Masakr u Hebronu 1929.

**Masakr u Hebronu** bilo je ubistvo 67 ili 69 Jevreja 24. augusta 1929. u Hebronu, u Mandatnoj Palestini. Događaj je također ostavio desetine teško ranjenih ili osakaćenih. Jevrejske kuće su opljačkane, a sinagoge pretresene.

Masakr su počinili Arapi potaknuti na nasilje glasinama da Jevreji planiraju preuzeti kontrolu nad Brdom hrama u Jerusalemu. Neke od 435 Jevreja u Hebronu koji su preživjeli sakrile su lokalne arapske porodice, Ubrzo nakon toga, sve Jevreje iz Hebrona evakuirale su britanske vlasti. Mnogi su se vratili 1931, ali gotovo svi su evakuirani prilikom izbijanja arapske pobune u Palestini 1936–1939. Masakr je bio dio nemira u Palestini 1929, u kojima je ubijeno ukupno 133 Jevreja i 110 Arapa, većinom od strane britanskih sigurnosnih snaga, i okončao je višestoljetno jevrejsko prisustvo u Hebronu.

Masakr, zajedno s masakrom Jevreja u Safedu, poslao je šok kroz jevrejske zajednice u Palestini i širom svijeta. Doveo je do reorganizacije i razvoja jevrejske paravojne organizacije Hagana, koja je kasnije postala jezgro Izraelskih odbrambenih snaga.

## Napad 
### Divljanje i ubistva 
Oko 8:30 sati u subotu ujutro, prvi napadi su počeli na kuće u kojima su živjeli Jevreji, nakon što se na ulicama pojavila gomila Arapa naoružanih toljagama, sjekirama i noževima. Prva lokacija koja je napadnuta bila je velika jevrejska kuća na glavnoj cesti. Dva dječaka su odmah ubijena, a rulja je ušla u kuću i pretukla ili izbola ostale stanare na smrt.

Cafferata se pojavio na mjestu događaja, naredio svojim policajcima da pucaju na gomilu i lično je ubio dvojicu napadača Arapa.

Prema riječima preživjelog, Aharona Reuvena Bernzweiga, "odmah poslije osam sati ujutro čuli smo vriske. Arapi su počeli provaljivati ​​u jevrejske kuće. Vriskovi su probijali srce nebesa. Nismo znali šta da radimo... Išli su od vrata do vrata, klali sve koji su bili unutra. Vriskovi i jauci bili su strašni. Ljudi su vikali Upomoć! Upomoć! Ali šta smo mogli učiniti?"

Ubrzo nakon što se proširila vijest o prvoj žrtvi, četrdeset ljudi se okupilo u kući Eliezera Dana Slonima. Slonim, sin rabina iz Hebrona, bio je član gradskog vijeća i direktor Anglo-palestinske banke. Imao je odlične odnose s Britancima i Arapima, a oni koji su tražili utočište kod njega bili su uvjereni da im se neće ništa dogoditi. Kada se rulja približila njegovim vratima, ponudili su da poštede sefardsku zajednicu ako im preda sve aškenazi učenike ješive. Odbio je, rekavši "svi smo mi jedan narod", te je ubijen zajedno sa suprugom i četverogodišnjim sinom. Iz savremene hebrejske štampe proizilazi da su izgrednici ciljali cionističku zajednicu za svoj masakr. Četiri petine žrtava bili su aškenazi Jevreji, ali neki su imali duboko korijenje u gradu, ali je ubijeno i desetak Jevreja istočnog porijekla, Sefarda i Magriba. Gershon Ben-Zion, na primjer, farmaceut klinike Beit Hadasa, invalid koji je četiri decenije služio i Jevrejima i Arapima, ubijen je zajedno sa svojom porodicom: njegova kćerka je silovana, a zatim ubijena.

### Izvještaj Raymonda Cafferate 
 oskrnavljena tokom nemira]]

Nakon masakra, Cafferata je svjedočio:

### Izvještaj Jacoba Josepha Slonima 
Rabin Jacob Joseph Slonim, glavni aškenazi rabin Hebrona, izjavio je da je, nakon što su ga njegovi arapski poznanici obavijestili da lokalni huligani namjeravaju napasti talmudsku akademiju, otišao tražiti zaštitu od okružnog službenika Abdullaha Kardusa, ali mu je odbijen prijem kod njega. Kasnije, nakon što je napadnut na ulici, obratio se šefu policije, ali je Cafferata odbio poduzeti bilo kakve mjere, rekavši mu da "Jevreji to zaslužuju, vi ste uzrok svih problema". Sljedećeg jutra, Slonim je ponovo pozvao okružnog službenika da preduzme preventivne mjere, ali mu je rečeno da "nema razloga za strah. Na raspolaganju je veliki broj policajaca. Idite i umirite jevrejsko stanovništvo." Dva sata kasnije, rulja podstaknuta govorima počela je provaljivati ​​u jevrejske kuće uz povike "Ubijte Jevreje". Masakr je trajao sat i po, i tek nakon što se stišao, policija je poduzela akciju, pucajući u vazduh, nakon čega se gomila odmah razišla. Samog Slonima je spasio prijateljski nastrojen Arapin.

### Pljačka, uništavanje i skrnavljenje 
Napad je bio praćen bezobzirnim uništavanjem i pljačkom. Jevrejska bolnica, koja je pružala liječenje Arapima, napadnuta je i opljačkana. Brojne jevrejske sinagoge su vandalizirane i oskrnavljene. Prema jednom izvještaju, svici Tore u srebrnim i zlatnim kutijama opljačkani su iz sinagoga, a rukopisi velike starine ukradeni su iz biblioteke rabina Jude Bibasa. Biblioteka, osnovana 1852, djelimično je spaljena i uništena. U jednom slučaju, rabin koji je spasio svitak Tore iz zapaljene sinagoge kasnije je umro od zadobijenih opekotina.

### Arapsko skrivanje Jevreja 
Jedna procjena navodi da je broj preživjelih koji su na ovaj način spašeni bio dvije trećine zajednice. Druga navodi da je polovina na taj način spašena, a 28 arapskih domova nudilo je utočište. Originalni spiskovi koje su potpisali rabini Meir i Slonim svjedočili su o 19 porodica spasilaca, što se smatra potcjenjivanjem broja. Brojevi savremenih historičara se razlikuju.

Aharon Reuven Bernzweig je ispričao da je Arapin po imenu Haj Eissa El Kourdieh spasio grupu od 33 Jevreja nakon što je insistirao da se sakriju u njegovom podrumu. Tamo su čekali sa "smrtnim strahom" da nevolja prođe, brinući se da će "ubice vani čuti [malu djecu koja su stalno plakala]." Iz podruma su čuli povike "danas je dan koji je svet Muhammedu. Svako ko ne ubija Jevreje je grešnik." U međuvremenu, nekoliko Arapkinja je stajalo na straži vani, više puta osporavajući tvrdnje vrišteće gomile da skrivaju Jevreje. Yonah Molchadsky se porodila dok je bila sakrivena u arapskom podrumu. Molchadsky je kasnije ispričala da je, kada je rulja zahtijevala od Arapa da predaju sve Jevreje koje su skrivali, njen domaćin rekao im je da su "već ubili naše Jevreje", nakon čega je rulja otišla.[41] Porodica Abu Id Zaitouna spasila je Zmiru Mani i druge Jevreje sakrivši ih u svom podrumu i zaštitivši ih mačevima. Kasnije su pronašli policajca koji ih je sigurno otpratio do policijske stanice u Beit Romanu.

Prema Malki Slonim, stariji Arapin po imenu Abu Shaker ih je branio:

Musa Agima, čiji je otac imao klaonicu u Hebronu, svjedočio je da ih je spasio jedan od očevih arapskih zaposlenika koji je doveo magarce, pojahao porodicu i odveo ih u Jerusalem. Izraelski historičar Benny Morris osporio je tradicionalne izvještaje da su većinu preživjelih spasile arapske porodice. Napisao je da je "u stvari, većina spašena intervencijom britanske policije i činjenicom da su mnogi Jevreji uspješno odbijali napadače satima - iako su, svakako, arapski susjedi spasili nekoliko porodica".

## Reference 
## Literatura 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
* 
* 
* 

Kategorija:1929. u Mandatnoj Palestini
Kategorija:Historija Mandatne Palestine
Kategorija:Masakri u 1929.
Kategorija:Vojna historija Izraela
Kategorija:Vojna historija Palestine
Kategorija:Masakri nad Jevrejima