Nasljedna multipla egzostoza

**Nasljedni multipli osteohondromi** (**HMO**), također poznati kao **nasljedne multiple egzostoze**, je poremećaj karakteriziran razvojem višestrukih benignih osteohrskavičnih masa (egzostoza) u odnosu na krajeve dugih kostiju donjih udova,  kao što su butne kosti i tibije i gornjih udova kao što su kosti nadlaktica i podlaktica. Također  su  poznati kao osteohondromi. Dodatna mjesta pojave uključuju ravne kosti kao što su karlična kost i lopatica. Raspodjela i broj ovih egzostoza pokazuju veliku raznolikost među oboljelim osobama. Egzostoze se obično javljaju u djetinjstvu. Ogromna većina oboljelih osoba se klinički manifestira do trenutka kada dostignu adolescenciju.  Mali postotak oboljelih osoba je u opasnosti od razvoja maligne transformacije, odnosno sarkome. Incidencija nasljednih višestrukih egzostoza je oko 1 na 50.000 osoba. Nasljedni multipli osteohondromi je preferirani termin koji koristi Svjetska zdravstvena organizacija.

## Prezentacija
Primjetna kvržica na nekom od ekstremiteta može biti prvi simptom. Mogu nastati višestruke deformacije, odnosno deformacije koronske ravni oko koljena, gležnjeva, ramena, laktova i zapešća. Naprimjer, susreću se *genu valgum* (koljena), valgus skočnog zgloba, savijanje i skraćivanje ulni, te radijalna subluksacija glave. Većina oboljelih osoba ima klinički manifestne osteohondroma oko koljena. Uključenost podlaktice u HMO je značajna. Nadalje, može doći do niskog rasta i općenito je nesrazmjeran. Takve manifestacije obično su posljedica poremećaja fize rasta, posebno što se osteohondromi obično javljaju na metafiznim krajevima dugih kostiju u neposrednoj blizini tijela.

## Genetika
HME je autosomno dominantni nasljedni poremećaj. To znači da pacijent sa HME ima 50% šanse da ovaj poremećaj prenese na svoju djecu. Većina osoba sa HME ima roditelja koji takođe ima to stanje, međutim, otprilike 10%–20% osoba sa HME ima bolest kao posljedicu spontane mutacije i stoga su prva osoba u svojoj porodici koja je pogođena.

HME je do sada bio povezan s mutacijama u tri gena:
* EXT1 koji se nalazi  na hromosomskom segmentu 8q24.1
* EXT2 na 11p13 i
* EXT3 na krtatkom (p) krtaku hromosoma 19 (iako smatrase  da njegova lokacija nije precizno utvrđena)

Mutacije u ovim genima obično dovode do sinteze skraćenog EXT proteina koji ne funkcionira normalno. Poznato je da su EXT proteini važni enzimi u sintezi heparan-sulfat; međutim, nejasan je tačan mehanizam kojim je izmijenjena sinteza heparan-sulfata koja bi mogla dovesti do abnormalnog rasta kostiju povezanog s HME. Smatra se da može uticati na normalnu proliferaciju hondrocita i ćelijsku diferencijaciju, što dovodi do abnormalnog rasta kostiju. Budući da su geni HME uključeni u sintezu glikana (heparan-sulfat), HME se može smatrati kongenitalnim poremećajem glikozilacije prema novoj nomenklaturi CDG, predloženoj u 2009.

Za osobe sa HME koje razmišljaju o osnivanju porodice, dostupni su preimplantacijsko genetičko testiranje i prenatalna dijagnoza, kako bi se utvrdilo da li je njihovo nerođeno dijete naslijedilo bolest. HME ima penetrabilnost od 96%, što znači da ako se zahvaćeni gen zaista prenese na dijete,  ono će imati 96% stvarnog manifestiranja bolesti i 4% šanse da ima bolest, ali je nikada neće manifestirati. Iznos penetracije od 96% dolazi iz samo jedne studije. U obje gore spomenute studije, osobe bez simptoma koje su nosile neispravan gen bile su pretežno žene, što je dovelo do nagađanja da je nepotpuna penetrabilčnost vjerojatnije biti izražena kod žena. Zaista, drugi radovi su pokazali da dječaci/muškarci imaju teže bolesti od žena, kao i da broj egzostoza kod oboljelih članova iste porodice može značajno varirati.

Veća je vjerovatnoća da će simptomi biti ozbiljni ako je mutacija na genu *ext1* umjesto *ext2* ili *ext3*; "ext1" je također najčešće zahvaćeni gen kod pacijenata sa ovim poremećajem.
* Distalni dio femura (70%)
*Proksimalni kraj tibije (70%)
* Humerus (50%)
* Proksimalni dio fibula (30%)

HME može dovesti do skraćivanja i savijanja kostiju; pogođene osobe često imaju  nizak rast. Ovisno o  lokaciji, egzostoze mogu uzrokovati sljedeće probleme: bol ili utrnulost zbog kompresije živca, vaskularni kompromis, nejednakost dužine udova, iritacija tetiva i mišića, Madelungova deformacija  kao i ograničeni opseg pokretljivosti u zglobovima na koje zadiru. Kao odrasla osoba, pogođeni ima povećan rizik od razvoja rijetkog oblika raka kostiju zvanog hondrosarkom.  Prijavljena stopa transformacije kreće se od čak 0,57% čak 8,3% ljudi sa HME.

## Dijagnoza
Dijagnoza HMO zasniva se na uspostavljanju tačnih korelacija između gore navedenih kliničkih obilježja i karakterističnih radiografskih svojstava. Porodična anamneza može dati važan trag za dijagnozu. Ovo je dopunjeno testiranjem za dva gena za koje je poznato da patogene varijante uzrokuju HMO:  EXT1 i EXT2. Kombinacija analize sekvence i analize delecije čitavih kodirajućih regija i EXT1 i EXT2 otkriva patogene varijante kod 70–95% oboljelih osoba.

## Epidemiologija
Procjenjuje se da se HME javlja kod 1 od 50.000 ljudi.

## Dodatne slike

EXT (1).jpg| Mujltipli osteohondromi koji uzrokuju deformacije podlaktice (skraćivanje radijusa sa sekundarnim savijanjem ulne).
EXT (2).jpg|Multipli osteohondromi na karlici
Multiple osteochondromas around the knee.jpg| Multipli osteohondromi oko koljena
MO CT-scan1.JPG|CT-snimak osteohondroma u MO

## Reference
## Vanjski linkovi 
* GeneReviews: Hereditary Multiple Exostoses

Kategorija:Geni na hromosomu 8
Kategorija:Geni na hromosomu 11
Kategorija:Geni na hromosomu 19
Kategorija:Poremećaji metabolizma proteoglikana
Kategorija:Rijetke bolesti
Kategorija:Bolesti kičmene moždine