Razvojni poremećaj

**Poremećaji u razvoju** čine grupu psihijatrijskih stanja koja potiču iz djetinjstva i koja uključuju ozbiljna oštećenja u različitim oblastima. Postoji nekoliko načina upotrebe ovog izraza. Najuži koncept koristi se u kategoriji "Specifični poremećaji psihološkog razvoja" u ICD-10. U šire definicije uključen je ADHD, a termin koji se koristi je neurorazvojni poremećaji.

Mala djeca s poremećajima komunikacije možda uopće ne govore ili mogu imati ograničen rječnik za svoje godine. Neka djeca s poremećajima komunikacije imaju poteškoća u razumijevanju jednostavnih pravaca ili nisu u mogućnosti imenovati predmete. Većina djece s komunikacijskim poremećajima mogu govoriti kad pođu u školu, ali  i dalje imaju problema s komunikacijom.
Do normalnog razvoja dolazi interakciomcijom okolinskih i genetičkih uticaja. Teorije se razlikuju u dijelu koji svaki faktor mora učestvovti u normalnom razvoju, utičući na taj način na koji su abnormalnosti uzrokovane. U svojim radovima poredi razvojne poremećaje kod traumatizirane djece s odraslima s posttraumatskim stresnim poremećajem, povezujući ekstremni okolišni stres sa uzrokom razvojnih poteškoća.

U studiji iz 2017. testirano je svih 20.000 gena u oko 4.300 porodica sa djecom s rijetkim razvojnim poteškoćama u UK i Irskoj,  kako bi utvrdio da li te poteškoće imaju genetičku osnovu. Otkrili su 14 novih razvojnih poremećaja uzrokovanih spontanim genetičkim mutacijama koje nisu pronađene ni kod jednog roditelja (kao što je greška u genu CDK13). Procijenili su da se oko 1/300 djece rodi sa spontanim genetičkim mutacijama, povezanim s rijetkim razvojnim poremećajima.

## Tipovi
### Poremećaj iz autističnog spektra (ASD) 
#### Dijagnoza 
Prvi dijagnosticirani slučaj ASD objavio je 1943. američki psihijatar Leo Kanner. Širok je raspon slučajeva i težine ASD-a pa je vrlo teško otkriti prve znakove ASD-a. Dijagnoza ASD može se precizno postaviti prije nego dijete napuni tri godine, ali dijagnoza obično se ne potvrđuje sve dok dijete nešto starije. Dob dijagnoze može se kretati od devet mjeseci do 14 godina, a prosječna starost u SAD-u je četiri godine. U prosjeku se svaki slučaj ASD testira u tri različita dijagnostička centra prije nego što se potvrdi. Rano dijagnosticiranje poremećaja može umanjiti porodični stres, ubrzati upućivanje na posebne obrazovne programe i uticati na planiranje porodice. Pojava ASD-a kod jednog djeteta može povećati rizik da sljedeće dijete dobije ASD za 50 do 100 puta.

#### Abnormalnosti u mozgu 
Uzrok ASD-a još uvijek je neizvjestan. Ono što je poznato je da dijete sa ASD ima sveprisutan problem sa načinom na koji je mozak povezan. Utvrđeno je da su geni povezani sa receptorima za neurotransmitere (serotonin i gama-aminobuterna kiselina (GABA) i strukturnu kontrolu CNS-a (*HOX* geni) potencijalni ciljni geni koji utiču na ASD. Poremećaj iz autističkog spektra je poremećaj mnogih dijelova mozga. Strukturne promjene se primjećuju u kori koja kontrolira više funkcije, senzaciju, pokrete mišića i pamćenje. I u malom mozgu vide se strukturni nedostaci koji utiču na motorne i komunikacijske vještine. Ponekad je zahvaćen lijevi režanj mozga, što uzrokuje neuropsihološke simptome. Raspodjela bijele materije, nervnih vlakana koja povezuju različite dijelove mozga, je abnormalna. *Corpus calosum*, pojas nervnih vlakana koji povezuje lijevu i desnu hemisferu mozga, također je pogođen ASD-om. Studija je također otkrila da je 33% ljudi koji su patili od AgCC (ageneza žuljevitog tijela), stanja u kojem je djelotvorno ili potpuno odsutno to tijelo, imalo više ocjene od granične vrijednosti skrininga za autizam.

Mozak djeteta s ASD-om raste vrlo povećanom brzinom i gotovo je u potpunosti izrastao do 10. Godine, što može biti povezano sa socijalnim oštećenjima s kojima se susreće ASD.

#### Simptomi 
Simptomi ASD-a imaju širok raspon težine. Mogu se široko kategorizirati  ABA se fokusira na podučavanje prilagodljivom ponašanju poput socijalnih vještina, vještina igre ili komunikacijskih vještina i umanjenje problematičnog ponašanja poput samoozljeđivanja. To se postiže izradom specijaliziranog plana koji koristi tehnike bihevioralne terapije, poput pozitivnog ili negativnog potkrepljenja, kako bi se vremenom podstaknulo ili obeshrabrilo određeno ponašanje.

Radna terapija pomaže autističnoj djeci i odraslima da nauče svakodnevne vještine koje im pomažu u svakodnevnim zadacima, poput lične higijene i kretanja. Te se vještine zatim integriraju u njihov dom, školu i radno okruženje. Terapeuti će često pomagati pacijentima da nauče prilagoditi svoje okruženje svom nivou vještina. Ova vrsta terapije može pomoći autističnim osobama da se više angažiraju u svom okruženju. Radni terapeut će stvoriti plan zasnovan na pacijentovim potrebama i željama i surađivati s njima kako bi postigao postavljene ciljeve.

Govorna jezična terapija može pomoći osobama s autizmom koje trebaju razviti ili poboljšati komunikacijske vještine. Prema organizaciji *Autism Speaks*, „govorno-jezična terapija osmišljena je tako da koordinira mehaniku govora sa značenjem i društvenom upotrebom govora“. SLP će stvoriti plan koji će se fokusirati na ono što djetetu treba.

Terapija senzorne integracije pomaže osobama s autizmom da se prilagode različitim tipovima senzornih podražaja. Mnoga djeca s autizmom mogu biti preosjetljiva na određene podražaje, poput svjetla ili zvukova, zbog čega mogu pretjerano reagirati. Druga možda neće reagirati na određene podražaje, poput nekoga tko im se obrati. Mnoge varijante terapijskih aktivnosti uključuju oblik igre, kao što je korištenje ljuljački, igračaka i trampolina kako bi se pacijentima pomoglo senzornim podražajima. ADHD je dvostruko češći kod dječaka nego kod djevojčica, ali vidi se da je hiperaktivni/impulzivni tip češći kod dječaka, dok nepažljivi tip jednako pogađa oba spola.

#### Simptomi 
Simptomi ADHD-a uključuju nepažnju, impulzivnost i hiperaktivnost. Mnoga ponašanja koja su povezana sa ADHD-om uključuju lošu kontrolu nad postupcima, što rezultira ometajućim ponašanjem i akademskim problemima. Drugo područje na koje utiču ovi poremećaji je socijalno okruženje za osobu s tim poremećajem. Mnoga djeca koja imaju ovaj poremećaj pokazuju loše međuljudske odnose i bore se da se socijalno uklope sa svojim vršnjacima. Studija ponašanja ove djece može pokazati povijest drugih simptoma kao što su nerviranje, promjene raspoloženja, poremećaji spavanja i agresivnost.

#### Opcije liječenja 
Liječenje ADHD-a često uključuje kombinaciju psiholoških, bihevioralnih, farmaceutskih i obrazovnih savjeta i intervencija.

##### Bihevioralna terapija 
Sjednice savjetovanja, kognitivno-bihevioralne terapije (CBT), uvođenja promjena u okruženju u buci i vizuelne stimulacije neke su tehnike upravljanja ponašanjem. Ali uočeno je da je sama bihevioralna terapija manje efikasna od terapije samo stimulativnim lijekovima.

##### Terapija lijekovima 
Lijekovi koji se obično koriste u liječenju ADHD-a su prvenstveno stimulanti kao što su metilfenidat i lisdeksamfetamin i nestimulansi poput atomoksetina. Mogli bi izazvati nuspojave poput glavobolje, bolova u želucu, depresije i poremećaja spavanja.

SSRI antidepresivi mogu biti od pomoći i mogli bi pogoršati simptome ADHD-a.  Međutim, ADHD se često pogrešno dijagnosticira kao depresija, posebno kada nema hiperaktivnosti.

### Ostali poremećaji 
* Poteškoće u učenju
* Komunikacijski poremećaji
* Poremećaj koordinacije u razvoju
* Genetiki poremećaj, kao pto su Downov ili Williamsov sindrom
* Tik poremećaj, kao što je Touretteov sindrom

## Također pogledajte
* Poremećaj slušne obrade
* Disgrafija
* Intelektualna invalidnost

## Reference 
## Vanjski linkovi
Kategorija:Razvojna psihologija
Kategorija:Razvojna neuronauka
Kategorija:Razvojne poteškoće
Kategorija:Psihijatrijska dijagnoza
Kategorija:Specijalno obrazovanje
Kategorija:Ponašanje
Kategorija:Etologija