Monoteizam

**Monoteizam** (na grčkom, μόνος, *monos*, "jedan"; i θεός , *theos*, "bog") je, po definiciji *Encyclopædia Britannice* Oxfordski riječnik kršćanske crkve daje dosta detaljniju definiciju: "vjerovanje u jednog i transcedentnog Boga", nasuprot politeizmu i panteizmu. Termin monolatrija je možda prvi upotrijebio Julius Wellhausen.

Monoteizam karakterizira tradicije babizma, bahai vjere, čeondoizma, kršćanstva,  deizma, druzizma, ekankara, sikhizma, nekih sekti hinduizma (kao što su šaivizam i vaišnavizam), islama, judaizma, mandeizma, rastafarijanizam, Jazidizam i Atenizam i sl.. Elementi monoteističke misli nalaze se u ranim religijama kao što su zoroastrizam, drevne kineske religije i jahvizam.

## Etimologija
Riječ monoteizam dolazi od grčkog *μόνος* (monos) što znači "jedan" i *θεός* (theos) što znači "Bog".

## Historija 
Kvazimonoteističke tvrdnje o postojanju univerzalnog božanstva datiraju iz kasnog bronzanog doba, sa Ehnatonovom Velikom himnom Atonu iz 14. vijeka p. n. e..

U južnoazijskom vedskom periodu željeznog doba pojavila se moguća sklonost ka monoteizmu. Rigveda pokazuje pojmove o monizmu Brahme, posebno u relativno kasnoj desetoj knjizi, koja je datirana u rano željezno doba, npr. u *Nasadiya Sukti*. Kasnije je drevna hinduistička teologija bila monistička, ali nije bila striktno monoteistička u obožavanju jer je još uvijek održavala postojanje mnogih bogova, koji su bili zamišljeni kao aspekti jednog vrhovnog Boga, Brahme.

U Kini, ortodoksni sistem vjere koji je držala većina dinastija barem od dinastije Shang (1766. p. n. e.) do modernog perioda bio je usredsređen na obožavanje *Šangdija* (doslovno "Iznad suverena", općenito prevedeno kao "Bog") ili Neba kao svemoćnu silu. Međutim, ovaj sistem vjere nije bio istinski monoteistički jer su i drugi manji bogovi i duhovi, koji su varirali u zavisnosti od mjesta, također bili obožavani zajedno sa *Shangdijem*. Ipak, kasnije varijante kao što je mohizam (470. pne. – oko 391. p.n.e.) približile su se pravom monoteizmu, učeći da je funkcija nižih bogova i duhova predaka samo da izvršavaju volju *Šangdija*, slično anđelima u abrahamskim religijama koje su zauzvrat smatra se samo jednim bogom.

Od šestog vijeka p. n. e., Zoroastrijanci su vjerovali u prevlast jednog Boga iznad svih: Ahura Mazde kao „Tvorca svega“ i prvog koji je bio pre svih ostalih. Iako je to istina, zoroastrizam se ne smatra monoteističkim jer ima dualističku kosmologiju, s panteonom manjih "bogova" ili Yazata, kao što je Mitra, koji se obožavaju kao niža božanstva uz Ahura Mazdu. Uz to, Ahura Mazda nije potpuno svemoćan uključen u stalnu borbu sa Angra Mainyu, silom zla, iako će dobro na kraju pobijediti zlo.

Judaizam nakon egzila, nakon kasnog 6. vijeka prije nove ere, bio je prva religija koja je zamislila pojam ličnog monoteističkog Boga unutar monističkog konteksta. se prvi put pojavio u judaizmu, ali je sada temeljno načelo većine modernih monoteističkih religija, uključujući kršćanstvo, islam, Sikizam, i Baha'i vjera.

Takođe iz 6. vijeka p. n. e., Tales (prate ga drugi monisti, kao što su Anaksimandar, Anaksimen, Heraklit, Parmenid) je predložio da se priroda može objasniti pozivanjem na jedinstveni princip koji prožima sve. i drugi autori vratili ideji evolucijske progresije počevši od animizma, koji se razvio u politeizam, koji se razvio u henoteizam, koji se razvio u monolatriju, koji se razvio u pravi *monoteizam*.

## Također pogledajte 
* Monoteizam u islamu

## Reference 
Kategorija:Religija