Kartaga

mini|desno|300p|Ostaci Kartage
**Kartaga** ili **Kartagina** je (, , od feničkog קרת חדשת ''* što znači *novi grad'' (Qart: grad, ḥadašt:novi);  ) je antički grad koji se nalazio na sjeveru Afrike, na teritoriji današnjeg Tunisa, kao i istoimena civilizacija koja se razvila u sferi utjecaja tog grada. Grad se nalazio na istočnoj strani jezera Tunis s druge strane današnjeg grada Tunisa.

Prema legendi su je osnovali feničanski kolonisti pod vodstvom Elisse (Didona). Postala je glavni grad Punskog carstva, koje je dominiralo velikim dijelovima jugozapadnog Mediterana tokom prvog milenijuma prije nove ere. Legendarna kraljica Elisa, Alisa ili Dido, porijeklom iz Tira, smatra se osnivačicom grada, iako je njena historijska autentičnost dovedena u pitanje. U mitu, Didona je tražila zemlju od lokalnog plemena, koje joj je reklo da može dobiti onoliko zemlje koliko može pokriti volovska koža. Volovsku kožu je isjekla na trake i postavila obod novog grada. Kako je njena moć rasla, država je slala koloniste u inostranstvo, kao i magistrate da upravljaju kolonijama.

Drevni grad je uništen tokom gotovo trogodišnje opsade Kartage od strane Rimske Republike tokom Trećeg punskog rata 146. godine prije nove ere. Ponovno je razvijen vijek kasnije kao Rimska Kartaga, koja je postala glavni grad Rimskog carstva u provinciji Afrika. Pitanje propadanja i propasti Kartage ostalo je predmet književnih, političkih, umjetničkih i filozofskih debata i u antičkoj i u modernoj historiji.

Kasnoantička i srednjovjekovna Kartaga nastavila je igrati važnu kulturnu i ekonomsku ulogu u bizantijskom periodu. Grad su opljačkale i uništile Emevijske snage nakon Bitke kod Kartage 698. godine kako bi spriječile njegovo ponovno osvajanje od strane Bizantijskog carstva. Korištena je kao tvrđava sve do hafsidskog perioda kada su je zauzeli krstaši, a stanovnici masakrirani tokom Osmog križarskog rata. Hafsidi su odlučili uništiti njenu odbranu kako je neprijateljska sila ne bi ponovo koristila kao bazu. Također je nastavila funkcionirati kao episkopsko sjedište.

Regionalna moć se u srednjem vijeku pomjerila u Kairuan i tuniško naselje Medinu, sve do početka XX vijeka, kada se počela razvijati u obalno predgrađe Tunisa, koje je 1919. godine postalo općina Kartaga. Arheološko nalazište je prvi put istražio 1830. godine danski konzul Christian Tuxen Falbe. Iskopavanja su u drugoj polovini XIX vijeka izvršili Charles Ernest Beulé i Alfred Louis Delattre. Nacionalni muzej Kartage osnovao je 1875. godine kardinal Charles Lavigerie. Iskopavanja koja su proveli francuski arheolozi 1920-ih prvo su privukla pažnju zbog nalaza koji su ukazivali na moguće žrtvovanje djece, iako je među naučnicima postojalo znatno neslaganje oko toga da li je drevna Kartaga zaista to praktikovala. Paleokršćanski muzej Kartage na otvorenom ima eksponate iskopane pod pokroviteljstvom UNESCO-a od 1975. do 1984. godine. Mjesto ruševina je UNESCO-ova svjetska baština.

## Etimologija 
Naziv Kartaga (/ˈkɑːrθɪdʒ/ KAR-thij) je ranonovovjekovna anglizacija srednjofrancuskog naziva Kartaga /kartaʒə/, od latinskog Carthāgō i Karthāgō (usp. grčki Karkhēdōn (Καρχηδών), kao i Karkhadōn (Καρχαδών), i etrurskog *Carθaza) od punskog qrt-ḥdšt (𐤒𐤓𐤕 𐤇𐤃𐤔𐤕‎) "novi grad", što implicira da se radilo o "novim Tiru". Latinski pridjev pūnicus, sa značenjem "feničanski", odražava se u engleskom jeziku u nekim posuđenicama iz latinskog - posebno Punskim ratovima i punskom jeziku.

Savremeni standardni arapski oblik Qarṭājⓘ (قرطاج) je usvajanje francuskog imena Kartaga, zamjenjujući stariji lokalni toponim zabilježen kao Kartagena koji je direktno nastavio latinsko ime. Također se proteže do punskog imena "Qart-ḥadašt", što znači "novi grad".

## Topografija, raspored i društvo 
thumb|upright=1.8|desno|Raspored punskog grada-države Kartage, prije njenog pada 146. godine prije nove ere
### Pregled 
Kartaga je izgrađena na rtu s morskim uvalama na sjeveru i jugu. Položaj grada učinio ga je gospodarom mediteranske pomorske trgovine. Svi brodovi koji su prelazili more morali su proći između Sicilije i obale Tunisa, gdje je Kartaga izgrađena, što joj je dalo veliku moć i utjecaj. Unutar grada izgrađene su dvije velike, umjetne luke, jedna za smještaj ogromne gradske mornarice od 220 ratnih brodova, a druga za trgovačku flotu. Ograđena kula nadgledala je obje luke. Grad je imao masivne zidine, duge 37&nbsp;km, što je bilo duže od zidina sličnih gradova. Većina zidina bila je na obali i stoga je mogla biti manje impresivna, jer je kartaška kontrola mora otežavala napad iz tog smjera. Zid od 4,0 do 4,8&nbsp;km na prevlaci na zapadu bio je zaista masivan i nikada nije probijen.

Kartaga je bila jedan od najvećih gradova helenističkog perioda i među najvećim gradovima u predindustrijskoj historiji. Dok je Rim do 14. godine nove ere imao najmanje 750.000 stanovnika, a u sljedećem stoljeću možda je dostigao i milion, gradovi Aleksandrija i Antiohija brojali su samo nekoliko stotina hiljada ili manje. Prema Herodijanovoj historiji, Kartaga je bila rival Aleksandriji za drugo mjesto u Rimskom carstvu.

### Raspored 
thumb|desno|Punske ruševine u Byrsi
thumb|desno|Arheološko nalazište Kartaga
Punska Kartaga bila je podijeljena na četiri jednaka stambena područja s istim rasporedom. Imala je vjerske prostore, tržnice, vijećnicu, kule, pozorište i ogromnu nekropolu; otprilike u sredini grada stajala je visoka citadela nazvana Byrsa. Kartagu su okruživali zidovi "velike čvrstoće" za koje se na nekim mjestima govorilo da su se uzdizali iznad 13 m, a prema drevnim autorima, bili su debeli gotovo 10 m. Na zapadu su izgrađena tri paralelna zida. Zidovi su se ukupno protezali oko 33 kilometra okružujući grad. Uzvisine Byrse bile su dodatno utvrđene; ovo područje je posljednje palo pred Rimljanima 146. godine prije nove ere. Rimljani su prvobitno iskrcali svoju vojsku na pojasu zemlje koji se protezao južno od grada.

Izvan gradskih zidina Kartage nalazi se Chora ili poljoprivredno zemljište grada. Punska kultura je ovdje postigla uvođenje poljoprivrednih nauka koje su prvo razvijene za zemlje istočnog Mediterana i njihovo prilagođavanje lokalnim afričkim uslovima.

Urbani pejzaž Kartage je dijelom poznat od antičkih autora, a proširen je modernim iskopavanjima i istraživanjima koje su proveli arheolozi. "Prvo urbano jezgro" koje datira iz VII vijeka, na površini od oko 10 hektara, očigledno se nalazilo na niskim zemljištima duž obale (sjeverno od kasnijih luka). Kao što je potvrđeno arheološkim iskopavanjima, Kartaga je bila "tvorevina ex nihilo", izgrađena na 'djevičanskoj' zemlji i smještena na onome što je tada bilo kraj poluostrva. Ovdje, među "zidovima od blatne cigle i podovima od utabane gline" (nedavno otkrivenim), pronađena su i opsežna groblja, koja su dala određene grobne predmete poput glinenih maski. „Zahvaljujući ovoj arheologiji sahrana znamo više o arhaičnoj Kartagi nego o bilo kojem drugom savremenom gradu na zapadnom Mediteranu.“ Već u VIII vijeku uspostavljene su operacije bojenja tkanina, što je vidljivo iz usitnjenih školjki mureksa (od kojih je izveden 'feničanski purpur'). Ipak, može se nagađati samo „oskudna slika“ kulturnog života najranijih pionira u gradu, a ne mnogo o stanovanju, spomenicima ili odbrani. Rimski pjesnik Vergilije (70–19. p.n.e.) zamišljao je ranu Kartagu, kada je njegov legendarni lik Eneida stigao tamo:

"Eneja je pronašao gdje kolibe su bile
čudesne zgrade, kapije, puteve
i buku kola. Tamo su Tirci
naporno radili: slojeve za bedeme,
valjali kamenje za gradnju citadele,
dok drugi su orali
graničnu brazdu..."

Dvije unutrašnje luke, punske nazvane koton, nalazile su se na jugoistoku; jedna je bila komercijalna, a druga ratna. Njihove konačne funkcije nisu u potpunosti poznate, vjerovatno za izgradnju, opremanje ili popravku brodova, možda i za utovar i istovar tereta. Veća sidrišta postojala su sjeverno i južno od grada. Sjeverno i zapadno od kotona nalazilo se nekoliko industrijskih područja, npr. obrada metala i keramika (npr. za amfore), koja su mogla služiti i unutrašnjim lukama i brodovima usidrenim južno od grada.

S obzirom na važnost Byrse, područja citadele na sjeveru, naše znanje o njoj je nepotpuno. Njeni istaknuti uzvišenja bila su poprište žestokih borbi tokom vatrenog uništenja grada 146. godine prije nove ere. Byrsa je navodno bila mjesto Hrama Ešmuna (boga iscjelitelja), na vrhu stepeništa od šezdeset stepenica. Hram Tanit (kraljice grada, boginje) vjerovatno se nalazio na padini 'manje Byrse' odmah na istoku, koja se spušta prema moru. Na Byrsi su se nalazile i luksuzne kuće.

Južno od citadele, blizu kotona, nalazio se tofet, posebno i vrlo staro groblje, koje je, kada je formirano, ležalo izvan granica grada. Ovdje se nalazio Salammbô, Tanitovo svetište, ne hram već ograđeni prostor za postavljanje kamenih stela. One su uglavnom bile kratke i uspravne, isklesane u pogrebne svrhe. Prisustvo skeleta novorođenčadi odavde može ukazivati na pojavu žrtvovanja djece, kako se tvrdi u Bibliji i grčko-rimskim izvorima, iako je među arheolozima postojala znatna sumnja u vezi s ovim tumačenjem i mnogi smatraju da je to jednostavno groblje posvećeno dojenčadi. Vjerovatno su grobna polja tofet "posvećena u ranom periodu, možda od strane prvih doseljenika".

Između kotona ispunjenog morem za brodarstvo i uzvisina Byrsa nalazila se agora [grčki: "tržnica"], centralno tržište grada-države za poslovanje i trgovinu. Agora je također bila područje javnih trgova, gdje su se ljudi mogli okupljati. To je bilo mjesto vjerskih svetišta i lokacija svih glavnih općinskih zgrada Kartage. U ovom dijelu Kartage, vjerovatno su predsjedavali vladajući sufeti, sastajalo se vijeće starješina i tribunal 104 člana, a pravda se dijelila na suđenjima na otvorenom.

Rani stambeni kvartovi obavijali su Byrsu od juga do sjeveroistoka. Kuće su obično bile okrečene i prazne prema ulici, ali unutra su bila dvorišta otvorena prema nebu. U ovim naseljima kasnije je postala uobičajena višekatna gradnja, neke od kuća bile su visoke i do šest spratova prema starogrčkom autoru. Nedavnim iskopavanjima otkriveno je nekoliko arhitektonskih tlocrta kuća, kao i opći raspored nekoliko gradskih blokova. Na ulicama su postavljene kamene stepenice, a planirana je i odvodnja, npr. u obliku upijajućih kanala koji se ulijevaju u pjeskovito tlo. Duž južne padine Byrse nalazile su se ne samo reprezentativne stare kuće, već i mnoga od najranijih grobnih mjesta, raspoređenih na malim površinama, isprepletenih sa drugim gradskim lokacijama.

Zanatske radionice nalazile su se u gradu na lokacijama sjeverno i zapadno od luka. Lokacija tri metalne radionice (implicirano na osnovu željezne troske i drugih tragova takve aktivnosti) pronađena je uz pomorske i trgovačke luke, a još dvije su se nalazile dalje uzbrdo prema citadeli Byrsa. Identificirana su mjesta keramičkih peći, između agore i luka, i dalje na sjever. Zemljano posuđe često je koristilo grčke modele. Valjaonica za pripremu vunene tkanine (skupljanje i zgušnjavanje) očito se nalazila dalje na zapad i jug, zatim uz rub grada. Kartaga je također proizvodila predmete rijetke profinjenosti. Tokom IV i III vijeka, skulpture sarkofaga postale su umjetnička djela. "Bronzano graviranje i klesanje kamena dostigli su svoj vrhunac."

Nadmorska visina zemljišta na rtu na obali mora na sjeveroistoku (danas nazvanom Sidi Bou Saïd) bila je dvostruko veća od nadmorske visine na Byrsi (100 m i 50 m). Između njih se proteže greben, koji nekoliko puta doseže 50 m; nastavlja se prema sjeverozapadu duž obale mora i formira rub područja nalik visoravni između Byrse i mora. Noviji urbani razvoj širio se u ovim sjevernim okruzima.

Zbog rimskog niveliranja grada, originalni punski urbani pejzaž Kartage je uglavnom izgubljen. Od 1982. godine, francuski arheolog Serge Lancel iskopao je stambeno područje Punske Kartage na vrhu brda Byrsa u blizini Foruma rimske Kartage. Susjedstvo se može datirati u rani II vijek prije nove ere, a sa svojim kućama, trgovinama i privatnim prostorima, značajno je zbog onoga što otkriva o svakodnevnom životu Punske Kartage.

Ostaci su sačuvani pod nasipima, podstrukturama kasnijeg rimskog foruma, čiji su temeljni šipovi razasuti po cijelom području. Stambeni blokovi su odvojeni mrežom ravnih ulica širine oko 6 m, sa kolovozom koji se sastoji od gline; stepenice izgrađene na licu mjesta kompenziraju nagib brda. Izgradnja ovog tipa pretpostavlja organizaciju i političku volju, te je inspirisala naziv naselja, "Hanibalov kvart", što se odnosi na legendarnog punskog generala ili sufeta (konzula) s početka II vijeka prije nove ere. Stanište je tipično, čak i stereotipno. Ulica se često koristila kao izlog/prodavnica; cisterne su bile postavljene u podrumima za sakupljanje vode za kućnu upotrebu, a dugi hodnik s desne strane svake kuće vodio je do dvorišta u kojem se nalazila sabirna jama, oko koje se mogu naći razni drugi elementi. Na nekim mjestima, tlo je prekriveno mozaicima koji se nazivaju punica pločnik, ponekad uz karakteristični crveni malter.

## Također pogledajte 
* Hazdrubal Lijepi
* Hanibal

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Municipality of Carthage  
* *Ancient History Sourcebook: Aristotle: On the Constitution of Carthage, c. 340 BC*
* Carthage Timeline on Ancient History Encylcopedia
* Ancient Places TV: HD video of Carthage
* Brian K. Garnand: "From infant sacrifice to the ABC'S: ancient Phoenicians and modern identities"  - (University of Chicago). Earlier version presented in Standford Colloquium "Past Narratives / Narratives Pasts"
* Hannibal : Objavio Decapo Books, an excellent source of military history about ancient Carthage and the tactics of Hannibal and the Roman Republic
* Livius.org: Carthage
* In Our Time: The Destruction of Carthage (radio emisija na engleskom)
* Carthage Time Line

Kategorija:Drevni gradovi
Kategorija:Tunis
Kategorija:Svjetska baština u Tunisu