open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Prezimena izvedena od titula

**Prezimena izvedena od titula** su prezimena koja se po porijeklu dovode u vezu sa određenim titulama koje su postojale u historijskom razvoju i organizaciji ljudskog društva. Savremena prezimena Car, Carić, Carević, Kralj, Kraljić, Kraljević, Knez, Knežević i dr. svoj postanak mogu povezati sa određenom titulom ili njenim svojstvom iz ranijih historijskih razdoblja. 

U srednjovjekovnoj Bosni prezimena su dobijana na više načina, najčešće patronimikom, ali i prema zanimanjima, osobinama, običajima i podnebljima. Prezimena izvedena od titula prate se u srednjem vijeku kroz primjere Vojvodić od titule vojvoda, Tepačić (Tepčić) od titule tepčija (Vuk Tepčić), Banić (Pribislav Banić) i Banović (Vučihna Banović) od titule ban. Primjer kneza Vučihne Banovića, vlastelina porodice Pavlovići je ilustrativan za demonstraciju izvorišta prezimena u svojstvu (osobini) koja ukazuje na titulu, a nije titula njegovog oca. Njegov otac bio je knez Radoslav Obradović zvani Ban. Radoslav Obradović nije imao titulu bana, nego nadimak Ban. On je imao titulu kneza. Njegov nasljednik je knez Vučihna Banović, koji je prezime dobio po nadimku svoga oca. I danas imamo primjere kojima svojstvom ranijih titula obdarujemo svoju okolinu. Tako kažemo da je neko car, paša i sl., misleći na osobinu i svojstvo osobe a ne na titulu.

## Literatura 
* Esad Kurtović, Радосалићи – примјер 'једнократних презимена' средњега вијека ,Историјски институт, Студије 2, Београд 2009. http://www.academia.edu/3839008/Knjiga_-_2_2009_._161

* Раде Михаљчић, Презимена изведена од титула, Расковник ХХIII/87-90, Београд 1997,32-33.

## Također pogledajte 
*Prezimena u srednjovjekovnoj Bosni

Kategorija:Društvo srednjovjekovne Bosne

Kategorija:Titule
Prezimena u srednjovjekovnoj Bosni

**Prezimena u srednjovjekovnoj Bosni** nisu stalna niti trajna. Zadržavaju se u okviru jedne porodice samo za života jedne generacije. Najčešća osnova za izvođenje prezimena je patronimik, tj. ime oca. Na primjer: knez *Vukac* Hranić imao je sina Stjepana *Vukčića*. Pored patronimika, prezimena se dobijaju po nadimcima, titulama, osobinama, podnebljima kao i okruženju. Zato je teško praviti stabilna i duga srednjovjekovna stabla pojedinih porodica. 

Ilustrativan je primjer vlastele Radivojevića: Najstariji poznati član u ovoj lozi je izvjesni *Bogavac*. Njegovi sinovi su Radivoj i Mrdeša *Bogavčić*. Sinovi *Radivoja* Bogavčića su Juraj i Vukić *Radivojević*. Sinovi *Vukića* Radivojevića su *Vukićevići*, a sinovi *Jurja* Radivojevića su *Jurjevići*. Sin *Jurja* Radivojevića je Vlatko *Jurjević*, a sin *Vlatka* Jurjevića je Ivaniš *Vlatković*. Rodovska imena poput Kotromanića i Kosača nisu prezimena. I u takvim slučajevima prezime je patronimik. Vlatko i Hranja Vuković su Kosače, a to je i Sandalj Hranić, sin Hrane Vukovića itd. 

U srednjovjekovnoj Bosni žene nemaju izvedena prezimena. One se bliže određuju imenom oca (poput: Katarina kći vojvode Stjepana, a ne Katarina Stjepanović), ili supruga (Katarina žena kralja Tomaša Ostojića, a ne Katarina Ostojić). Ni prije ni poslije udaje žena se ne pojavljuje sa izvedenim prezimenom. Radi snalaženja u literaturi se daju prezimena i ženama (poput: Jelena Crnojević, Jelena Balšić, Anka Vukčić itd.), no to nije njihova izvorna identifikacija niti se takvo što može pronaći u izvorima.

## Literatura 
* Esad Kurtović, Радосалићи – примјер 'једнократних презимена' средњега вијека ,Историјски институт, Студије 2, Београд 2009. http://www.academia.edu/3839008/Knjiga_-_2_2009_._161

## Također pogledajte 
*Prezimena izvedena od titula

Kategorija:Društvo srednjovjekovne Bosne
Leš u biblioteci

***Leš u biblioteci*** (izdat 1942.) je roman Agathe Christie sa Miss Marple u glavnoj ulozi.

## Radnja 
Jednog mirnog jutra u St. Mary Mead, porodica Bantry se budi da bi otkrila mrtvu djevojku u biblioteci. Malo kasnije nađeno je još jedno truplo. Šire se tračevi, a porodica Bantry poziva Miss Marple da istraži.

Kategorija:Djela Agathe Christie sa Miss Marple
Kategorija:Knjige iz 1942.
Pet praščića

***Pet praščića*** ili ***Ubistvo u retrospektu*** (izdat 1943.) je kriminalistički roman Agathe Christie sa Poirotom u glavnoj ulozi.

## Radnja 
Hercule Poirot daje novi uvid u zloglasni slučaj umorstva starog 14 godina. Caroline Crane bila je osuđena za umorstvo svog supruga i obješena. Njihova sada odrasla 21-godišnja kći se vraća iz Kanade i nakon što je upravo saznala istinu o svojim roditeljima, nagovara Poirota da preispita slučaj. Ali on uskoro otkriva da svjedoci nisu previše skloni kopanju po prošlosti.

## Dramatizacija 
U dramu pod nazivom *Vrati se natrag zbog ubistva* pretvorena je 1960., no bez Poirota.

Kategorija:Djela Agathe Christie sa Herculeom Poirotom
Kategorija:Knjige iz 1943.
Prema ništici

***Prema ništici*** (izdat 1943.) je kriminalistički roman Agathe Christie sa Načelnikom Battleom u glavoj ulozi.

## Radnja 
Koja je veza između neuspjelog pokušaja samoubistva, pogrešne optužbe za napad na djevojčicu i romantičnog života poznatog tenisača? Obični promatrač vjerovatno neće pronaći nikakvu vezu. Međutim kada se skupe uzvanici na kućnoj zabavi na imanju Gull's Point, u primorskoj kući postarije udovice, raniji događaji poprimti će dramatično značenje.

## Likovi 
* **Lady Camilla Tressilian**, domačica zabave
* **Mary Aldin**, Lady Camillina tajnica
* **Nevile Strange**, zgodni tenisač
* **Kay Strange**, njegova prelijepa druga žena
* **Audrey Strange**, njegova prelijepa prva žena
* **Edward (Ted) Latimer**, Kayin prijatelj
* **Thomas Royde**, Audreyin daleki rođak
* **Mr. Treves**, Lady Camillin zaštitnik
* **Andrew MacWhirter**, čovjek koji je pokušao samoubistvo
* **Inspektor James Leach**, Battleov nećak
* **Načelnik Battle**, rješi slučaj zajedno sa nećakom

Kategorija:Djela Agathe Christie
Kategorija:Knjige iz 1943.
Prst koji se miče

***Prst koji se miče*** (izdat 1942.) je kriminalistički roman Agathe Christie sa Miss Marple u glavnoj ulozi.

## Radnja 
Gerry Burton i njegova sestra Joanna oporavljaju se u Lymstonu nakon avionske nesreće. Nedugo nakon njihovog dolaska Gerry dobija otrovno pismo. Od ljekara Owena Griffitha dozna da takva pisma odavno kruže mjestom. Epidemija pisama navede Maud Calthrop, vikarovu ženu, da u pomoć pozove svoju staru prijateljicu Jane Marple. Gospođici Marple ništa ne može promaknuti, pa tako ni ljubavna veza Joanne i Ownea, Gerryja i Megan, kćerke advokata Symmingtona, te činjenica da se ispod mirne površine idiličnog mjestašca naziru neki njegovi tužni i ogorčeni stanovnici. Žena g. Symmingtona nađena je mrtva, a kraj njenog kreveta stajalo je otrovno oproštajno pismo. Gđica Marple je uvjerena da se radi o ubistvu. Policija smatra da je gđa Symmington počinila samoubistvo. Međutim, njihova istraga skrene s puta nakon što selo šokira još jedna smrt. Megan je našla pretučeno truplo njihove domaćice Beatrice u ormaru ispod stepenica.

Kategorija:Djela Agathe Christie sa Miss Marple
Kategorija:Knjige iz 1942.
Ahmed Burić

**Ahmed Burić**, rođen u Sarajevu u 1967, je bosanskohercegovački književnik i novinar sarajevskog dnevnika Oslobođenje.  Objavio je pjesničku zbirku "*Bog tranzicije"* (2004). Sudjelovao je i u nekoliko filmskih projekata kao scenarist i glumac.

Živi i radi u Sarajevu.

## Djela 
* Bog Tranzicije (2004.);
* Posljednje suze nafte i krvi(2010.);
* Maternji jezik (2014.);
* Vrata raja (2016.);
* Hipertenzija (2017.);
* Java (Izbor, 2019.);
* Devet i po (2016.);
* Tebi šega što se zovem Donald (2017).

## Reference 
Kategorija:Bosanskohercegovački pisci
Kategorija:Bosanskohercegovački novinari
Kategorija:Biografije, Sarajevo
Kategorija:Članovi P.E.N. Centra Bosne i Hercegovine
Kategorija:Rođeni 1967.
Kategorija:Živi ljudi
Vazalni odnosi u srednjovjekovnoj Bosni

**Vazalni odnosi u srednjovjekovnoj Bosni** zasnivaju se na *vjernoj službi* i *vjeri gospodskoj*. Vjerna služba predstavlja obaveze vazala prema senioru. Sastoje se prije svega od vojnih obaveza, obaveza vazala da na poziv seniora, dođe sa potrebnim brojem vojnika, svojih vazala (čiji broj ovisi od statusa i ugleda vazala) ili pošalje svoje vazale pod komandom člana porodice ukoliko je sam spriječen. Pored vojne obaveze vazal je bio obavezan potpomagati diplomatsku službu svoga seniora, tj. prema potrebi učestvovati savjetom i pomoći seniora u rješavanju određenog pitanja, te obaviti potrebnu diplomatsku misiju za seniora. Vjera gospodska podrazumijeva obavezu seniora da štiti vazala u njegovom statusu. 

Prema povelji Tvrtka I Kotromanića Hrvoju Vukčiću Hrvatiniću iz 1380. čin nevjere vazala prema senioru odnosio se samo na člana porodice koji je to učinio, a ne na čitavu porodicu ili rod. Očito je ranije bilo i drugačije. Različite su situacije u kojima se i poslije toga vide odstupanja. Kažnjavanja Sankovića 1391. kao čin nevjere (neispunjavanja vjerne službe) pokazuje da je čitava porodica bila ugrožena. Povratak Radiča Sankovića 1398. pokazuje da je čin njegove nevjere redefiniran. Kažnjavanje kneza Pavla Radinovića 1415. prošlo je bez kažnjavanja njegovih sinova. Kaže se da je vojvoda Petar Pavlović 1420. ubijen jer je učinio nevjeru sultanu, a njegov brat Radoslav Pavlović je preuzeo poziciju predvodnika u porodici. Kažnjavanje Zlatonosovića 1430. bilo je pogubno za porodicu.

## Literatura 
* Сима Ћирковић, "Верна служба" и "вјера господска", Зборник радова Филозофског факултета VI-2, Београд 1962, 95-112.

## Također pogledajte 
* Vazalstvo

Kategorija:Društvo srednjovjekovne Bosne
Husejn Đogo Dubravić

**Husejn Đogo Dubravić** rođen je u Mostaru 1880, a umro u Gradačcu 1961. godine. Završio je mekteb i ruždiju, gdje je naučio arapski, turski i perzijski jezik, a potom i tri razreda Velike gimnazije u Mostaru i Učiteljsku školu u Sarajevu. Studije je završio u Beču na Učiteljskoj akademiji, nakon čega se vraća u Bosnu i Hercegovinu. Radio je kao učitelj u Bugojnu i Konjicu, kao nastavnik Trgovačke stručne škole u Tuzli, Mostaru i Brčkom, te u Derventi, gdje je bio profesor Muške učiteljske škole i prefekt preparandije. Umirovljen je 1924. iz političkih razloga, ali je 1925. reaktiviran i premješten u Sarajevo za direktora Ženske muslimanske građanske škole. Sa Hamdijom Kreševljakovićem pokrenuo je 1927. Novi behar, u kojem je radio kao glavni urednik do 1930, kada je sa službom premješten u Blace kod Niša. U Zagreb je prešao 1941, gdje je i umirovljen. Pravo prezime njegove porodice bilo je Gluščević, dok je Đogo bio nadimak. Od 1933.g. potpisivao se kao Dubravić. 

## Djela 
Prvu crticu objavio je 1900. godine. Pisao je pjesme, humoreske i komedije, objavljivane mahom po časopisima. Pisao je mnogo i bio saradnik Behara, Novog Behara, Bisera, Gajreta, kalendaru Narodne uzdanice, Napretka i dr. Javnosti je uglavnom bio poznat  kao komediograf.

Dubravić je, između ostalog, objavio djela *Jutarnji razgovori* (Sarajevo 1935.), *Berber Kara Mujo* (Sarajevo 1929.),*Načelnikova tikva*, *Majka plače a otac se smije*, *Kratak pregled perzijske književnosti* (Mostar 1914.), *Tabelarni pregled naše narodne i opće historije srednjeg vijeka sa kulturnim bilješkama* (Sarajevo, 1928.) itd. 

Uredništvo časopisa *Novi Behar* mu je uz veliki niz crtica i novela, u nastavcima objavilo roman *Sreća mladog Ljubovića*, u razdoblju od 1933. do 1935. godine. Djelo je u potpunosti odgovaralo programskoj šemi *Novog Behara* koji je tada predstavljao prostor za mnoge pisce prve i druge poslijeratne generacije, beletrističare koji su svoja djela bojili lokalnim koloritom. 
	
Još od đačkih dana Dubravić je radio na prikupljanju narodnih pjesama i bilježenju usmenih predaja, a putujući kasnije često radi službe upoznao je mnoge krajeve i brojne pojedince, njihove običaje i tradiciju, što je sve kasnije došlo do izražaja u njegovom spisateljskom radu.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* https://susreti.co.ba/wp-content/uploads/2022/10/ONI-SU-PREPORODILI-PREPOROD-Safvet-beg-Basagic-Adem-aga-Mesic-Husejn-Dubravic-Djogo.pdf

Kategorija:Bosanskohercegovački pisci
Kategorija:Biografije, Mostar
Kategorija:Rođeni 1880.
Spisak naseljenih mjesta u gradu Visokom

## Opći podaci 
Općina Visoko se nalazi u Zeničko-dobojskom kantonu, Bosna i Hercegovina. Naseljena mjesta u općini Visoko, po popisu stanovništva iz 2013. (ukupno 88) su:
[mini|desno|250px|Okolina [Poriječani|Porječana. Pogled na Visočicu, gdje se također vidi radio repetitor]]
[mini|desno|250px|[Bosna (rijeka)|Rijeka Bosna]]
mini|desno|250px|Autoput V-c u izgradnji, u blizini Taukčića
mini|desno|250px|Pogled na moderno naselje Luke u Visokom
mini|desno|250px|Pogled sa Visočice. Slika obuhvata grad Visoko i neka ostala naseljena mjesta.

## A 
* Arnautovići

## B 
* Bare
* Bešići
* Biskupići
* Bradve
* Brezovik
* Buci
* Bulčići
* Buzić Mahala
* Buzići

## Č 
* Čakalovići
* Čekrčići
* Čifluk

## Ć 
* Ćatići

## D 
* Dautovci
* Dobrinje
* Dobro
* Dobro Selo
* Dol
* Dolipolje
* Dolovi
* Donja Vratnica
* Donja Zimća
* Donje Moštre
* Dvor

## Dž 
* Džindići

## G 
* Ginje
* Goduša
* Gorani
* Gornja Vratnica
* Gornja Zimća
* Gornje Moštre
* Grad
* Grajani
* Grđevac

## H 
* Hadžići
* Hlapčevići

## J 
* Jelašje

## K 
* Kalići
* Kalotići
* Koložići
* Kondžilo
* Kopači
* Kula Banjer

## L 
* Liješeva
* Lisovo
* Loznik
* Lužnica

## M 
* Mali Trnovci
* Malo Čajno
* Maurovići
* Mladoš
* Muhašinovići
* Mulići

## O 
* Okolišće
* Orašac
* Ozrakovići

## P 
* Paljike
* Podvinjci
* Podvinje
* Poklečići
* Poriječani

## R 
* Radinovići
* Rajčići
* Ramadanovci
* Ratkovci

## S 
* Seoča
* Smršnica
* Srhinje
* Stuparići
* Svinjarevo

## Š 
* Šošnje

## T 
* Taukčići
* Topuzovo Polje
* Tramošnjik
* Tujlići
* Tušnjići

## U 
* Upovac
* Uvorići

## V 
* Veliko Čajno
* Veruša
* Vidovići
* Vilenjak
* Visoko
* Vrela

## Z 
* Zagorice
* Zagornica
* Zbilje

Visoko
*
Banatsko Novo Selo

**Banatsko Novo Selo** je selo u južnom Banatu, u Vojvodini, koje pripada općini Pančevo. Nalazi se 15&nbsp;km sjeverozapadno od Pančeva i 28&nbsp;km sjeverozapadno od Beograda.

Banatsko Novo Selo formirali su 1765. godine njemački doseljenici. 1918. godine 80% stanovništva činili su Rumuniji. Prema posljednjem popisu iz 2002. godine Banatsko Novo Selo ima 7.416 stanovnika. Otprilike 65% stanovništva čine Srbi, a 30% Rumuni. U selu također živi mali broj Roma.

## Historijski nazivi mjesta 
* Na njemačkom: Banater Neudorf i Pfefferthal
* 1853: Neudorf (Neudorf) pominje se na karti srpskog vojvodstva Tamiškog Banata
* 1854: Novo Selo (Novo Selo) pominje se u priručniku o Tamiškom Banatu
* 1859: Satu Nou (Satu Nou) pominje se u historiji banatskih sela
* 1878: Ujfalu (Ujfalu) pominje se u almanahu na njemačkom
* 1882: Reva−Ujfalu (Réva-Ujfalu) pojavljuje se na njemačkoj mapi
* 1902: Banat Ujfalu (Bánát-Újfalu) naziv u knjizi o narodima u Mađarskoj na mađarskom jeziku
* 1922: Banatsko Novo Selo (Banatsko Novo Selo)

## Reference 
## Vanjski linkovi 
*Internet stranica o Banatskom Novom Selu

Kategorija:Naselja u Srbiji
Kategorija:Naselja u Pančevu
Demografija Visokog

mini|200p|Grb općine Visoko
Po popisu stanovništva iz 1991. godine, općina Visoko imala je 46.160 stanovnika, raspoređenih u 88 naselja.

## Nacionalni sastav 
### Popis 1991.
ukupno: 46.160

* Muslimani - 34.373 (74,46%)
* Srbi - 7.471 (16,18%)
* Hrvati - 1.872 (4,05%)
* Jugoslaveni - 1.464 (3,17%)
* ostali, neopredijeljeni i nepoznato - 980 (2,14%)

### Popis 1981.
ukupno: 40.901

* Muslimani - 28.838 (70,50%)
* Srbi - 6.831 (16,70%)
* Hrvati - 1.879 (4,59%)
* Jugoslaveni - 2.783 (6,80%)
* ostali, neopredijeljeni i nepoznato - 570 (1,41%) 

### Popis 1971.
ukupno: 35.503

* Muslimani - 25.683 (72,34%)
* Srbi - 7.166 (20,18%)
* Hrvati - 1.914 (5,39%)
* Jugoslaveni - 392 (1,10%)
* ostali, neopredijeljeni i nepoznato - 348 (0,99%)

## Demografske karakteristike 
Prema popisu iz 1991. godine općina Visoko imala je 46.160 stanovnika što na površini od 231 km2 dostiže 197,32 stanovnika na km2. Od toga na gradsko područje otpada 14.140 stanovnika ili 30%, a na vangradska područja 31.990 stanovnika ili 69,4%. Prema procjenama općinskih organa iz 2005. godine općina danas broji 40.276 stanovnika, gdje 29% otpada na gradsko područje, a 71% na ruralno. općini Visoko prema procjenama danas živi 96% Bošnjaka, 2% Srba, 1% Hrvata, te 1% Ostalih. Sa gustom naseljenosti od 173 stanovnika/km2, Visoko se ubraja u gušće naseljene sredine u Federaciji.

## 2005 
Prema procjenama općinskih organa iz 2005. godine općina broji 40.276 stanovnika, gdje 29% otpada na gradsko područje, a 71% na ruralno. 

U općini Visoko prema procjenama živi 96% Bošnjaka, 2% Srba, 1% Hrvata, te 1% Ostalih. Sa gustom naseljenosti od 173 stanovnika/km2, Visoko se ubraja u gušće naseljene sredine u Federaciji.

## Nacionalni sastav po naseljenim mjestima, 1991.
**Apsolutna etnička većina:**

**Relativna etnička većina:**

## Napomene 
Kategorija:Visoko
V
Rimska mitologija

**Rimska mitologija** je uglavnom preuzela mitove i legende od starih Grka i Etruščana, uz promjenu imena bogova, pa se ovdje nalazi tabla bogova i heroja u te tri mitologije:
mini|200 px|Junona - božica braka, Jupiterova žena

## Također pogledajte 
* Mitologija
* Grčka mitologija

Kategorija:Rimska mitologija
Pretor

**Pretor** je bio stalni zamjenik konzula u Rimskoj Republici. Potreba za uvođenjem funkcije pretora bio je porast upravnih zadaća o kojima se morao brinuti sam konzul. Osim toga pretori su bili uspostavljeni za pojedine novoustanovljene rimske provincije.

* Pretor urbanus – odgovarao je za pravno stanje unutar grada i tumačenje pravnih normi
* Pretor peregrinus - rješavao je pravne sporove između rimskih građana i stranaca

Pretori su, osim pravnih funkcija, u carsko vrijeme bili zaduženi i za igre, a po isteku mandata imenovani su bili upraviteljima provincija.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Rimska Republika
Teodozije I Veliki

**Teodozije I** (Flavije Teodozije August; 11. januar 347 – 17. januar 395), poznatiji kao **Teodozije Veliki**, bio je rimski car od 379. do 395. godine. Bio je posljednji car koji je vladao i istočnim i zapadnim dijelom Rimskog carstva. Tokom vladavine, vodio je ratove protiv Gota i drugih barbara koji su napadali carstvo. Nakon toga se borio u dva destruktivna rata u kojima je porazio uzurpatore Magnusa Maksima i Eugenija.

Teodozije je 380. godine izdao dekret u kojem proglašava hrišćanstvo službenom državnom religijom Rimskom carstva. Nakon uništavanja istaknutih helenističkih hramova Apolona u Delfima i Serapeuma u Aleksandriji, raspustio je vestalne djevice u Rimu. Zatim je 393. godine zabranio paganske rituale na Olimpijskim igrama u Grčkoj. Nakon smrti, njegovi sinovi Arkadije i Honorije su naslijedili istočnu i zapadnu polovinu Rimskog carstva. Nakon toga Rimsko carstvo više nikada nije ponovo ujedinjeno, iako su Bizantijski carevi pokušavali osvajanjem ponovo izgraditi Rimsko carstvo.

## Biografija 
[mini|[Rimsko carstvo u vrijeme smrti Teodozija I Velikog 395.]]

**Teodozije I** proglašen je za cara 19. januara 379. godine u Sirmiumu. Dobio je na upravu istočni dio nekadašnjeg Rimskog carstva. U njegovo vrijeme dolazi do priljeva germanske vojske u službu carstva što jača oslabljenu vojsku, a u isto vrijeme riješava carstvo jednog neprijatelja. Uskoro Germani zauzimaju najvažnije zapovjedne položaje u vojsci. Teodozijeva gotska politika dovodi do povećanja državnih izdataka, a samim tim i poreza. Bijeda stanovništva raste i seosko stanovništvo sve više gubi svoju nezavisnost. 381. održava se II ekumenski sabor u Carigradu koji potvrđuje i dopunjuje odluke Nicejskog sabora i formulira simbol kršćanske vjere. Teodozije I je svim silama podržavao kršćanstvo i progonio poganstvo i heretičke kršćanske sekte. Za vrijeme njegove vlade kristijanizacija carstva je u potpunosti završena. Kršćanstvo postaje jedina dopuštena državna vjera, a druge vjeroispovijesti su stavljene izvan zakona. Poslije dužih građanskih ratova Teodozije je pred smrt uspio još jednom ujediniti carstvo, ali je pred smrt ponovo podijelio državu. Prilikom podjele, iako je vodio porijeklo sa zapada, dao je prioritet njegovom istočnom dijelu. 395. godine je svog starijeg sina Arkadija postavio za vladara na istoku, a mlađeg Honorija na zapadu.

Istočnom dijelu pripale su malo kasnije dijeceze Dacija i Makedonija koje od tada čine posebnu dijecezu Ilirik. Zapadnom dijelu od Ilirije u posjedu ostaje samo dijeceza Panonija. Ovom podjelom utvrđena je granica, koja će vremenom postati historijska crta razdvajanja Istočnog i Zapadnog rimskog carstva.

Kao i Konstantin, Teodozije dobija nadimak Veliki radi svoje podrške kršćanstvu koje tada postaje jedina državna religija. 380. u svome ediktu *Cunctos populos* proglasi je kršćanstvo *de facto državnom religijom*, a 8. novembra 392. zabranio je sve poganske religije u Carstvu.

393. godine ukinuo je Olimpijske igre.

Kategorija:Bizantijski carevi u 4. vijeku
Kategorija:Rođeni 347.
Kategorija:Umrli 395.
Kategorija:Rimski carevi
Željeznička pruga

[mini|190px|Dvotračna željeznička pruga u jugozapadnom dijelu [Čakovec|Čakovca (sjeverna Hrvatska)]]
**Željezničku prugu** čini jedan ili više kolosijeka, koji spajaju službena mjesta, po kojima se kreću željeznička vozila. Prema širini kolosijeka pruga može biti:

* uskog kolosijeka (750&nbsp;mm, neki dijelovi Indonezije; 1000&nbsp;mm, dijelovi Švicarske; 1067&nbsp;mm, Južna Afrika, Japan)
* normalnog kolosijeka (1435&nbsp;mm, najčešće korištena),
* širokog kolosijeka (1524&nbsp;mm, Rusija; 1665&nbsp;mm, Portugal; 1667&nbsp;mm, Španija).

## Reference 
## Vanjski linkovi 
*
Psi (čvor)

**Psi** može značiti:

* Psi (Canidae), porodica unutar natporodice psolikih životinja
* Psi (slovo), 23. slovo grčke abecede (Ψ ψ)
Milatovići

**Milatovići** su srednjovjekovna humska vlastela 14. i 15. vijeka. Zajedno sa Sankovićima, Radivojevićima i Nikolićima bili su najjači velikaši na području Huma. Imali su posjede na području župa Večenike (Večerić), Broćno i Dubrave. Uzima se da moderni Tepčići na području Broćna predstavljaju dokaz o njihovom egzistiranju na tom području.

Rodonačelnik Milatovića je tepčija Milat koji se pominje u 14. vijeku. On je ima sinove kneževe Vukašina, Grgura, Sanka i Vuka Milatovića te kćerku Jakovicu. Braća Grgur i Sanko Milatović primili su dubrovačko građanstvo krajem marta 1391. Uzima se da je Vuk Milatović 1399. u jednoj povelji spomenuti Vuk Tepčić, sa aluzijom da je prezime Tepčić izvedeno od titule njegovog oca. Vukašin Milatović bio je predvodnik među braćom. Milatovići su, poslije kažnjavanja Sankovića 1391. postali najvažniji predstavnici Huma. Dobili su titulu vojvoda. Vojvoda Vukašin Milatović i knez Grgur Milatović javljaju se kao predstavnici Huma na bosanskim vladarskim dokumentima iz kraja 14. vijeka. Milatovići su učestvovali i bosansko-dubrovačkom ratu 1403. Milatovići su bili pod uticajem vojvode Sandalja Hranića Kosače. Tokom 15. vijeka među nasljednicima se ističe vojvoda Marko Gregurović, vlastelin Stjepana Vukčića Kosače. 
 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* https://prilozi.iis.unsa.ba/wp-content/uploads/2023/05/35-prilozi_-Polemike-EsadKurtovic.pdf

Kategorija:Srednjovjekovna bosanska vlastela
Kategorija:Milatovići
Divoš Tihoradić

**Divoš Tihoradić** bio je vlastelin s područja Usore, povezan za utvrđeni grad Srebrenik. Formom patronimika pretpostavlja se da je njegov otac Tihorad, koji je umro između 1326-1329. Njegov brat bio je Vitan Tihoradić, a sinovi su mu bili Miloš, Sladoje i Dobroslav Divošević. Prvi put Divoš je spomenut kao svjedok na povelji od 23. oktobra 1332. kojom se reguliraju sporovi između Bosanaca i Dubrovčana, a u svojstvu pristava naveden je na povelji od 15. marta 1333, kojom bosanski ban Stjepan II Kotromanić ustupa Dubrovčanima Ston i Prevlaku. Tihoradići su srodnici vlastele Zlatonosovići, poznate u 15. vijeku.

Divoš Tihoradić je poznat kao naručilac izrade evanđelja u struci po njemu nazvanog Divoševo evanđelje, značajnim spomenikom iz 14. vijeka.

## Reference 
## Literatura 
* Pavao Anđelić, Postojbina i rod Divoša Tihoradića, Slovo 25-26, Zagreb 1976, 231-239.
* Jelica Đurić – Rajka Ivanišević, Jevanđelje Divoša Tihoradića, Zbornik radova Vizantološkog instituta 7, Beograd 1961, 153-160.
* Irena Grickat, Divoševo Jevanđelje, Južnoslavenski filolog 25, Beograd 1961-1962, 227-293

Kategorija:Srednjovjekovna bosanska vlastela
Kategorija:Usora i Soli
Komlinovići

**Komlinovići** su srednjovjekovna vlastela sa područja Huma.

Komlinovići se prvi put pominju u pisanim izvorima 1423. Očuvana nekropola na Visočici kod Bakra (Suha na Prozračcu) pokazuje da je porodica znatno starija. Uzima se da je rodonačelnik Komlinovića izvjesni Komlin, sa područja Broćna. Glavni predstavnik je knez Pavko Komlinović. Na njegovom nadgrobnom spomeniku jasno se navodi da je Prozračac plemenita baština Komlinovića, te da je on bio vazal Sandalja Hranića Kosače (*Ase leži knez Pavao Komlinović na svoi plemenitoi na Prozračcu u dni voevode Sandal*. Pavao Komlinović je imao braću Pavka, Radata i Vukca Komlinovića. Svi zajedno pomenuti su 1423. Naslijedio ga je knez Pavko Komlinović koji je 1434. napustio vojvodu Sandalja i pristao uz vojvodu Jurja Vojsalića. Radat Komlinović pomenut je 1453. Još jedan njihov prezimenjak pomenut je 1456, a to je Juraj Komlinović. I on bi mogao biti u srodstvu sa ostalim Komlinovićima.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Komlinovići
Kategorija:Srednjovjekovna bosanska vlastela
Aragacotn

**Aragacotn** () jest pokrajina u Armeniji. Prema podacima popisa iz 2011. godine u pokrajini je živjelo 132.925 stanovnika (4,4%) i treća je najslabije naseljena pokrajina poslije pokrajina Tavuš i Vajots Dzor. Glavni grad provincije jest Aštarak. Naziv *Aragacotn* na armenskom jeziku znači *podnožje Aragaca*.

## Geografija 
mini|lijevo|Gorje Arteni (2047 m)
[mini|Vodopad Gegarot u blizini sela [Aragac (naselje)|Aragac]]
Aragacotn zauzima sjeverozapadni dio Armenije i ima površinu od 2756&nbsp;km² (9,3% ukupne površine Armenije). Graniči s pokrajinom Širak na sjeveru, Lori na sjeveroistoku, Kotajk na istoku, Armavir na jugu i gradom Erevanom na jugozapadu. Rijeka Ahurjan na zapadu razdvaja Aragacotn od turske provincije Kars.

Historijski, sadašnja teritorija ove pokrajine ulavnom je zauzimala dijelove kantona *Aragacotn*, *Nig* i *Širak*, koji su bili u sastavu drevne armenske provincije Ajrarat.
Sjevernim dijelom pokrajine dominira planina Aragac, koja je najviši vrh Aragacotna i cijele Armenije (4090 m). Na sjeveroistoku i istoku Aragac se približava planinama Pambak i Cagkunjac. Gorje Arteni dominira sjeveroistočnim i centralnim istočnim dijelovima. Mala dolina Ahurjana zauzima zapadni rub Aragacotna. Na jugu i jugozapadu Aragacotn zauzima sjeverozapadne dijelove Araratske ravnice.

Nadmorska visina Aragacotna kreće se u rasponu od 950 do 4090 m.

Osim Ahurjana, glavni vodni resursi u ovoj pokrajini jesu rijeke Kasag, Gegarot i Amberd. Od planinskih jezera u Aragacotnu se nalaze Kari, Lesing, Amberd, Tagavor i Kuragbjur. Između 1962. i 1967. na Kasagu je izgrađena brana Aparan.

Klima Aragacotna vrlo je raznolika usljed velike visinske razlike između pojedinih dijelova pokrajine. Godišnja količina padavina varira između 400 mm u nižim područjima i 1000 mm u planinskim.

## Demografija 
prema popisu stanovništva iz 2011. godine u pokrajini je živjelo 132.925 stanovnika što je udio od 4,4% armenskog stanovništva. Urbanog stanovništva je 31.376 (23,6%) dok preovladava ruralno stanovništvo kojeg je ukupno 101.549 (76.4%) što predstavlja najviši udio ruralnog stanovništva u Armeniji.

U pokrajini se nalazi 3 urbane i 111 ruralnih lokalnih zajednica. Najveći urbani centar je Aštarak sa 19.615 stanovnika. Ostali urbani centri su Aparan i Talin sa populacijom od 6.451 i 5.310 stanovnika, respektivno. Sa 4.780 stanovnika, naselje Ošakan je najveći ruralni centar pokrajine. 

[800px|mini|center|[Aragac]]

## Reference 
## Vanjski linkovi 
*  Pokrajine
* Vodič kroz Aragacotn sa detaljnim opisima (autor: Rick Ney)
* Turistički vodič kroz Aragacotn

Kategorija:Pokrajine Armenije
Kategorija:Aragacotn
Aragac

**Aragac** (armenski *Արագած*) jest veliki andesitno-dacitni stratovulkan u Armeniji i najviša planina u ovoj državi (4095 m). Nalazi se u provinciji Aragacotn, oko 40&nbsp;km sjeverozapadno od Erevana. Na njegovim padinama nalaze se opservatorija Bjurakan i srednjovjekovna tvrđava Amberd. Opservatorija je historijski važan objekt odgovoran za više važnih fotografskih istraživanja.

Najviši vrh Aragaca podijeljen je lednicima i datira iz pliocena do pleistocena. Međutim, parazitske kupe i fisure nalaze se na svim stranama ovog vulkana i bile su izvor velikih tokova lave koji su se spuštali nižim stranama.

Za neke od ovih tokova smatralo se da datiraju iz holocena, ali kasnije je kalij-argonsko datiranje ukazalo na to da potječu iz srednjeg ili kasnog pleistocena. Nije precizno utvrđena starost najmlađih tokova lave na nižim stranama, ali je ograničena na period između kraja kasnog pleistocena i 3000. p. n. e (Harakanijan i drugi 2003). 13-kilometarska linija kratera i piroklastičnih kupa presijeca ivicu sjevernog kratera i izvor je mlađih tokova lave i lahara; za potonje se smatralo da su karakteristični za holocenske erupcije vrha. Na zapadnim i južnim padinama ima mnogo petroglifa koji datiraju iz mezolita ili željeznog doba.
[lijevo|250px|mini|[Topografija|Topografski prikaz Aragaca]]
## Obližnji gradovi 
U okolini Aragaca smješteni su gradovi Aštarak na jugoistoku (glavni grad Aragacotna), Aparan na sjeveroistoku, Artik na sjeverozapadu i Talin na jugozapadu.

## Legenda o Prosvjetiteljevoj svjetiljci 
Legenda kaže da, kad se Grgur Prosvjetitelj jednog dana molio na Aragacu, s nebesa se spustila čudesna svjetiljka, koja vječno svijetli kako bi ga osvijetlila.

Armeni vjeruju da je svjetiljka i sad tamo i da samo onī čistog srca i duha mogu vidjeti vječnu svjetiljku – simbol nadâ i snovâ nacije.

mini|center|900px|Panorama Aragaca

## Također pogledajte 
* Spisak vulkana u Armeniji
* Kari (jezero)

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Kratak opis  na *Cilicia.com*
* Mount Aragats
* Discover Armenia and Aragats
* The legend of Illuminator's Lantern

Kategorija:Planine u Armeniji
Kategorija:Vulkani u Armeniji
Kategorija:Najviši vrhovi država
Plemenita baština

**Plementita baština** ili plemenito (baština) u srednjovjekovnoj Bosni predstavlja oznaku posjeda.

Naziv se često sreće na stećcima u natpisima na mjestu gdje se kaže da je pokojnik sahranjen *na svojoj plemenitoj baštini* ili *na svojoj plemenitoj zemlji*, ili kraće *na plemenitoj*. Plemenita baština je posjed koji je porodica ili rod imao stečen od davnina i koji je bio zagarantovan kao očevina ili babovina u njihovom vlasništvu u sistemu feudalnih društvenih odnosa zasnovanih na vjernoj službi i vjeri gospodskoj. Pored stjecanja nasljeđem, plemenita baština se proširivala ili stjecala kao nagrada za određene zasluge. Prilikom donacije bosanski vladari ističu da za istaknute zasluge daruju pojedinom vlastelinu određeni posjed *u plemenito*. U povelji iz 1419. Sandalj Hranić Kosača navodi za svoj posjed da ga je dijelom naslijedio, a dijelom da mu je dat i potvrđen kao plemenito.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Društvo srednjovjekovne Bosne
Stefan Uroš IV Dušan

**Stefan Uroš IV Dušan** (oko 1308 - 20. decembar 1355), poznat i kao **Dušan Silni**, je srpski kralj (1331 – 1346) i car (1346 – 1355) iz dinastije Nemanjića. Dušan je bio oženjen Jelenom, sestrom bugarskog cara Ivana Aleksandra. U braku su imali jednog sina, budućeg cara Uroša. Proširio je državu svoga oca Stefana Dečanskog. Osvajanja na jugu omogućila su mu da se proglasi carem Srba i Grka 1346.

U njegovo vrijeme pravoslavlje u Srbiji doživljava dalji razvoj u svojoj organizaciji. Srpska arhiepiskopija dignuta je u rang patrijaršije. Poznat je po zakoniku (Dušanov zakonik) koji je donešen 1346/1355. Kralj i car Dušan savremenik je bosanskog bana Stjepana II Kotromanića. Odnosi između Bosne i Srbije u njihovo vrijeme pokazuju nekoliko sukoba. U središtu neprijateljstva je bosansko sticanje Huma 1326, područja koje je ranije bilo pod vlašću Nemanjića. Bosanci su izveli jedan prodor 1328. koji je završio spaljivanjem manastira sv. Nikole u Polimlju. Dušan je pokušavao vojnom silom da zauzme Hum što je uspio ali ga nije dugo zadržao.

## Također pogledajte 
* Dušanov zakonik

## Vanjski linkovi 
* Car Dušan, 1. dio, RTS Obrazovno-naučni program - Zvanični kanal
*Car Dušan, 2 dio, RTS Obrazovno-naučni program - Zvanični kanal
* Istorijska biblioteka:Stefan Dušan

Kategorija:Politički razvoj srednjovjekovne Bosne
Kategorija:Srpski vladari
Kategorija:Nemanjići
Iskričavi cijanid

***Iskričavi cijanid*** je kriminalistički roman Agathe Christie iz 1944. godine

## Radnja 
Šestoro ljudi je mislilo na Rosemary Barton koja je umrla prije gotovo godinu dana.
Rosemary je živjela kao raskalašena, sebična žena koja je varala supruga. Imala je brojne nevažne afere, sve dok zbog jedne od njih nije poželjela zatražiti razvod. Nedugo nakon toga, za vrijeme proslave njenog rođendana završi mrtva, otrovana kalijevim cijanidom, a smrt se proglasi samoubistvom. 11 mjeseci poslije, Rosemaryn suprug George i njena sestra Iris prime anonimno pismo u kojem se tvrdi da je Rosemary zapravo ubijena. Krug ljudi koji su imali priliku za ubistvo je velik, te se ispostavlja da su svi koji su je poznavali imali motiv. Naposlijetku slučaj uspješno rješava pukovnik Race uz pomoć inspektora Kempa.

Kategorija:Djela Agathe Christie
Kategorija:Knjige iz 1944.
Smrt kao kraj

***Smrt kao kraj*** (izdat 1944.) je kriminalistički roman Agathe Christie. Ovaj roman je neobičan za Agathu Christie iz ovih razloga: Roman nije smješten u 20. vijek, nego u 2000 godina prije nove ere, i nema niti jednog evropskog lika.

## Radnja 
Radnja romana se dešava u Egiptu 2000 godina prije nove ere. Radnja prati Renisen, udovicu koja se nakon muževe smrti vrača u kuću svog oca uz obalu Nila. Uskoro se pojavljuje arogantna prostitutka Nefret koja pobuđuje strasti i uznemirava miran život u bogatom domu, te na kraju rezultira ubistvom.

## Vanjski linkovi 
* http://www.agathachristie.com/story-explorer/stories/death-comes-as-the-end-1/
* http://home.insightbb.com/~jsmarcum/agatha40.htm 
* http://www.bbc.co.uk/history/ancient/egyptians/human_gallery_06.shtml

Kategorija:Djela Agathe Christie
Kategorija:Knjige iz 1944.
Maja Gojković

mini|desno|Maja Gojković 
**Maja Gojković**  je srbijanska pravnica i političarka, bivša predsjednica Narodne Skupštine Republike Srbije, aktuelni ministar kulture i informisanja i zamjenica premijerke Srbije.

Rođena u Novom Sadu 22. maja 1963., završila je osnovnu školu „Branko Radičević” i gimnaziju „Jovan Jovanović-Zmaj” u Novom Sadu.

Diplomirala je na Pravnom fakultetu u Novom Sadu 1987. godine. Pravosudni ispit je položila 1989. i godinu kasnije postaje advokat u advokatskoj kancalariji *Gojković*. Član je *Međunarodne unije advoakata*, učestvovala je na kongresima Unije u Cannesu, New Yorku, Strasbourgu i Madridu.

Jedan je od osnivača *Srpske radikalne stranke*, bila je njen generalni sekretar, zatim potpredsjednik Izvršnog odbora stranke za Srbiju. Bila je zastupnica u Vijeću građana Skupštine SRJ, zastupnica u Skupštini Srbije i Crne Gore, član je Odbora za vanjsku politiku i član delegacije Interparlamentarne unije. Bila je poslanik u Skupštini AP Vojvodine od 1996.-2000. godine. Zastupnica je u Parlamentu Vijeća Evrope u Strasbourgu. Član je komiteta Vijeća Evrope za lokalnu i regionalnu samoupravu. Bila je ministar bez portfelja u Vladi Republike Srbije od 1998.-1999. godine i potpredsjednik Savezne vlade od augusta 1999. Bila je pravni savjetnik Vojislava Šešelja pred Haaškim Tribunalom.

Za gradonačelnika Novog Sada je izabrana u drugom krugu izbora 3. oktobra 2004.

2008. godine nakon sukoba sa Šešeljevim pristalicama istupila je iz Srpske radikalne stranke i osniva vlastitu stranku. 2013. sa svojom strankom kolektivno se uključuje u Srpsku naprednu stranku sadašnjeg predsjednika Srbije Aleksandra Vučića.

Govori engleski i njemački jezik. Završila je nižu baletnu školu. Član je *Društva za zaštitu životinja Srbije* od 1972. godine.

## Vanjski linkovi
*Prema dnevnom listu Danas od 5. oktobra 2004.

Kategorija:Rođeni 1963.
Kategorija:Živi ljudi
Kategorija:Biografije, Novi Sad
Kategorija:Srbijanski političari
Kategorija:Bivši studenti Univerziteta u Novom Sadu
Šupljina

***Šupljina*** (izdat 1946.) je roman Agatha Christie sa Herculeom Poirotom u glavnoj ulozi.

## Radnja 
Kad je lady Angkatell organizirala vikend-zabavu na svom seoskom imanju, Šupljini, činilo se kako je mislila na sve; sposoban batler, dovoljan broj kućnih pomoćnica – zapravo, jedina stvar koju je, izgleda, previdjela bila je činjenica kako se većina njenih gostiju međusobno ne podnosi. Jedan od pozvanih na nedjeljni ručak bio je i Hercule Poirot. S veseljem se odazvao, no doček ga je razočarao. Naime, pretpostavio je da su upravo za njega inscenirali ubistvo. Ipak, ubistvo je bilo i više nego stvarno: dok nesretnik umire na rubu bazena, pištolj dotle lagano tone na dno. Slučaj izgleda prilično jednostavno, no ništa nije onako kao što se čini.

Sumnjivi su svi, a u jednom trenutku čak i Poirot koji je zbunjen slučajem.

## Ekranizacija 
Ekraniziran je 2004. godine. 
## Vanjski linkovi 
* https://web.archive.org/web/20090208235336/http://agathachristie.com/story-explorer/stories/the-hollow-1/

Kategorija:Djela Agathe Christie sa Herculeom Poirotom
Kategorija:Knjige iz 1946.
Ko plimu uhvati

***Ko plimu uhvati*** (izdat 1948.) je kriminalistički roman Agathe Christie sa  Herculeom Poirotom u glavnoj ulozi.

## Radnja 
Nekoliko sedmica pošto se oženio privlačnom, mladom udovicom Gordon Cloade biva tragično ubijen u eksploziji bombe u londonskom naselju. Bukvalno preko noći, bivša Gospođa Underhay je postala jedini nasljednik ogromnog bogatstva Cloadeove porodice. Ubrzo potom, Hercule Poirot prima neočekivanog posjetioca...

Kategorija:Djela Agathe Christie sa Herculeom Poirotom
Kategorija:Knjige iz 1948.
Zla kuća

***Zla kuća*** (izdat 1949.) je kriminalistički roman Agathe Christie. Agatha je rekla da je to jedan od njena dva najdraža romana koja je napisala, a drugi je *Nesreća nevinih*.
Roman je prvo objavljen u SAD-u, u martu 1949. godine od strane izdavačke kuće *Dodd, Mead and Company* a onda i u Ujedinjenom Kraljevstvu 23. maja iste godine.
Radnja romana se odvija u blizini Londona, u jesen 1947. godine.

## Radnja 
Charles Hayward, sin Sir Arthura Haywarda, pomoćnika inspektora Scotland Yarda, u Egiptu upoznaje Sophiju Leonides, mladu tajanstvenu Engleskinju koja je tamo bila na prilično visokom činovnickom položaju. Očaran njome, zaprosi je. Sophia ga ne odbija, ali ga moli da sačekaju par godina, do njegovog povratka u Englesku. Vrativši se u Englesku, Charles pokušava pronaći Sophiju, ali od svog oca saznaje da se u njenoj porodici dogodilo ubistvo. Ubijen je Sophijin djed, Aristide Leonides. Za sve u kući to je bio šok, u Scotland Yardu su zbunjeni. Osumnjičeni su svi članovi porodice, pa čak i tri njegove unuke. Ko je od njih ubica?

## Reference 
Kategorija:Djela Agathe Christie
Kategorija:Knjige iz 1949.
Došli su u Bagdad

***Došli su u Bagdad*** (izdat 1951.) je špijunski roman Agathe Christie, inspiriran njenim putem s mužem Maxom Mallowanom. To je jedan od rijetkih špijunskih romana Agathe Christie.

## Radnja 
Veliki broj osoba. Velika količina dragulja. Ogromne količine novca su nestale. Jedan britanski agent došao je do podatka da je počela izgradnja tajnog oružja. Sve osobe koje su s tim u vezi bile su na sastanku u Bagdadu, a lozinka je bila: "Bijela kamila koja nosi tovar žita prolazi prugom."

Kategorija:Djela Agathe Christie
Kategorija:Knjige iz 1951.
Najavljeno ubistvo

***Najavljeno ubistvo*** (izdat 1950.) je kriminalistički roman Agathe Christie sa Miss Marple u glavnoj ulozi.

## Radnja 
Poziv u mjesnim novinama probudi zanimanje sela. Misleći da se radi o novoj vrsti zabave, svi se nađu u dogovoreno vrijeme. Domaćica Little Paddocksa Letilia Blacklock služi šeri, a uz nju je i njena prijateljica Dora Bunner, te uglađeni nećaci Patrick i Julia Simmons. Tačno u 19 sati svjetla se ugase, vrata salona se otvore i odjedanput se čuju tri hica upućena gospođici Blacklock. Na vratima se pojavi truplo. Više nije riječ o igri. Žrtva je Rudi Scherz, konobar iz mjesnog hotela kojeg rijetko ko poznaje. Inspektor Craddock radi na slučaju, a sasvim slučajno i gospođica Marple odsjela je u istom hotelu. Ispitani su svi prisutni. Jedino što im je zajedničko jest pretpostavka da se Rudi slučajno ubio. Međutim, Miss Marple misli da nisu dobro vidjeli što se dogodilo. Uskoro postaje jasno da je Rudi ipak ubijen, a njegov ubica jedan je od gostiju iz salona.

Istraga je u toku i mnogi su pod policijskom paskom. Tu je Myrna Harris, hotelska konobarica koja je koketirala sa Scherzom, brigadir Easterbrook čiji je revolver nestao, Hannah, domaćica u Little Paddocksu. Inspektor Craddock temeljito radi na slučaju i otkriva da gospođica Blacklock treba naslijediti bogatstvo te da su Patrick i Julia njeni nasljednici. Gospođica Marple sumnja da su njihovi identiteti upitni. Zapravo, što više upoznaje ljude, to je sigurnija da su upleteni u ubistvo. Obrat se dogodi kad gospođica Blacklock promijeni oporuku u korist njene siromađne podstanarke Phillipe govoreći da jedva poznaje nećake i da ih ionako smatra nevrijednima njenog nasljedstva. Nedugo nakon toga Dora Bunner pronađena je mrtva.

Dok gospođica Marple ispituje gospođicu Blacklock, inspektor Craddock pokušava naći dvoje ljudi iz njene prošlosti: Pipa i Emmu, koji bi trebali biti Patrickovi i Julijini vršnjaci i novi nasljednici. Međutim, njena prošlost i dalje je obavijena velom tajne. Ipak, Craddock otkriva tajnu oko Phillipe, ali još mu nije poznat napadač na gospođicu Blacklock, kao ni Dorin ubica. Kad mačka sruši vrč sa vodom i time izazove kratki spoj u svjetiljci, gospođica Marple dode do zaključka. Još neko pokušava riješiti slučaj. Riječ je o gospođici Hinchcliffe i Amy Murgatroyd koje su bile u salonu u vrijeme pucnjave i sad pokušavaju rekonstruisati događaj. Murgatroyd se iznenada sjeti ključnog dokaza, ali Hinchcliffe je zamoli da joj pomogne naći psa. Nedugo zatim Murgatroyd je nađena mrtva. Gospođica Marple je na tragu ubici kad odjednom nestane. Craddock se uplaši da je ona iduća žrtva. Naravno, riječ je o lukavom planu da se uhvati ubica.

Kategorija:Djela Agathe Christie sa Miss Marple
Kategorija:Knjige iz 1950.
Gospođa McGinty je mrtva

***Gospođa McGinty je mrtva*** ili ***Krv će reći*** (izdat 1952.) je roman Agathe Christie sa Poirotom i gospođicom Oliver u glavnim ulogama.

## Radnja 
Gospođa McGinty je ubijena. Navodni ubica je optužen i spreman za vješanje. Inspektor Spence traži Poirotovu pomoć. Misli da optuženi nije kriv. Poirot odlazi u to selo i započinje istragu, te na kraju otkiva ko je ubica i rješava slučaj.

Kategorija:Djela Agathe Christie sa Herculeom Poirotom
Kategorija:Knjige iz 1952.
Trik je u ogledalima

***Trik je u zrcalima*** (izdat 1952.) je kriminalistički roman Agathe Christie sa Miss Marple u glavnoj ulozi.

## Radnja 
U ogromnom viktorijanskom zdanju u kojem živi Carrie Louise, stara prijateljica Jane Marple, u zraku se osjeća opasnost. Na nagovor zajedničke prijateljice gospođica Marple odlazi na imanje koje je sada pretvoreno u rehabilitacijski centar za maloljetne delinkvente. Mjesto vrvi mladim prijestupnicima, a jedan od njih pokuša ubiti upravitelja Lewisa Serrocolda, trećeg supruga Carrie Louise. Na sreću – neuspješno! To se, međutim, ne može reći za misterioznog posjetitelja koji u isto vrijeme biva ustrijeljen u drugom dijelu zamka. Ispostavi se da je riječ o Christianu Gulbrandsenu, posinku Carrie Louise. Gospođica Marple mora upotrijebiti svu svoju lukavost kako bi riješila zagonetku njegova posjeta i ubistva...

Kategorija:Djela Agathe Christie sa Miss Marple
Kategorija:Knjige iz 1952.
Džep pun žita

***Džep pun žita*** (izdat 1953.) je kriminalistički roman Agathe Christie s Miss Marple u glavnoj ulozi.

## Radnja 
Rex Fortescue, glava obitelji finansijera, iznenada umre u svojoj kancalariji u Londonu. Ispostavi se da je otrovan. Jedini trag inspektora Neela je šačica raži nađena u pokojnikovu džepu. Fortescue je imao dvojicu sinova: opreznog i uštogljenog Percivala i mlađeg Lancea, kicoša i pustolova koji je posljednji put viđen u Africi. Porodica živi u Yew Tree Lodgeu, mračnoj kući u predgrađu. Rex se nedavno oženio mnogo mlađom Adelom. Za kuću se brine domaćica Mary Dove. Među poslugom nalazi se i mlada spremačica Gladys koja je odrasla u St. Mary Meadu, u kojem živi i gđica Marple. Kad se otkrije da je Rex otrovan tisom, sumnja pada na članove kućanstva. Dolazak Lancea izaziva dodatnu napetost. Prije smrti Rex je tajno pozvao svog mlađeg sina da se vrati u porodičnu kompaniju. Lance je već bio sa ženom na putu za Englesku kad je čuo za očevu smrt. Nedugo nakon njegova dolaska Adele je nađena mrtva. I ona je otrovana, a čini se da svi imaju motiv.

Kategorija:Djela Agathe Christie sa Miss Marple
Kategorija:Knjige iz 1953.
Cisterna

[mini|[Bazilika cisterna, prvobitno izgrađena za potrebe nekadašnjeg Konstantinopolja, danas Istanbula.]]
**Cisterna** je spremište za vodu u utvrđenim gradovima. Uz naziv cisterna uobičajen naziv za spremište u kojem se čuvala voda u utvrđenim gradovima u srednjem vijeku bio je zdenac. Oba naziva kasnije i danas imaju drugačija značenja.

Srednjovjekovne utvrde pravljene su većinom na prirodnim uzvišenjima, vrletnim uzvisinama koje je sa manjim fortifikacijskim doradama lako bilo utvrditi i braniti. Takve tvrđave mogle su izdržati dugotrajne opsade i napade ukoliko su branitelji imali dovoljno oružja da uzvrate napadačima, ali i hrane za preživljavanje usljed prekida komunikacija pri opsadi. Praksa je pokazivala da se voda mora čuvati, pa je građenje kamenih skladišta i spremišta za vodu postala neminovnost. Sve tvrđave u Bosni su imale takve cisterne. Veće tvrđave imale su po nekoliko takvih cisterni. Radi se o posebno izgrađenim kamenim spremištima koja su građena da ne mogu propuštati vodu. Zbog te specifičnosti često se u gradnji cisterni, zdenaca, u srednjovjekovnoj Bosni pojavljuju iskusni i poznati dubrovački kamenari i klesari (lapicide, petrarii) sa kojima je bosanska vlastela sklapala ugovore o njihovoj gradnji. Ugovori nisu predviđali da sav novac bude odmah isplaćen graditeljima, nego bi se dio novca unaprijed isplaćivao, a ostatak nekoliko mjeseci poslije izvršene gradnje, kako bi se znalo da li je posao dobro obavljen, tj. da li cisterna propušta vodu ili je ispravno izgrađena.

## Reference 
Kategorija:Kultura srednjovjekovne Bosne
Kategorija:Arhitektura