Historija abortusa

[thumb|250px| Indirektni [oglasi za usluge abortusa, poput ovih u časopisu *The Sun*, 1842, bili su uobičajeni tokom Viktorijanskog doba. U to vrijeme, abortus je bio ilegalan u New Yorku.]]
Praksa izazvanog abortusa— namjerni prekid trudnoća— poznata je od davnih vremena. Korišteni su različiti metodi za izvođenje ili pokušaj abortusa, uključujući davanje abortivnih biljaka, upotrebu naoštrenih predmeta, primjenu abdominalnog pritiska i druge tehnike. Termin "abortus", ili preciznije "spontani abortus", ponekad se koristi za prirodno nastalo stanje koje prekida trudnoću, odnosno za ono što se popularno naziva "pobačaj". Ali u daljem tekstu termin "abortus" će se uvijek odnositi na izazvani abortus.

Zakoni o abortusu i njihova primjena su varirali kroz različite ere. U većem dijelu zapadnog svijeta tokom 20. stoljeća, pokreti za pravo na abortus su uspjeli u ukidanju zabrana abortusa. Iako abortus ostaje legalan u većem dijelu Zapada, ovu zakonitost redovno osporavaju grupe protiv abortusa. Sovjetski Savez pod Vladimirom Lenjinom  bio je prva moderna zemlja koja je legalizirala inducirani abortus. U dvadesetom stoljeću Kina je koristila inducirani abortus kao dio kampanje kontracepcije "politike jednog djeteta" u nastojanju da uspori rast stanovništva.

## Predmoderna era
[thumb|250px|[Bareljef u Angkor Watu, (ok 1150.), prikazuje demona koji vrši abortus nad ženom koja je poslana u podzemni svijet]]
Vedski (etnička grupa Vedi) i "smrtni" zakoni Indije odražavali su brigu o očuvanju muškog potomstva triju viših kasti; a vjerski sudovi su nametali različite pokore ženi ili ekskomunikaciju za svećenika koji je izvršio abortus. Dio epa *Ramayana* opisuje abortus koji su izvršili brijači-hirurzi. Jedini dokaz o smrtnoj kazni koja je propisana za abortus u drevnim zakonima nalazi se u Asirijskom zakonu, u Zakoniku Asirije, oko 1075. prije nove ere; i ovo se nameće samo ženi koja izvrši abortus protiv volje svog muža. Prvi zabilježeni dokaz o izazvanom abortusu potiče iz egipatskog Ebersovog papirusa iz 1550. prije nove ere.
Mnogi metodi korišteni u ranim kulturama bile su nehirurški. Fizičke aktivnosti poput napornog fizičkog rada, penjanja, veslanja, dizanja tegova ili ronjenja bile su uobičajena tehnika. Druge su uključivale upotrebu iritirajućeg lišća, post, puštanje krvi, izlijevanje vruće vode na trbuh i ležanje na zagrijanoj kokosovoj ljusci. U gotovo svim kulturama, tehnike abortusa su se razvijale kroz posmatranje, prilagođavanje akušerskih metoda i transkulturaciju. Fizička sredstva za izazivanje pobačaja, uključujući nanošenje tjelesnih povreda, vježbanje i zatezanje pojasa, često su se koristila sve do ranog modernog perioda među Engleskinjama.

Arheološka otkrića ukazuju na rane pokušaje vađenja fetusa; međutim, ne vjeruje se da su takvi metodi bili uobičajeni, s obzirom na rijetkost s kojom se spominju u drevnim medicinskim tekstovima.

Jedan sanskritski tekst iz 8. stoljeća upućuje žene koje žele izazvati abortus da sjede iznad lonca s parom ili dinstanim lukom. Kipovi Bodisatve Džiza, podignuti u spomen na abortus, spontani pobačaj, mrtvorođenče ili smrt u ranom djetinjstvu, počeli su se pojavljivati barem 1710. u hramu u Jokohami (vidi religija i abortus).

Domorodački Maori, narod Novog Zelanda prije kolonizacije prekidali su trudnoće lijekovima koji izazivaju pobačaj, ceremonijalnim metodima i opasivanjem trbuha restriktivnim kaišem. Drugi izvor tvrdi da Maori nisu praktikovali abortus iz straha od Makutua, ali su pokušali abortus putem umjetne indukcije prijevremenog porođaja.

### Grčko-rimski svijet
[thumb|right|180px|[[[Cirene, Libija|Cirenski novčić sa slikom *Silfium*, kontracepcijske biljke, ali je mogla biti i abortivno sredstvo]]
Velik dio onoga što se zna o metodama i praksi abortusa u Grčkoj i Rimskoj historiji potiče iz ranih klasičnih tekstova. Abortus, kao ginekološki postupak, prvenstveno je bio u domenu žena koje su bile ili babice ili dobro informisani laici. U svom djelu *Teetetus*, Platon spominje sposobnost babice da izazove abortus u ranim fazama trudnoće. Smatra se malo vjerovatnim da je abortus bio kažnjavan u staroj Grčkoj.
Plinije Stariji (23.–79.) navodio je rafinirano ulje rute kao snažno abortivno sredstvo. Serenus Sammonicus je pisao o mješavini koja se sastojala od rute, jaja i kopra. Soranus, Dioskorid i Oribasius su također detaljno opisali ovu primjenu biljke. Moderne naučne studije potvrdile su da ruta zaista sadrži tri abortivna spoja.
*Aristolochia*, biljka koja se koristila za olakšavanje porođaja, također se koristila za izazivanje pobačaja. Galen ju je uključio u formulu napitka u djelu "de Antidotis", dok je Dioskorid rekao da se može uzimati oralno ili u obliku vaginskog pesara, koji također sadrže i crni biber i mirta.

Grčki dramski pisac Aristofan primijetio je abortivno svojstvo penirojala 421. prije nove ere, kroz humorističnu referencu u svojoj komediji, *Mir.* Ostali spisi koji mu se pripisuju opisuju instrumente napravljene za širenje grlića materice i kiretažu unutar maternice.

Soran iz 2. stoljeća, propisivao je diuretike, emenagogije, klistire, post i puštanje krvi, kao sigurne metode abortusa, iako je savjetovao protiv upotrebe oštrih instrumenata za izazivanje pobačaja zbog rizika od perforacija organa. Također je savjetovao ženama koje žele prekinuti trudnoću da se bave energičnim hodanjem, nošenjem teških predmeta, jahanjem životinja i skakanjem, tako da ženine pete dodiruju stražnjicu sa svakim skokom, što je opisao kao "Lakedemonski skok". Također je ponudio niz recepata za biljne kupke, masaže i pesarije.
Tertulijan, teolog iz 2. i 3. stoljeća kršćanski teolog, opisao je hirurške instrumente koji su korišteni u postupku sličnom modernoj dilataciji i evakuaciji. Jedan alat imao je "lijepo podešen fleksibilni okvir" koji se koristio za dilataciju, "prstenastu oštricu" koja se koristila za kiretažu i "tupu ili prekrivenu kuku" koja se koristila za ekstrakciju. Drugi je bio "bakrena igla ili šiljak". Vlasništvo nad takvim predmetima pripisao je Hipokratu, Asklepijadu, Erasistratu, Herofilu i Soranu.

Aul Kornelije Celz, rimski enciklopedist iz 1. stoljeća nove ere, ponudio je izuzetno detaljan opis postupka vađenja već mrtvog fetusa u svom jedinom sačuvanom djelu, *De Medicina*. U 9. knjizi djela „Opovrgavanje svih jeresi“, Hipolit Rimski, još jedan kršćanski teolog iz 3. stoljeća, pisao je o ženama koje su se čvrsto vezale oko struka kako bi „izbacile ono što se začelo“.

### Prirodni abortifacijensi
[thumb|right|240px|Umjetnički prikaz iz [iluminirani rukopis|iluminiranog rukopisa iz 13. stoljeća prikazuje travara koji priprema mješavinu koja sadrži mentu (*Mentha pulegium*) za ženu.]]
Botanički preparati za koje se smatra da imaju abortivna svojstva bili su uobičajeni u klasičnoj literaturi i narodnoj medicini. Međutim, takvi narodni lijekovi su se razlikovali po efikasnosti i nisu bili bez rizika od neželjenih efekata. Neke od biljaka koje su se ponekad koristile za prekid trudnoće su otrovne.

Popis biljaka koje uzrokuju pobačaj dat je u "Macer Floridus De viribus herbarum" iz 11. stoljeća, napisanom u obliku pjesme, čije se autorstvo neispravno pripisuje Emiliju Maceru. Među njima su bili ruta, italijanska mačja trava, čubar, kadulja, *Saponaria*, *Cyperus*, bijeli i crni kukurijek i *Mentha pulegium*.
Kolonijalnim Amerikancima je savjetovano da koriste pažljiva mjerenja u receptu koji je napisao Benjamin Franklin za abortivno sredstvo. Recept je koristio kao primjer u knjizi koju je objavio kako bi podučavao matematiku i mnoge korisne vještine, a recept naziva rješenjem za "nesreću" neželjene trudnoće za "neudate žene". Franklin je slijedio tradiciju koja je postojala u Engleskoj i Evropi.

*Kraljevski američki dispanzer* iz 1898. preporučio je mješavinu pivskog kvasca i čaja od peniroyala kao "sigurno i pouzdano sredstvo za neuspjeh". Poznato je da *Pennyroyal* uzrokuje komplikacije kada se koristi kao abortivno sredstvo. 1978. trudnica iz Colorada umrla je nakon što je konzumirala dvije pune kašike pennyroyalskog eteričnog ulja za koje se zna da je toksično. U 1994. trudnica, nesvjesna vanmaterične trudnoće kojoj je bila potrebna hitna medicinska pomoć, popila je čaj koji je sadržavao koncentrat ekstrakta bijelog luka, kako bi izazvala pobačaj bez medicinske pomoći. Kasnije je umrla od posljedica neliječene vanmaterične trudnoće, zamijenivši simptome za djelovanje abortivnog sredstva.

Hiljadama godina, vratić se uzimao u ranoj trudnoći za obnavljanje menstruacije. Prvi put je dokumentovana kao emenagog u djelu Svete Hildegarde od Bingena *De simplicis medicinae*.

### Stavovi prema abortusu
Stoici su vjerovali da je fetus biljne prirode, a ne životinjske sve do trenutka rođenja, kada konačno udahne zrak. Stoga su smatrali abortus moralno prihvatljivim.

Aristotel je napisao da će "granica između zakonitog i nezakonitog abortusa biti označena činjenicom da osoba ima osjećaj i da je živa". Prije nego što je došlo do te tačke, Aristotel nije smatrao abortus ubistvom nečeg ljudskog. Aristotel je smatrao da embrion dobija ljudsku dušu sa 40 dana ako je muškog i 90 dana ako je ženskog spola; prije toga, imao je biljne i životinjske duše.

Zakletva, koja se pripisuje Hipokratu, zabranjivala je upotrebu pesara za izazivanje pobačaja. Moderna istraživanja sugeriraju da su pesari bili zabranjeni jer se navodi da uzrokuju vaginske čireve. Ovu specifičnu zabranu neki medicinski stručnjaci tumače kao zabranu abortusa u širem smislu nego što je to slučaj s pesarom.

Jedno takvo tumačenje dao je Skribonius Largus, rimski medicinski pisac: "Hipokrat, koji je osnovao našu profesiju, postavio je temelje naše discipline zakletvom u kojoj je zabranjeno davanje trudnici vrste lijeka koji izbacuje embrij ili fetus." Drugi medicinski stručnjaci se ne slažu, vjerujući da je Hipokrat nastojao obeshrabriti ljekare da isprobavaju opasne metode abortusa. To bi moglo biti potvrđeno činjenicom da je zakletva prvobitno zabranjivala i *hirurgiju* (u to vrijeme je bila mnogo opasnija, a hirurzi su bili zasebna profesija od ljekara).

Hipokratova zakletva, a druga strana, njegova vlastita. Soran je preporučivao abortus u slučajevima zdravstvenih komplikacija kao i emocionalne nezrelosti, te je dao detaljne prijedloge u svom djelu *Ginekologija*.

U Rimskoj Republici i Principatu, abortus je kažnjavan samo kada je kršio pravo oca da donosi odluke o odgoju svog potomstva. Stoici nisu fetus smatrali osobom, a Rimljani nisu kažnjavali abortus kao ubistvo. Nakon razvoda braka, trudnica je mogla odabrati abortus na osnovu stava da je "embrij formirao dio majčinih organa"." Iako je abortus u Rimskom carstvu, oko 211. nove ere bio općeprihvaćen, carevi Septimije Sever i Karakala zabranili su abortus kao kršenje roditeljskih prava; kazna je bila privremeno progonstvo.

Pravna kompilacija iz 3. stoljeća *Pauli sententiae* (koja se pripisuje Juliju Paulusu) pisala je: "Oni koji daju abortivno sredstvo ili ljubavni napitak, a ne čine to prijevarno, ipak, [jer] time daju loš primjer, 'humiliores' će biti prognani u rudnik, a 'honestiores' će biti prognani na otok nakon što izgube (dio) svoje imovine, a ako zbog toga žena ili muškarac poginu, onda će oni [Pharr: davatelj] dobiti smrtnu kaznu." Paulus razlikuje kazne za više i niže klase (*honestiores* i *humiliores*), ali čini se da se više odnosi na ubistvo žene koja uzima abortivno sredstvo nego na ubistvo samog fetusa.
Rimski pravnik Ulpian je u *Digestu* napisao: "Nerođeno dijete se smatra rođenim, ukoliko se radi o njegovoj dobiti", što znači da je u Rimsko nasljedno pravo posthumno dijete imalo pravo na isti dio imovine svog preminulog oca kao i djeca rođena prije njegove smrti. Abortus se nastavio praktikovati "sa malo ili nimalo osjećaja srama".

#### Kršćanstvo
Egzodus 21:22 opisuje situaciju u kojoj se dva muškarca svađaju i ozljeđuju trudnu ženu, uzrokujući da njeno nerođeno dijete napusti maternicu. Masoretski tekst koristi hebrejski izraz "veyats'u yeladeha" (וְיָצְאוּ יְלָדֶיהָ) odnositi se na izlazak djeteta; različite engleske verzije prevode ovaj termin ili kao "prijevremeni porođaj" ili kao "pobačaj". Španski prijevod koji je objavilo Sociedad Biblica Catolica Internacional (SOBICAIN) koristi termin "aborto", što jasno ukazuje na smrt fetusa. Ako ne uslijedi dodatna šteta, počinitelj mora platiti kaznu. Samo ako postoji dodatna šteta, taj mora biti kažnjen jednakom štetom (tj. oko za oko). Komentatori, kao što je bio  Bruce Waltke, predstavili su ovaj stih kao dokaz da Bog ne cijeni fetus kao ljudsko biće i/ili dokaz da fetus nema dušu. C. Everett Koop nije se složio s ovim tumačenjem.

Još jedan odlomak iz Starog zavjeta koji je korišten za argumentiranje o božanskom odobrenju abortusa su Brojevi 5:11-31, koji opisuju iskušenje nevjerne žene. Ako muškarac sumnja u vjernost svoje žene, odveo bi je pred velikog svećenika. Svećenik bi napravio tekućinu koju bi žena trebala piti, napravljenu od vode i "prašine s poda šatora". Ako je bila nevjerna, "njen trbuh će se oteknuti i maternica će pobaciti, i ona će postati prokletstvo". Ako je bila nevina, piće nije imalo nikakvog učinka.

Ranokršćansko djelo pod nazivom Didahe (prije 100. nove ere) kaže: "ne ubijajte dijete pobačajem niti ubijajte novorođenče." Tertulijan, teolog iz 2. i 3. stoljeća kršćanstva, tvrdio je da se abortus treba izvoditi samo u slučajevima u kojima bi abnormalni položaj fetusa u maternici ugrozio život trudnice. Sveti Augustin, u *Enchiridion*, usput spominje hirurške zahvate koji se izvode radi uklanjanja fetusa koji su umrli u maternici.

Sveti Augustin je vjerovao da je abortus "fetusa animatusa", fetusa s ljudskim udovima i oblikom, ubistvo. Međutim, njegova uvjerenja o abortusu u ranijoj fazi bila su slična Aristotelovim, iako nije mogao ni poreći ni potvrditi da li će takvi djelomično formirani fetusi biti uskrsnuti kao potpuni ljudi u vrijeme Drugog dolaska.
* „Ko je tu ko nije sklon misliti da neformirani pobačaji propadaju, poput sjemena koje nikada nije oplodilo?“

„Leges Henrici Primi“, napisan oko 1115, propisuje odštetu za ženu ili njene rođake ako druga osoba uzrokuje njen spontani pobačaj, te propisuje pokoru (tri godine ako se pobačaj dogodi prije spontanog pobačaja, sedam godina nakon spontanog pobačaja) ako trudnica prekine trudnoću; ova potonja kazna primjenjivala se samo na žene čiji je pobačaj rezultat želje da se sakrije nedozvoljeni seks. "Ubrzanje", termin koji se često koristi naizmjenično s "udisanjem duše" ili "animacijom", povezivao se s prvim pokretom fetusa u maternici. Ovaj pokret žene obično osjećaju negdje između trećeg i petog mjeseca trudnoće. Babice koje su obavljale abortuse optužene su za vještičarenje u djelu *Malleus Maleficarum* (*Čekić vještica*), objavljenom 1487. kao priručnik za lov na vještice u Njemačkoj.

U 1591., Papa Grgur XIV objavio je nove propise u apostolskoj konstituciji *Sedes Apostolica * (published on 31 May 1591), limiting the punishments to abortion of a "formed" fetus: "Kada abortus nije bio ni 'pitanje ubistva ni živog fetusa', Grgur je smatrao da je 'korisnije' vratiti se blažim kaznama [za rani abortus] svetih kanona i profanih zakona: oni koji pobace *inanimatus* [bezdušno] neće biti krivi za pravo ubistvo jer nisu ubili ljudsko biće u stvarnosti; klerici uključeni u abortuse počinit će smrtni grijeh, ali neće biti kažnjeni zbog nepravilnost". Nakon 1591, Grgurov „Sedes apostolica“ „ostao je na snazi gotovo tri stoljeća, a revidirao ga je tek 1869. Pije IX“.
 
Svojom bulom iz 1869. „Apostolicae Sedis moderationi“, papa Pije IX poništio je izuzetak Grgura XIV o još neoživljenom fetusu u vezi s duhovnom kaznom ekskomunikacije. Od tada se ova kazna automatski nametala abortusom u bilo kojoj fazi trudnoće.

Sada se Rimokatolička i Istočna pravoslavna crkva protive abortusu od začeća.

## Moderno doba
### Kriminalizacija
[thumb|right|220px|"Opomena protiv abortusa". [Japanski Ukiyo-e drvorez]] iz kasnog 19. stoljeća
Medicina 19. stoljeća svjedočila je ogromnom napretku u područjima hirurgije, anestezije i sanitacija. Društveni stavovi prema abortusu promijenili su se u kontekstu reakcije na pokret za ženska prava. Abortus je ranije bio široko prakticiran i legalan prema običajnom pravu u ranoj trudnoći (do ubrzavanja), i tek u 19. stoljeću svijet engleskog govornog područja donio je zakone protiv abortusa u svim fazama trudnoće.
Brojni faktori su doprinijeli ovoj promjeni mišljenja o abortusu početkom 19. stoljeća. U [Sjedinjenim Američkim Državama[[, gdje su ljekari bili vodeći zagovornici zakona o kriminalizaciji abortusa, neki od njih su tvrdili da napredak u medicinskom znanju pokazuje da ubrzavanje trudnoće nije ni više ni manje ključno u procesu trudnoće od bilo kojeg drugog koraka, te stoga, ako se neko protivi abortusu nakon ubrzavanja trudnoće, trebao bi se protiviti i prije ubrzavanja.

Praktični razlozi su također utjecali na medicinsku oblast da nametne [zakon o abortusu|zakone protiv abortusa. Prvo, pružatelji usluga abortusa su obično bili neobučeni i nisu bili članovi medicinskih društava. U doba kada su vodeći doktori u zemlji pokušavali standardizirati medicinsku profesiju, ovi "neredovni" pacijenti smatrani su smetnjom za javno zdravlje. "Neredovne" osobe nisu bile popularne ni u formalnijoj medicinskoj profesiji jer su predstavljale konkurenciju, i to često jeftinu konkurenciju. Iako je kampanja ljekara protiv abortusa započela početkom 19. stoljeća, u Sjedinjenim Državama se malo toga promijenilo sve do nakon Američkog građanskog rata.

Engleski zakon o abortusu prvi put je kodificiran u zakonodavstvu prema članovima 1 i 2 Zakona o zlonamjernom pucanju ili ubadanju iz 1803.. prijedlog zakona predložio je vrhovni sudija Engleske i Walesa, Edward Law, 1. baron Ellenborougha kako bi razjasnio zakon koji se odnosi na abortus i bio je prvi zakon koji ga je eksplicitno zabranio. Zakon je propisivao da je krivično djelo za bilo koju osobu izvršiti ili izazvati abortus. Kazna za izvršenje ili pokušaj izvršenja abortusa nakon ubrzavanja bila je smrtna kazna (član 1), a u suprotnom je bila deportacija u trajanju od četrnaest godina (član 2). U Sjedinjenim Američkim Državama 19. stoljeća, abortus je bio slabo reguliran, u tradiciji engleskog običajnog prava, abortusi prije ubrzavanja smatrani su najviše prekršajem. Pokazalo se da je ove slučajeve teško procesuirati jer je svjedočenje majke obično bilo jedino sredstvo da se utvrdi kada je došlo do ubrzavanja.

Zakon je izmijenjen 1828. i 1837. – potonji je uklonio razliku između žena koje su brzo zatrudnjele (kasna trudnoća) i onih koje to nisu. Također je ukinuo smrtnu, kao moguću kaznu. U drugoj polovini 19. stoljeća abortus je postao sve kažnjiviji. Jedan pisac je to opravdao tvrdnjom da se broj abortusa među udatim ženama znatno povećao 1840. Zakon o krivičnim djelima protiv ličnosti iz 1861. godine stvorio je novo pripremno krivično djelo nabavke otrova ili instrumenata s namjerom izazivanja abortusa. Međutim, tokom 1860-ih usluge abortusa bile su dostupne u New Yorku, New Orleansu, Cincinnatiju, Louisvilleu, Clevelandu, Chicagu i Indianapolisu; s procjenama da je na svaka četiri živorođena djeteta dolazio jedan abortus.

Zakoni protiv abortusa počeli su se pojavljivati u Sjedinjenim Državama od 1820-ih. Zakon Connecticuta iz 1821. bio je usmjeren protiv apotekara koji su prodavali otrove ženama u svrhu abortusa, a New Yorku je abortuse nakon ubrzavanja trudnoće proglasio krivičnim djelom, a abortuse prije ubrzavanja trudnoće prekršajem, 1829. Kriminalizacija se ubrzala od kasnih 1860-ih, naporima zabrinutih zakonodavaca, ljekara i Američkog medicinskog udruženja. U 1873, Comstockov zakon zabranjivao je bilo kakve metode proizvodnje ili objavljivanja informacija koje se odnose na nabavku abortusa, sprečavanja začeća i prevenciju veneričnih bolesti, čak i studentima medicine. Do 1909, kazna za kršenje ovih zakona postala je novčana kazna od 5.000 dolara i do pet godina zatvora. Od 1910, gotovo svaka država imala je zakone protiv abortusa; oni su u najboljem slučaju bili neravnomjerno primjenjivani.

Ograničenja abortusa nisu nova, ali su se povećala i proširila na mjesta gdje ih prije nije bilo. Danas je došlo do povećanja broja zakona koji ograničavaju njegu u vezi s abortusom na više načina nego što je to ranije bio slučaj, a postoji i trend prema zakonima i zakonodavstvu koji ograničavaju abortus. Negativno uokviravanje abortusa doprinijelo je današnjem trendu ka anti-abortusnom zakonodavstvu. Bitka protiv abortusa u Sjedinjenim Državama može se uglavnom posmatrati kao bitka suprotstavljenih ideologija. Razlog zašto se ove usluge ne nude proizlazi iz činjenice da mnoge institucije koje zapošljavaju ove ginekologe imaju politike protiv izvođenja abortusa ili prekida trudnoće, što nameće previše zakonskih propisa koji se odnose na njegu vezanu za abortus. Formulacija abortusa kao oblika planiranja porodice za udate žene postala je "zamisliva" jer su se i medicinski i nemedicinski praktičari složili oko relativne sigurnosti postupka. Druge cijene koje su, prema izvještajima, naplaćivali pružatelji usluga abortusa u 19. stoljeću bile su mnogo veće. U Britaniji je to moglo koštati od 10 do 50 gvineja, ili 5% godišnjeg dohotka domaćinstva niže srednje klase.

Dr. Evelyn Fisher Midland je pisao o tome kako su žene koje su živjele u rudarskom gradu u Walesu tokom 1920-ih koristile svijeće namijenjene za rimokatoličke ceremonije kako bi proširile grlić maternice u nastojanju da samoizazivaju pobačaj. Kaže se da su žene jevrejskog porijekla u Donjem East Sideu, Manhattanu, prenijele drevni indijski običaj sjedenja iznad lonca s parom u rano 20. stoljeće. Ali drugi su rekli da su u 19. stoljeću rani abortusi u higijenskim uslovima u kojima su babice obično radile bili relativno sigurni. Osim toga, neki autori su pisali da je, uprkos poboljšanim medicinskim procedurama, period od 1930-ih do legalizacije također obilježen revnosnijim provođenjem zakona protiv abortusa, a istovremeno i sve većom kontrolom pružatelja usluga abortusa od strane organiziranog kriminala.

### Oglašavanje abortivnih sredstava i usluga abortusa
[thumb|right| Sugestivna reklama za upotrebu [Beechamove pilule|Beechamovih pilula kao abortivnog sredstva. Tekst na dnu navodi da pilule "pomažu prirodi u njenim čudesnim funkcijama".]]
Uprkos zabranama donesenim s obje strane Atlantskog okeana, pristup abortusu se nastavio, kao što bi sugeriralo prikriveno oglašavanje usluga abortusa, uređaja za izazivanje abortusa i abortivnih lijekova u Viktorijansko doba. Očigledni štampani oglasi ove prirode pronađeni su u Sjedinjenim Američkim Državama, Ujedinjenom Kraljevstvu, Autorica u
*British Medical Journal* koja je 1868. odgovorila na oglase u novinama koji su nudili pomoć ženama koje su bile "privremeno neraspoložene" otkrila je da je više od polovine njih zapravo promoviralo abortus. i lunarne pilule "Madame Drunetteine". Beecham's expenditure on advertising went from £22,000 to £95,000 in the 1880s. U reklami iz 1897. u izdanju „Christian Herald“ za Dijamantski jubilej kraljice Viktorije pisalo je: „Vrijedi gvineju po kutiji. Beechamove pilule za sve žučne i nervne poremećaje kao što su mučnina, glavobolja, zatvor, slab želudac, oštećena probava, poremećaj jetre i ženske bolesti. Prodaja sada iznosi šest miliona kutija godišnje.“ Tekst je štampan pored slike mlade žene na plaži i imao je natpis „Šta govore divlji talasi? Isprobajte Beechamove pilule.“

[thumb|left|200px|""Žena koja vrši abortus". [Madame Restell je prikazana kao negativka u primjerku *National Police Gazette* iz 1847.]]
"Biseri zdravlja starog dr. Gordona", koje je proizvela farmaceutska kompanija u Montrealu, "liječe sve supresije i nepravilnosti" ako se "koriste mjesečno"". Međutim, nekoliko reklama je eksplicitno upozoravalo na upotrebu njihovog proizvoda od strane žena koje su trudne ili je navodilo pobačaj kao neizbježnu nuspojavu. Tekst za "Dr. Peter's French Renovating Pills" savjetovao je: "..trudnice ih ne bi trebale koristiti, jer neizbježno izazivaju pobačaj..", a i "Dr. Monroe's French Periodical Pills" i "Dr. Melveau's Portuguese Female Pills" su "sigurno izazvale pobačaj".

Sredinom 1930-ih, abortivni lijekovi su se u Sjedinjenim Državama prodavali ženama od strane raznih kompanija pod raznim nazivima kao što su Molex Pills i Cote Pills. Budući da su kontracepcijska sredstva i abortivni lijekovi u to vrijeme bili ilegalni za prodaju, nuđeni su ženama koje su "odgodile porođaj". Preporučena doza je bila sedam zrna ergotina dnevno. Ove pilule su uglavnom sadržavale sastojke poput ergotina, aloje i crnog kukurijeka. Učinkovitost i sigurnost ovih pilula nisu poznate. 1940. FTC (Federalna trgovinska komisija) smatrali su ih nesigurnim i neefikasnim te su zahtijevali da te kompanije prestanu prodavati ove proizvode.

Poznati primjer stručnjakinje za abortuse iz viktorijanskog doba bila je Madame Restell, ili Ann Lohman, koja je tokom četrdeset godina ilegalno pružala i hirurške abortuse i abortivne tablete na sjeveru Sjedinjenih Država. Svoj posao je započela u New Yorku tokom 1830-ih, a do 1840-ih proširila se i na franšize u Bostonu i Philadelphiji. Procjenjuje se da su do 1870. njeni godišnji troškovi samo na oglašavanje iznosili 60.000 dolara.

thumb|200px|right|"Reklamni tekst dr. Millera za ženske mjesečne praškove" ponovno objavljen u članku iz 1858. u kojem se osuđuje takvo oglašavanje.

Jedan oglas za Restellove medicinske usluge, objavljen u *New York Sun*, obećavao je da ona može ponuditi "najstrožu povjerljivost u vezi s tegobama vezanim za ženski organizam" i da je njeno "iskustvo i znanje u liječenju slučajeva ženske nepravilnosti takvo da je potrebno samo nekoliko dana da se postigne savršeno izlječenje". U drugom pismu, upućenom udatim ženama, postavljeno je pitanje: "Je li onda poželjno da roditelji proširuju svoje porodice, bez obzira na posljedice po njih same ili dobrobit njihove djece, kada je jednostavan, lak, zdrav i siguran lijek pod našom kontrolom?" Reklame za "Ženske mjesečne regulirajuće pilule" koje je također prodavala obećavale su da će riješiti "sve slučajeve supresije, neredovnosti ili prestanka menstruacije, ma koliko uporni bili". U ovom periodu je također došlo do značajne promjene u broju onih koji su podvrgavali abortus. Prije početka 19. stoljeća, većinu abortusa su tražile neudate žene koje su zatrudnjele van braka. Međutim, od 54 slučaja abortusa objavljenih u američkim medicinskim časopisima između 1839. i 1880, više od polovine su tražile udate žene, a od udatih žena preko 60% je već imalo barem jedno dijete. U eri nakon Građanskog rata, veliki dio krivice pripisan je rastućem Pokretu za ženska prava.

Mnoge feministkinje tog doba bile su protiv abortusa. U knjizi *Revolucija*', koju su vodile Elizabeth Cady Stanton i Susan B. Anthony, anonimna saradnica potpisana sa "A" pisala je 1869. o toj temi, tvrdeći da umjesto pukog pokušaja donošenja zakona protiv abortusa, mora se riješiti i korijenski uzrok. Samo donošenje zakona protiv abortusa, kako je navela autorica, "bilo bi samo košenje vrha štetnog korova, dok korijen ostaje. [..] Bez obzira na motiv, ljubav prema lagodnosti ili želju da se nerođeni nevini spase od patnje, žena je strašno kriva koja počini djelo. To će opteretiti njenu savjest u životu, opteretiće njenu dušu u smrti; Ali oh! tri puta je krivlji onaj koji ju je doveo do očaja koji ju je natjerao na zločin." Za mnoge feministkinje ovog doba, abortus se smatrao nepoželjnom nužnošću koju su ženama nametnuli nepromišljeni muškarci. Čak je i krilo feminističkog pokreta koje se bavilo "slobodnom ljubavlju" odbilo zagovarati abortus i tretiralo je praksu kao primjer užasnih krajnosti do kojih moderni brak dovodi žene. Silovanje u braku i zavođenje neudatih žena bile su društvene bolesti za koje su feministkinje vjerovale da uzrokuju potrebu za abortusom, jer muškarci nisu poštovali pravo žena na apstinenciju.

### Kampanja za reformu zakona o abortusu
Pokret za liberalizaciju zakona o abortusu pojavio se 1920-ih i 30-ih kao dio rastućeg feminističkog aktivizma koji je već rezultirao pobjedama u oblasti kontrole rađanja. Aktivistkinje, uključujući Marie Stopes u Engleskoj i Margaret Sanger u SAD-u, uspjele su da ovo pitanje iznesu na vidjelo, te su osnovane klinike za kontracepciju koje su nudile savjete o planiranju porodice i kontracepcijske metode ženama u potrebi.

Godine 1929, u Britaniji je usvojen Zakon o očuvanju života dojenčadi, kojim je izmijenjen zakon (Zakon o prekršajima protiv osobe iz 1861.) tako da abortus izvršen u dobroj vjeri, isključivo s ciljem očuvanja života majke, ne bi bio prekršaj.

Stella Browne bila je vodeći zagovornik kontracepcije, koji se sve više počeo baviti spornijim pitanjem abortusa 1930-ih. Browneovina uvjerenja bila su pod jakim uticajem rada Havelocka Ellisa, Edwarda Carpentera i drugih seksologa. Došla je do čvrstog uvjerenja da zaposlene žene trebaju imati izbor da zatrudne i da prekinu trudnoću dok rade u užasnim okolnostima koje okružuju trudnicu koja je i dalje morala obavljati teške fizičke poslove tokom trudnoće. U ovom slučaju, tvrdila je da bi ljekari trebali davati besplatne informacije o kontracepciji ženama koje žele da znaju o tome. To bi ženama dalo kontrolu nad vlastitim okolnostima i omogućilo im da odluče žele li biti majke ili ne.
Krajem 1920-ih, Browne je započela turneju predavanja po Engleskoj, pružajući informacije o svojim uvjerenjima o potrebi dostupnosti informacija o kontracepciji za žene, zdravstvenim problemima žena, problemima vezanim za pubertet i seksualno obrazovanje te visokoj stopi morbiditeta majki, između ostalih tema.

Ostale istaknute feministkinje, uključujući Fridu Laski, Doru Russell, Joanu Malleson i Janet Chance, počele su se zalagati za ovaj cilj – cilj je dramatično prodro u glavni tok u julu 1932. kada je vijeće Britanskog medicinskog udruženja formiralo odbor za raspravu o izmjenama zakona o abortusu. U svojoj prvoj godini ALRA je regrutovala 35 članova, a do 1939. imala je skoro 400 članova. Ovaj sudski slučaj postavio je presedan da doktori ne mogu biti krivično gonjeni zbog izvođenja abortusa u slučajevima gdje bi trudnoća vjerovatno uzrokovala "mentalni i fizički slom".

Na kraju, Birkettov odbor, koji je 1937. osnovala britanska vlada "radi istraživanja rasprostranjenosti abortusa i zakona koji se na njega odnose", preporučio je promjenu zakona o abortusu dvije godine kasnije. Intervencija Drugog svjetskog rata značila je da su svi planovi odloženi.

Još jedna istaknuta ličnost u reformi zakona o abortusu bio je Dr. Morgentaler. Iako je rođen u Poljskoj, stekao je ime u Kanadi, otvorivši više ilegalnih klinika za abortus u Torontu, Ontario.

### Liberalizacija zakona o abortusu
#### Kanada
Prije 1969, abortus se smatrao zločinom za koji je maksimalna kazna bila doživotni zatvor za doktora koji je izvršio abortus i dvije godine zatvora za ženu koja je primila abortus. Abortus je ostao ilegalan do 1988, kada je Vrhovni sud Kanade poništio krivične kazne za abortus. Abortus je i dalje tema o kojoj se žestoko raspravlja. Od 2008. u Kanadi je samo 1-2% abortusa bilo izazvano farmaceutskim putem. Nakon mnogo kontroverzi, počevši od 2017, tablete za abortus mogle su se legalno koristiti u Kanadi.

[thumb|240px|right|[Sovjetski Savez je prvi legalizovao abortus 1920. Propagandni poster  upozorava na nesigurne abortuse. Prijevod naslova: "Abortusi koje izvode samouke babice ili akušeri ne samo da osakaćuju ženu, već često dovode i do smrti."]]

#### Rusija
Ruska Sovjetska Federativna Socijalistička Republika Ruska Sovjetska Federativna Socijalistička Republika bila je prva vlada koja je legalizovala abortus i učinila ga dostupnim na zahtjev, često besplatno. Sovjetska vlada se nadala da će omogućiti pristup abortusu u sigurnom okruženju koji bi izvodio obučeni doktor umjesto "babki". Iako je ova kampanja bila izuzetno efikasna u urbanim područjima (čak 75% abortusa u Moskvi obavljeno je u bolnicama do 1925.), imala je mnogo manji uticaj na ruralna područja gdje nije bilo ni pristupa ljekarima, ni prevozu, ni oboje, i gdje su se žene oslanjale na tradicionalnu medicinu. Posebno na selu, žene su nastavile posjećivati "babke", primalje, frizerke, medicinske sestre i druge radi tog postupka nakon što je abortus legaliziran u Sovjetskom Savezu.

Od 1936. do 1955. Sovjetski Savez je ponovo zabranio abortus (osim u medicinski preporučenim slučajevima), što je uglavnom proizašlo iz Staljinove zabrinutosti zbog rasta stanovništva. Josif Staljin želio je podstaknuti rast stanovništva, kao i staviti jači naglasak na važnost porodice za komunizam.

#### Španija
Tokom Španskog građanskog rata, 25. decembra 1936, u Kataloniji, legalizovan je besplatan abortus tokom prvih 12 sedmica trudnoće dekretom koji je potpisao Josep Tarradellas, Prvi ministar vlade Katalonije, a objavljenim 9. januara 1937. (*Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, br. 9*).

#### Velika Britanija
U Britaniji je Udruženje za reformu zakona o abortusu nastavilo svoju kampanju nakon rata, što je, u kombinaciji sa širokim društvenim promjenama, vratilo pitanje abortusa u političku arenu 1960-ih. Predsjednik Kraljevskog koledža opstetričara i ginekologa John Peel predsjedavao je odborom koji je savjetovao britansku vladu o onome što je postao Zakon o abortusu iz 1967.. Iz razloga smanjenja broja bolesti i smrti povezanih s ilegalnim abortusom, Zakon o abortusu je dozvolio legalni abortus iz više razloga, uključujući sprječavanje teških trajnih povreda fizičkog ili mentalnog zdravlja žene, kako bi se izbjegla povreda fizičkog ili mentalnog zdravlja žene ili njenog postojećeg djeteta (djece) ako je trudnoća još uvijek bila ispod 28 sedmica ili ako je dijete vjerovatno bilo teško fizički ili mentalno hendikepirano. Besplatne usluge abortusa pružala je Nacionalna zdravstvena služba.

#### Sjedinjene Američke Države
U Americi se pokret za reformu abortusa pojavio 1960-ih. 1963. osnovano je Društvo za humani abortus, koje je ženama pružalo informacije o tome kako da obave i izvrše abortus. U 1964,  Gerri Santoro iz Connecticuta je umrla pokušavajući izvršiti ilegalni abortus, a njena fotografija postala je simbol pokreta za prava na abortus. Neke grupe aktivista za ženska prava razvile su vlastite vještine kako bi pružile abortuse ženama koje ih nisu mogle dobiti nigdje drugdje. Na primjer, u Chicagu je grupa poznata kao "Jane" vodila plutajuću kliniku za abortus tokom većeg dijela 1960-ih. Žene koje su tražile ovaj postupak bi pozvale određeni broj i dobile bi upute kako pronaći "Jane".

Krajem 1960-ih, osnovan je niz organizacija s ciljem mobilizacije javnog mnjenja i protiv i za legalizaciju abortusa. Preteča NARAL Pro-Choice America osnovana je 1969. kako bi se suprotstavila ograničenjima abortusa i proširila pristup abortusu. Krajem 1973. NARAL je postao Nacionalna liga za akciju za prava na abortus. Američko medicinsko udruženje, Američka advokatska komora, Američka akademija za pedijatriju, Kalifornijsko medicinsko udruženje, Kalifornijska advokatska komora i brojne druge grupe najavile su podršku novim zakonima koji bi zaštitili doktore od krivičnog gonjenja ako bi obavljali abortuse pod strogim bolničkim kontrolama. 1967, Colorado je postao prva država koja je dekriminalizirala doktora koji obavlja abortus u slučajevima silovanja, incesta ili u slučajevima u kojima bi trudnoća dovela do trajnog fizičkog invaliditeta žene.

Dvostranačka većina u zakonodavnom tijelu Kalifornije podržala je novi zakon koji je predstavio demokratski državni senator Anthony Beilenson, "Zakon o terapijskom abortusu". Katoličko svećenstvo se snažno protivilo, ali katolički laici su bili podijeljeni, a nekatolici su snažno podržali prijedlog. Guverner Ronald Reagan se konsultovao sa svojim tastom, istaknutim hirurgom koji je podržao zakon. Također se konsultovao s James kardinalom McIntyreom, katoličkim nadbiskupom Los Angelesa. Nadbiskup se snažno protivio bilo kakvoj legalizaciji abortusa i uvjerio je Reagana da objavi da će staviti veto na predloženi zakon jer je nacrt dozvoljavao abortuse u slučaju urođenih mana. Zakonodavno tijelo je odbacilo tu odredbu i Reagan je potpisao zakon, kojim su abortusi dekriminalizirani kada su izvršeni radi zaštite zdravlja majke. Očekivalo se da se broj abortusa neće povećati, već da će postati mnogo sigurniji u bolničkim uslovima. 1968, prve pune godine pod novim zakonom, u Kaliforniji je bilo 5.018 abortusa. Brojke su eksponencijalno rasle i stabilizovale se na oko 100.000 godišnje do 1970-ih. 99,2% žena u Kaliforniji koje su podnijele zahtjev za abortus je i dobilo odobrenje. Jedna od svake tri trudnoće završena je ilegalnim abortusom. Ključni faktor bio je iznenadna pojava ženskog pokreta koji je uveo vrlo novu ideju—žene su imale osnovno pravo da kontrolišu svoja tijela i mogle su birati hoće li abortirati ili ne. Reagan je do 1980. pronašao podršku među vjerskim grupama koje su se protivile abortusu i rekao je da je previše nov kao guverner da bi donio mudru odluku.

U 1970, Hawaii postaju prva država koja je legalizirala abortuse na zahtjev žene, i New York je ukinuo svoj zakon iz 1830. i dozvolio abortuse do 24. sedmice trudnoće. Slični zakoni su ubrzo usvojeni na Aljasci i u Washingtonu. Zakon u Washingtonu, D.C, koji je dozvoljavao abortus radi zaštite života ili zdravlja žene, osporavan je na Vrhovnom sudu 1971. u slučaju *Sjedinjene Američke Države protiv Vuitcha*. Sud je potvrdio zakon, smatrajući da "zdravlje" znači "psihološko i fizičko blagostanje", u suštini dozvoljavajući abortus u Washingtonu, D.C. Do kraja 1972, 13 država imalo je zakon sličan onome u Coloradu, dok je Mississippi dozvoljavao abortus samo u slučajevima silovanja ili incesta, a Alabama i Massachusetts samo u slučajevima kada je fizičko zdravlje žene ugroženo.
[thumb|left|350px| Članstvo [Vrhovnog suda Sjedinjenih Američkih Država 1973. u vrijeme slučaja *Roe protiv Wadea*]]

Presuda Vrhovnog suda u slučaju *Roe protiv Wadea* presuđivala je da je zakon Teksasa koji zabranjuje abortus osim kada je to neophodno za spašavanje života majke neustavan. Neposredni rezultat bio je da su svi državni zakoni koji su u suprotnosti s tim ništavni. Sud je došao do svoje odluke zaključivši da pitanje abortusa i prava na abortus spada pod pravo na privatnost. Sud je utvrdio da pravo na privatnost postoji i da uključuje pravo na abortus. Sud je utvrdio da majka ima pravo na abortus do postizanja održivosti, što određuje ljekar koji vrši abortus. Nakon postizanja održivosti, žena može izvršiti abortus iz zdravstvenih razloga, što je Sud široko definirao tako da uključuje psihološko blagostanje.

Od 1970-ih, i širenja feminizma drugog talasa, abortus i reproduktivna prava postali su ujedinjujuća pitanja među raznim grupama za ženska prava u Kanadi, Sjedinjenim Američkim Državama, Holandiji, Britaniji, Norveškoj, Francuskoj, Njemačkoj i Italiji.

Dana 24. juna 2022, Vrhovni sud je poništio presudu u slučaju „Roe protiv Wadea“ rezultatom 6-3. Presuda je bila dio presude u slučaju „Dobbs protiv Jackson Women's Health Organization“, odluke Vrhovnog suda kojom je također poništena presuda u slučaju „Planned Parenthood protiv Casey“, još jedan slučaj Vrhovnog suda u vezi s abortusom.

### Razvoj suvremenih metoda abortusa
Iako se prototipovi moderne kirete spominju u drevnim tekstovima, instrument koji se danas koristi prvobitno je dizajniran u Francuskoj 1723, ali nije bio posebno primjenjivan u ginekološke svrhe sve do 1842. Dilacija i kiretaža se praktikuju od kraja 19. vijeka. Rad, prvobitno nazvan "Švedska pilula za abortus", preimenovan je u "Švedska pilula za postkoncepciju" zbog malog broja induciranih abortusa koji su se dogodili u ispitivanoj populaciji. Nakon što su ovi napori s F6103 uglavnom bili neuspješni, isti istraživači su pokušali pronaći pilulu za abortus s prostaglandinima, koristeći broj renomiranih naučnika za prostaglandine koji su u to vrijeme radili u Švedskoj; na kraju su za svoj rad nagrađeni Nobelovom nagradom za fiziologiju ili medicinu za 1982. godinu.
Abortusi uzrokovani uzimanjem lijekova, poznati kao medicinski abortus, postali su alternativa hirurškim abortusima kada su uvedeni analozi prostaglandina 1970-ih. Jedan takav analog je karboprost, koji je uspješno testiran u Sjedinjenim Američkim Državama 1979.

U 1981, francuska farmaceutska kompanija Roussel-Uclaf razvila je antiprogestogen mifepriston (također poznat kao RU-486), koji uspješno izaziva pobačaje. Obično se uzima u kombinaciji s misoprostolom.

Metod Intaktna dilatacija i ekstrakcija razvio je dr. James McMahon 1983. Podsjeća na postupak koji se koristio u 19. stoljeću za spašavanje života žene u slučajevima opstruiranog porođaja, u kojem je fetusna lobanja prvo probušena perforatorom, zatim zdrobljena i izvučena instrumentom sličnim forcepsu, poznatim kao kranioklast].

Abortusi lijekovima postali su uobičajeni kada je mifepriston odobren za upotrebu u Kini i Francuskoj 1988. Kasnije je odobren u Velikoj Britaniji 1991, u Švedskoj 1992, u Austriji, Belgiji, Danskoj, Finskoj, Gruziji, Njemačkoj, Grčkoj, Islandu, Izraelu, Lihtenštajnu, Luksemburgu, Nizozemskoj, Rusiji, Španiji i Švicarskoj 1999, u Norveškoj, Tajvanu, Tunisu i Sjedinjenim Američkim Državama 2000, te u još 70 zemalja od 2001. do 2023.

Sredinom 1990-ih u Sjedinjenim Američkim Državama medicinska zajednica je pokazala ponovni interes za ručnu vakuum aspiraciju kao metodu ranog hirurškog abortusa. Ovaj preporod je posljedica tehnološkog napretka koji omogućava rano otkrivanje trudnoće (već sedmicu dana nakon začeća) i rastuće potražnje za sigurnim i efikasnim opcijama ranog abortusa, kako hirurškim tako i medicinskim. Inovator u razvoju usluga ranog hirurškog abortusa je Jerry Edwards, ljekar, koji je razvio protokol u kojem se ženama nudi abortus pomoću ručnog vakuum šprica čim se dobije pozitivan test na trudnoću. Ovaj protokol također omogućava rano otkrivanje vanmaternične trudnoće.

## Abortus širom svijeta
U različitim periodima abortus je bio zabranjen ili ograničen u zemljama širom svijeta. Brojni naučnici su primijetili da je u mnogim slučajevima to navelo žene da traže opasne, ilegalne abortuse u podzemlju ili su inspirisale putovanja u inostranstvo radi "reproduktivnog turizma". Polovina sadašnjih smrtnih slučajeva u svijetu zbog nesigurnih abortusa događa se u Aziji.

### Kina
Početkom 1950-ih, kineska vlada je zabranila abortus, a kazne za one koji su primili ili izvršili ilegalne abortuse bile su zapisane u zakonu. Ova ograničenja su viđena kao način na koji vlada naglašava važnost rasta stanovništva.
### Indija
Indija je provodila Indijski krivični zakon od 1860. do 1971, kriminalizirajući abortus i kažnjavajući i praktičare i žene koje su tražile taj postupak.

### Japan
Japan je danas širom svijeta poznat po prihvatanju abortusa. Od legalizacije induciranog abortusa 1948, broj godišnjih abortusa porastao je na 1,17 miliona 1955, što je dovelo do stope induciranog abortusa na 1.000 žena u dobi od 15 do 49 godina na 50,2. Broj je opao 2005. na ukupno 289.000, što je dovelo do stope abortusa na 1000 žena na 10,2. Društveni faktori i medicinski napredak, uključujući kontracepciju, utiču na taj broj.

Zakon o zaštiti eugenike iz 1948. legalizovao je elektivni abortus do dvadeset i dvije sedmice trudnoće, sve dok je zdravlje žene bilo ugroženo; 1949, ovaj zakon je proširen kako bi se uzeo u obzir rizik koji bi rođenje djeteta predstavljalo za ekonomsku dobrobit žene.
U  1996, zakon je djelimično revidiran, a naziv je promijenjen u Zakon o majčinom zdravlju. Zakon i dalje zahtijeva saglasnost partnera za abortus, u nekim slučajevima ostavljajući žene kojima je abortus potreban bez njega.。

U 1964, stvaranje konzervativne desničarske nacionalističke političke lobističke grupe pod nazivom Seicho-no-Ie dovelo je do snažnog protivljenja zakonima o abortusu.

### Tajland
Tokom 1980-ih i 1990-ih vodila se intenzivna javna debata o reformi legalnog abortusa. Ove debate su prikazivale abortus kao nebudistički i antireligijski; protivnici abortusa su ga na kraju označili kao oblik zapadne korupcije koja je inherentno antitajlandska i prijeti integritetu nacije. Uprkos tome, 2006. abortusi su postali legalni u slučajevima silovanja ili oštećenja fetusa. Mentalno zdravlje je također postalo faktor u određivanju legalnosti postupka abortusa. Strogi propisi koji se odnose na kvalifikaciju za legalni abortus; međutim, uzrokuju da otprilike 300.000 žena godišnje traži ilegalne puteve, prema riječima naučnice Andree Whittaker, pri čemu najsiromašnije prolaze kroz najopasnije postupke.

## Također pogledajte
*Abortus
* Spor oko abortusa Susan B. Anthony
* George Lotrell Timanus
* Aleck Bourne
* Henry Katz
*Emily Stowe
*Henry Morgentaler
## Bilješke
## Reference
## Dopunska literetura
* 
* 
* 
* 
* 
* Lewis, Margaret Brannan. *Infanticide and abortion in early modern Germany* (Routledge, 2016).
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjski linkovi
* Text of the Roe v Wade decision from Findlaw


Kategorija:Ljudska reprodukcija
Abortus