Vašingtonski sporazum

**Vašingtonski sporazum** bio je mirovni sporazum između Republike Bosne i Hercegovine i Hrvatske Republike Herceg-Bosne prvobitno potpisan 18. marta 1994. u Washingtonu, D.C, u Sjedinjenim Američkim Državama. Potpisali su ga predsjednik Vlade Republike Bosne i Hercegovine Haris Silajdžić, ministar vanjskih poslova Hrvatske Mate Granić i predsjednik Hrvatske Republike Herceg-Bosne Krešimir Zubak.

Prema sporazumu, kombinovana teritorija koju su držale hrvatske i bosanskohercegovačke (u to vrijeme većinom bošnjačke) vladine snage podijeljena je na deset autonomnih kantona, čime je uspostavljena Federacija Bosne i Hercegovine i okončan bošnjačko-hrvatski sukob. Kantonalni sistem je odabran da spriječi dominaciju jedne etničke grupe nad drugom. Federacija Bosne i Hercegovine je kasnije postala jedan od dva entiteta Bosne i Hercegovine, po Aneksu IV. dejtonskog sporazuma.

Naknadno potpisana Splitska deklaracija za jedan od ciljeva imala je stvaranje konfederacije između Hrvatske i Federacije Bosne i Hercegovine.

## Pozadina 
### Uvod 
U intervalu između 1980. koju je obilježila smrt Josipa Broza Tita i 1989. kada se raspao Savez komunista Jugoslavije na Četrnaestom kongresu, u svim jugoslavenskim republikama pojavljivale su se različite političke opcije, udruženja i pokreti. U SR Bosni i Hercegovini intenzivniji pluralistički interesi javno su se iskazali nakon Desetog kongresa Saveza komunista Bosne i Hercegovine. Ozbiljno pripremanje novih političkih stranaka odvijalo se još u vrijeme kada su se u redovima Saveza komunista Bosne i Hercegovine vodile debate da li uopće dozvoliti stranke na nacionalnoj osnovi. Već u proljeće 1990. počele su nastajati prve političke stranke na nacionalnoj osnovi: 26. maja 1990. Stranke demokratske akcije (SDA), 12. jula 1990. Srpske demokratske stranke (SDS) i 18. augusta 1990. Hrvatske demokratske zajednice BiH (HDZ BiH). Osim ovih stranaka, pojavile su se i stranke ljevice: Savez komunista – Socijalistička demokratska partija (SK BiH pod novim imenom), Demokratski socijalistički savez BiH i Savez reformskih snaga. Uvođenje višestranačkog političkog sistema u SR Bosni i Hercegovini i održavanje višestranačkih izbora stvorene su usvajanjem amandmana na Ustav Socijalističke Republike Bosne i Hercegovine donesenih u julu 1990. Zagarantirana je sloboda političkog organiziranja i djelovanja, a zabranjeno organiziranje i djelovanje usmjereno na nasilno rušenje ustavog poretka. Također, utvrđeno je da građani na osnovu općeg i jednakog biračkog prava, neposrednim i tajnim glasanjem biraju predstavnike u skupštine društveno-političkih zajednica na mandat od četiri godine.

Prvi višestranački opći i lokalni izbori, održani 18. novembra 1990, raspisani su na osnovu Odluke predsjednika Skupštine SRBiH istovremeno za članove Predsjedništva, Skupštinu SRBiH, skupštine 109 općina i Skupštine grada Sarajeva. Pri registraciji birača primijenjena je pasivna registracija na nivou općine, na osnovu podataka koje su građani prijavljivali prilikom prijave stalnog mjesta boravka. Ukupan broj građana upisanih u opće biračke spiskove bio je 3.033.921, od čega 100.432 na privremenom radu u inozemstvu. Da bi bili legitimni, bilo je potrebno da na izbore izađe više od 50% birača upisanih u opće biračke spiskove. a potom i prekinule sve državne veze sa ostatkom SFRJ, Skupština SR Bosne i Hercegovine 15. oktobra 1991. usvaja Akt o reafirmaciji suverenosti Republike Bosne i Hercegovine. Tim činom odlučeno je da se povuku predstavnici BiH iz rada saveznih organa dok se ne postigne dogovor o budućnosti Jugoslavije.

Raspad Jugoslavije pratio je i proces formiranja paralelnih struktura vlasti. Na Palama, blizu Sarajeva, 24. oktobra 1991. formirana je Skupština srpskog naroda u Bosni i Hercegovini. Ova skupština je 9. januara 1992. usvojila i Deklaraciju o proglašenju Republike srpskog naroda u Bosni i Hercegovini, a ime je 12. augusta iste godine promijenjenila u Republika Srpska. U Grudama je 18. novembra 1991. proglašena Hrvatska zajednica Herceg-Bosna, koja je prerasla Hrvatsku Republiku Herceg-Bosnu 28. augusta 1993. Međunarodno priznanje Bosne i Hercegovine je značilo da se Jugoslavenska narodna armija (JNA) mora povući sa teritorije države, iako su se njeni srpski članovi pridružili Vojsci Republike Srpske (VRS). Naoružana i opremljena iz zaliha JNA, te podržana od paravojnih organizacija iz BiH i Srbije, Vojska Republike Srpske je 1992. uspjela zauzeti većinu teritorije naseljenom Srbima.

Zategnuti odnosi doveli su do brojnih lokalnih sukoba manjih razmjera krajem oktobra 1992. Ovi sukobi su uglavnom započinjali kako bi se zadobila kontrola nad vojnim zalihama, ključnim objektima i komunikacionim linijama, ili da bi se testirala sposobnost druge strane. Prvi od njih bio je oružani sukob u Novom Travniku 18. oktobra. Počelo je kao spor oko benzinske pumpe koju su dijelile obje vojske. Verbalni sukob je prerastao u oružani u kojem je poginuo vojnik Armije Republike BiH. Ubrzo su izbile borbe u cijelom gradu. I ARBiH i Hrvatsko vijeće odbrane mobilisale su svoje jedinice na tom području i postavile blokade na putevima. Sukobi manjeg obima brzo su se širili u regionu. Situacija se pogoršala 20. oktobra nakon što je ubijen zapovjednik HVO-a Ivica Stojak iz Travnika,  za što je HVO optužio 7. muslimansku vitešku brigadu. 

Dvije vojske su se međusobno sukobljavale na putu snabdevanja Jajcem 21. oktobra, kao rezultat blokade puta kod Ahmića postavljene prethodnog dana po nalogu "Koordinacionog odbora za zaštitu Muslimana", a ne ARBiH komande. Snage ARBiH na blokadi puta odbile su pustiti HVO da prođe prema Jajcu, a sukob koji je uslijedio rezultirao je jednim ubijenim vojnikom ARBiH. Dva dana kasnije blokada je uklonjena. Idućeg dana došlo je do novog okršaja u općini Vitez. Ovi sukobi su trajali nekoliko dana sve dok Zaštitne snage Ujedinjenih nacija (UNPROFOR) nisu pregovarale o prekidu vatre.

Dana 23. oktobra izbio je još jedan sukob, ovoga puta u Prozoru, gradu u sjevernoj Hercegovini, u općini s oko 12.000 Hrvata i 7.000 Muslimana. Međutim, tačne okolnosti koje su izazvale izbijanje nisu poznate. Veći dio Prozora ubrzo je bio pod kontrolom HVO-a, osim istočnih dijelova općine. HVO je doveo pojačanje iz Tomislavgrada koje je pružilo artiljerijsku podršku. Do 25. oktobra preuzeli su punu kontrolu nad općinom Prozor. Mnogi Muslimani su pobjegli iz Prozora kada su borbe počele, ali su se postepeno vraćali nekoliko dana ili sedmica nakon što su borbe prestale. Nakon bitke mnoge muslimanske kuće su spaljene. Prema izvještaju HVO-a nakon bitke, HVO je imao 5 poginulih i 18 ranjenih vojnika. Prvi izvještaji Općinske odbrane ARBiH su ukazivali da je ubijeno nekoliko stotina Muslimana, ali kasniji izvještaji ARBiH u novembru 1992. pokazuju da je ubijeno jedanaest vojnika i tri civila. U drugom izvještaju ARBiH, pripremljenom u martu 1993, revidirane su brojke u kojima se navodi da je ubijeno osam civila i tri vojnika ARBiH, dok je 13 vojnika i 10 civila ranjeno.

Dana 29. oktobra, Vojska Republike Srpske je zauzela Jajce zbog nesposobnosti snaga ARBiH i HVO-a da izgrade kooperativnu odbranu. VRS je imala prednost u veličini vojnika i vatrenoj moći, štabnom radu, a svojim planiranjem bila je znatno superiornija u odnosu na branioce Jajca. Izbjeglice hrvatske nacionalnosti iz Jajca pobjegle su u Hercegovinu i Hrvatsku, dok je oko 20.000 muslimanskih izbjeglica ostalo u Travniku, Novom Travniku, Vitezu, Busovači i selima kod Zenice.

Do novembra 1992. HVO je kontrolirao oko 20% Republike Bosne i Hercegovine. Do decembra 1992. veći dio srednje Bosne je bio pod kontrolom Herceg-Bosne. Bosanskohercegovačke vlasti zabranile su Hrvatima da napuste gradove poput Bugojna i Zenice, a povremeno su organizirali razmjenu lokalnih Hrvata za Muslimane. Dana 18. decembra, HVO je preuzeo vlast u područjima koja je kontrolirao: raspustio je zakonite skupštine općina, smijenio načelnike i članove lokalnih vlasti koji su bili protiv sukoba s Muslimanima i razoružao preostale muslimanske vojnike osim onih u Posavini.

#### Izbijanje sukoba 
Uprkos oktobarskom obračunu u Travniku i Prozoru, i sa obje strane koja je okrivljavala drugu za pad Jajca, nije bilo sukoba većih razmjera, a opći vojni savez je i dalje bio na snazi. Period rastućih tenzija, praćen padom Jajca, dostigao je vrhunac početkom 1993. u srednjoj Bosni. HVO i ARBiH sukobili su se 11. januara u Gornjem Vakufu, gradu u kojem je živjelo oko 10.000 Hrvata i 14.000 Bošnjaka, uz oprečne izvještaje o tome kako su borbe počele i šta ih je izazvalo. HVO je imao oko 300 snaga u gradu i 2.000 u okolini, dok je ARBiH rasporedila nekoliko brigada svog 3. korpusa. Uspostavljena je linija fronta kroz centar grada. Artiljerija HVO-a pucala je sa položaja na brdima na jugoistoku na snage ARBiH u Gornjem Vakufu nakon što su odbijeni njihovi zahtjevi za predaju. Borbe su se vodile iu obližnjim selima, posebno u Duši gdje je od artiljerijske granate HVO-a poginulo 7 civila, među kojima troje djece. Ubrzo je dogovoren privremeni prekid vatre.

Kako se situacija smirivala u Gornjem Vakufu, sukob je eskalirao u Busovači, vojnom stožeru HVO-a u srednjoj Bosni. Dana 24. januara 1993. godine, ARBiH je upala iz zasjede i ubila dva vojnika HVO-a izvan grada u selu Kaćuni. Dana 26. januara, ARBiH je pogubila šest Hrvata i jednog srpskog civila u selu Dusina kod Zenice, sjeverno od Busovače. Sljedećeg dana snage HVO-a blokirale su sve puteve u srednjoj Bosni i tako zaustavile transport oružja u ARBiH. Nastavljene su intenzivne borbe na području Busovače, gdje je HVO napao dio grada Kadića Strana, u kojem su protjerani ili ubijeni brojni bošnjački civili, sve do potpisanog primirja 30. januara.

HVO je u svojoj Operativnoj zoni "Središnja Bosna" imao 8.750 ljudi. Treći korpus ARBiH, koji je bio baziran u srednjoj Bosni, izvijestio je da je u tom periodu imao otprilike 26.000 oficira i ljudi. Odnos 3:1 u srednjoj Bosni bio je rezultat ekspanzije bošnjačkih snaga tokom 1993, što se ogledalo u povećanom transferu oružja, prilivu izbjeglica iz Jajca, vojno sposobnih izbjeglica iz istočne Bosne i dolasku mudžahedina iz inostranstva. Početkom 1993. ARBiH je također imala prednost u naoružanju u odnosu na HVO središnju Bosnu. Time je ARBiH po prvi put omogućila ofanzivnu akciju velikih razmjera. Povećanje relativne moći bošnjačke strane dovelo je do promjene odnosa između Hrvata i Bošnjaka u srednjoj Bosni. Uprkos rastućim tenzijama, transfer oružja iz Hrvatske u BiH nastavljen je tokom marta i aprila.

#### Mirovni planovi 
Prije Vašingtonskog sporazuma, koji je okončao bošnjačko-hrvatski sukob, i Dejtonskog sporazuma, koji je okončao rat u BiH, bilo je nekoliko neuspjelih mirovnih planova za prekid rata. Prvi od njih bio je Vance–Owenov plan.  Početkom januara 1993. specijalni izaslanik UN-a Cyrus Vance i predstavnik EK Lord Owen započeli su pregovore o mirovnom prijedlogu sa liderima zaraćenih strana u BiH. Prijedlog, koji je postao poznat kao "Vance-Owenov mirovni plan", uključivao je podjelu BiH na deset poluautonomnih kantona i dobio je podršku UN-a. Predsjednik Republike Srpske Radovan Karadžić potpisao je plan 30. aprila. Međutim, Narodna skupština Republike Srpske ga je odbacila 6. maja, te isti uputila na referendum. Plan je odbacilo 96,79% birača, iako su posrednici referendum nazvali "prevarom".

Kasnije, između februara i oktobra 1994, Kontakt grupa (SAD, Rusija, Francuska, Ujedinjeno Kraljevstvo i Njemačka) ostvarila je stalan napredak ka sporazumnom rješavanju rata u Bosni i Hercegovini. To je bilo poznato kao plan Kontakt grupe, a na srpsku stranu izvršen je jak pritisak da prihvate plan, kada je Savezna Republika Jugoslavija uvela embargo na rijeku Drinu. On je također odbijen na referendumu održanom 28. augusta 1994.

Plan bi dao 49% Bosne i Hercegovine Republici Srpskoj, oko trećinu manje nego što su imali pod kontrolom u to vrijeme, međutim odbilo ga je 96,65% birača. Nakon referenduma, tadašnji predsjednik Republike Srpske Radovan Karadžić rekao je ''"Tražit ćemo još jednu kartu... Očekujemo novu konferenciju, nove mirovne pregovore."

U augustu 1997, bošnjačke povratnike u Jajce napali su gomile, uključujući miliciju HVO-a, na poticaj lokalnih političkih lidera, uključujući Darija Kordića, bivšeg potpredsjednika Herceg-Bosne. Pobjeglo je oko 500 Bošnjaka povratnika, podmetnut je požar u kućama, a jedan povratnik je poginuo. Visoki predstavnik 1998. smijenio je HDZ-ove tvrdolinijaše na funkcijama u Drvaru i Stocu koji su kočili povratak izbjeglica.

Dejtonski sporazum zahtijevao je odlazak svih stranih boraca iz Bosne i Hercegovine. Izetbegović je 1995. godine pozvao džihadiste da napuste zemlju, što je dovelo do njegove osude od strane drugih islamista. Francuski i britanski vojni obavještajci procjenjuju da je u BiH krajem 1995. ostalo čak 2.000 mudžahedina, dok su neke diplomate kazale da ih je ostalo duplo više. Dana 16. decembra došlo je do sukoba između mudžahedina i hrvatske policije na barikadi u blizini Žepča. U pucnjavi je ubijeno pet mudžahedina, a ranjena su dva hrvatska policajca. Godine 1996. SAD su izvršile pritisak na bošnjačko rukovodstvo da zatvori preostale veze sa islamističkim grupama i smijeni Hasana Čengića, koji je bio uključen u isporuku iranskog oružja u zemlju, sa mjesta zamjenika ministra odbrane.  Vijeće ministara BiH je 2007. oduzelo državljanstvo stotinama bivših mudžahedina.

Dejtonski sporazum također nije dao Hrvatima teritorijalnu jedinicu kojom bi mogli autonomno upravljati, a unutar Federacije BiH često su bili preglasani. Po njihovom mišljenju, institucionalna struktura stvorena dejtonom ih je marginalizirala. Oni su pozvali na stvaranje trećeg entiteta koji bi imao hrvatsku većinu, što je tadašnji visoki predstavnik Carlos Westendorp nazvao "neprihvatljivim" 1999.

Britanska televizija Channel 4 je 2000. emitovala prilog o snimcima Franje Tuđmana u kojima je navodno govorio o podjeli Bosne i Hercegovine sa Srbima nakon Dejtonskog sporazuma. Tvrdili su da im je tadašnji predsjednik Hrvatske Stjepan Mesić dao uvid u 17.000 transkripata. Mesić i njegov Ured negirali su da su dali bilo kakve transkripte britanskim novinarima i nazvali izvještaj "senzacionalističkom pričom koja nema veze s istinom". 

## Također pogledajte 
* Federacija Bosne i Hercegovine
* Republika Bosna i Hercegovina
* Hrvatska Republika Herceg-Bosna
* Hrvatska
* Rat u Bosni i Hercegovini
* Bošnjačko-hrvatski sukob
* Rat u Hrvatskoj
* Splitska deklaracija
* Dejtonski sporazum

## Napomene 
## Fusnote 
## Reference 
*
*
*
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
*
* 
*
*
* 
*
*
*
*
* 
* 
* 
* 
* 
* 

* 

Kategorija:Sporazumi Bosne i Hercegovine
Kategorija:Sporazumi Hrvatske
Vašingtonski sporazum
Vašingtonski sporazum
Kategorija:Rat u Hrvatskoj
Kategorija:Rat u Bosni i Hercegovini
Kategorija:Bošnjačko-hrvatski sukob
Kategorija:Sporazumi potpisani 1994.
Kategorija:Historija Beča
Kategorija:Historija Washingtona, D.C.
Kategorija:1994. u Austriji
Kategorija:1994. u Bosni i Hercegovini
Kategorija:1994. u Hrvatskoj
Kategorija:1994. u Sjedinjenim Američkim Državama
Kategorija:Odnosi Bosna i Hercegovina–Hrvatska
Kategorija:Politička historija Austrije
Kategorija:Politička historija Bosne i Hercegovine
Kategorija:Politička historija Hrvatske
Kategorija:Politička historija Sjedinjenih Američkih Država
Kategorija:Historija Federacije Bosne i Hercegovine