Kodiranje (pamćenje)

Pamćenje ima sposobnost **kodiranja**, pohranjivanja i prisjećanja informacija. Sjećanja daju organizmu sposobnost učenja i prilagođavanja iz prethodnih iskustava, kao i izgradnje odnosa. **Kodiranje** omogućava da se percipirani predmet upotrebe ili interesa pretvori u konstrukt koji se može pohraniti u mozgu i kasnije prizvati iz dugoročnog pamćenja. Radna memorija pohranjuje informacije za trenutnu upotrebu ili manipulaciju, što se postiže povezivanjem s prethodno arhiviranim stavkama koje su već prisutne u dugoročnom pamćenju pojedinca. Ovi eksperimenti su ga naveli da predloži krivu učenja. Ovaj model je također sugerirao da bi informacije koje nisu bile prisutne u vrijeme kodiranja bile dodane u pamćenje ako bi se zasnivale na shematskom znanju o svijetu.
Postoji mnogo tipova mentalnog kodiranja koje se koriste, kao što su vizualno, elaborativno, organizacijsko, akustično i semantičko. Međutim, ovo nije potpuna lista.

### Vizualno kodiranje
Vizualno kodiranje je proces pretvaranja slika i vizualnih senzornih informacija u memoriju pohranjenu u mozgu. To znači da ljudi mogu pretvoriti nove informacije koje su pohranili u mentalne slike (). Vizualne senzorne informacije se privremeno pohranjuju unutar našeg ikonskog pamćenja i radnu memoriju prije nego što se kodiraju u trajnu dugoročnu memoriju. Baddeleyjev model radne memorije sugerira da se vizualne informacije pohranjuju u vizualno-prostornoj skicirnoj pločici.

### Elaborativno kodiranje
Elaborativno kodiranje je proces aktivnog povezivanja novih informacija sa znanjem koje je već u pamćenju. Sjećanja su kombinacija starih i novih informacija, tako da priroda bilo kojeg određenog sjećanja ovisi koliko o starim informacijama koje su već u našim sjećanjima toliko i o novim informacijama koje dolaze putem naših čula. Drugim riječima, način na koji nešto pamtimo zavisi od toga kako o tome razmišljamo u tom trenutku. Mnoge studije su pokazale da se dugoročno pamćenje uveliko poboljšava detaljnim kodiranjem.

### Semantičko kodiranje
Semantičko kodiranje je obrada i kodiranje senzornog unosa koji ima određeno značenje ili se može primijeniti na kontekst. Mogu se primijeniti različite strategije, kao što su komadiranje i mnemotehnika, kako bi se pomoglo u kodiranju, a u nekim slučajevima omogućila dubinska obrada i optimizacija pronalaženja.

Riječi proučavane u semantičkim ili dubokim uslovima kodiranja bolje se pamte u poređenju sa lahkim i teškim grupama nesemantičkih ili plitkih uslova kodiranja, pri čemu je vrijeme odziva odlučujuća varijabla. Brodmannova područja 45, 46 i 47 (lijevi donji prečeoni korteks ili LIPC) pokazala su značajno veću aktivaciju tokom uslova semantičkog u poređenju sa uslovima nesemantičkog kodiranja, bez obzira na težinu predstavljenog zadatka nesemantičkog kodiranja. Isto područje koje pokazuje povećanu aktivaciju tokom početnog semantičkog kodiranja također će pokazati smanjenu aktivaciju sa ponovljenim semantičkim kodiranjem istih riječi. Ovo sugerira da je smanjenje aktivacije sa ponavljanjem specifično za proces, a javlja se kada se riječi semantički reproduciraju, ali ne i kada se nesemantički reproduciraju.

### Akustično kodiranje
Akustično kodiranje je kodiranje slušnih impulsa. Prema Baddeleyu, obrada slušnih informacija potpomognuta je konceptom fonološke petlje, koja omogućava da se unos unutar naše ehoične memorije subvokalno uvježba kako bi se olakšalo pamćenje. 
Studije pokazuju da leksički, semantički i fonološki faktori međusobno djeluju u verbalnom radnom pamćenju. Efekat fonološke sličnosti (PSE) modificiran je konkretnošću riječi. Ovo naglašava da se performanse verbalnog radnog pamćenja ne mogu isključivo pripisati fonološkoj ili akustičkoj reprezentaciji, već uključuju i interakciju lingvističke reprezentacije. Ono što ostaje da se vidi jeste da li se lingvistički prikaz izražava u trenutku prisjećanja ili da li korišteni načini predstavljanja (kao što su snimci, video zapisi, simboli itd.) učestvuju u fundamentalnijoj ulozi u kodiranju i očuvanju informacija u pamćenju.

### Ostala čula
Taktilno kodiranje je obrada i kodiranje kako se nešto osjeća, obično putem dodira. Neuroni u primarnom somatosenzornom korteksu (S1) reaguju na vibrotaktilne stimuluse aktiviranjem u sinhronizaciji sa svakom serijom vibracija. Mirisi i okusi također mogu dovesti do kodiranja.

Organizacijsko kodiranje je proces klasifikacije informacija koji omogućava povezivanje unutar niza pojmova.

## Dugoročna potencijacija
right| Rani LPT mehanizam

Kodiranje je biološki događaj koji počinje sa percepcijom. Svi opaženi i upečatljivi osjećaji putuju do talamusa mozga gdje se svi ti osjećaji kombiniraju u jedno jedinstveno iskustvo. Hipokampus je odgovoran za analizu ovih unosa i konačno odlučivanje hoće li se oni pohraniti u dugoročno pamćenje; ove različite niti informacija pohranjene su u različitim dijelovima mozga. Međutim, tačan način na koji se ovi dijelovi identificiraju i kasnije prisjećaju ostaje nepoznat. Ove ćelije se također organiziraju u grupe specijalizirane za različite vrste obrade informacija. Dakle, s novim iskustvima mozak stvara više veza i može se 'preusmjeriti'. Mozak se organizira i reorganizira kao odgovor na nečija iskustva, stvarajući nova sjećanja podstaknuta iskustvom, obrazovanjem ili obukom. Ovo se naziva model kodiranje i pronalaženja hipokampusne memorije ili HIPER model.

U jednoj studiji korištena je PET za mjerenje cerebralnog protoka krvi tokom kodiranja i prepoznavanja lica i kod mladih i kod starijih učesnika. Mladi ljudi su pokazali povećan moždani protok krvi u desnom hipokampusu i lijevom prefrontalnom i temporalnom korteksu tokom kodiranja, te u desnom prefrontalnom i parijetalnom korteksu tokom prepoznavanja. Starije osobe nisu pokazale značajnu aktivaciju u područjima aktiviranim kod mladih tokom kodiranja, međutim, pokazale su aktivaciju desnog prefrontalnog režnja tokom prepoznavanja.

## Molekularna perspektiva
Proces kodiranja još nije dobro shvaćen, međutim, ključni napredak je osvijetlio prirodu ovih mehanizama. Kodiranje počinje sa svakom novom situacijom, jer će mozak interagovati i izvući zaključke iz rezultata te interakcije. Poznato je da ova iskustva učenja pokreću kaskadu molekularnih događaja koji vode do formiranja sjećanja. Ove promjene uključuju modifikaciju neuronskih sinapsi, modifikaciju proteina, stvaranje novih sinapsi, aktivaciju ekspresija gena i sintezu proteina. Jedna studija je otkrila da visoki nivoi acetilholina u centralnom nervnom sistemu tokom budnosti pomažu u kodiranju novih pamćenja, dok niski nivoi acetilholina tokom sporotalasnog sna pomažu u konsolidaciji sjećanja. Međutim, kodiranje se može odvijati na različitim nivoima. Prvi korak je formiranje kratkoročnog pa, nakon čega slijedi konverzija u dugoročno pamćenje, a zatim proces konsolidacije dugoročnog pamćenja.

### Sinapsna plastičnost
Sinapsna plastičnost je sposobnost mozga da ojača, oslabi, uništi i stvori neuronske sinapse i osnova je za učenje. Ove molekularne razlike će identificirati i ukazati na snagu svake neuronske veze. Učinak iskustva učenja zavisi od sadržaja takvog iskustva. Reakcije koje su favorizirane bit će pojačane, a one koje se smatraju nepovoljnima bit će oslabljene. Ovo pokazuje da sinaptičke modifikacije koje se javljaju mogu djelovati u oba smjera, kako bi se mogle mijenjati tokom vremena ovisno o trenutnoj situaciji organizma. Kratkoročno, sinaptičke promjene mogu uključivati jačanje ili slabljenje veze modificiranjem postojećih proteina što dovodi do modifikacije snage sinaptičke veze. Dugoročno, mogu se formirati potpuno nove veze ili se broj sinapsi na vezi može povećati ili smanjiti. 
Utvrđeno je da je proces kodiranja djelomično posredovan serotonergičkim interneuronima, posebno u pogledu senzibilizacije, budući da je blokiranje ovih interneurona u potpunosti spriječilo senzibilizaciju. Međutim, krajnje posljedice ovih otkrića tek trebaju biti identificirane.
Nadalje, poznato je da proces učenja regrutuje razne modulatorne transmitere kako bi stvorio i konsolidovao sjećanja. Ovi transmiteri uzrokuju da jezgro pokrene procese potrebne za rast neurona i dugoročno pamćenje, označava specifične sinapse za hvatanje dugoročnih procesa, reguliše lokalnu sintezu proteina, pa čak i izgleda da posreduje u procesima pažnje potrebnim za formiranje i prisjećanje sjećanja.

### Kodiranje i genetika
Poznato je da je ljudsko pamćenje, uključujući proces kodiranja, nasljedna osobina koju kontroliše više od jednog gena. U stvari, studije blizanaca sugeriraju da su genetske razlike odgovorne za čak 50% varijanse uočene u zadacima pamćenja. Također pokazuje kako neuspjeh kodiranja i uspjeh pretraživanja dijele značajno preklapanje unutar mreže negativne na zadatku, što ukazuje na zajedničku povezanost interno orijentirane obrade. > Ovi nivoi obrade mogu se ilustrovati održavanjem i detaljnim vježbanjem.

### Vježbanje održavanja i detaljno vježbanje
*Vježbanje održavanja* je plitak oblik obrade informacija koji uključuje fokusiranje na objekt bez razmišljanja o njegovom značenju ili njegovoj povezanosti s drugim objektima. Naprimjer, ponavljanje niza brojeva je oblik vježbanja održavanja. Nasuprot tome, *elaborativna ili relaciona vježba* je proces u kojem povezujete novi materijal s informacijama koje su već pohranjene u dugoročnom pamćenju. To je duboki oblik obrade informacija i uključuje razmišljanje o značenju objekta, kao i uspostavljanje veza između objekta, prošlih iskustava i drugih objekata fokusa. Koristeći primjer brojeva, mogli biste ih povezati s datumima koji su lično značajni, kao što su rođendani vaših roditelja (prošla iskustva) ili biste možda mogli vidjeti obrazac u brojevima koji vam pomaže da ih zapamtite.
thumb|alt=|Američki peni
Zbog dubljeg nivoa obrade koji se dešava tokom elaborativnog uvježbavanja, ono je efikasnije od uvježbavanja održavanja u stvaranju novih sjećanja. Neefikasnost probe održavanja, jednostavnog ponovljenog izlaganja predmetu, u stvaranju sjećanja, također je utvrđena kod ljudi koji nemaju dovoljno pamćenja za raspored cifara 0-9 na kalkulatorima i telefonima.

Dokazano je da je ponavljanje nastave važno u učenju, ali se njegovi efekti mogu demonstrirati samo korištenjem indirektnih metoda kao što su zadaci leksičkog odlučivanja, and word stem completion koji se koriste za procjenu implicitnog učenja. Međutim, generalno, prethodno učenje putem ponavljanja nije očigledno kada se pamćenje testira direktno ili eksplicitno pitanjima poput "Je li ovo riječ koja vam je ranije pokazana?"

### Namjera učenja
Studije su pokazale da namjera učenja nema direktan utjecaj na kodiranje pamćenja. Umjesto toga, kodiranje pamćenja ovisi o tome koliko je duboko svaka stavka kodirana, što može biti pod utjecajem namjere učenja, ali ne isključivo. To jest, namjera učenja može dovesti do efikasnijih strategija učenja i posljedično, boljeg kodiranja pamćenja, ali ako se nešto nauči usput (tj. bez namjere učenja), ali se i dalje efikasno obrađuje i uči informacija, ona će se kodirati jednako dobro kao i nešto što je naučeno s namjerom.

Efekti detaljnog ponavljanja ili duboke obrade mogu se pripisati broju veza uspostavljenih tokom kodiranja, što povećava broj puteva dostupnih za pronalaženje.

## Optimalno kodiranje
### Organizacija 
Organizacija je ključna za kodiranje memorije. Istraživači su otkrili da naši umovi prirodno organiziraju informacije ako primljene informacije nisu organizirane.

Dubina obrade je također povezana s organizacijom informacija. Naprimjer, veze koje se uspostavljaju između stavke koju treba zapamtiti, drugih stavki koje treba zapamtiti, prethodnih iskustava i konteksta generiraju puteve pronalaženja za stavku koju treba zapamtiti i mogu djelovati kao znakovi za pronalaženje. Ove veze stvaraju organizaciju na stavci koju treba zapamtiti, čineći je pamtljivijom.

### Vizuelne slike 
Drugiu metod koji se koristi za poboljšanje kodiranja je povezivanje slika s riječima. Gordon Bower i David Winzenz (1970) demonstrirali su upotrebu vizualizacije i kodiranja u svom istraživanju, koristeći učenje uparenih asocijacija. Istraživači su dali učesnicima listu od 15 parova riječi, prikazujući svakom učesniku par riječi pet sekundi za svaki par. Jednoj grupi je rečeno da stvori mentalnu sliku dvije riječi u svakom paru u kojima dvije stavke međusobno djeluju. Drugoj grupi je rečeno da koristi ponavljanje kako bi zapamtila informacije. Kada su učesnici kasnije testirani i zamoljeni da se prisjete druge riječi u svakom paru riječi, istraživači su otkrili da su oni koji su stvorili vizuelne slike stavki koje međusobno djeluju zapamtili preko dvostruko više parova riječi od onih koji su koristili ponavljanje.

### Mnemonika
thumb|alt= Crvena Narandžasta Žuta Zelena Plava Indigo Ljubičasta|Mnemotehnika "Roy G. Biv" može se koristiti za pamćenje boja duge.

Prilikom pamćenja jednostavnog materijala kao što su liste riječi, mnemotehnika može biti najbolja strategija, dok "materijal koji je već dugoročno uskladišten [neće] biti pogođen". Mnemoničke strategije su primjer kako pronalaženje organizacije unutar skupa stavki pomaže da se te stavke pamte. U odsustvu bilo kakve očigledne organizacije unutar grupe, organizacija se može nametnuti s istim rezultatima poboljšanja pamćenja. Primjer mnemoničke strategije koja nameće organizaciju je *sistem klin-riječi* koji povezuje stavke koje treba zapamtiti s listom lahko pamtljivih stavki. Drugi primjer mnemoničkog uređaja koji se često koristi je prvo slovo svakog sistema riječi ili akronimi. Prilikom učenja boja u dugi većina učenika nauči prvo slovo svake boje i nameće vlastito značenje povezujući je s imenom kao što je Roy. G. Biv što je skraćenica za crvenu, narandžastu, žutu, zelenu, plavu, indigo, ljubičastu. Na taj način mnemonički uređaji ne samo da pomažu u kodiranju određenih stavki već i u njihovom redoslijedu. Za složenije koncepte, razumijevanje je ključ pamćenja. U studiji koju su proveli Wiseman i Neisser 1974. godine, učesnicima su predstavili sliku (slika je bila dalmatiner u stilu pointilizma, što je otežavalo vidljivost slike). Otkrili su da je pamćenje slike bilo bolje ako su učesnici razumjeli šta je prikazano.

### Razbijanje
Razbijanje je strategija pamćenja koja se koristi za maksimiziranje količine informacija pohranjenih u kratkoročnom pamćenju kako bi se one kombinovale u male, smislene dijelove. Organizovanjem objekata u smislene dijelove, ovi dijelovi se zatim pamte kao jedinica, a ne kao odvojeni objekti. Kako se veći dijelovi analiziraju i uspostavljaju veze, informacije se isprepliću u smislene asocijacije i kombinuju u manji broj, ali veće i značajnije dijelove informacija. Na taj način se povećava sposobnost čuvanja više informacija u kratkoročnom pamćenju. Preciznije, korištenje grupiranja bi povećalo prisjećanje sa pet na osam stavki na 20 stavki ili više, jer se između tih stavki prave asocijacije.

### Učenje zavisno od stanja
Za optimalno kodiranje, veze se ne formiraju samo između samih stavki i prošlih iskustava, već i između unutrašnjeg stanja ili raspoloženja kodera i situacije u kojoj se nalazi. Veze koje se formiraju između unutrašnjeg stanja ili situacije kodera i stavki koje treba zapamtiti zavise od stanja. U studiji Goddena i Baddeleyja iz 1975. godine prikazani su efekti učenja zavisnog od stanja. Zamolili su ronioce na velikim dubinama da uče različite materijale dok su bili pod vodom ili na rubu bazena. Otkrili su da su oni koji su testirani u istim uslovima u kojima su naučili informacije bili bolje u stanju da se prisjete tih informacija, tj. oni koji su naučili gradivo pod vodom, bolje su se pokazali kada su testirani na tom materijalu pod vodom nego kada su testirani na kopnu. Kontekst je postao povezan s materijalom kojeg su pokušavali da se prisjete i stoga je služio kao znak za prisjećanje. Slični rezultati su također pronađeni kada su određeni mirisi prisutni prilikom kodiranja.

Međutim, iako je vanjsko okruženje važno u vrijeme kodiranja za stvaranje višestrukih puteva za pronalaženje, druge studije su pokazale da je jednostavno stvaranje istog unutrašnjeg stanja koje je bilo prisutno u vrijeme kodiranja dovoljno da posluži kao znak za pronalaženje. Stoga će biti u istom načinu razmišljanja kao u vrijeme kodiranja pomoći pri prisjećanju na isti način na koji boravak u istoj situaciji pomaže prisjećanju. Ovaj efekat, nazvan ponovno uspostavljanje konteksta, demonstrirali su Fisher i Craik 1977. godine kada su uparili znakove za prisjećanje s načinom na koji su informacije pamćene.

### Obrada prilagođena transferu 
Obrada prilagođena transferu je strategija kodiranja koja dovodi do uspješnog pronalaženja informacija. Eksperiment koji su proveli Morris i saradnici 1977. godine dokazao je da je uspješno pronalaženje informacija rezultat usklađivanja vrste obrade korištene tokom kodiranja. Naprimjer, Kanizsa je 1979. godine prikazao sliku koja se može protumačiti ili kao bijela vaza na crnoj pozadini ili kao dva lica okrenuta jedno prema drugom na bijeloj pozadini. Učesnici su bili pripremljeni da vide vazu. Kasnije im je slika ponovo prikazana, ali ovaj put su bili pripremljeni da vide crna lica na bijeloj pozadini. Iako je to bila ista slika koju su vidjeli prije, kada su ih pitali da li su već vidjeli ovu sliku, rekli su ne. Razlog za to je bio taj što su bili pripremljeni da vide vazu prvi put kada im je slika prikazana, te je stoga drugi put bila neprepoznatljiva kao dva lica. Ovo pokazuje da se stimulus razumije unutar konteksta u kojem se uči, kao i opće pravilo da ono što zaista predstavlja dobro učenje su testovi koji testiraju ono što je naučeno na isti način na koji je naučeno. Ključ za pravilnu primjenu efekta generiranja je generiranje informacija, a ne pasivno odabiranje iz već dostupnih informacija, kao što je to slučaj s odabirom odgovora iz pitanja s višestrukim izborom. U 1978, Istraživači Slameka i Graf proveli su eksperiment kako bi bolje razumjeli ovaj efekat. U ovom eksperimentu, učesnici su bili raspoređeni u jednu od dvije grupe, „grupu za čitanje“ ili „grupu za generiranje“. Efekat samoreferenciranja je ideja da će pojedinci efikasnije kodirati informacije ako se mogu lično povezati s tim informacijama. Naprimjer, neki ljudi mogu tvrditi da su neki datumi rođenja članova porodice i prijatelja lakši za pamćenje od drugih. Neki istraživači tvrde da bi to moglo biti zbog efekta samoreferenciranja. Istraživači su otkrili da efekat samoreferenciranja ide ruku pod ruku s elaborativnim vježbanjem. Međutim, utvrdili su da su starije odrasle osobe ograničenije u korištenju efekta samoreferenciranja kada se testiraju s mlađim odraslim osobama. Kada je informacija istaknuta, može se efikasnije kodirati u pamćenje nego ako informacija nije uočljiva za učenika. U vezi s kodiranjem, svaki događaj koji uključuje preživljavanje može se smatrati značajnim. Istraživanja su pokazala da preživljavanje može biti povezano s efektom samoreferenciranja zbog evolucijskih mehanizama. Istraživači su otkrili da su čak i riječi koje imaju visoku vrijednost preživljavanja bolje kodirane od riječi koje su rangirane niže po vrijednosti preživljavanja. Neka istraživanja podržavaju evoluciju, tvrdeći da ljudska vrsta pamti sadržaj povezan s preživljavanjem. Prednosti korištenja vježbe prisjećanja dokazane su u studiji provedenoj u kojoj su studenti zamoljeni da čitaju odlomak sedam minuta, a zatim im je data dvominutna pauza, tokom koje su rješavali matematičke zadatke. Jednoj grupi učesnika dato je sedam minuta da zapišu što više odlomka koliko se mogu sjetiti, dok je drugoj grupi dato još sedam minuta da ponovo pročita materijal. Kasnije su svi učesnici dobili test prisjećanja u različitim intervalima (pet minuta, dva dana i jedna sedmica) nakon što su završili početno učenje. Rezultati ovih testova pokazali su da su oni koji su bili dodijeljeni grupi koja je dobila test prisjećanja tokom prvog dana eksperimenta imali veću vjerovatnoću da zadrže više informacija od onih koji su jednostavno ponovo pročitali tekst. Ovo pokazuje da je vježba prisjećanja koristan alat za kodiranje informacija u dugoročno pamćenje.

## Računski modeli kodiranja memorije
Računski modeli kodiranja memorije razvijeni su kako bi se bolje razumjela i simulirala uglavnom očekivana, ali ponekad i vrlo nepredvidiva ponašanja ljudskog pamćenja. Razvijeni su različiti modeli za različite zadatke pamćenja, koji uključuju prepoznavanje stavki, podsjećanje na znakove, slobodno prisjećanje i sekvencijalno pamćenje, u pokušaju da se precizno objasne eksperimentalno uočena ponašanja.

### Prepoznavanje stavki
Prilikom prepoznavanja stavki, postavlja se pitanje da li je određena stavka već viđena ranije. Važno je napomenuti da prepoznavanje stavke može uključivati kontekst. To jest, može se postaviti pitanje da li je neka stavka viđena na listi za proučavanje. Dakle, čak i ako je neko možda vidio riječ "jabuka" nekada tokom svog života, ako nije bila na listi za proučavanje, ne bi je trebalo prisjećati.

Prepoznavanje stavki može se modelirati korištenjem Teorija višestrukih tragova i modela sličnosti atributa. Ukratko, svaka stavka koju neko vidi može se predstaviti kao vektor atributa stavke, koji je proširen vektorom koji predstavlja kontekst u trenutku kodiranja i pohranjen je u memorijskoj matrici svih ikada viđenih stavki. Kada se predstavi probna stavka, izračunava se zbir sličnosti sa svakom stavkom u matrici (koji je obrnuto proporcionalan zbiru udaljenosti između probnog vektora i svake stavke u memorijskoj matrici). Ako je sličnost iznad granične vrijednosti, odgovorilo bi se: "Da, prepoznajem tu stavku." S obzirom na to da se kontekst kontinuirano mijenja po prirodi slučajnog hoda, stavke koje su nedavno viđene, a svaka od njih dijeli sličan kontekstni vektor kao i kontekstni vektor u trenutku zadatka prepoznavanja, vjerovatnije će biti prepoznate od stavki koje su viđene davno.

### Podsjećanje na podsjetnik
U podsjećanje na podsjetnik, pojedincu se predstavlja stimulus, kao što je lista riječi, a zatim se od njega traži da zapamti što više tih riječi. Zatim im se daju znakovi, poput kategorija, kako bi im se pomoglo da se sjete šta su bili stimulusi.

Podsjetnik na podsjetnik može se objasniti proširenjem modela sličnosti atributa koji se koristi za prepoznavanje stavki. Budući da se kod podsjetnika na podsjetnik može dati pogrešan odgovor za probnu stavku, model se mora shodno tome proširiti kako bi se to uzelo u obzir. To se može postići dodavanjem šuma vektorima stavki kada su pohranjeni u matrici memorije. Nadalje, podsjetnik na podsjetnik može se modelirati na probabilistički način tako da za svaku stavku pohranjenu u matrici memorije, što je sličnija probnoj stavci, veća je vjerovatnoća da će biti prisjećena. Budući da stavke u matrici memorije sadrže šum u svojim vrijednostima, ovaj model može uzeti u obzir netačna prisjećanja, kao što je pogrešno pozivanje osobe pogrešnim imenom.

### Slobodno prisjećanje
U slobodnom prisjećanju, dozvoljeno je prisjećati se stavki koje su naučene bilo kojim redoslijedom. Naprimjer, moglo bi se od vas tražiti da navedete što više zemalja u Evropi. Slobodno prisjećanje može se modelirati korištenjem SAM (Pretraživanje Asocijativnog Pamćenja) koji se zasniva na modelu dvostrukog pohranjivanja, koji su prvi predložili Atkinson i Shiffrin 1968. SAM se sastoji od dvije glavne komponente: kratkoročno skladištenje (STS) i dugoročno skladištenje (LTS). Ukratko, kada se element vidi, on se prebacuje u STS gdje se nalazi s drugim elementima također u STS-u, sve dok se ne pomakne i ne stavi u LTS. Što je element duže u STS-u, veća je vjerovatnoća da će ga zamijeniti novi element. Kada se elementi nalaze zajedno u STS-u, veze između tih elemenata se jačaju. Nadalje, SAM pretpostavlja da su elementi u STS-u uvijek dostupni za trenutno prisjećanje.

SAM objašnjava i efekte primarnosti i efekte nedavnosti. Vjerovatno je da će elementi na početku liste vjerovatnije ostati u STS-u i stoga imaju više prilika za jačanje svojih veza s drugim elementima. Kao rezultat toga, elementi na početku liste vjerovatnije će se prisjetiti u zadatku slobodnog prisjećanja (efekat primarnosti). Zbog pretpostavke da su stavke u STS-u uvijek dostupne za trenutno prisjećanje, s obzirom na to da nije bilo značajnih ometanja između učenja i prisjećanja, stavke na kraju liste mogu se odlično prisjetiti (efekat nedavnosti).

Studije su pokazale da je slobodno prisjećanje jedna od najefikasnijih metoda učenja i prenosa informacija iz kratkoročnog u dugoročno pamćenje u poređenju s prepoznavanjem stavki i prisjećanjem na osnovu znakova, jer uključuje veću relacionu obradu.

Usput, ideja STS-a i LTS-a motivirana je arhitekturom računara, koji sadrže kratkoročno i dugoročno pohranjivanje.

### Sekvencijalna memorija
Sekvencijalna memorija je odgovorna za to kako pamtimo liste stvari, gdje je redoslijed važan. Naprimjer, telefonski brojevi su uređena lista jednocifrenih brojeva. Trenutno postoje dva glavna modela računarske memorije koji se mogu primijeniti na kodiranje sekvenci: asocijativno ulančavanje i pozicijsko kodiranje.

Teorija asocijativnog ulančavanja tvrdi da je svaka stavka na listi povezana sa svojim susjedima naprijed i nazad, pri čemu su veze naprijed jače od veza nazad, a veze do bližih susjeda jače od veza do daljih susjeda. Naprimjer, asocijativno ulančavanje predviđa tendencije grešaka u transpoziciji, koje se najčešće javljaju kod stavki na obližnjim pozicijama. Primjer greške u transpoziciji bilo bi prisjećanje sekvence "jabuka, narandža, banana" umjesto "jabuka, banana, narandža".

Pozicijsko teorija kodiranja sugerira da je svaka stavka na listi povezana sa svojom pozicijom na listi. Naprimjer, ako je lista "jabuka, banana, narandža, mango", jabuka će biti povezana sa pozicijom liste 1, banana sa pozicijom 2, narandža sa pozicijom 3, a mango sa pozicijom 4. Nadalje, svaka stavka je također, iako slabije, povezana sa svojim indeksom +/- 1, još slabije sa +/- 2 i tako dalje. Dakle, banana je povezana ne samo sa svojim stvarnim indeksom 2, već i sa 1, 3 i 4, sa različitim stepenom jačine. Naprimjer, pozicijsko kodiranje može se koristiti za objašnjenje efekata nedavnosti i primarnosti. Budući da stavke na početku i kraju liste imaju manje bliskih susjeda u poređenju sa stavkama u sredini liste, imaju manju konkurenciju za ispravno prisjećanje.

Iako modeli asocijativnog ulančavanja i pozicijskog kodiranja mogu objasniti veliki dio ponašanja uočenog kod sekvencijalnog pamćenja, oni su daleko od savršenih. Naprimjer, ni ulančavanje ni pozicijsko kodiranje ne mogu pravilno ilustrirati detalje Ranschburgovog efekta, koji pokazuje da je nizove stavki koje sadrže ponovljene stavke teže reproducirati od nizova neponovljenih stavki. Asocijativno ulančavanje predviđa da je prisjećanje lista koje sadrže ponovljene stavke oštećeno jer bi prisjećanje bilo koje ponovljene stavke navelo ne samo na njenog pravog nasljednika već i nasljednike svih ostalih instanci te stavke. Međutim, eksperimentalni podaci su pokazali da razmaknuto ponavljanje stavki rezultira oštećenim prisjećanjem druge pojave ponovljene stavke. Nadalje, nije imao mjerljiv učinak na prisjećanje stavki koje su slijedile nakon ponovljenih stavki, što je u suprotnosti s predviđanjem asocijativnog ulančavanja. Pozicijsko kodiranje predviđa da ponovljene stavke neće imati utjecaja na prisjećanje, budući da pozicije za svaku stavku na listi djeluju kao nezavisni znakovi za stavke, uključujući i ponovljene stavke. To jest, ne postoji razlika između sličnosti između bilo koje dvije stavke i ponovljenih stavki. Ovo, opet, nije u skladu s podacima.

Budući da do danas nije definiran sveobuhvatan model za sekvencijalno pamćenje, ovo predstavlja zanimljivo područje istraživanja.

## Reference
Kategorija:Pamćenje