Etničko čišćenje u ratu u Bosni i Hercegovini

Tokom rata u Bosni i Hercegovini (1992–95) sprovođeno je etničko čišćenje , pri čemu je veliki broj Bošnjaka i Hrvata bio prisiljen napustiti svoje domove ili je bio protjeran od Vojske Republike Srpske (VRS) i srpskih paravojnih formacija. Srbi su bili prisiljeni bježati ili su protjerani od strane bošnjačkih i hrvatskih snaga. Veliki broj Hrvata je protjeran od strane Armije Republike Bosne i Hercegovine. *Završni izvještaj (1994)* Vijeća sigurnosti UN-a navodi da, iako su i Bošnjaci činili "teška kršenja Ženevskih konvencija i druga kršenja međunarodnog humanitarnog prava", oni "nisu učestvovali u sistematskom etničkom čišćenju'". Prema izvještaju, "ne postoji činjenična osnova za tvrdnju da postoji moralna ekvivalentnost između zaraćenih strana". što ga čini najvećim egzodusom u Evropi u to vrijeme od Drugog svjetskog rata. Procjenjuje se da je između 1,0 i 1,3 miliona ljudi iskorijenjeno u ovim kampanjama etničkog čišćenja, te da je na desetine hiljada ubijeno. Metode korištene tokom kampanja etničkog čišćenja u Bosni uključivale su "ubijanje civila, silovanje, mučenje, uništavanje civilne, javne i kulturne imovine, pljačkanje i pustošenje, te prisilno premještanje civilnog stanovništva". Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju (MKSJ), podržan od strane UN-a, kasnije je osudio nekoliko zvaničnika za progon na političkoj, rasnoj i vjerskoj osnovi; prisilni premještaj i deportacija koji predstavljaju zločin protiv čovječnosti. Utvrđeno je da genocid u Srebrenici, koji je također bio dio kampanje etničkog čišćenja, predstavlja zločin genocida.

## Historijska pozadina 
## Definicije 
Etničko čišćenje je politika "činjenja jednog područja etnički homogenim korištenjem sile ili zastrašivanja za uklanjanje osoba druge etničke grupe sa datog područja".

mini|250px|desno|Uništena kuća u općini Višegrad kao primjer uništavanja imovine, što je bila jedna od metoda etničkog čišćenja.

Izvještaj Komisije eksperata UN-a od 27. maja 1994. definirao je etničko čišćenje kao čin "činjenja jednog područja etnički homogenim korištenjem sile ili zastrašivanja za uklanjanje osoba datih grupa sa područja", i utvrdio da je etničko čišćenje vršeno kroz "ubistva, mučenja, samovoljno hapšenje i pritvaranje, vansudska pogubljenja, silovanja i seksualne napade, zatvaranje civilnog stanovništva u geto područja, prisilno uklanjanje, premještanje i deportaciju civilnog stanovništva, namjerne vojne napade ili prijetnje napadima na civile i civilna područja, te bezobzirno uništavanje imovine". Takvi oblici progona grupe definirani su kao zločini protiv čovječnosti i oni također mogu spadati pod značenje Konvencije o genocidu.

Termini "etničko čišćenje" i "genocid" nisu sinonimi, ali akademski diskurs smatra da oba postoje unutar spektra napada na nacije ili etnoreligijske grupe. Etničko čišćenje je slično prisilnoj deportaciji ili transferu stanovništva grupe radi promjene etničkog sastava teritorije, dok je genocid usmjeren na uništenje grupe. Da bi povukao razliku između termina, Međunarodni sud pravde (ICJ) je donio presudu u slučaju genocida u Bosni:

Ono [tj. etničko čišćenje] može biti oblik genocida u smislu [Konvencije o genocidu], samo ako odgovara ili spada u jednu od kategorija djela zabranjenih članom II Konvencije. Ni namjera, kao stvar politike, da se područje učini "etnički homogenim", niti operacije koje se mogu provoditi radi provođenja takve politike, ne mogu se kao takve označiti kao genocid: namjera koja karakterizira genocid je "uništiti, u cijelosti ili djelimično" određenu grupu, a deportacija ili premještanje članova grupe, čak i ako se provodi silom, nije nužno ekvivalentno uništenju te grupe, niti je takvo uništenje automatska posljedica premještanja. To ne znači da djela opisana kao 'etničko čišćenje' nikada ne mogu predstavljati genocid, ako su takva da se mogu okarakterizirati kao, na primjer, 'namjerno nametanje grupi uslova života sračunatih da dovedu do njenog fizičkog uništenja u cijelosti ili djelimično', suprotno članu II, stav (c) Konvencije, pod uslovom da se takva radnja provodi sa potrebnom posebnom namjerom (*dolus specialis*), to jest s ciljem uništenja grupe, za razliku od njenog uklanjanja iz regije.
— ICJ.

## Međunarodni izvještaji 
Komitet za vanjske poslove Senata Sjedinjenih Američkih Država objavio je izvještaj osoblja o etničkom čišćenju u Bosni i Hercegovini u augustu 1992. Dana 17. novembra iste godine, specijalni izvjestilac Ujedinjenih nacija Tadeusz Mazowiecki izdao je izvještaj "Situacija ljudskih prava na teritoriji bivše Jugoslavije" Ujedinjenim nacijama (UN). U izvještaju je etničko čišćenje u Bosni i Hercegovini izdvojeno i opisano kao politički cilj srpskih nacionalista koji su željeli osigurati kontrolu nad teritorijama sa srpskom većinom, kao i "susjednim teritorijama koje su im asimilirane". Paravojne formacije su igrale glavnu ulogu u etničkom čišćenju, navodi se u izvještaju.

Dana 18. decembra 1992, Generalna skupština Ujedinjenih nacija izdala je rezoluciju 47/147, u kojoj je odbacila "sticanje teritorije silom" i osudila "najoštrije moguće odvratnu praksu 'etničkog čišćenja'", te priznala da "srpsko rukovodstvo na teritorijama pod njihovom kontrolom u Bosni i Hercegovini, Jugoslavenska armija i političko rukovodstvo Republike Srbije snose primarnu odgovornost za ovu za osudu vrijednu praksu".

Dana 1. januara 1993, Helsinki Watch objavio je izvještaj o sukobima u bivšoj Jugoslaviji. Utvrdio je da je etničko čišćenje bilo "najteže kršenje i u Hrvatskoj i u Bosni i Hercegovini" jer je podrazumijevalo "pogubljenja po kratkom postupku, nestanke, samovoljna pritvaranja, deportacije i prisilno premještanje stotina hiljada ljudi na osnovu njihove vjere ili nacionalnosti".

Rezolucija 780 Vijeća sigurnosti Ujedinjenih nacija ovlastila je osnivanje Komisije eksperata za evidentiranje zločina u bivšoj Jugoslaviji, uključujući Bosnu i Hercegovinu. Dana 27. maja 1994, ovi izvještaji, koji su opisivali politiku etničkog čišćenja, su zaključeni. Američki Senatski komitet za vanjske poslove održao je saslušanje o ratnim zločinima na Balkanu 9. augusta 1995.

Dana 15. novembra 1999, UN je objavio "Izvještaj Generalnog sekretara u skladu sa rezolucijom Generalne skupštine 53/35: Pad Srebrenice [A/54/549]", koji detaljno opisuje pad Srebrenice u julu 1995. i utvrđuje da je to bio dio šireg srpskog plana etničkog čišćenja za depopulaciju bosanskih teritorija koje su željeli aneksirati kako bi ih Srbi mogli ponovo naseliti.

## Kampanje i metode 
Metode korištene tokom kampanja etničkog čišćenja u Bosni i Hercegovini uključivale su "ubijanje civila, silovanje, mučenje, uništavanje civilne, javne i kulturne imovine, pljačkanje i pustošenje, te prisilno premještanje civilnog stanovništva".

Početni Ustav Republike Srpske u članu I.1 proglasio je da je to "država srpskog naroda", bez ikakvog spomena drugih etničkih grupa koje tamo žive. Brojne diskriminatorne mjere uvedene su protiv Bošnjaka na teritoriji pod kontrolom VRS-a. U Prijedoru, počevši od 30. aprila 1992, nesrbi su otpuštani s posla i zabranjen im je ulazak u zgradu suda, a zamijenjeni su Srbima. Bošnjački intelektualci i drugi deportovani su u logor Omarska. Bošnjačke i hrvatske kuće su pretresane u potrazi za oružjem i ponekad pljačkane. Dana 31. maja 1992, naredba je nalagala da nesrbi moraju označiti svoje kuće bijelim zastavama ili čaršafima, ili nositi bijele trake oko ruke izvan svojih domova. Srpske snage su pratile nesrbe koji su nosili bijele trake do autobusa koji su ih prevozili u logore Omarska, Trnopolje i Keraterm. Kretanje je bilo ograničeno policijskim satom i kontrolnim punktovima. Radio emisije pozivale su Srbe da "linčuju" Bošnjake i Hrvate. Mučenje i zlostavljanje u ovim pritvorskim centrima su utvrđeni kao sredstvo da se zatvorenicima ne ostavi drugi izbor osim da prihvate ponudu za oslobađanje pod uslovom da potpišu dokument koji ih obavezuje da napuste područje.

U Banja Luci, Bošnjaci i Hrvati su deložirani iz svojih domova, a dolazeći raseljeni Srbi zauzimali su njihov smještaj. Prisilni rad koji su nametnule vlasti ubrzao je bijeg nesrba. Oni koji su napuštali Banja Luku morali su potpisati dokumente o odricanju od svoje imovine bez naknade. Paravojne formacije su često noću upadale u domove nesrba kako bi pljačkale i napadale stanare. U nekim slučajevima, paravojne formacije su pucale na kuće. Lokalna srpska policija nije sprečavala ove kontinuirane napade.

U Kozluku su u junu 1992. Bošnjaci sakupljeni i smješteni u kamione i vozove kako bi ih uklonili s tog područja. U Bijeljini, nesrbi su također deložirani iz svojih domova i otpušteni s posla. Uhapšeni nesrbi slani su u logor Batković, gdje su obavljali prisilni rad na prvim linijama fronta. Srpske paravojne formacije izdvajale su Bošnjake i koristile nasilje protiv njih. U zločinima u Višegradu 1992, stotine Bošnjaka je okupljeno na mostu, strijeljano i bačeno u rijeku ili zaključano u kuće i živo spaljeno; Bošnjakinje su silovane, a jedan Bošnjak je vezan za automobil i vučen po gradu. 70% svih protjerivanja dogodilo se između aprila i augusta 1992, kada su srpske snage napale 37 općina širom Bosne, smanjujući nesrpsko stanovništvo sa 726.960 (54%) 1991. na 235.015 (36%) 1997. 850 bošnjačkih i hrvatskih sela sravnjeno je sa zemljom. Do kraja rata krajem 1995, snage Srba protjerale su ili ubile 95% svih nesrba koji su živjeli na teritoriji koju su anektirali. U jednoj općini, Zvornik, bošnjačko i hrvatsko stanovništvo palo je sa 31.000 1991. na manje od 1.000 1997.

### Zločini HVO-a i pridruženih paravojnih formacija 
mini|250px|desno|Pripadnici mirovnih snaga UN-a prikupljaju tijela žrtava nakon masakra u Ahmićima u aprilu 1993.

Kampanja etničkog čišćenja Hrvata protiv Bošnjaka u Lašvanskoj dolini centralne Bosne donesena je od strane političkog i vojnog rukovodstva Hrvatske Republike Herceg-Bosne od maja 1992. do marta 1993. Plan za etničko čišćenje Lašvanske doline osmislila je politička i vojna elita Herceg-Bosne. Bošnjaci u Vitezu, Busovači, Kiseljaku i Žepču bili su podvrgnuti progonu, koji je uključivao "masovna ubistva, silovanja, zatvaranje u logore i uništavanje privatne imovine i kulturnih objekata", što je kulminiralo masakrom u Ahmićima.

Hiljade bošnjačkih civila prisilno je premješteno sa područja pod kontrolom HVO-a u zapadnoj Hercegovini i centralnoj Bosni. Masovna protjerivanja Bošnjaka također su zabilježena u Stocu u julu 1993. Bošnjaci su okupljeni i protjerani iz zapadnog dijela Mostara; u logoru Heliodrom i Dretelj, bošnjački muškarci su bili izgladnjivani i zlostavljani, a žene silovane.

Snage HR HB su protjerale Srbe i Bošnjake iz vladinih ureda i policije. Bošnjaci s područja koje je odredila HR HB bili su sve više maltretirani. U Vitezu i Zenici u aprilu 1993, hrvatski vojnici su upozorili Bošnjake da će biti ubijeni za tri sata ako ne napuste svoje domove. 5.000 Bošnjaka je protjerano iz regije Vitez a 20.000–25.000 iz dijela Mostara pod hrvatskom kontrolom. Slični događaji su se desili u Prozoru, odakle su Bošnjaci otišli nakon što su hrvatske snage preuzele grad, pljačkajući i paleći bošnjačke radnje. U oktobru 1995, hrvatske snage predvođene Damirom Krstičevićem masakrirale su do 480 srpskih civila i vojnika u Mrkonjić Gradu, istovremeno paleći brojna sela oko općina Mrkonjić Grad, Šipovo, Bosansko Grahovo i Drvar u sklopu Operacije Južni potez. Masovna grobnica je pronađena u aprilu 1996. od strane srpskih forenzičara.

### Zločini ARBiH 
Prema "Završnom izvještaju (1994)" Vijeća sigurnosti UN-a, Bošnjaci su činili "teška kršenja Ženevskih konvencija i druga kršenja međunarodnog humanitarnog prava", ali nisu učestvovali u "sistematskom etničkom čišćenju". Tokom opsade Goražda 1993, bošnjačke snage su protjerale neke Srbe iz grada i stavile druge u kućni pritvor. Slični incidenti dogodili su se u martu 1993. kada su bošnjačke vlasti pokrenule kampanju protjerivanja Hrvata iz Konjica. Hiljade hrvatskih civila također je protjerano iz Bugojna 1993. i 1994. od Armije Republike Bosne i Hercegovine. Nakon rata, Hrvati su napustili Vareš, bojeći se bošnjačke osvete. Odlazak Hrvata iz Sarajeva, Tuzle i Zenice imao je različite motive, koji nisu uvijek bili direktna posljedica pritiska Bošnjaka. Iz Sarajeva je nakon završetka rata u egzodusu Srba iz Sarajeva iseljeno desetine hiljada Srba.

## Demografske promjene 
mini|250px|desno|Raseljena bosanska djevojčica u Travniku, 1993. (Foto: Mikhail Evstafiev)

Prema popisu stanovništva iz 1991, Bosna i Hercegovina je imala 4.364.574 stanovnika. Etnički sastav bio je 43,7% Bošnjaka, 31,4% Srba i 17,3% Hrvata, sa 5,5% koji su se izjašnjavali kao Jugoslaveni. Prema popisu iz 2013, Bosna i Hercegovina imala je 3.531.159 stanovnika. Etnički sastav bio je 50,1% Bošnjaka, 30,8% Srba i 15,4% Hrvata, sa 2,7% koji su se izjašnjavali kao Ostali/neizjašnjeni.

Sljedeće tabele prikazuju etnički sastav tri teritorije 1991. i nakon rata, koristeći podatke koji se pripisuju Međunarodnom krivičnom sudu za bivšu Jugoslaviju (MKSJ) (preuzeto iz različitih izvora).

Početne procjene su broj izbjeglica i interno raseljenih osoba tokom rata u Bosni i Hercegovini stavile na 2,7 miliona, To je bio najveći egzodus u Evropi od Drugog svjetskog rata. Milion ljudi je bilo interno raseljeno, a 1,2 miliona ljudi napustilo je zemlju; 685.000 pobjeglo je u Zapadnu Evropu—od čega 330.000 u Njemačku—a 446.500 otišlo je u druge bivše jugoslavenske republike. Rat u Bosni je završen potpisivanjem Dejtonskog sporazuma 14. decembra 1995; on je odredio da Bosna i Hercegovina ostane jedinstvena država koju dijele Federacija Bosne i Hercegovine (FBiH) i Republika Srpska, i dao je pravo na povratak žrtvama etničkog čišćenja.

## Uništavanje vjerskih objekata 
Uništavanje vjerskih objekata bila je ključna komponenta etničkog čišćenja. prisilnim premještanjem i deportacijom kao zločini protiv čovječnosti tokom rata u Bosni. Utvrđeno je da Genocid u Srebrenici, koji je također uključen kao dio kampanje etničkog čišćenja, predstavlja zločin genocida.

Među osuđenima za učešće u kampanjama etničkog čišćenja u Bosni i Hercegovini su bosanski srpski političari, vojnici i zvaničnici: Momčilo Krajišnik, Radoslav Brđanin, Stojan Župljanin, Mićo Stanišić, Biljana Plavšić, Goran Jelisić, Miroslav Deronjić, Zoran Žigić, Blagoje Simić, Jovica Stanišić, Franko Simatović, Radovan Karadžić i Ratko Mladić. Oni također uključuju zvaničnike bosanskih Hrvata Mladen Naletilić, Dario Kordić, Slobodan Praljak, Bruno Stojić i Jadranko Prlić.

U presudi protiv Karadžića, MKSJ je utvrdio da je postojao udruženi zločinački poduhvat koji je imao za cilj prisilno preseljenje nesrba sa velikih dijelova Bosne, i da je on postojao od oktobra 1991:

...Vijeće smatra da su, zajedno sa Optuženim, Krajišnik, Koljević i Plavšić dijelili namjeru da provedu zajednički plan za trajno uklanjanje bosanskih Muslimana i bosanskih Hrvata sa teritorije na koju su bosanski Srbi polagali pravo, te su kroz svoje položaje u rukovodstvu bosanskih Srba i uključenost širom Općina, doprinijeli izvršenju zajedničkog plana od oktobra 1991. do najmanje 30. novembra 1995.

U presudi vođi bosanskih Hrvata Dariju Kordiću, MKSJ je utvrdio da je postojao plan za uklanjanje Bošnjaka sa teritorije na koju su Hrvati polagali pravo:

...Pretresno vijeće zaključuje iz ovih dokaza (i dokaza o drugim napadima HVO-a u aprilu 1993) da je do tog vremena postojao zajednički plan ili plan osmišljen i izvršen od strane rukovodstva Hrvata da se Lašvanska dolina etnički očisti od Muslimana. Dario Kordić, kao lokalni politički vođa, bio je dio tog plana, a njegova glavna uloga bila je uloga planera i podstrekača istog.

## Također pogledajte 
* Genocid u Bosni i Hercegovini
* Tužba Bosne i Hercegovine protiv Srbije i Crne Gore za genocid
* Teritorijalni nacionalizam

## Fusnote 
## Reference 
## Bibliografija 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Kategorija:1992. u Bosni i Hercegovini
Kategorija:1993. u Bosni i Hercegovini
Kategorija:1994. u Bosni i Hercegovini
Kategorija:1995. u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Etničko čišćenje u ratovima u bivšoj Jugoslaviji
Kategorija:Hrvatski nacionalizam u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Srpski nacionalizam u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Bošnjački nacionalizam u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Genocid u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Progoni i ratni zločini u Ratu u Bosni i Hercegovini