Sofija Naletilić Penavuša

**Sofija Naletilić Penavuša** (Mokro, 6. januar 1913 – Široki Brijeg, 22. juni 1994) jeste bosanskohercegovačka i hrvatska naivna kiparica.

## Biografija 
### Raniji život 
Sofija Naletilić, poznata kao *baka (baba) Penavuša*, rođena je u Mokrom 1913. Nadimak *Penavuša* dobila je po svojem djevojačkom prezimenu Penavić.

Djetinjstvo provodi u velikom siromaštvu. Tijekom njenog ranog djetinjstva, osobito za vrijeme trajanja Prvog svjetskog rata, u Hercegovini vladaju velika suša i glad. Situacija je bila toliko teška i ozbiljna da fra Didak Buntić 1917. godine organizira premještaj oko 17.000 hercegovačke djece u Slavoniju, kako bi ih spasio od gladi.

Nije nikada išla u školu, već se u desetoj godini života sama opismenila.

Udaje se u Oklaje kraj Širokog Brijega, gdje provodi većinu života baveći se kućanskim poslovima i poljoprivredom.

Godine 1942. postaje udovica i od tada nosi crninu, koja joj uz cigaretu koju puši od svoje 8. godine, postaje zaštitni znak. Nakon smrti muža Marijana postaje glava obitelji te sama podiže djecu i unuke, koji su joj oduvijek bili snažan životni oslonac.

### Početak bavljenja kiparstvom 
Godine 1977. iznenada umire njezin sin Vitomir što ostavlja dubok trag u njenom životu. Iste se godine Sofija, u dobi od 64 godine, počinje baviti kiparstvom (*diljanjem*), nakon što je unuku pomogla napraviti skulpturu ptice za školu.

Najbolji i najpoznatiji dio njenog opusa čine kipovi životinja, a izrađivala je i historijske i biblijske likove.

Otkriva ju likovni kritičar i književnik Dubravko Horvatić. Prvi put samostalno izlaže 1982. godine u Zagrebu, u privatnoj Galeriji *Schira*. Bilo joj je tada 69 godina.

Od tada sudjeluje u brojnim samostalnim i grupnim izložbama. Među ostalim, njena djela bila su izložena u Đurđevcu, Vinkovcima, Opuzenu, Dubrovniku, Varaždinu, Hlebinama, Velikoj Gorici, Zagrebu, Ljubuškom, Sarajevu, Bratislavi i Bergenu.

Godine 1985. u anketi revije *Start* proglašena je „osobom godine“.

### Ratni period i smrt 
Zbog rata u BiH, 1992. godine prvi puta u životu napušta svoju kuću i rodni kraj, te odlazi u izbjeglištvo. Tada privremeno živi na ostrvu Čiovu, kraj Trogira.

Umire 22. juna 1994. u Širokom Brijegu, dva mjeseca prije međunarodnog priznanja na svjetskom trijenalu naivne umjetnosti *Insita 94* u Bratislavi.

Veliki dio njenog kiparskog opusa danas čuva njena porodica, a brojna djela nalaze se u privatnim kolekcijama, te u nekoliko muzeja i galerija (Franjevačka galerija u Širokom Brijegu, Hrvatski muzej naivne umjetnosti, Moderna galerija, Galerija Klovićevi dvori u Zagrebu i Galerija Petar Smajić u Ernestinovu).

## Karijera 
### Kiparstvo 
Sofija Naletilić bila je samouka kiparica – nije polazila nikakve umjetničke škole ni kreativne tečajeve.

Rezbarenjem se počela baviti sasvim slučajno u 64. godini, nakon što ju je unuk Dragan zamolio za pomoć u izradi skulpture ptice za domaću zadaću. Baka je uzela trešnjevo drvo i turpiju i istesala unuku kokoš. Nakon toga su joj se i druga djeca počela obraćati za pomoć. Tako se rodila bakina ljubav prema rezbarenju.

Nedugo nakon toga otkriva ju književnik i likovni kritičar Dubravko Horvatić te 1982. prvi puta samostalno izlaže u Zagrebu.

### Stvaralaštvo 
Tijekom svoje umjetničke karijere izradila je nekoliko hiljada drvenih skulptura – *drvljača*, kako ih je baka voljela nazivati.

Radila je svakoga dana, osim nedjeljom i praznicima, u sinovoj garaži koju je pretvorila u atelje.

„Teme njezinih skulptura“, kako navodi Vlasta Gracin, “bile su ono što je sačinjavalo njezin ukupni život: duboka religioznost, domoljublje, i iznad svega, njezin skriveni unutarnji život u kojem je bilo pohranjeno svekoliko pamćenje.“

Nakon što bi izrezbarila skulpturu, baka bi bojala drvo temperom, te je zatim premazivala lakom.

U samim počecima samo je tesala drvo, nije ga bojila. Rezbarila je skulpture životinja manjih dimenzija na kojima se može uočiti nesigurnost i traganje za vlastitim izrazom (*Ptica*, 1977., *Mačka*, 1978.). Svaki kip životinje zakovala bi čavlima za postament od drva ili šper ploče.

Za rezbarenje drvenih skulptura prvo je koristila 100 godina star čekić naslijeđen od djeda postolara i običnu pilu, no kako su joj počeli donositi sve veća debla i panjeve, kasnih 80-ih godina počinje upotrebljavati motornu pilu, s kojom se i ranjava. Doživjela je dva infarkta, ali i dalje nastavlja rezbariti.

#### Ljudske figure 
U počecima najviše se bavila religioznim temama – rezbarila je skulpture Isusa, Bogorodice, svetaca, proroka, fratara te reljefe. Njezin odabir tema nije iznenađujući, jer je crkva bila jedino mjesto u kojem se duboko religiozna starica mogla susresti s umjetnošću.

Prve skulpture svetaca (*Isuse kucni u srce moje*; *Bogorodica* ili *Sveta obitelj*) kompaktnog su oblika, potpuno uravnotežene, čvrste kompozicije, glatkih, pažljivo obrađenih zatvorenih ploha.

Često joj je bila važna i lokacija s koje drvo potječe, pa tako s debla Bilih gdje su u vrijeme Osmanlija fratri potajice držali mise ili s mjesta gdje su bili ubijeni svećenici, radi likove sveca ili fratara.

Ističu se i njezine skulpture koje prikazuju najznačajnije hrvatske historijske ličnosti (*Kralj Tomislav*, *Ban Jelačić*) te narodne junake – poznate po borbi protiv Osmanlija (*Mijat Tomić*, *Sibinjanin Janko*, *Ivo Senjanin*).

No, njeni prikazi ljudskih figura nisu bili rezervirani samo za historijske i biblijske likove. Sofija se osvrće i na prikaze »malih ljudi« iz naroda, kao što su *Hercegovka prede* (1980.) i *Tuzgava dama* (1983.).

#### Bestijarij 
Najvrijedniji i najbrojniji dio autoričinog opusa čini njezin »bestijarij« – njezini kipovi životinja. Naime, Sofija je prije svega bila vrstan animalist. Prikazivala je životinje iz različitih podneblja, od kojih mnoge nikada u životu nije vidjela. "Stoga je u nje sve daleko od bilo kakvih realističkih nakana", kako ističe V. Crnković; "sve je simplificirano, purificirano, stilizirano i krajnje poopćeno. Nijedna Penavušina figura nije individualno predstavljena, a neka su njezina djela gotovo na rubu apstraktnog izraza."

No, iza inspiracije njenog bestijarija stoji, kako Gracin navodi, autoričina pobožnost te povezanost s franjevcima. U prilog tomu idu i Penavušini prikazi svetoga Franje kako propovijeda pticama, kojega je istesala desetak puta (*Sveti Franjo propovijeda pticama* iz 1981. i 1985. godine).

I sam postupak izrade skulptura za Sofiju Naletilić je bio vjersko iskustvo. Gracin u monografiji *Izmoljene skulpture* opisuje njezin način rada: "Dok je »diljala« uvijek je molila (ponekad i sto Očenaša na dan), molila je brzo i glasno da joj lik ili molitva »ne uteku«. Molitvom je priželjkivala da njezina zamisao ne ode u raskorak s prirodnim (Božjim) oblikom usječena drva. Ona nije – i ne želi biti krotiteljica drva. I ni jedna skulptura nije samo ptica, samo žaba, samo sova... To su izmoljeni oblici u kojima Babini likovi čuvaju tragove Božje volje."

U Penavušinom bestijariju, najviše se ističu prikazi ptica koje autorica boji najraskošnijim bojama (*Puran*, *Rajska ptica*, *Velika sova*, *Orao slomljenih krila*, *Čaplja*, skulpture pijetlova). Postupak bojanja svojih drvenih skulptura Penavuša opisuje na sljedeći način: »Uvijek dodaj onim bojama' još boja, one se tako slome i postaju sigurnije!«

Većinu u njenome opusu zauzimaju skulpture kornjača na čije oklope ucrtava različito znakovlje, na koje i dalje aplicira raznolike boje (*Žaba-kornjača*, *Kornjača*).

U brojnim skulpturama Penavuša zadržava čvrstu, kompaktnu formu koju zatvara »slomljenim« bojama (*Slon*, *Krokodil*, *Jazavac*, *Kozorog* ili *Kit*).

Ponekad kroz svoje prikaze životinja izražava radost i smijeh djeteta u sebi, koje u svom životu prepunom tragedija nije mogla izraziti. Od takvih skulputra iz njenoga ogromnog opusa ističu se *Obitelj majmuna*, *Lav se smije*, *Sova u hlačama*, *Ništa nisam uzela*, *Ne mogu se stići* i *Orlovi blizanci*.

U kasnijim djelima drvo joj zadaje oblik, pa tako nastaje sve više skulptura sa skupinama životinja, odnosno parovi životinja. Među njima ističu se skulpture *Grabljivica i plijen*, *Pijetao na žabi*, *Bratstvo i jedinstvo*, i *Svak na svoju stranu*.

Tamni kolorit u njenim drvenim skulpturama, rezerviran je uglavnom za divlje, šumske životinje i tu se ističu brojni kipovi s prikazom vuka (*Mali vuk*, *Vuk koji zavija*), zatim skulpture kao što su *Ris*, *Lane na tri noge*, *Mačka* ili *Lasica*.

Promjeri pojedinih Penavušinih skulptura dosežu gotovo 2 metra i to su ujedno skulpture prepune simboličkog značenja (*Orah opet živi*, *Panj zlih duhova*). No, uz svaki kip, autorica veže poneku priču ili simboličko značenje. Crnković opisuje njeno predočavanje životinja kao podjednako doslovno, metaforičko i simbolično. Tako sova za nju može predstavljati svakodnevnu pticu njenog podneblja, može biti i simbol mudrosti, ali isto tako i tuge, samoće ili može biti glasnik smrti. Kornjača može predstavljati metaforu dugovječnosti, mudrosti, postojanosti ili ustrajnosti, a isto tako prikazi orlova mogu joj poslužiti kao simboli snage, slobode i hrabrosti.

Njeno posljednje, nedovršeno djelo je skulptura *Poskok*.

## Izdvojena djela 
* *Grabljivica i plijen*, 1981., 468x280x378 mm, tesano, obojeno drvo, lak, Hrvatski muzej naivne umjetnosti, Zagreb
* *Orao*, 1981., 465x195x483 mm, tesano, obojeno drvo, lak, Hrvatski muzej naivne umjetnosti, Zagreb
* *Ptica*, oko 1982., 600x310x210 mm, tesano, obojeno drvo, lak, Hrvatski muzej naivne umjetnosti, Zagreb
* *Pijetao*, oko 1982., 200x250x110 mm, tesano, obojeno drvo, lak, privatno vlasništvo, Zagreb
* *Žaba-kornjača*, oko 1983., 370x440x590 mm, tesano, obojeno drvo, lak, Hrvatski muzej naivne umjetnosti, Zagreb
* *Lasica*, oko 1983., 120x650x80 mm, tesano, obojeno drvo, lak, privatno vlasništvo, Zagreb
* *Dvoglav-ptica*, oko 1984., 560x410x230 mm, tesano, obojeno drvo, lak, privatno vlasništvo, Zagreb
* *Zebra*, oko 1984., 210x320x135 mm, tesano, obojeno drvo, lak, privatno vlasništvo, Zagreb
* *Sova*, oko 1985., 275x170x115 mm, Zbirka Azinović, Zagreb
* *Rajska ptica*, oko 1985., 290x350x135 mm, tesano, obojeno drvo, lak, privatno vlasništvo, Zagreb
* *Velika sova*, 1985., 800x255x285 mm, tesano, obojeno drvo, lak, Hrvatski muzej naivne umjetnosti, Zagreb
* *Kornjača*, oko 1988., 265x420x420 mm, tesano, obojeno drvo, lak, privatno vlasništvo, Zagreb

## Značajnije izložbe 
Izlagala je na dvadesetak samostalnih i na većem brojem grupnih izložba. Na svjetskom trijenalu naivne umjetnosti *Insita 94* u Slovačkoj narodnoj galeriji u Bratislavi 1994. godine, dobila je *Grand Prix* međunarodnog žirija. Zaslužena nagrada joj je omogućila samostalnu izložbu 1997. godine u Slovačkoj narodnoj galeriji u Bratislavi. Značajna je i internetska izložba Sofije Naletilić Penavuše, postavljena posredstvom multimedijskoga ženskoga centra NONA iz Zagreba, koja je bila uvrštena među najbolje svjetske web stranice u odabiru *Encyclopædia Britannica*.

### Samostalne izložbe 
* Galerija Schira, Zagreb, 1982.
* Galerija Stari grad, Đurđevac, 1982.
* Izložbeni salon kazališta, Vinkovci, 1983.
* Likovni salon, Opuzen, 1984.
* Galerija Forum, Zagreb, 1985.
* Galerija CDA, Sarajevo, 1986.
* Galerija Dubrava, Dubrovnik, 1987.
* Galerija Varaždinske banke, Varaždin, 1988.
* Galerija, Hlebine, 1989.
* Galerija Mirko Virius, Zagreb, 1989.
* Multimedijski ženski centar NONA, Zagreb, 1995.
* *Sofija Naletilić Penavuša*, *Insita 97*, Slovenská narodná galeriá, Bratislava, 1997.
* Galerija TMT, Ljubuški, 2001.

### Grupne izložbe 
* *Suvremeni animalisti*, Galerija umjetnosti, Vinkovci, 1983.
* *Iz fundusa Galerije primitivne umjetnosti*, Galerija primitivne umjetnosti, Zagreb, 1983.
* *Pitoma riječ divljine*, Galerija Galženica, Velika Gorica, 1986.
* *Naivi 87*, Galerija primitivne umjetnosti, Zagreb, 1987.
* *Yugoslavisk Kunst*, Galleri Siverts, Bergen, 1987.
* *Osam samosvojnih*, Galerija Virius, Zagreb, 1988.
* *Tisuću godina hrvatske skulpture*, Muzejsko-galerijski centar, Zagreb, 1991.
* *Hrvatska naivna umjetnost*, Muzejsko-galerijski centar, Zagreb, 1992.
* *Insita 94*, Slovenská narodná galeriá, Bratislava, 1994.
* *Sol zemlje*, Umjetnička galerija, Dubrovnik, 1996.
* *Remek-djela naivne umjetnosti*, Hrvatski muzej naivne umjetnosti, Zagreb, 1997.

## Reference 
## Literatura 
* Vujanović, Barbara. *Velike priče malih oblika*, *Vijenac* 289/2005.
* *Enciklopedija hrvatske umjetnosti*, svezak 1., LZMK, Zagreb, 1995.

Kategorija:Rođeni 1913.
Kategorija:Umrli 1994.
Kategorija:Bosanskohercegovački kipari
Kategorija:Hrvatski kipari
Kategorija:Biografije, Široki Brijeg