umjetnost (muzika, predavanja i događaji). Naprimjer, koordinatorka Mjeseca prevencije nasilja, Karen Earle Lile u okrugu Contra Costa, Kalifornija – stvorila je Zid života, gdje su djeca crtala slike koje su postavljene na zidove banaka i javnih prostora, prikazujući dječji pogled na nasilje; svjedočili su i kako je to utjecalo na njih, u nastojanju da skrenu pažnju na to kako nasilje utječe na zajednicu, a ne samo na ljude koji su uključeni.

### Interpersonalno nasilje 
Pregled naučne literature Svjetske zdravstvene organizacije o djelotvornosti strategija za sprječavanje međuljudskog nasilja identificirao je sedam strategija *(navedeno u nastavku)* kao podržane jakim ili novim dokazima o djelotvornosti. Ove strategije ciljaju faktore rizika na sva četiri nivoa ekološkog modela.

* Odnosi između djeteta i staratelja
:: Među najefikasnijim takvim programima za sprečavanje maltretiranja djece i smanjenje agresije u djetinjstvu su program kućnih posjeta Nurse Family Partnership i Triple P (Parenting Program). Postoje i dokazi da ovi programi smanjuju osuđujuće presude i nasilna djela u adolescenciji i ranoj odrasloj dobi, i vjerovatno pomažu u smanjenju nasilja intimnog partnera i nasilja usmjerenog prema sebi u kasnijem životu.

* Životne vještine u mladosti
:: Dokazi pokazuju da životne vještine stečene u programima društvenog razvoja mogu smanjiti uključenost u nasilje, poboljšati socijalne vještine, poboljšati obrazovna postignuća i poboljšati izglede za posao. Životne vještine se odnose na društvene, emocionalne i bihejvioralne kompetencije koje pomažu djeci i adolescentima da se efikasno nose s izazovima svakodnevnog života.

* Umanjivanje dostupnosti i štetnog korištenja alkohola
:: Prodavci bi morali ostati dosljedni poštivanju norme da je maloljetnicima zaista zabranjena prodaja alkoholnih pića i proizvoda. Društvena slika o (ne)popularnom korištenju alkohola igra važnu ulogu u smanjenju ili povećanju stope štetnih ishoda.

* Umanjivanje pristupa smrtonosnim sredstvima
:: Državni zakon ima najvažniju ulogu da se regulira odnosno onemogući ilegalan dolazak do oružja i opasnih materija. Faktor lokalnog ili regionalnog stava o nasilju i stope ohrabrivanja, odnoslo lokalna osviještenost, oslikavaju i samu prisutnost neželjenih dešavanja.

* Rodna ravnopravnost
:: Studije evaluacije počinju da podržavaju intervencije u zajednici koje imaju za cilj sprječavanje nasilja nad ženama promoviranjem rodne ravnopravnosti. Naprimjer, dokazi sugeriraju da programi koji kombinuju mikrofinansiranje sa obukom o rodnoj ravnopravnosti mogu smanjiti nasilje među intimnim partnerima. Za školske programe kao što je program Safe Dates u Sjedinjenim Američkim Državama i Projekt odnosa mladih u Kanadi utvrđeno je da su učinkoviti u smanjenju nasilja u vezi.

* Kulturne norme
:: Pravila ili očekivanja ponašanja – norme – unutar kulturne ili društvene grupe mogu potaknuti nasilje. Intervencije koje dovode u pitanje kulturne i društvene norme koje podržavaju nasilje mogu spriječiti akte nasilja i široko su korištene, ali baza dokaza o njihovoj djelotvornosti još uvijek je slaba. Učinkovitost intervencija koje se bave nasiljem u spoju i seksualnim zlostavljanjem među tinejdžerima i mladim odraslim osobama dovodeći u pitanje društvene i kulturne norme koje se odnose na rod, potkrijepljena je nekim dokazima.

* Programi podrške
:: Intervencije za identifikaciju žrtava međuljudskog nasilja i pružanje efikasne njege i podrške ključni su za zaštitu zdravlja i prekidanje ciklusa nasilja s jedne generacije na drugu. Primjeri za koje se pojavljuju dokazi o djelotvornosti uključuju: alate za skrining za identifikaciju žrtava nasilja od intimnog partnera i upućivanje odgovarajućim službama; psihosocijalne intervencije – kao što je kognitivna bihejvioralna terapija usmjerena na traumu – za smanjenje problema mentalnog zdravlja povezanih s nasiljem, uključujući posttraumatski stresni poremećaj; i naloge za zaštitu, koji zabranjuju počinitelju da kontaktira sa žrtvom, kako bi se smanjila ponovljena viktimizacija među žrtvama nasilja od intimnog partnera.

* Kolektivno nasilje
:: Nije iznenađujuće da nedostaju naučni dokazi o efikasnosti intervencija za sprečavanje kolektivnog nasilja. Međutim, preporučene su politike koje olakšavaju smanjenje siromaštva, koje čine donošenje odluka odgovornijim, koje smanjuju nejednakosti među grupama, kao i politike koje smanjuju pristup biološkom, hemijskom, nuklearnom i drugom oružju. Prilikom planiranja odgovora na nasilne sukobe, preporučeni pristupi uključuju procjenu u ranoj fazi ko je najranjiviji i koje su njihove potrebe, koordinaciju aktivnosti između različitih aktera i rad na globalnim, nacionalnim i lokalnim sposobnostima kako bi se pružile efikasne zdravstvene usluge tokom različite faze vanrednog stanja.

### Krivično pravosuđe 
Jedna od glavnih funkcija prava je reguliranje nasilja. Sociolog Max Weber izjavio je da država tvrdi da se monopol legitimne upotrebe sile praktikuje unutar granica određene teritorije. Sprovođenje zakona je glavno sredstvo za regulisanje nevojnog nasilja u društvu. Vlade regulišu upotrebu nasilja kroz pravni sistem koji upravlja pojedincima i političkim vlastima, uključujući policiju i vojsku. Civilna društva dopuštaju određenu količinu nasilja, koja se provodi putem policijske moći, kako bi se održalo status quo i zakoni sproveli.

Međutim, njemačka politička teoretičarka Hannah Arendt je primijetila: "Nasilje može biti opravdano, ali nikada neće biti legitimno... Njegovo opravdanje gubi na uvjerljivosti što se više njegov namjeravani kraj povlači u budućnost. Niko ne dovodi u pitanje upotrebu nasilja u samoodbrani, jer opasnost je ne samo jasna nego i prisutna, a cilj koji opravdava sredstva je neposredan." Arendt je napravila jasnu razliku između nasilja i moći. Većina političkih teoretičara nasilje je smatrala ekstremnom manifestacijom moći, dok je Arendt ta dva koncepta smatrala suprotnim.

U 20. stoljeću u djelima democida vlade su možda ubile više od 260 miliona sopstvenog naroda kroz brutalnost policije, pogubljenje, masakr, robovske radne logore, a ponekad i namjernom glađu.

Nasilna djela koja nisu izvršena od strane vojske ili policije i koja nisu u samoodbrani obično se klasifikuju kao zločini, iako nisu svi zločini nasilni. Oštećenje imovine je klasifikovano kao nasilni zločin u nekim jurisdikcijama, ali ne u svim. Federalni biro za istrage (FBI) klasifikuje nasilje koje rezultira ubistvom u krivično ubistvo i opravdano ubistvo (npr. samoodbrana).

Pristup krivičnog pravosuđa svoj glavni zadatak vidi u provođenju zakona koji zabranjuju nasilje i osiguravanju da se "pravda ispuni". Pojmovi individualne krivice, odgovornosti, okrivljivanja i krivice su centralni u pristupu krivičnog pravosuđa nasilju, a jedan od glavnih zadataka sistema krivičnog pravosuđa je da "čini pravdu", tj. krivica se što je moguće preciznije utvrđuje i da se adekvatno kažnjava. Kako bi se spriječilo i odgovorilo na nasilje, pristup krivičnog pravosuđa prvenstveno se oslanja na odvraćanje, zatvaranje i kažnjavanje i rehabilitaciju počinitelja.

Krivičnopravni pristup, mimo pravde i kazne, tradicionalno je naglašavao indicirane intervencije, usmjerene na one koji su već bili uključeni u nasilje, bilo kao žrtve ili kao izvršitelji. Jedan od glavnih razloga zbog kojih se počinioci hapse, procesuiraju i osuđuju je sprječavanje daljih zločina – putem odvraćanja (prijetnja potencijalnim počiniteljima krivičnim sankcijama ako počine zločin), onesposobljavanja (fizičko sprječavanje prestupnika da počine daljnja krivična djela zatvaranjem) i kroz rehabilitaciju (koristeći vrijeme provedeno pod državnim nadzorom za razvoj vještina ili promjenu psihološkog s(as)tava kako bi se smanjila vjerovatnoća budućih prekršaja).

Posljednjih decenija u mnogim zemljama u svijetu, sistem krivičnog pravosuđa se sve više zainteresovao za sprečavanje nasilja prije nego što se dogodi. Naprimjer, veliki dio zajednice i problemski orijentisana policija ima za cilj smanjenje kriminala i nasilja mijenjanjem uslova koji ga podstiču – a ne povećanjem broja hapšenja. Zaista, neki policijski čelnici otišli su toliko daleko da kažu da policija prvenstveno treba da bude agencija za prevenciju kriminala. Sistemi maloljetničkog pravosuđa – važna komponenta sistema krivičnog pravosuđa – u velikoj mjeri su zasnovani na vjerovanju u rehabilitaciju i prevenciju. U SAD-u, sistem krivičnog pravosuđa je, naprimjer, finansirao inicijative u školama i zajednici za smanjenje pristupa djece oružju i podučavanje rješavanja sukoba. Uprkos tome, policija se rutinski primjenjuje protiv maloljetnika. Godine 1974. Ministarstvo pravde SAD-a preuzelo je primarnu odgovornost za programe prevencije delikvencije i osnovalo Ured za maloljetničko pravosuđe i prevenciju delikvencije, koji je podržao program "Nacrti za prevenciju nasilja" na Univerzitetu Colorado Boulder.

### Javno zdravstvo 
Pristup javnom zdravlju je naučno vođen, populacijski zasnovan, interdisciplinarni, intersektorski pristup zasnovan na ekološkom modelu koji naglašava primarnu prevenciju. Gomez je 1962, pozivajući se na definiciju zdravlja Svjetske zdravstvene organizacije, izjavio da je očigledno da nasilje ne doprinosi "produženju života" ili "potpunom stanju blagostanja". Definirao je nasilje kao pitanje kojim se stručnjaci za javno zdravlje trebaju pozabaviti i naveo da ono ne bi trebalo da bude primarni domen advokata, vojnog osoblja ili političara.

Međutim, tek u posljednjih 30 godina javno zdravstvo se počelo baviti nasiljem, a tek u posljednjih 15 godina to je učinilo na globalnom nivou. Ovo je mnogo kraći period nego što se javno zdravstvo bavi drugim zdravstvenim problemima uporedive veličine i sa sličnim teškim doživotnim posljedicama.

Globalni javni zdravstveni odgovor na međuljudsko nasilje počeo je ozbiljno sredinom 1990-ih. U 1996, Svjetska zdravstvena skupština usvojila je Rezoluciju WHA49.25 koja je nasilje proglasila "vodećim svjetskim javnozdravstvenim problemom" i zatražio da Svjetska zdravstvena organizacija (SZO) pokrene aktivnosti javnog zdravstva kako bi (1) dokumentovala i okarakterizirala teret nasilja, (2) ocijenila djelotvornost programa, s posebnom pažnjom na žene i djecu i inicijative u zajednici, i (3) promovirala aktivnosti za rješavanje problema na međunarodnom i nacionalnom nivou. Prvobitni odgovor Svjetske zdravstvene organizacije na ovu rezoluciju bio je kreiranje Odjeljenja za nasilje i prevenciju povreda i invalidnost i objavljivanje Svjetskog izvještaja o nasilju i zdravlju (2002).
# Značajna količina vremena koje zdravstveni radnici posvećuju brizi o žrtvama i počiniteljima nasilja upoznala ih je s problemom i navela je mnoge, posebno u odjelima za hitne slučajeve, da se mobiliziraju za njegovo rješavanje. Informacije, resursi i infrastruktura koje zdravstveni sektor ima na raspolaganju su važna prednost za istraživački i preventivni rad.
# Veličina problema i njegove potencijalno teške doživotne posljedice i visoki troškovi za pojedince i šire društvo zahtijevaju intervencije na nivou stanovništva tipske za pristup javnom zdravstvu.
# Pristup krivičnog pravosuđa, drugi glavni pristup rješavanju nasilja (povezano s prethodnom stavkom), tradicijski je više usmjeren na nasilje koje se događa između muških mladih i odraslih na ulici i drugim javnim mjestima – što čini najveći dio ubistava u većini zemalja – nego prema nasilju koje se dešava u privatnim okruženjima kao što su maltretiranje djece, nasilje intimnog partnera i zlostavljanje starijih – što čini najveći udio nefatalnog nasilja.
# Počinju da se gomilaju dokazi da je javnozdravstveni pristup zasnovan na nauci efikasan u prevenciji međuljudskog nasilja.

### Ljudska prava 
[thumb|[Bahreinska vojska ubila je prodemokratske demonstrante (februar 2011)]]
Pristup ljudskim pravima zasniva se na obavezama država da poštuju, štite i ispunjavaju ljudska prava i stoga da spriječe, iskorijene i kažnjavaju nasilje. Ona treba da prepoznaje nasilje kao kršenje mnogih ljudskih prava: prava na život, slobodu, autonomiju i sigurnost ličnosti, prava na jednakost i nediskriminaciju, pravo na slobodu od mučenja i okrutnog, nečovječnog i ponižavajućeg postupanja ili kažnjavanja; pravo na privatnost i pravo na najviši mogući standard zdravlja. Ova ljudska prava su sadržana u međunarodnim i regionalnim ugovorima i nacionalnim ustavima i zakonima, koji propisuju obaveze država i uključuju mehanizme za pozivanje država na odgovornost. Konvencija o eliminaciji svih oblika diskriminacije žena, naprimjer, zahtijeva da zemlje potpisnice Konvencije preduzmu sve odgovarajuće korake da okončaju nasilje nad ženama. Konvencija o pravima djeteta u svom članu 19 navodi da će države članice poduzeti sve odgovarajuće zakonodavne, administrativne, društvene i obrazovne mjere kako bi zaštitile dijete od svih oblika fizičkog ili psihičkog nasilja, povreda ili zlostavljanja, zanemarivanja ili nemarnog postupanja, maltretiranja ili eksploatacije, uključujući seksualno zlostavljanje, dok se stara(ju) o roditelju/roditeljima, zakonskim starateljima ili bilo kojoj drugoj osobi koja brine o djetetu.

### Geografski kontekst 
Nasilje, kako je definirano u rječniku ljudske geografije, "pojavljuje se kad god je moć u opasnosti" i "samo po sebi je lišeno snage i svrhe: ono je dio veće matrice društvenopolitičkih borbi za moć". Nasilje se može podijeliti u tri široke kategorije – direktno nasilje, strukturno nasilje i kulturno nasilje.
Uz kritičke geografe i političke geografe, ove grupe geografa najčešće su u interakciji s nasiljem. Imajući na umu ovu ideju socijalne/prostorne pravde putem geografije, vrijedno je pogledati geografske pristupe nasilju u kontekstu politike.

Derek Gregory i Alan Pred sastavili su utjecajnu uređivanu zbirku "Nasilne geografije: strah, teror i političko nasilje", koja pokazuje kako su mjesto, prostor i pejzaž najvažniji faktori u stvarnim i zamišljenim praksama organizovanog nasilja, kako historijski tako i u sadašnjosti. Očigledno, političko nasilje često daje ulogu državi. Kada "moderne države ne samo da tvrde da imaju monopol nad legitimnim sredstvima nasilja, one također rutinski koriste prijetnju nasiljem za provedbu vladavine prava". Za Agambena, fizički prostor logora "je[st] komad zemlje smješten izvan normalnog pravnog poretka, ali ipak nije samo vanjski prostor". Oko 14 hiljada ovih ubistava dogodilo se u Choeung Eku, koji je najpoznatiji od logora istrebljenja koji se nazivaju Polja ubijanja. Cavarero predlaže da je, suočavajući se s takvom istinom, mudro ponovo razmotriti nasilje kao "hororizam", odnosno "kao da bi u idealnom slučaju sve...žrtve, umjesto njihovih ubica, trebale odrediti ime".  U presudama Međunarodnog tribunala u Haagu, nasilje nad ženama, uključujući masovna silovanja, po prvi put uvršteno je u oblike ratnog zločina protiv čovječnosti.

## Epidemiologija 
thumb|Znak koji poziva na zaustavljanje nasilja
Od 2010. godine, svi oblici nasilja doveli su do oko 1,34 miliona smrtnih slučajeva u odnosu na oko milion u 1990. Samoubistvo čini oko 883.000, međuljudsko nasilje 456.000 i kolektivno nasilje 18.000 slučajeva, 1990.

Na svaki smrtni slučaj usljed nasilja dolaze brojne nesmrtonosne ozljede. U 2008. godini, preko 16 miliona slučajeva nefatalnih ozljeda povezanih s nasiljem bilo je dovoljno teško da zahtijeva medicinsku pomoć. Pored smrti i povreda, utvrđeno je da su oblici nasilja kao što su maltretiranje djece, nasilje intimnih partnera i zlostavljanje starijih – veoma rasprostranjeni.

### Nasilje usmjereno prema sebi 
U posljednjih 45 godina, stope samoubistava porasle su za 60% širom svijeta. Samoubistvo je među tri vodeća uzroka smrti među osobama starosti od 15–44 godine u nekim zemljama, a drugi vodeći uzrok smrti u starosnoj grupi od 10 do 24 godine. Ove brojke ne uključuju pokušaje samoubistva koji su do 20 puta češći od završenog samoubistva. Samoubistvo je bilo 16. vodeći uzrok smrti u svijetu u 2004. godini i predviđa se da će porasti na 12. u 2030. Iako su stope samoubistava tradicionalno bile najveće među muškim starijim osobama, stope među mladima se povećavaju do te mjere da su oni sada grupa s najvećim rizikom u trećini zemalja, kako u razvijenim tako i u zemljama u razvoju.

### Interpersonalno nasilje 
Stope i obrasci nasilne smrti razlikuju se od zemlje i regiona. Posljednjih godina, stope ubistava bile su najveće u zemljama u razvoju u potsaharskoj Africi i Latinskoj Americi i na Karibima, a najniže u istočnoj Aziji, zapadnom Pacifiku i nekim zemljama sjeverne Afrike. Studije pokazuju jaku, obrnutu vezu između stopa ubistava i ekonomskog razvoja i ekonomske jednakosti. Siromašnije zemlje, posebno one sa velikim jazom između bogatih i siromašnih, imaju više stope ubistava nego bogatije zemlje. Stope ubistava značajno se razlikuju prema dobi i spolu. Rodne razlike su najmanje izražene kod djece. Za starosnu grupu od 15 do 29 godina, stope kod muškaraca bile su skoro šest puta veće od stope za žene; za preostale starosne grupe, statističke stope kod muškaraca bile su od dva do četiri puta veće nego kod žena.

Istraživanja u brojnim zemljama pokazuju da za svako ubistvo među mladim ljudima od 10 godina do 24 godine, 20 do 40 drugih mladih ljudi dobije bolničko liječenje zbog nasilne povrede. Studija SZO u više zemalja pokazala je da je između 15 i 71% žena izjavilo da su doživjele fizičko i/ili seksualno nasilje od strane intimnog partnera u nekom trenutku svog života.

### Kolektivno nasilje 
Ratovi su na naslovnicama, ali individualni rizik od nasilne smrti u oružanom sukobu danas je relativno nizak – mnogo niži od rizika od nasilne smrti u mnogim zemljama koje ne pate od oružanog sukoba. Naprimjer, između 1976. i 2008. Afroamerikanci su bili žrtve 329.825 ubistava. Iako postoji široko rasprostranjena percepcija da je rat najopasniji oblik oružanog nasilja u svijetu, prosječna osoba koja živi u zemlji pogođenoj sukobom imala je stopu rizika od nasilne smrti u sukobu od oko 2,0 na 100.000 stanovnika između 2004. i 2007. Ovo se može uporediti sa prosječnom svjetskom stopom ubistava od 7,6 na 100.000 ljudi. Ova ilustracija naglašava vrijednost uzimanja u obzir svih oblika oružanog nasilja, a ne isključivog fokusa na nasilje u sukobu. Naravno, postoje ogromne varijacije u riziku od umiranja od oružanog sukoba na nacionalnom i subnacionalnom nivou, a rizik od nasilne smrti u sukobu u određenim zemljama ostaje izuzetno visok. U Iraku, naprimjer, direktna stopa smrtnosti u sukobu za 2004–07. bila je 65 na 100.000 ljudi godišnje, a u Somaliji 24 na 100.000 ljudi. Ova stopa je čak dostigla vrhunac od 91 na 100.000 u Iraku 2006. i 74 na 100.000 u Somaliji 2007.

## Historija 
Naučni dokazi za ratovanje došli su iz naseljenih, starosjedilačkih zajednica. Neki naučnici tvrde da ljudi mogu imati predispoziciju za nasilje (poznato je da čimpanze, također veliki majmuni, ubijaju članove konkurentskih grupa za resurse poput hrane), Međutim, stvarni dokazi sugeriraju da je organizirano, masovno, militarističko ili redovno nasilje čovjeka nad čovjekom izostalo u velikoj većini ljudske vremenske linije, a prvi put je dokumentovano da je započelo tek relativno nedavno u holocenu, epohi koja je započela prije oko 11.700 godina, vjerovatno s pojavom veće gustine naseljenosti zbog sedentizma. Međutim, neka novija istraživanja u arheologiji i bioarheologiji mogu pružiti dokaze da nasilje unutar i među grupama nije noviji fenomen. Prema knjizi *Bioarheologija nasilja*, nasilje je ponašanje koje se nalazi kroz ljudsku historiju.

Lawrence H. Keeley sa Univerziteta Illinois piše u djelu *Rat prije civilizacije* da je 87% plemenskih društava bilo u ratu više od jednom godišnje, a da se 65% stalno bori(lo). On piše da stopa iscrpljivanja brojnih sukoba iz blizine, koji karakterišu endemski rat, proizvodi stope žrtava do 60%, u poređenju sa 1% boraca, što je tipski za moderno ratovanje. "Primitivno ratovanje" ovih malih grupa ili plemena bilo je vođeno osnovnom potrebom za izdržavanjem i nasilnom konkurencijom.

Fry detaljno istražuje Keeleyjev argument i suprotstavlja se da se takvi izvori pogrešno fokusiraju na etnografiju lovaca i sakupljača u sadašnjosti, čiju je kulturu i vrijednosti infiltrirala moderna civilizacija izvana, umjesto na stvarne arheološke zapise koji se protežu oko dva miliona godina ljudskog postojanja. Fry utvrđuje da su sva sadašnja etnografski proučavana plemenska društva, "samom činjenicom da su ih opisali i objavili antropolozi, bila pod nepovratnim utjecajem historije i modernih kolonijalnih nacionalnih država" i da su "mnoga bila pod utjecajem državnih društava najmanje 5.000 godina".

Relativno miran period od Drugog svjetskog rata poznat je kao Dugi mir.

### *Bolji anđeli naše prirode* 
Knjiga Stevena Pinkera iz 2011. godine, *The Better Angels of Our Nature*, tvrdi da je moderno društvo manje nasilno nego u periodima prošlosti, bilo u kratkom ili dugom obimu od decenija stoljećima ili milenijima.

Steven Pinker tvrdi da se, po svim mogućim mjerama, svaka vrsta nasilja drastično smanjila od antičkih i srednjovjekovnih vremena. Prije nekoliko stoljeća, naprimjer, genocid je bio standardna praksa u svim tipovima ratovanja i bio je toliko uobičajen da se historičari nisu ni potrudili da ga spomenu. Kanibalizam i ropstvo su znatno smanjeni u posljednjih hiljadu godina, a smrtna kazna je sada zabranjena u mnogim zemljama. Prema Pinkeru, silovanje, ubistva, ratovanje i okrutnost prema životinjama doživjeli su drastičan pad u 20. stoljeću. Kritizirane su i Pinkerove analize koje se tiču statističkog pitanja kako mjeriti nasilje i da li ono zapravo opada.

Pinkerovo zapažanje opadanja međuljudskog nasilja odražava rad Norberta Eliasa, koji opadanje pripisuje "civilizacijskom procesu", u kojem država monopolizira nasilje, održava socioekonomske međuzavisnosti ili "figuracije" i održavanje kodeksa ponašanja u kulturi doprinosi razvoju individualnog senzibiliteta, koji povećava odbojnost pojedinaca prema nasilnim djelima. Prema studiji iz 2010, čini se da opada i nesmrtonosno nasilje, kao što su napadi ili maltretiranje.

Neki naučnici se ne slažu s argumentom da se svako nasilje smanjuje, tvrdeći da nisu sve vrste nasilnog ponašanja sada niže nego u prošlosti. Oni sugeriraju da se istraživanja obično fokusiraju na smrtonosno nasilje, često gledaju na stope ubistava smrti usljed ratovanja, ali ignorišu manje očigledne oblike nasilja.

## Društvo i kultura 
[thumb|right|Skulptura u mjestu Petah Tikva, [Izrael – katanac na iskrivljenoj cijevi poluautomatskog pištolja, sa natpisom "stop nasilju!" na katancu (hebrejski: !די לאלימות)]]

Osim smrti i povreda, vrlo rasprostranjeni oblici nasilja (kao što su maltretiranje djece i nasilje od intimnog partnera) imaju ozbiljne doživotne zdravstvene posljedice bez povreda. Žrtve se mogu uključiti u visokorizična ponašanja kao što su zloupotreba alkohola i supstanci i pušenje, što zauzvrat može dovesti do nastanka ili kontinuacije kardiovaskularnih poremećaja, bolesti rak, poremećaja depresija, bolesti dijabetes i/ili bolesti HIV/AIDS, što rezultira preranom smrću. Ravnoteža prevencije, ublažavanja, posredovanja i pogoršanja je složena i varira u zavisnosti od osnova nasilja.

### Ekonomski efekti 
U zemljama sa visokim nivoom nasilja, ekonomski rast može biti usporen, lična i kolektivna sigurnost narušena, a društveni razvoj otežan. Porodice koje izlaze iz siromaštva i ulažu u školovanje svojih sinova i kćeri mogu biti uništene nasilnom smrću ili teškom invalidnošću glavnog hranitelja. Zajednice mogu biti uhvaćene u zamke siromaštva gdje sveprisutno nasilje i lišavanje čine začarani krug koji guši ekonomski rast. Za društva, podmirenje direktnih troškova zdravstva, krivičnog pravosuđa i odgovora socijalne zaštite na nasilje odvraća mnogo milijardi dolara od konstruktivnije društvene potrošnje. Mnogo veći indirektni troškovi nasilja zbog izgubljene produktivnosti i izgubljenih ulaganja u obrazovanje zajednički su (negativan) faktor za usporavanje ekonomskog razvoja, povećanje socioekonomske nejednakosti i nagrizanje ljudskog i društvenog kapitala.

Pored toga, zajednice sa visokim nivoom nasilja ne obezbjeđuju nivo stabilnosti i predvidljivosti koji su vitalni za prosperitetnu poslovnu ekonomiju. Pojedinci će manje vjerovati da će ulagati novac i trud u razvoj u tako nestabilnim i nasilnim uvjetima. Jedan od mogućih dokaza mogla bi biti studija Batena i Gusta koja je koristila "regicid" kao mjernu jedinicu da bi aproksimirala utjecaj međuljudskog nasilja i prikazala utjecaj visokog [[međuljudsko nasilje|međuljudskog nasilja] ]] na ekonomski razvoj i nivo investicija. Rezultati istraživanja dokazuju korelaciju ljudskog kapitala i međuljudskog nasilja.

Godine 2016. Institut za ekonomiju i mir objavio je izvještaj u kojem se procjenjuje ekonomski utjecaj nasilja i sukoba na globalnu ekonomiju; ukupan ekonomski utjecaj nasilja na svjetsku ekonomiju u 2015. procijenjen je na 13,6 biliona dolara u  terminu paritet kupovne moći.

### Religija i politika 
[thumb|[Bartolomejska noć: Masakr francuskih protestanata na dan Svetog Bartolomeja, 1572]]
thumb|Talibansko javno premlaćivanje žene

Vjerske i političke ideologije bile su uzrok međuljudskog nasilja kroz historiju. Ideolozi često lažno optužuju druge za nasilje, kao što su drevna krvna osveta protiv Jevreja, srednjovekovne optužbe za bacanje čini čarolija na žene i moderne optužbe za sotonsko ritualno zlostavljanje protiv vlasnika dnevnih centara i dr.

I pristalice i protivnici Rata protiv terorizma 21. stoljeća smatraju ga uglavnom ideološkim i vjerskim ratom.

Vittorio Bufacchi opisuje dva različita moderna koncepta nasilja, jedan "minimalističko poimanje" nasilja kao namjernog čina prekomjerne ili destruktivne sile, drugi "sveobuhvatan koncept" koji uključuje kršenje prava, uključujući dugu listu ljudskih potreba.

Antikapitalisti kažu da je kapitalizam nasilan, da privatna svojina i profit opstaju samo zato što ih brani policijsko nasilje i da je kapitalističkim ekonomijama potreban rat za proširenje. Prema ovom gledištu, kapitalizam rezultira oblikom strukturnog nasilja koje proizlazi iz nejednakosti, štete po životnu sredinu i eksploatacije žena i 'obojenih' ljudi.

Frantz Fanon kritikovao je nasilje kolonijalizma i pisao o protivnasilju "koloniziranih žrtava".

Tokom historije, većina religija i pojedinaca (kao što je Mahatma Gandhi) propovijedali su da su ljudi sposobni da eliminišu individualno nasilje i organizuju društva na čista nenasilna sredstva. Sam Gandhi je jednom napisao: "Društvo organizovano i vođeno na osnovu potpunog nenasilja bilo bi najčistija anarhija." Moderne političke ideologije koje zastupaju slična gledišta uključuju pacifističke varijante voluntarizma, mutualizma, anarhizma i libertarijanizma.

Terence Fretheim piše o Starom zavjetu:

## Također pogledajte
* Vjersko nasilje
* Sektaško nasilje
* Nasilje u porodici
* Komunalno nasilje
* Estetizacija nasilja
* Agresija
* Tjelesna kazna
* Odgovor bori se ili bježi
* Lov
* Zakonodavno nasilje
* Borilačke vještine
* Parazitizam
* Predacija
* Ogorčenost
* Rat

## Napomene 
## Reference 
## Dodatna literatura 
* Barzilai, Gad (2003). *Communities and Law: Politics and Cultures of Legal Identities*. Ann Arbor: University of Michigan Press. .
* Benjamin, Walter. *Critique of Violence*.
* Flannery, D.J.; Vazsonyi, A.T.; Waldman, I.D. (ur.) (2007). *The Cambridge handbook of violent behavior and aggression*. Cambridge University Press. .
* 
* Malešević, Siniša (2010). *The Sociology of War and Violence*. Cambridge University Press..
* Nazaretyan, A.P. (2007). "Violence and Non-Violence at Different Stages of World History: A view from the hypothesis of techno-humanitarian balance". u: *History & Mathematics*. Moscow: KomKniga/URSS. str.&nbsp;127–48. .

## Vanjski linkovi 
* *Violence prevention* (Prevencija nasilja) – Svjetska zdravstvena organizacija (WHO) 
* *Violence prevention* (Prevencija nasilja) – Centri za kontrolu i prevenciju bolesti 
* *Violence prevention* (Prevencija nasilja) – Američka psihološka asocijacija 
* World Report on *Violence Against Children* (Nasilje nad djecom)  – Generalni sekretarijat Ujedinjenih nacija 
* *Hidden in Plain Sight: A statistical analysis of violence against children* (Skriveno od očiju javnosti: Statistička analiza nasilja nad djecom)  – UNICEF 
* *Heat and Violence*  


Kategorija:Društveni sukob
Kategorija:Etika
Kategorija:Zločini
Kategorija:Rješavanje sporova
Kategorija:Ljudsko ponašanje
Kategorija:Maltretiranje