Teogonija

**Teogonija** (,, doslovno 'genealogija ili rođenje bogova’}}) je Hesiodova pjesma (8.-7. vijek p. n. e) koja opisuje porijeklo i genealogije grčkih bogova, nastala oko 730.-700. p. n. e. Napisana je epskim dijalektom starogrčkog jezika i sadrži 1022 stiha. Jedan je od najvažnijih izvora za razumijevanje rane grčke kosmologije.

## Opis 
Hesiodova *Teogonija* je velika sinteza širokog spektra lokalnih grčkih tradicija o bogovima, organiziranih kao narativ koji govori o tome kako su nastali i kako su uspostavili trajnu kontrolu nad kosmosom. To je prva poznata grčka mitska kosmogonija. Početno stanje svemira je haos, mračna neodređena praznina koja se smatra božanskim prvobitnim stanjem iz kojeg je sve ostalo nastalo. Teogonija je dio grčke mitologije koji utjelovljuje želju za artikulisanjem stvarnosti kao cjeline, za opisivanjem cijelog svemira i njegovog nastanka. Ovaj univerzalizirajući impuls bio je fundamentalan za prve kasnije (i zapravo tekuće) projekte spekulativnog teoretiziranja.

Dalje, u odlomku "Kraljevi i pjevači" (80–103) Hesiod prisvaja sebi autoritet koji je obično rezervisan za sveto kraljevstvo. Pjesnik izjavljuje da je on, gdje bismo mogli očekivati ​​nekog kralja, onaj kome su Muze podarile dva dara: žezlo i autoritativni glas (Hesiod, *Teogonija* 30-3), koji su vidljivi znaci kraljevstva. Ne radi se o tome da ova tvrdnja treba da Hesioda učini kraljem. Radije, poenta je u tome da autoritet kraljevstva sada pripada poetskom glasu, glasu koji deklamuje *Teogoniju*.

 na rimskom sarkofagu drugi vijek n. e–Louvre]]

Iako se često koristi kao izvor za grčku mitologiju, *Teogonija* je i više i manje od toga. U formalnom smislu, to je himna koja priziva Zeusa i Muze: paralelni odlomci između nje i mnogo kraće Homerove Himne Muzama jasno pokazuju da se *Teogonija* razvila iz tradicije himničkih preludija - često pjevanih, opisnih djela kojima bi drevni grčki rapsod započinjao svoj nastup na pjesničkim takmičenjima. Potrebno je Teogoniju posmatrati ne kao konačni izvor grčke mitologije, već kao snimak dinamične tradicije koja se kristalizirala kada je Hesiod formulisao mitove koje je poznavao - i zapamtiti da su se tradicije od tada dalje razvijale.

Pisani oblik *Teogonije* uspostavljen je u 6. vijeku p. n. e. Čak su i neki konzervativni urednici zaključili da je epizoda s Tifonom (820–68) interpolacija. 

Hesiod je vjerovatno bio pod utjecajem nekih bliskoistočnih tradicija, poput babilonske dinastije Dunnum, koje su bile pomiješane s lokalnim tradicijama, ali je vjerovatnije da su one zaostali tragovi mikenske tradicije nego rezultat orijentalnih kontakata u Hesiodovo vrijeme.
Dešifriranje hetitskih mitskih tekstova, posebno teksta "Kraljevstvo na nebu" prvi put predstavljenog 1946, s temom mita o kastraciji, nudi u liku Kumarbija anadolijsku paralelu Hesiodovom sukobu Urana i Krona.

## Mit o nasljeđivanju 
 i Cristofana Gherardija, c. 1560. (Dvorana Kozima I, Palazzo Vecchio)]]

Jedna od glavnih komponenti *Teogonije* je prikaz onoga što se naziva "mit o nasljeđivanju", koji govori o tome kako je Kron svrgnuo Urana, a kako je Zeus zauzvrat svrgnuo Krona i njegove kolege Titane, te kako je Zeus na kraju uspostavljen kao konačni i trajni vladar kosmosa.

Uran (Nebo) je u početku imao osamnaest djece sa svojom majkom Gejom (Zemlja): dvanaest Titana, tri Kiklopa i tri Centimana, ali mrzeći ih, sakrio ih je negdje unutar Geje. Ljuta i u nevolji, Geja je napravila srp od adamanta i pozvala svoju djecu da kazne svog oca. Samo je njen sin Kron, najmlađi Titan, bio spreman to učiniti. Tako je Geja sakrila Krona u "zasjedi" i dala mu adamantski srp, a kada je Uran došao da legne s Gejom, Kron je pružio ruku i kastrirao njegovog oca. Ovo je omogućilo da se rode Titani i da Kron preuzme vrhovnu komandu nad kosmosom.

Kron, nakon što je preuzeo kontrolu nad kosmosom od Urana, želio je osigurati da i on zadrži kontrolu. Uran i Geja su prorekli Kronu da će ga jedno od Kronove djece svrgnuti, pa se, kada se Kron oženio Rejom, pobrinuo da proguta svako od djece koje je ona rodila: Hestiju, Demetru, Heru, Hada, Posejdona i Zeusa (tim redom), na Rejinu veliku žalost. Međutim, kada je Reja bila trudna sa Zeusom, Reja je molila svoje roditelje Geju i Urana da joj pomognu da spasi Zeusa. Tako su poslali Reju u Likt na Kreti da rodi Zeusa, a Geja je uzela novorođenog Zeusa da ga odgaja, sakrivši ga duboko u pećinu ispod planine Aigaion. U međuvremenu, Reja je dala Kronu ogroman kamen umotan u dječju odjeću koji je on progutao misleći da je to još jedno od Rejine djece.

*, Cornelis Cornelisz van Haarlem (1596–1598)]]

Zeus, sada odrastao, prisilio je Krona (koristeći neku neodređenu Gejinu trikovsku metodu) da povrati svoje ostale petero djece. Zeus je zatim oslobodio svoje ujake Kiklope (očigledno još uvijek zatočene pod zemljom, zajedno sa Centimanima, gdje ih je Uran prvobitno zatočio) koji su potom Zeusu dali njegovo veliko oružje, grom, koji je Geja sakrila. Započeo je veliki rat, Titanomahija, između novih bogova, Zeusa i njegove braće i sestara, i starih bogova, Krona i Titana, za kontrolu nad kosmosom. U desetoj godini tog rata, slijedeći Gejin savjet, Zeus je oslobodio Centimane, koji su se pridružili ratu protiv Titana, pomažući Zeusu da stekne prevlast. Zeus je zatim usmjerio bijes svog groma na Titane, porazivši ih i bacivši ih u Tartar, čime je okončana Titanomahija.

Posljednja prijetnja Zeusovoj moći došla je u obliku čudovišta Tifona, sina Geje i Tartara. Zeus je svojim gromom brzo pobijedio, a Tifon je također bio zatočen u Tartaru.

Zeus je, po Gejinom savjetu, izabran za kralja bogova i podijelio je razne počasti među bogovima. Zeus se zatim oženio svojom prvom ženom Metidom, ali kada je saznao da je Metidi suđeno roditi sina koji bi mogao svrgnuti njegovu vlast, po savjetu Geje i Urana, Zeus je progutao Metidu (dok je još bila trudna s Atenom). I tako je Zeus uspio prekinuti ciklus nasljeđivanja i osigurati svoju vječnu vladavinu nad kosmosom.

## Reference 
## Dodatna literatura 
* Apolodor, *Apollodorus, The Library, with an English Translation by Sir James George Frazer, F.B.A., F.R.S. in 2 Volumes.* Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1921. Online version at the Perseus Digital Library.
* Apollonius of Rhodes, *Argonautica*, edited and translated by William H. Race, Loeb Classical Library No. 1, Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press, 2009. . Online version at Harvard University Press.
* Brown, Norman O. Introduction to *Hesiod: Theogony* (New York: Liberal Arts Press) 1953.
* Caldwell, Richard, *Hesiod's Theogony*, Focus Publishing/R. Pullins Company (June 1, 1987). .
* Clay, Jenny Strauss, *Hesiod's Cosmos*, Cambridge University Press, 2003. .
* Gantz, Timothy, *Early Greek Myth: A Guide to Literary and Artistic Sources*, Johns Hopkins University Press, 1996, Two volumes:  (Vol. 1),  (Vol. 2).
*Grimal, Pierre, The Dictionary of Classical Mythology, Wiley-Blackwell, 1996. ISBN 978-0-631-20102-1.
* Hard, Robin, *The Routledge Handbook of Greek Mythology: Based on H.J. Rose's "Handbook of Greek Mythology"*, Psychology Press, 2004, .
* Lamberton, Robert, *Hesiod*, New Haven : Yale University Press, 1988. . Cf. Chapter II, "The Theogony", str.&nbsp;38–104.
* 
** 
** 
* Most, G.W., *Hesiod, Theogony, Works and Days, Testimonia,* Edited and translated by Glenn W. Most, Loeb Classical Library No. 57, Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press, 2018. . Online version at Harvard University Press.
*Tandy, David W., and Neale, Walter C. [translators], *Works and Days: a translation and commentary for the social sciences*, Berkeley: University of California Press, 1996. 
* West, M. L. (1966), *Hesiod: Theogony*, Oxford University Press. .
* West, M. L. (1988), *Hesiod: Theogony *and* Works and Days*, Oxford University Press. .
* Verdenius, Willem Jacob, *A Commentary on Hesiod *Works and Days* vv 1-382'' (Leiden: E.J. Brill, 1985). 

Kategorija:Grčka mitologija
Kategorija:Hesiod