Invazija Rusije na Ukrajinu

Dana 24. februara 2022, Rusija je započela vojnu invaziju na Ukrajinu tokom velike eskalacije rusko-ukrajinskog sukoba koji je počeo 2014. Invazija je rezultirala desetinama hiljada žrtava na obje strane i izazvala najveću izbjegličku krizu u Evropi od Drugog svjetskog rata (više od 7,7 miliona Ukrajinaca je izbjeglo iz zemlje). U roku od pet sedmica nakon invazije, Rusija je doživjela svoju najveću emigraciju od Oktobarske revolucije 1917. Invazija je također izazvala globalnu nestašicu hrane.

Nakon ukrajinske Revolucije dostojanstva u februaru 2014, Rusija je anektirala Krim, a separatisti koje Rusija podržava zauzeli su dio jugoistočne Ukrajine, započevši tako rat u Donbasu. Rusija je 2021. započela gomilanje vojnih snaga duž svoje granice s Ukrajinom. Predsjednik Rusije, Vladimir Putin, iznio je ruske iredentističke stavove i doveo u pitanje pravo Ukrajine na državnost. Takođe, Rusija je tvrdila da u Ukrajini prednjače neonacisti koji progone rusku manjinu. Putin je dodatno izjavio da je NATO ugrozio sigurnost Rusije svojim širenjem na istok Evrope, što je NATO opovrgnuo. Ruski predsjednik zahtijevao je da se Ukrajini zabrani pridruživanje alijansi.

Rusija je 21. februara 2022. priznala samoproglašene republike Donjeck i Lugansk koje su pod rukovodstvom proruskih separatista i koje trenutno nije priznala nijedna druga država. Narednog dana, Vijeće Ruske Federacije odobrilo je korištenje vojne sile van zemlje, te su ruske trupe ušle na teritorije potonjih "republika". Dana 24. februara, oko 5:00 po istočnoevropskom vremenu (UTC+2), Putin je najavio "specijalnu vojnu operaciju" radi "demilitarizacije i denacifikacije Ukrajine". Nekoliko minuta kasnije, projektili su ispaljeni na mjesta širom Ukrajine, uključujući i glavni grad Kijev, nakon čega je uslijedila velika kopnena invazija iz nekoliko pravaca. Volodimir Zelenski, ukrajinski predsjednik, odgovorio je opštom mobilizacijom, prekidom bilateralnih odnosa s Rusijom i proglašenjem vanrednog stanja.

Započeli su višestruki napadi s područja Rusije, Bjelorusije i dviju okupiranih teritorija Ukrajine (Krima i Donbasa) što je stvorilo četiri glavna ratna fronta: kijevski, sjeveroistočni, istočni i južni, dok je ruska vojska također izvodila zračne i raketne napade u zapadnoj Ukrajini. Ruske snage približile su se i opkolile brojna važna naselja poput Černigiva, Harkiva, Hersona, Kijeva, Mariupolja i Sumija, ali su naišle na jak ukrajinski otpor iskusivši logističke i operativne izazove koji su spriječili njihov napredak.

Invazija je naišla na široku osudu međunarodne javnosti. Generalna skupština Ujedinjenih nacija usvojila je rezoluciju kojom je osudila napad zahtijevavši potpuno povlačenje. Međunarodni sud pravde naredio je obustavu vojnih operacija Rusiji, dok je Vijeće Evrope Rusiju izbacilo iz članstva. Mnoge zemlje uvele su nove sankcije koje su dovele do ekonomskih posljedica po Rusiju i svjetsku ekonomiju. Razne zemlje poslale su humanitarnu i vojnu pomoć Ukrajini. Održani su protesti širom svijeta; oni u Rusiji rezultovali su masovnim hapšenjima i medijskom cenzurom koja je zabranila korištenje izraza "rat" i "invazija".

### NATO 
Godine 1990. Mihail Gorbačov je upozorio da bi izolacija SAD-a ili Sovjetskog Saveza na evropskom kontinentu dovela do pogoršanja. Gorbačov je, također, izjavio da je širenje NATO-a na istok greška i poniženje za Rusiju.

Na poluostrvu je 2006. došlo do izbijanja protesta. Razlog je bio dolazak američkih marinaca koji su došli zbog vojne vježbe "Sea Breeze" između Ukrajine i NATO-a. Demonstranti su marince dočekali barikadama i parolama na kojima je pisalo "Okupatori, idite kući!", a nekoliko dana kasnije krimski parlament proglasio je Krim "teritorijom bez NATO-a". Nekoliko dana nakon protesta, američki marinci povukli su se s poluostrva.

Godine 2008. ruski predsjednik Vladimir Putin govorio je protiv potencijalnog ulaska Ukrajine u NATO.

Godine 2014. Gorbačov je u intervjuu u vezi sa širenjem NATO-a na istok rekao: "Ovo sam nazvao velikom greškom još od samog početka. To je definitivno kršenje duha izjava i uvjerenja koja su nam data 1990. godine. Što se Njemačke tiče, zakoni su utvrđeni i poštuju se."

### Postsovjetski kontekst 
Nakon raspada Sovjetskog Saveza 1991. godine, Ukrajina i Rusija nastavljaju održavati bliske veze. Ukrajina je 1994. pristala odreći se svog nuklearnog arsenala potpisavši Budimpeštanski memorandum o sigurnosnim garancijama pod uslovom da Rusija, Ujedinjeno Kraljevstvo i SAD daju garanciju protiv prijetnji i upotrebe sile protiv teritorijalnog integriteta i političke nezavisnosti Ukrajine. Pet godina kasnije, Rusija je bila jedna od potpisnica Povelje o evropskoj sigurnosti, gdje je "ponovo potvrdila inherentno pravo svake države učesnica da bude slobodna da izabere ili mijenja svoja sigurnosne dogovore, uključujući ugovore o savezu, kako se razvijaju".

Godine 2004. Viktor Janukovič, tadašnji premijer, proglašen je pobjednikom predsjedničkih izbora, koji su prema presudi Vrhovnog suda Ukrajine, u velikoj mjeri bili namješteni. Rezultati su izazvali negodovanje javnosti koja je podržavala opozicionog kandidata, Viktora Juščenka, koji je odbacio rezultate izbora. Tokom burnih mjeseci revolucije, Juščenko se iznenada teško razbolio, a ubrzo su brojne nezavisne grupe ljekara otkrile da je bio otrovan TCDD dioksinom. Juščenko je iskazao snažnu sumnju u umiješanost Rusije u njegovo trovanje. Na kraju je to rezultovalo mirnom narančastom revolucijom, koja je dovela Viktora Juščenka i Juliju Timošenko na vlast, a Janukoviča u opoziciju.

Godine 2008. ruski predsjednik Vladimir Putin govorio je protiv potencijalnog pridruživanja Ukrajine NATO-u. Rumunski analitičar Julian Čifu je 2009. godine, zajedno s koautorima, iznio mišljenje da je Rusija u pogledu Ukrajine slijedila ažuriranu doktrinu Brežnjeva, koji je nalagao da suverenitet Ukrajine ne može biti veći od suvereniteta država članica Varšavskog pakta, prije kolapsa sovjetske sfere uticaja tokom kasnih 1980-ih i ranih 1990-ih.

Janukovič je 2009. najavio ponovno kandidiranje za predsjednika na ukrajinskim predsjedničkim izborima 2010. Pobijedio je i inauguriran je 2010. godine.

### Ukrajinska revolucija i rat 
[thumb|left|Protesti pokreta [Evromajdan u Kijevu, decembar 2013.]]
Protesti pokreta Evromajdan započeli su 2013. godine zbog odluke ukrajinske vlade da obustavi potpisivanje Sporazuma o pridruživanju Ukrajine Evropskoj uniji, umjesto odabira bližih veza s Rusijom i Evroazijskom ekonomskom unijom. Sedmicama nakon protesta, 21. februara 2021. Janukovič i lideri ukrajinske parlamentarne opozicije potpisali su sporazumni dogovor koji je značio prijevremene izbore. Sljedećeg dana, Janukovič je pobjegao iz Kijeva prije glasanja o opozivu koje mu je oduzelo predsjednička ovlaštenja. Lideri ruskog govornog područja na istočnim regijama Ukrajine izjavili su da su odani Janukoviču, što je izazvalo proruske nemire 2014. u Ukrajini. Nemire je pratila ruska aneksija Krima u martu 2014. kao i rat u Donbasu, koji je započeo u aprilu 2014. stvaranjem kvazi država, tj. Narodnih Republika Donjeck i Lugansk, koje podržava Rusija.

Ukrajinski predsjednik Volodimir Zelenski je 14. septembra 2020. odobrio novu Nacionalnu sigurnosnu strategiju Ukrajine, "koja predviđa razvoj posebnog partnerstva sa NATO-om s ciljem članstva u NATO-u". Dana 24. marta 2021. Zelenski je potpisao Uredbu br. 117/2021 kojom se odobrava "strategija deokupacije i reintegracije privremeno okupirane teritorije Autonomne Republike Krim i grada Sevastopolja.

U julu 2021. Putin je objavio esej pod imenom *O historijskom jedinstvu Rusa i Ukrajinaca*, u kojem je još jednom potvrdio svoj stav da su Rusi i Ukrajinci "jedan narod".

Američki historičar Timothy Snyder smatra Putinove ideje za imperijalističke. Britanski novinar Edward Lucas naziva to historijskim revizionizmom. Drugi su mišljenja da rusko rukovodstvo ima iskrivljeno viđenje moderne Ukrajine i njene historije.

Rusija smatra da mogući ulazak Ukrajine u NATO i općenito proširenje NATO-a ugrožava njenu nacionalnu sigurnost. Zauzvrat, Ukrajina i druge susjedne zemlje optužile su Putina za pokušaj ruskog iredentizma i vođenje agresivne militarističke politike.

## Uvod 
### Rusko vojno osnaživanje 
Sukob je počeo velikim vojnim osnaživanjem, u početku od marta do aprila 2021. godine, a zatim i od oktobra 2021. do februara 2022. Tokom drugog perioda vojnog jačanja, Rusija je postavila zahtjeve SAD-u i NATO-u, predlažući dva nacrta sporazuma koji su sadržavali zahtjeve za ono što je nazvano "sigurnosnim garancijama", uključujući pravno obavezujuće obećanje da se Ukrajina neće pridružiti sjevernoatlantskom savezu, kao i smanjenje broja NATO trupa i vojnog oružja stacioniranog u istočnoj Evropi. Rusija je, također, zaprijetila nespecifiranim vojnim odgovorom ako se NATO nastavi držati agresivne linije.

### Rusko odbacivanje invazivnih planova 
Uprkos jačanju vojske, ruski su zvaničnici tokom mjeseci više puta poricali da Rusija planira invaziju na Ukrajinu. Sredinom novembra 2021. Dmitrij Peskov, Putinov glasnogovornik, rekao je novinarima da "Rusija ne prijeti nikome. Kretanje snaga na našoj teritoriji ne bi trebalo biti ničija briga". Krajem istog mjeseca, Peskov je rekao da "Rusija ne planira niti će ikad planirati napade na bilo koga... Rusija je miroljubiva zemlja, koja je zainteresovana za dobre odnose sa svojim susjedima". Također, Rusija je osudila ukrajinski zakon o jeziku. Dana 15. februara 2022. Putin je izvijestio: "Ono što se dešava u Donbasu upravo je genocid." Novinarske kuće zabilježile su, da uprkos Putinovim optužbama za genocid nad ruskim govornicima, ukrajinski predsjednik Volodimir Zelenski i sam govori ruskim jezikom.

Ruske tvrdnje o genocidu naširoko se smatraju netačnim. Nekoliko međunarodnih organizacija, uključujući i Visokog povjerenika Ujedinjenih nacija za ljudska prava, Specijalna misija OSCE-a u Ukrajini i Vijeće Evrope, nije našlo nikakve dokaze koji podržavaju ruske tvrdnje. Evropska komisija odbacila je optužbe za genocid kao ruske dezinformacije.

Američka ambasada u Ukrajini nazvala je rusku tvrdnju o genocidu "neistinom za osudu", dok je glasnogovornik američkog State Departmenta Ned Price izjavio da Moskva iznosi takve tvrdnje kao izgovor za invaziju na Ukrajinu. Dana 18. februara, ruski ambasador u SAD-u Anatolij Antonov optužio je SAD da odobravaju prisilnu asimilaciju ukrajinskih Rusa.

U svom govoru 21. februara Putin je optužio ukrajinsko društvo da je postalo neonacističko, dodajući da je cilj Rusije demilitarizirati i "denacificirati" Ukrajinu. Prema izvješćima medija, Putin je koristio lažni "nacistički" narativ za opravdanje ruskog napada na Ukrajinu. U vladi, vojsci ili biračkom tijelu nema široke podrške ideologijama krajnje desnice, a niti jedan kandidat krajnje desnice nije osvojio niti jedno mjesto u Radi, državnom zakonodavnom organu, tokom parlamentarnih izbora 2019. godine. Predsjednik Zelenski i premijer Denis Šmihal su jevreji, što Ukrajinu čini jednom od dvije zemlje svijeta koje imaju i židovskog šefa države i šefa Vlade (druga je Izrael). Osvrćući se posebno na Putinovu opasku, Zelenski je izjavio da je njegov djed služio u Sovjetskoj armiji boreći se protiv nacista; izgubivši tri člana porodice u holokaustu. Memorijalni muzej holokausta SAD-a osudio je invaziju i Putinovu zloupotrebu historije holokausta kao opravdanje za rat.

### Sukobi 
Borbe u Donbasu značajno su eskalirale 17. februara 2022. Dnevni broj napada tokom prvih šest sedmica 2022. kretao se od dva do pet, a 17. februara ukrajinska vojska prijavila je 60 napada.

Narednog dana, Donjecka i Luganska Narodna Republika naredile su obaveznu evakuaciju civila iz svojih glavnih gradova, iako je napomenuto da će za potpunu evakuaciju biti potrebni mjeseci. Ukrajinski mediji izvijestili su o porastu artiljerijskog granatiranja Donbasa iza kojeg stoje militanti koje podržava Rusija, s ciljem provociranja ukrajinskih snaga.

Dana 21. februara, ruska federalna sigurnosna služba (FSB) objavila je da je uništen granični objekat FSB-a 150 metara od ukrajinske granice u Rostovskoj oblasti. Press-služba Južne vojne oblasti saopštila je da su ujutro tog dana ruske snage likvidirale grupu od pet diverzanata u blizini sela Mitjakinskaja u Rostovskoj oblasti, koja je prešla granicu Ukrajine sa dva pješadijska borbena vozila, pri čemu su ista uništena.

Ukrajina je negirala umiješanost u oba incidenta nazvavši ih operacijom pod lažnom zastavom. Pored toga, prijavljeno je da su dva ukrajinska vojnika i jedan civil ubijeni granatiranjem sela Zajceve, 30 kilometara sjeverno od Donjecka.

Nekoliko analitičara, među kojima i istraživački veb-sajt Bellingcat, objavili su dokaze da je mnoge napade, eksplozije i evakuacije u Donbasu inscenirala Rusija.

Dana 21. februara nepoznate snage granatirale su termoelektranu u Lugansku, a ukrajinske vijesti ubrzo su objavile da je iz tog razloga termoelektrana zatvorena.

### Eskalacija (21–23. februar) 
Dana 21. februara, nakon priznavanja Donjecke i Luganske Republike, predsjednik Putin naredio je da se ruske trupe (uključujući i mehanizovane snage) pošalju u Donbas, u ono što Rusija naziva "mirovnom misijom". Ruska vojska saopštila je da je ubila pet ukrajinskih diverzanata, što je oštro demantovao ukrajinski ministar vanjskih poslova Dmitro Kuleba. Kasnije tog dana, nekoliko nezavisnih medijskih kuća potvrdilo je da ruske snage ulaze u Donbas. Vijeće sigurnosti UN-a naširoko je osudilo vojnu intervenciju u Donbasu. Ambasador Kenije, Martin Kimani, uporedio je Putinov potez sa kolonijalizmom rekavši: "Moramo se oporaviti od žara mrtvih imperija na način koji nas ne bi gurnuo nazad u nove oblike dominacije i ugnjetavanja."

Američki predsjednik Joe Biden 22. februara izjavio je da se "početak ruske invazije na Ukrajinu" dogodio. Generalni sekretar NATO-a Jens Stoltenberg i kanadski premijer Justin Trudeau rekli su da je došlo do "dodatne invazije". Ukrajinski ministar vanjskih poslova Kuleba izjavio je: "Ne postoji takva stvar poput manje, srednje i velike invazije. Invazija je invazija." Šef vanjske politike EU Josep Borrell izjavio je da su "ruske trupe stigle na ukrajinsko tlo, što nije punopravna invazija". Istog dana, Vijeće Ruske Federacije ovlastilo je jednoglasnom odlukom Putina da koristi vojnu silu izvan Rusije. S druge strane, predsjednik Zelenski naredio je regrutaciju ukrajinskih rezervista, ne pozvavši na opštu mobilizaciju još uvijek.

Dana 23. februara, Verhovna Rada Ukrajine proglasila je 30-dnevno vanredno stanje u cijeloj zemlji, osim na okupiranim teritorijima u Donbasu, gdje je odredba stupila na snagu u ponoć. Parlament je takođe naredio mobilizaciju svih rezervista Oružanih snaga Ukrajine. Istog dana, Rusija je počela s evakuacijom svoje ambasade u Kijevu, spustivši rusku zastavu s vrha zgrade. Internet stranice ukrajinskog parlamenta i vlade, kao i bankarski veb-sajtvi, pogođeni su DDoS napadima.

Još jedan sastanak Vijeća sigurnosti UN-a sazvan je 23–24. februara. Rusija je izvršila invaziju na Ukrajinu tokom hitnog sastanka Vijeća sigurnosti UN-a s ciljem smirivanja krize. Generalni sekretar António Guterres izjavio je da se miru da šansa. Rusija je izvršila invaziju u periodu predsjedanja Vijećem sigurnosti UN-a u februaru 2022. te ima pravo veta kao jedna od pet stalnih članica. U ranim satima 24. februara, Zelenski je održao televizijski govor u kojem se na ruskom jeziku obratio građanima Rusije zamolivši ih da spriječe rat.

## Invazija 
### Početak invazije (24. februar 2022) 
Nešto prije 4:00 po moskovskom vremenu (UTC+3) 24. februara 2022, Vladimir Putin objavio je da je donio odluku o pokretanju vojne operacije u istočnoj Ukrajini. U svom obraćanju rekao je da nema planova za okupaciju ukrajinske teritorije i da podržava pravo naroda Ukrajine na samoopredjeljenje. Putin je također izjavio da je Rusija tražila "demilitarizaciju i denacifikaciju" Ukrajine, te je pozvao ukrajinske vojnike da predaju oružje i odu kući, dok je CNN te tvrdnje nazvao neosnovanim. U svjetlu zahtjeva ruskog Ministarstva odbrane kojim se od ukrajinskih jedinica kontrole letenja traži da zaustave letove, zračni prostor iznad Ukrajine ograničen je na necivilni saobraćaj, a Agencija za sigurnost zrakoplovstva Evropske unije čitavo područje proglasila je aktivnom zonom sukoba.

Nekoliko minuta nakon Putinovog saopćenja, eksplozije su zabilježene u Kijevu, Harkivu, Odesi i Donbasu. Ukrajinski zvaničnici izjavili su da je Rusija iskrcala trupe u Mariupolju i lansirala krstareće i balističke rakete na aerodrome, vojne štabove i skladišta u Kijevu, Harkivu i Dnjepru. Vojna vozila u Ukrajinu su ušla oko 6:48 po lokalnom vremenu, preko Senjkivke, na mjestu gdje se Ukrajina graniči s Bjelorusijom i Rusijom. Videozapisi su prikazali ruske trupe kako ulaze u Ukrajinu sa Krima, koji je pod ruskom aneksijom.

Prema riječima ukrajinskog državnog ministra Antona Gerašenka, nešto poslije 6:30 (UTC+2) ruske snage izvršile su kopnenu invaziju u blizini grada Harkiva, te je prijavljeno veliko amfibijsko iskrcavanje u gradu Mariupolju. U 7:40, BBC je citirao druge izvore rekavši da u zemlju ulaze i trupe iz Bjelorusije. Ukrajinske granične snage izvijestile su o napadima na lokacije u Luganskoj, Sumskoj, Harkivskoj, Černigivskoj i Žitomirskoj oblasti, dodavši i napade s Krima. Rusko ministarstvo odbrane tvrdilo je da nema otpora ukrajinskih graničnih snaga. Ukrajinsko ministarstvo unutrašnjih poslova izvijestilo je da su ruske snage zauzele sela Horodišče i Milove u Luganskoj oblasti. Ukrajinski centar za strateške komunikacije i sigurnost izvijestio je da je ukrajinska vojska odbila napad u blizini Ščastija (kod Luganska) i vratila kontrolu nad gradom, te navela broj od 50 ruskih žrtava.

Ministarstvo je iznijelo tvrdnje da su njihove snage oborile pet aviona i jedan helikopter. Nešto prije 7:00 (UTC+2), predsjednik Volodimir Zelenski objavio je uvođenje vanrednog stanja u Ukrajini. Kasnije je naredio ukrajinskoj vojsci da "nanese maksimalne gubitke" napadačima. Zelenski je također najavio momentalno prekidanje diplomatskih odnosa s Rusijom. Ruske rakete gađale su ukrajinsku infrastrukturu, uključujući i kijevski aerodrom Borispilj. Ukrajina je zatvorila svoj zračni prostor za civilne letove.

Ruske snage napale su vojnu jedinicu u Podiljsku, pri čemu je poginulo šest, a ranjeno 13 osoba. Još devetnaest osoba prijavljeno je kao nestalo, a jedna osoba je ubijena u Mariupolju. Ruska artiljerija oštetila je kuće u Čugujivu; stanari su povrijeđeni, a jedan dječak je poginuo. Osamnaest ljudi je poginulo u ruskom bombardiranju sela Lipecke u Odeskoj oblasti.

Na sastanku ukrajinske predsjedničke administracije objavljeno je da su ruske trupe napale Ukrajinu sa sjevera, te da su prodrle pet kilometara u dubinu ukrajinske teritorije. Izviješćeno je da su ruske trupe bile aktivne u Harkivskoj i Černigivskoj oblasti, te blizu grada Sumi. Pres-služba Zelenskog također je navela da je Ukrajina odbila napad u Volinjskoj oblasti. U 10:30 (UTC+2), ukrajinsko ministarstvo odbrane izvijestilo je da su ruske trupe u Černigivskoj oblasti zaustavljene, da su Mariupolj i Ščastija u potpunosti pod ukrajinskom kontrolom, te da traje velika bitka kod Harkiva. Prijavljeno je uništenje šest ruskih aviona, dva helikoptera i desetina oklopnih vozila. Rusija je negirala gubitak bilo kakvih aviona ili oklopnih vozila. Tadašnji ukrajinski glavni komandant Valerij Zalužni objavio je fotografije dvojice zarobljenih ruskih vojnika. Ruske zračno-desantske trupe zauzele su međunarodni aerodrom Antonov u Hostomelu, sjeverozapadnom predgrađu Kijeva, nakon što su rano ujutro prebačeni helikopterima; ukrajinska kontraofanziva za ponovno zauzimanje aerodroma pokrenuta je kasnije tokom istog dana.

Bjelorusija je svoju teritoriju prepustila ruskim trupama za invaziju Ukrajine sa sjevera: u 11:00 (UTC+2) ukrajinski granični službenici prijavili su ulazak trupa u Viljču (Kijevska oblast), dok je granični prijelaz u Žitomirskoj oblasti bombardiran. Također je objavljeno da je helikopter bez oznaka iz Bjelorusije bombardirao položaj granične straže u Slavutiču. U 11:30 (UTC+2) počeo je drugi val ruskih raketnih bombardiranja: među ciljanim gradovima bili su Kijev, Odesa, Harkiv i Lavov. Teške kopnene borbe vodile su se u Donjeckoj i Luganskoj oblasti. Aktivisti za građanska prava u Poljskoj izvijestili su o povećanom broju prelaska bjeloruskih migranata u njihovu zemlju. Posmatrači smatraju da Bjelorusija prima naređenja od Rusije i da koristi migrante na granici Poljske i Bjelorusije kao oružje.

U 13:00 i 13:19 (UTC+2), ukrajinski granični službenici i Oružane snage prijavili su dva nova sukoba — kod grada Sumi ("u pravcu Konotopa") i Starobiljska (Luganska oblast). U 13:32 (UTC+2), Valerij Zalužni izvijestio je o četiri balističke rakete lansirane s bjeloruskog teritorija u jugozapadnom pravcu. Nekoliko stanica kijevskog i harkivskog metroa lokalni stanovnici iskoristili su kao skloništa od bombi. Lokalna bolnica u Vugledaru (Donjecka oblast) navodno je bombardirana; četiri civila su poginula, a desetero ljudi je ranjeno (uključujući i šest ljekara). Ukrajinski granični službenici izvijestili su da su dva ruska broda pokušala zauzeti malo Zmijsko ostrvo u blizini delte Dunava. U 16:00 (UTC+2) ukrajinski predsjednik Volodimir Zelenski objavio je da su izbile borbe između ruskih i ukrajinskih snaga u Černobilju i Pripjatu. U međuvremenu, ruske trupe koje su napredovale s Krima uspostavile su kontrolu nad Sjevernokrimskim kanalom.

U 16:18 (UTC+2), gradonačelnik Kijeva, Vitalij Kličko, proglasio je policijski sat u trajanju od 22:00 do 07:00.

### Kasniji značajni događaji 
#### Potapanje krstarice Moskva (april 2022) 
Krstarica *Moskva*, admiralski brod ruske Crnomorske flote, potonula je 14. aprila 2022. nakon što je pogođena dvjema ukrajinskim protivbrodskim raketama Neptun. Ovaj događaj predstavljao je veliki strateški i simbolički udarac za ruske mornaričke snage u Crnom moru.

#### Jesen 2022. i oslobođenje Hersona 
thumb|upright=1.2|Slavlje civila u centru Hersona prilikom dolaska ukrajinske vojske nakon višemjesečne ruske okupacije u novembru 2022.
Nakon uspješne ukrajinske kontraofanzive u septembru kojom je oslobođena veća polovina teritorije Harkivske oblasti, snage su usmjerile pritisak na južni front. Ruske trupe su se 11. novembra 2022. povukle s desne obale rijeke Dnjepar, omogućivši ukrajinskoj vojsci da oslobodi Herson, jedini regionalni glavni grad koji je Rusija uspjela zauzeti od početka invazije.

#### Rat iscrpljivanja i ljetna ofanziva (2023) 
thumb|Razarajuće posljedice uličnih borbi u gradu Bahmut, mart 2023.
Tokom 2023. godine linija fronta prešla je u statični rat u rovovima. U maju 2023. ruske snage, predvođene plaćenicima iz Grupe Wagner, zauzele su grad Bahmut u Donjeckoj oblasti nakon jedne od najdužih i najsmrtonosnijih bitaka u dotadašnjem toku rata. U junu 2023. Ukrajina je započela dugoočekivanu ljetnu kontraofanzivu na južnom ratištu; međutim, napredovanje je bilo znatno otežano duboko utvrđenim ruskim linijama (tzv. Surovikinova linija), minskim poljima i zračnom nadmoći Rusije, što je rezultiralo minimalnim teritorijalnim promjenama.

#### Nova ruska ofanziva i ukrajinski upad u Kursk (2024) 
thumb|Stambena zgrada u Avdijivki razorena ruskim bombardiranjem, januar 2024.
Početkom 2024. godine komandu nad Oružanim snagama Ukrajine preuzeo je general Oleksandr Sirski. U februaru je Rusija uspjela osvojiti strateški važan grad Avdijivku, primoravši ukrajinske snage na povlačenje usljed nedostatka artiljerijske municije. U augustu 2024. ratna dinamika je izmijenjena kada su ukrajinske trupe izvele prekogranični napad na rusku Kursku oblast. Ukrajina je uspostavila kontrolu nad stotinama kvadratnih kilometara i zarobila brojne ruske vojnike, što je predstavljalo prvi upad strane vojske na teritoriju uže Rusije od Drugog svjetskog rata.

#### Nastavak sukoba (2025–2026) 
Tokom 2025. i početkom 2026. godine rat se nastavio visokim intenzitetom bez znakova mirovnog rješenja. Rusija je zadržala ofanzivni pritisak na istoku i nastavila sa zračnim napadima na ukrajinsku energetsku mrežu i gradove. S druge strane, Ukrajina je pojačala sistemske udare naftnim rafinerijama i vojnim objektima duboko u Rusiji korištenjem bespilotnih letjelica. Humanitarna kriza se produbila, uz veliki broj stradalih vojnika s obje strane i kontinuirane civilne žrtve.

## Reakcije 
### Ujedinjene nacije 
Generalni sekretar UN-a António Guterres pozvao je Rusiju da odmah prekine agresiju na Ukrajinu, dok su francuski i američki ambasadori 25. februara 2022. predstavili rezoluciju Vijeću sigurnosti UN-a. Velika Britanija, SAD, Kanada i EU označili su napad kao neprovociran i neopravdan, obećavši oštre sankcije ruskim pojedincima, preduzećima i imovini. Rusija je istog dana stavila veto na nacrt rezolucije Vijeća sigurnosti kojom se "u najsnažnijem smislu osuđuje agresija Ruske Federacije". Jedanaest zemalja je glasalo za, a tri su bile suzdržane (Kina, Indija i Ujedinjeni Arapski Emirati). Vijeće sigurnosti UN-a je 27. februara izglasalo održavanje hitne posebne sjednice Generalne skupštine UN-a, na kojoj je 2. marta velikom većinom usvojena rezolucija kojom se osuđuje invazija i zahtijeva povlačenje ruskih trupa.

Na Generalnoj skupštini Ujedinjenih nacija održanoj 7. aprila 2022. izglasana je suspenzija Rusije iz Vijeća za ljudska prava. Ova odluka uslijedila je nakon otkrića masovnih stradanja civila i optužbi o ratnim zločinima počinjenim od strane ruskih trupa u Buči i ostalim dijelovima Ukrajine. Suspenziju Rusije iz Vijeća za ljudska prava podržale su 93 države, 24 su bile protiv, dok je 58 država ostalo suzdržano.

U martu 2023. godine, Međunarodni krivični sud (ICC) u Hagu izdao je nalog za hapšenje ruskog predsjednika Vladimira Putina. Sud je naveo da postoje razumni razlozi za sumnju da Putin snosi individualnu krivičnu odgovornost za ratni zločin nezakonite deportacije i prebacivanja djece iz okupiranih dijelova Ukrajine u Rusiju. Ovo je bio prvi put u historiji da je sud izdao nalog za hapšenje lidera jedne od stalnih članica Vijeća sigurnosti UN-a.

### NATO 
Invazija na Ukrajinu momentalno je transformisala sigurnosnu arhitekturu Evrope i potaknula članice NATO-a da dramatično povećaju svoje budžete za odbranu i pošalju trupe na istočne granice Alijanse. Poljska, Rumunija, Litvanija, Latvija i Estonija odmah su pokrenule sigurnosne konsultacije u skladu s članom 4. Sjevernoatlantskog sporazuma. Estonska vlada naglasila je da rasprostranjena agresija Rusije predstavlja prijetnju cijelom svijetu i da je najefikasniji odgovor jedinstvo.

Tadašnji generalni sekretar NATO-a, Jens Stoltenberg, najavio je nove planove koji su omogućili raspoređivanje snaga za odgovor tamo gdje su potrebne. Nakon sjednice Vijeća sigurnosti UN-a 25. februara 2022, Stoltenberg je potvrdio da će dijelovi NATO snaga za odgovor biti raspoređeni po prvi put u historiji duž istočne granice, uključujući Zajedničku operativnu grupu visoke spremnosti (VJTF). Sjedinjene Američke Države su dodatno rasporedile hiljade vojnika u Evropi, dok je nosač aviona USS *Harry S. Truman* stavljen pod komandu NATO-a u Sredozemlju. Njemački kancelar Olaf Scholz najavio je historijski preokret, odobrivši 100 milijardi eura izvanredne vojne potrošnje i podizanje izdvajanja za odbranu na 2% BDP-a.

Najznačajnija geopolitička posljedica invazije za Alijansu bila je odluka tradicionalno neutralnih država, Finske i Švedske, da zatraže članstvo u NATO-u u maju 2022. godine uprkos prijetnjama Moskve. Finska je zvanično postala punopravna članica Saveza u aprilu 2023. godine. Švedska joj se, nakon višemjesečnih blokada Turske i Mađarske, pridružila kao 32. članica u martu 2024. godine. 

### Evropska unija 
Predsjednica Evropske komisije, Ursula von der Leyen, najavila je brze sankcije i zabranu emitiranja ruskih državnih medija (RT i Sputnjik) u zemljama Unije kao odgovor na ratnu propagandu. EU je prvi put u svojoj historiji finansirala kupovinu i isporuku vojne opreme jednoj zemlji u ratu, te je zatvorila svoj zračni prostor za ruske avione.

Do kraja 2025. godine, Evropska unija usvojila je niz velikih paketa sankcija usmjerenih na izolaciju ruske ekonomije i smanjenje njenih kapaciteta za vođenje rata. Sankcije su obuhvatile zabranu uvoza ruskog uglja, nafte, a odnedavno i potpunu zabranu uvoza ruskog ukapljenog prirodnog gasa (LNG), uz isključenje ključnih ruskih banaka iz globalnog sistema SWIFT. Također, Ukrajina je po ubrzanoj proceduri dobila status zvaničnog kandidata za punopravno članstvo u Evropskoj uniji.

### Ostale zemlje i međunarodne organizacije 
[mini|Ukrajinska zastava na zgradi [Ambasada Republike Poljske u Sarajevu|Ambasade Poljske u Sarajevu]]
Češka, Latvija i Litvanija prestale su izdavati vize ruskim državljanima nedugo nakon invazije. Mikronezija je u potpunosti prekinula diplomatske odnose s Rusijom. Moskva je tražila od Kazahstana da pošalje jedinice za podršku u ofanzivi, no Kazahstan je to odbio naglasivši da ne priznaje otcijepljene teritorije.

Kineski predsjednik Xi Jinping u razgovoru s Putinom naglasio je rješavanje spora dijalogom, dok je Kina zvanično apelirala na poštovanje suvereniteta, suzdržavajući se od direktne osude ruskog napada u tijelima UN-a. Indijski premijer Narendra Modi apelirao je na momentalni prekid nasilja, ali Indija nije osudila invaziju i nastavila je ekonomsku saradnju s Moskvom, kupujući značajne količine ruske nafte s popustom.

Srbija je ostala među rijetkim evropskim državama koje su se usprotivile uvođenju ekonomskih sankcija Rusiji. Predsjednik Aleksandar Vučić podržao je suverenitet Ukrajine, navodeći međutim da će država primarno štititi svoje interese. Uprkos odbijanju sankcija, Srbija je na sjednicama Generalne skupštine UN-a glasala za rezolucije kojima se osuđuje agresija i zahtijeva povlačenje trupa.

Papa Franjo izrazio je duboku tugu zbog rata i u više navrata tokom ratnih godina pokušavao je posredovati u mirovnim pregovorima. Vaseljenski patrijarh Bartolomej I oštro je osudio invaziju izrazivši solidarnost sa Ukrajinom, dok je patrijarh moskovski Kiril uglavnom izražavao podršku odlukama ruske vlade, pozivajući na "brzu obnovu mira". 

Međunarodni sud pravde (ICJ) u Hagu je u martu 2022. donio pravno obavezujuću odluku kojom je Rusiji naredio da odmah obustavi sve vojne operacije u Ukrajini. Sud je tom prilikom odbacio ruske navode o genocidu u Donbasu kao izgovor za invaziju. Moskva je ovu odluku suda u potpunosti ignorirala.

### Ostale reakcije 
mini|Obavijest o zatvaranju McDonald's restorana u Moskvi u martu 2022. uslijed masovnog egzodusa zapadnih kompanija iz Rusije.
Ruska agresija izazvala je historijski presedan korporativnog bojkota, pošto je više od hiljadu međunarodnih kompanija najavilo potpuno povlačenje ili obustavu operacija u Rusiji. Među gigantima koji su trajno napustili rusko tržište bili su McDonald's, IKEA, Apple, Shell, BP, te finansijske institucije poput Vise i Mastercarda.

Kulturne i sportske institucije također su prekinule sve veze s Moskvom. Krovne nogometne organizacije, FIFA i UEFA, suspendirale su ruske klubove i nacionalne timove iz svih takmičenja na neodređeno vrijeme. Zbog ove odluke, Rusija je automatski diskvalificirana sa Svjetskog prvenstva 2022. godine. Međunarodni olimpijski komitet (MOK) zabranio je nastupe pod ruskom zastavom na međunarodnim takmičenjima, a Rusija je isključena i iz članstva u Vijeću Evrope.

### Ekonomske posljedice 
Rat i posljedične sankcije Zapada stvorili su drastične poremećaje u globalnoj ekonomiji. Na početku invazije, ruska valuta rublja naglo je izgubila oko 30% svoje vrijednosti, a zapadne države su povukle nezapamćen potez zamrzavanja preko 300 milijardi dolara deviznih rezervi Centralne banke Rusije deponovanih u inostranstvu. 

Evropa se suočila s dubokom energetskom krizom. Zbog obustave dotoka ruskog plina, cijene energenata su tokom 2022. i 2023. dostigle historijske maksimume. To je potaknulo ubrzanu inflaciju širom kontinenta i masovnu izgradnju LNG terminala kako bi se nadoknadio manjak isporuka. Rat je izazvao i globalnu prehrambenu nesigurnost, s obzirom na to da su Ukrajina i Rusija ključni izvoznici pšenice, suncokretovog ulja i gnojiva na svjetskom tržištu.

### Protesti 
[mini|Protest podrške Ukrajini ispred [Brandenburška kapija|Brandenburške kapije u Berlinu na dan početka invazije, 24. februara 2022.]]
Početak invazije izazvao je masovne antiratne proteste u brojnim svjetskim metropolama. U gradovima poput Berlina, Londona, Pariza, Praga i New Yorka, stotine hiljada ljudi okupljalo se na trgovima zahtijevajući prekid vatre i izražavajući solidarnost s ukrajinskim narodom. 

U samoj Rusiji, spontani protesti ugušeni su brutalnom policijskom represijom. Samo u prvim sedmicama rata, ruske vlasti su privele preko 15.000 antiratnih demonstranata. Kako bi suzbila opoziciju, ruska Duma izglasala je oštre zakone koji propisuju zatvorske kazne do 15 godina za širenje "lažnih informacija" o Oružanim snagama Rusije i za javno nazivanje "specijalne vojne operacije" ratom ili invazijom. Takva represija, kao i proglašenje mobilizacije, pokrenuli su historijski egzodus te se procjenjuje da je stotine hiljada ruskih građana trajno napustilo zemlju.

## Žrtve i gubici 
mini|Zid sjećanja na ukrajinske vojnike poginule u Rusko-ukrajinskom ratu
[mini|Ruske žrtve pored oklopnog vozila označenog slovom [Z (vojni simbol)|Z]]
[mini|Žrtve nakon što su dvije granate pogodile dvospratnu zgradu vrtića u [Ohtirka|Ohtirki, zbog čega je oko 50 osoba hospitalizirano]]

Smatra se da ruski i ukrajinski izvori preuveličavaju brojeve žrtava protivnika, a umanjuju vlastite gubitke radi podizanja morala. Procurjeli američki dokumenti navode da "prikrivanje stvarnog broja žrtava unutar [ruskog] sistema naglašava stalnu nespremnost vojske" da prenosi loše vijesti višem komandnom lancu. Ruski mediji su uglavnom prestali izvještavati o broju ruskih žrtava. Rusija i Ukrajina su priznale da su pretrpjele "značajne", odnosno "velike" gubitke.

Broj civilnih i vojnih žrtava nemoguće je precizno utvrditi usljed magle rata. Novinska agencija Agence France-Presse (AFP) izvijestila je da ni ona ni nezavisni posmatrači sukoba nisu mogli potvrditi ruske i ukrajinske tvrdnje o neprijateljskim gubicima, te sumnjaju da su preuveličane. U oktobru 2022. nezavisni ruski medijski projekt Važne priče (iStories), pozivajući se na izvore bliske Kremlju, izvijestio je da je više od 90.000 ruskih vojnika poginulo, teško ranjeno ili nestalo. Ukrajinski predsjednik Volodimir Zelenski izjavio je u februaru 2026. da je na ratištu poginulo oko 55.000 ukrajinskih vojnika, naglasivši da se značajan broj zvanično vodi kao nestao u akciji.

Iako se broj poginulih u borbi može procijeniti iz različitih izvora, uključujući satelitske snimke vojnih akcija, mjerenje civilnih žrtava znatno je teže. U junu 2022. ukrajinski ministar odbrane izjavio je za CNN da su poginule desetine hiljada Ukrajinaca, te je izrazio nadu da je broj žrtava ispod 100.000. Do jula 2024. oko 20.000 Ukrajinaca izgubilo je udove. Ukrajinski zvaničnici vjeruju da je u Mariupolju ubijeno najmanje 25.000 ljudi, a tijela su se pronalazila i u septembru 2022. Gradonačelnik je izjavio da je preko 10.000, a moguće i do 20.000 civila, poginulo tokom opsade Mariupolja, te da su ruske snage po ulasku u grad donijele mobilnu opremu za kremaciju. Istraga koju je krajem 2022. proveo Associated Press (AP) procijenila je da je samo na području Mariupolja ubijeno do 75.000 civila. AFP navodi da "ključnu prazninu u broju žrtava predstavlja nedostatak informacija iz mjesta pod ruskom okupacijom, poput lučkog grada Mariupolja, gdje se vjeruje da su poginule desetine hiljada civila". U Mariupolju je između marta 2022. i februara 2023. zabilježeno najmanje 8.000 prekomjernih smrtnih slučajeva. Ured visokog komesara Ujedinjenih nacija za ljudska prava (OHCHR) smatra da je stvarni broj civilnih žrtava znatno veći od onog koji su uspjeli potvrditi.

U ruskoj vojsci su etničke manjine pretrpjele neproporcionalno visoke gubitke. U oktobru 2022. ruske regije s najvećim brojem poginulih bile su Dagestan, Tuva i Burjatija, sve redom manjinske regije. U februaru 2024. šest od deset ruskih regija s najvišom stopom smrtnosti u Ukrajini nalazilo se u Sibiru i na Dalekom istoku, a kontinuirano nesrazmjerne stope žrtava među etničkim manjinama navele su analitičare na upozorenja da će situacija dovesti do dugoročno destruktivnih posljedica po ove zajednice. Oko 1.200 ruskih vojnika dnevno je poginulo ili ranjeno u Ukrajini tokom maja i juna 2024, a taj broj se popeo na 1.500 do novembra 2024, kada je procijenjeno oko 45.690 žrtava. Magazin *Newsweek* procijenio je da je u najkrvavijem danu u novembru 2024. broj ubijenih ruskih muškaraca (1.950) premašio prosječan dnevni broj rođenih muškaraca u Rusiji (1.836). Informativni portal Meduza sa sjedištem u Latviji procijenio je da je do jula 2024. poginulo do 140.000 ruskih vojnika. U decembru 2025. analiza BBC-ja sugerirala je da ruski gubici rastu brže nego u bilo kojem prethodnom periodu invazije, uz 40% više objavljenih vojničkih čitulja u Rusiji tokom 2025. u poređenju sa 2024. godinom.

Ruska invazija postala je najsmrtonosniji evropski rat u posljednjih 80 godina. Prosječna stopa smrtnosti u Ukrajini iznosila je 8,7 na 1.000 stanovnika 2020. godine, da bi u 2024. skočila na 18,6, dok je stopa smrtnosti u Rusiji iznosila 14 na 1.000 stanovnika. Time su zauzele prvo, odnosno deveto mjesto među zemljama s najvišom stopom smrtnosti u svijetu. U augustu 2024. magazin *Haaretz* procijenio je da je u ruskoj invaziji poginulo 172.000 ljudi. U februaru 2025. Quincy institut za odgovorno upravljanje državom procijenio je 250.000 mrtvih. U septembru 2024. *Wall Street Journal* izvijestio je da je do tada ubijeno ili ranjeno milion Ukrajinaca i Rusa.

## Također pogledajte 
* Spisak okupacija i invazija na Ukrajinu
* Postsovjetski sukobi
* Rusko-gruzijski rat
* Drugi hladni rat
* Rat u Pridnjestrovlju

## Napomene
## Reference 
## Vanjski linkovi
* Dio Putinovog obraćanja naciji prije invazije


Kategorija:Rusko-ukrajinski rat
Kategorija:Vanjski odnosi Ukrajine
Kategorija:2022. u Ukrajini
Kategorija:2022. u Rusiji
Kategorija:2022. u Bjelorusiji
Kategorija:Odnosi Bjelorusija–Ukrajina
Kategorija:Odnosi Rusija–Ukrajina
Kategorija:Vojna historija Ukrajine