open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Cijanobakterije

**Cyanobacteria** je koljeno bakterija koje dobijaju energiju pomoću fotosinteze. Prije su se svrstavali u alge i nosile su naziv **modrozelene alge**.

Gotovo svi oblici imaju hloroplaste koje daju hlorofil *a* i *b*, koji im daje modrozelenu boju. Cijanobakterije prisutne su svuda (nalazimo ih u moru, tlu, na vlažnim površinama, kori drveta, te u ekstremnim uslovima: iznimno hladnom ili vrućem okolišu). U vodama koje su bogate organskim tvarima (manjim jezerima, barama) stvaraju guste prevlake, što nazivamo cvjetanjem vode.

## Cvjetanje vode 
Cvjetanje vode dešava se u vodama koje su zagađene raznim organskim tvarima. Tamo, tokom svog razmnožavanja, cijanobakterije troše puno kisika, a kad ga nestane, dolazi do njihovog odumiranja i otpuštanja raznih otrova. Kad odumre velik broj cijanobakterija, otpušta se velika količina otrova te može doći i do pomora lokalnog živog svijeta (riba, drugih životinja i biljaka).
Cvjetanjem vode oslobađa se štetni gas koji se naziva sumporvodonik (ima miris pokvarenih jaja).

## Također pogledajte 
* Arhaik

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Cijanobakterije
Kategorija:Fototrofne bakterije
Kategorija:Fotosinteza
Kategorija:Gram negativne bakterije
Kategorija:Hemija okoline
Kategorija:Bakterijska koljena
Gradišće (Zenica)

**Gradišće** je naseljeno mjesto u gradu Zenici, Bosna i Hercegovina.

## Geografija 
Naseljke Gradišće nalazi se 7&nbsp;km sjeverno od Zenice na relaciji Zenica - Brist - Tetovo - Gradišće.

## Stanovništvo 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Zvanični sajt grada Zenice
Četverougao

**Četverougao** je centralno simetričan sa centrom simetrije u tački O (presjek dijagonala AC i BD). U ovom slučaju suprotni vrhovi A i C ; B i D su centralno simetrični u odnosu na tačku O.

Iz ovog proizlazi da je tačka O centar duži AC i BD. Vrijedi i obrnuto. Ako dijagonale AC i BD četverougla ABCD imaju zajedničku središte onda su A i C ; B i D centralno simetrični parovi tačaka prema tački O . Četverougao ABCD preslikava se u četverougao CDAB, tj na samog sebe. To znači da je tačka O centar simetrije tog četverougla.
Da bi četverougao bio centralno simetričan potrebno je i dovoljno da dijagonale imaju zajedničko središte, koje je njihov centar simetrije
Iz osobine centralno simetričnih figura da su suprotne stranice paralelne i jednake proizlazi da je to paralelogram.

Teorema 1

* Centralno simetričan četverougao ima ove osobine
* Dijagonale mu se polove
* Naspramne stranice su mu paralelne ( on je paralelogram)
* Naspramne stranice su mu jednake
* Naspramni uglovi su mu jednaki 
* Susjedni uglovi su suplementni.

## Podjela četverouglova 
# trapez 
# paralelogram 
# pravougaonik 
# kvadrat
# romb


Kategorija:Četiri (broj)
Atol Johnston

desno|Karta Johnston-Atola
**Atol Johnston** je atol u Tihom okeanu, 1.150&nbsp;km jugozapadno od Havaja. Grupa ostrva sa površinom od 2,8&nbsp;km2 politički pripada SAD-u. Glavno ostrvo **Johnstonovo ostrvo** je imao 317 stanovnika do 2004. godine. Na ostrvu ima puno guane. Američko vojno zrakoplovstvo preuzelo je vodstvo tih ostrva.

Grupa ostrva se sastoji od koralnog grebena. Glavna ostrva su *Johnston Island* (Johnstonovo ostrvo) i Sand Island (pjesčano ostrvo) koje su jako obrađene od strane američke vojske. Uz to postoje još dva umjetna ostrva koji su Akau (na sjeveru) i Hikina (na istoku).

SAD koristi ta ostrva za testiranje atomskog oružja. Nakon eksplozije jedne rakete u 1962. godini je jako ozračen plutonijom. Od 1972. do 2000. bilo je redovnih testiranja sa atomskim oružjem. Nakon toga su se koristila ostrva kao skladište nuklearnog otpada. Također se uništavalo hemijsko i biološko oružje kao što su Sarin i Agent Orange. Tokom 2000. godine su počeli sređivati i čistiti ta ostrva.

Jedini stanovnici su pripadnici američke vojske kao i njihovi civilni saradnici koji održavaju to vojno postrojenje.

SAD su ostrva proglasila zaštićenom zonom prirode jer se na njima množe ptice i kornjače. Do 2004. godine je planirano da se američka vojska povuče sa ostrva.

Godine 2005. Atol je ponuđen za prodaju od strane General Services Administration.

## Također pogledajte 
* Zastava Atola Johnston

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Stranica o atolu

Kategorija:Atoli
Kategorija:Ostrvske teritorije SAD-a
Karibi

**Karibi** (; ; ) su područje Amerike, koje se sastoji od Karipskog mora, njegovih ostrva (neki su okruženi Karipskim morem, a neki graniče s Karipskim morem i Atlantskim okeanom) i okolnih obala. Regija se nalazi jugoistočno od Meksičkog zaliva i sjevernoameričkog kontinenta, istočno od Srednje Amerike i sjeverno od Južne Amerike.

Regija se velikim dijelom nalazi na Karipskoj ploči i ima više od 700 ostrva, grebena i zaliva. Ostrvski lukovi razgraničavaju istočni i sjeverni rub Karipskog mora: Velike Antile i Lukajski arhipelag na sjeveru, te Male Antile na jugu i istoku (što uključuje Zavjetrinske Antile). Zajedno s obližnjim Lukajskim arhipelagom (Bahami i ostrva Turks i Caicos) čine Zapadnu Indiju, koja se smatra dijelom Kariba, iako ne graniči sa Karipskim morem. Na kopnu su Beliz, Cozumel, poluotok Yucatán, ostrvo Margarita i Gvajane (Gvajana, Surinam, Francuska Gvajana, regija Gvajana u Venecueli i Amapá u Brazilu) često uključeni zbog svojih političkih i kulturnih veza sa regijom.

Geopolitički, Karipska ostrva (Zapadna Indija) često se smatraju regijom Sjeverne Amerike, iako su ponekad uključeni u Srednju Ameriku ili ostavljeni kao zasebna regija i organizirani u 30 teritorija, uključujući suverene države, prekomorske departmane i zavisne teritorije. Također sa Latinskom Amerikom čine regiju Latinska Amerika i Karibi.

## Reference 
Kategorija:Sjeverna Amerika
Kategorija:Ostrva
Kategorija:Atlantski okean
*
Telegraf

**Telegraf** (od grčke riječi *tele*, daleko, i *graphein*, pisati) je uređaj odnosno sistem za prenos poruka na veliku udaljenost. Za razliku od telefona, telegraf ne prenosi glas nego pojedina slova uz pomoć određenog koda. 

## Optički telegraf 
mini|Chappeov telegraf

Prvi telegrafski sistemi su koristili optički prijenos poruka. Za vrijeme francuske revolucije, Claude Chappe, inžinjer iz Lyona je izmislio i izgradio novi sistem koji se sastojao od niza tornjeva sa pokretnim elementima kojima je upravljala ljudska posada. 

Svaka pozicija pokretnih elemenata je odgovarala jednom slovu te su kodovi morali biti razmijenjeni prije prijenosa poruke. Tornjevi su bili izgrađeni na uzvišenjima i na relativno maloj udaljenosti, oko 400 m, 

Kod električnog telegrafa su dvije tačke između kojih se vrši prijenos poruke povezane električnom linijom. S obje strane ove električne linije se nalazi po jedna posebna sprava, od kojih jedna služi za slanje a druga za primanja poruka. Za slanje poruke se kod prenosi tako da se električni signali šalju električnom linijom. Ovi signali se registriraju s druge strane linije (obično uz pomoć papirne trake na koju se ispisuju primljeni simboli) i tako dolazi do prijenosa poruke.

Morse je za upotrebu sa svojim aparatom izmislio poseban kod u kojem se za svako slovo abecede koristi mješavina tačaka i linija. Ovaj kod (takozvani Morseov kod) je još i danas u upotrebi.

## Također pogledajte 
* Transatlantski telegrafski kabal

## Reference 
Kategorija:Telekomunikacije
Sarajevski džez festival

mini|300px|Koncert Dianne Reeves na Jazz Festu 2008.
**Sarajevski džez festival**, poznat i kao **Jazz Fest Sarajevo**, međunarodni je muzički festival koji se svake godine u prvoj sedmici novembra održava u Sarajevu. Festival postoji od 1997. godine i jedan je od najvećih ove vrste u jugoistočnoj Evropi. Zbog pandemije koronavirusa 2020, 24. izdanje festivala je održano u online formatu, te su umjetnici svoje izvedbe snimali u gradovima širom svijeta (Amsterdam, Berlin, Jerusalem, New York i Sarajevo). Cilj festivala je popularizacija i promocija džez i improvizirane muzike u Bosni i Hercegovini.

Na festivalu se do sada predstavio veliki broj umjetnika iz preko 60 zemalja na preko 300 koncerata, a neki od njih su: Joe Zawinul, Dave Holland, Jack De Johnette, Charlie Haden, John Scofield, Anouar Brahem, Dhafer Youssef, Richard Bona, Bojan Z, Nils Petter Molvaer, Reggie Workman, Vienna Art Orchestra, Jon Hassell, Roscoe Mithcell, Wadada Leo Smith, Bireli Lagrene, Steve Coleman, Joachim Kuhn, Joao Bosco, Gonzalo Rubalcaba, Richard Galliano, Renaud Garcia Fons, Henry Texier, Louis Sclavis, Aldo Romano, Paolo Fresu, Nguyen Le, Terje Rypdal, Arve Henriksen, Dafnis Prieto, Maria Joao, John Patitucci, Danilo Perez, Tom Harell, Django Bates, John Taylor, Carla Bley, Kenny Wheeller, Chris Potter, Mark Turner, Steve Swallow, Markus Stockhausen, Anthony Coleman, Erik Truffaz, Karim Ziad, Larry Grenadier, Al Foster, Victor Bailey, Jeff Ballard, Kayhan Kalhor.

## Vanjski linkovi 
*Službeni veb-sajt

## Reference 
Kategorija:Jazz festivali
Kategorija:Umjetnost u Sarajevu
Coco Chanel

mini|Gabrielle Chanel 1931.

**Gabrielle "Coco" Chanel** (Saumur, 19. august 1883 – Pariz, 10. januar 1971) bila je francuska modna kreatorka, pionirka u svijetu mode. Ona je jedina modna dizajnerica koja se nalazi na listi 100 najutjecajnijih ljudi 20. stoljeća časopisa Time.

Smatra se najznačajnijom osobom modnog dizajna u 20. vijeku. Rođena je u malom mjestu Saumuru. Nakon rođenja, njen otac napušta porodicu, pa su njegova djeca prepuštena na brigu rođacima i sirotištu. 1909. otvara prvu prodavnicu ženskih šešira, te postaje toliko uspješna da se u roku od jedne godine preseljava u **Rue Cambon**, vrlo prestižnu lokaciju u Parizu. Iako je bila genijalka, najviše je se pamti po dva izuma: parfemu Chanel No. 5, koji je lansiran 1923, i Chanel odijela koji se sastoji od suknje do koljena i sakoa. Njen izum je i mala crna haljina koju je osobito popularnom učinila velika glumica Audrey Hepburn. Mala crna haljina može se nositi i po danu, ali i za večernji izlazak, sve ovisi o dodacima. Iako su suknje postojale i prije nje, Coco Chanel ih je pretvorila u obvezni standard. Smatrala je jednostavnost ključem istinske elegancije. Nadimak "Coco" koji znači ljubimac navodno je dobila u kafiću *La Rotonde* na Montparnasseu. Pjevala je u kabaretu, a kad bi publika htjela još, vikali bi Coco i ime je ostalo.

Imala je niz ljubavnika i prosaca, ali se nikada nije udala. Pretvorila je pariski hotel Ritz u svoj dom, gdje je živjela preko 30 godina. Tamo je stanovala čak i tokom nacističke okupacije Francuske, a posebno je napadana zbog toga što je imala nacističkog oficira za ljubavnika. To su joj Francuzi teško oprostili, iako je rehabilitirala svoj ugled nakon što je završio Drugi svjetski rat. Osim stana iznad butika u Rue Cambon, imala je i vilu La Pausa u gradiću Roquebranu na francuskoj rivijeri.

Portretirana je na filmu i u pozorištu gdje je napravljen mjuzikl, a glavnu ulogu tumačila je Katherine Hepburn. Posljednje godine života provela je u Parizu, u čijem hotelu Ritz i umire 1971. Imala je 88 godina. Pokopana je u švicarskom gradu Lausanni, a grob joj okružuje pet kamenih lavova. Nakon dugih borbi za vodstvo kuće Chanel, na njeno čelo došao je Karl Lagerfeld.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Službena stranica Chanela
* 

Kategorija:Francuski modni kreatori
Kategorija:Rođeni 1883.
Kategorija:Umrli 1971.
Kategorija:Biografije, Saumur
Britanska akademija filmske i televizijske umjetnosti

**Britanska akademija filmske i televizijske umjetnosti** (**BAFTA**) (engl:*The British Academy of Film and Television Arts*), jeste britanska organizacija koja jednom godišnje dodjeljuje nagrade filmovima, televiziji i interaktivnim medijima.

## Uvod 
**BAFTA** je osnovana 1947. kao "*Britanska filmska akademija*" od slavnih filmskih umjetnika, među kojima su bili David Lean, Carol Reed, Charles Laughton i drugi. Njen cilj je bio ojačati filmsku industriju koja je oslabila nakon 2. svjetskog rata. 1958. akademija se spojila sa organizacijom "*The Guild of Television Producers and Directors*" da bi konačno postala BAFTA 1976.

Njen glavni ured je u Piccadilly u Londonu, a kipovi imaju oblik maske po uzoru na pozorište. Članovi mogu postati oni radnici koji su bili barem 4 godine zaposleni u industriji filma, televizije ili interaktivnih medija te koji su preporučeni od drugih članova. 2004. BAFTA je brojala oko 4.000 članova. Ukupno se dodjeljuje u 19 kategorija. Mjesto održavanja je u **Odeon kinu** u Londonu te se redovno uživo prenosi od BBC-a.

## Prezentacije 
Dodjele BAFTA-e za film se od 2000. održava u Odeon cinema na Leicester trgu. Svečanost se prije održavala u aprilu ili maju, no od 2002. se održava u februaru kako bi preduhitrila cereminiju dodjele Oscara.

Dodjela BAFTA-a za televiziju, se održava u aprilu ili maju, u odvojenoj svečanosti od BAFTA-e za film. BAFTA za dječji program osnovan je 1995. i održava se u novembru, dok se nagrade za interaktivne medije osnovane 1998.

BAFTA je s vremenom stekla visoku reputaciju.
## Nagrade
### Film
Nagrada Britanska akademija filmske i televizijske umjetnosti za film dodjeljuje se od 1948. godine međunarodnim i britanskim filmovima i filmskim stvaraocima, koji su prikazani u prošloj godini u Ujedinjenom Kraljevstvu. Nagrada važi za, pored Oskara, za najveću britansku filmsku nagradu. Dodjeluje se svake godine u februaru u Londonu, a pokrovitelj nagrade je telekomunikacioni koncern Orange. Između ostalih dodjeljuju se narade za najbolji film, najboljeg glavnog glumca u muškoj i ženskoj kategoriji, kao i svim ostalim sekcijama filmskog stvaralaštva.

### Televizija 
### Dječiji programi 
### Televizijski radnici 
### Video igre 
### Ostale nagrade 
## Također pogledajte 
* Oscar

## Vanjski linkovi 
* BAFTA službena stranica
* BAFTA/LA Britannia Awards stranica
* BAFTA Cymru stranica
* BAFTA Scotland stranica 
* Museum of Broadcast Communications: BAFTA 
* IMDB: BAFTA 

Kategorija:Film
Kategorija:BAFTA
Ljubomir

**Ljubomir** je župa u srednjovjekovnoj Bosni.

Župa Ljubomir smještena je sjeverno od Trebinja. Ona predstavlja planinski prostor koji je pogodan za razvoj  stočarstva. Centar Ljubomira bio je u Vrhpolju (Vrpolju). Ljubomir se pominje kontinuirano krajem 14. i u 15. vijeku. Jedne prilike januara 1397. Ljubomir je nazvan selom ('de villa Lyubomiri'), ali je teško taj podatak dovoditi u konkretnu vezu sa područjem župe Ljubomir, obzirom na to da nije rijetka situacija da sela dobijaju imena po najvažnijim prvacima u njima.

Područje Ljubomira bilo je u rukama vojvode Sandalja Hranića Kosače. Iz Ljubomira je Sandalj oktobra 1413. poslao svoga poslanika Pribislava Pohvalića u Dubrovnik sa zadatkom da izvrši određene izmjene u njegovom depozitu i da sredi pitanje njegovog posjeda koji je imao u Slanskom primorju. Najpoznatiji lik sa područja Ljubomira je knez Pokrajac Oliverović. Na ovom području staništa su imali Vlasi Ugarci, a među njima najpoznatija je bila porodica Dubravčići.

## Spomeni Ljubomira u srednjem vijeku 
Područje Ljubomira spominje se u više navrata tokom 14. i 15. vijeka.

### 1397 
* “Radaua filia Bolicho de villa Lyubomiri locauit se et opera suas Damiano Marinum  ... ad annos quatuor”.

### 1417 
* “Marisslaua filia Pribislaui Pribignich de Glubomir locauit se et opera sua ad standum cum Ratcho Peruanouich pro annis quinque in mediate sequentibus”.

### 1422 
* "Vlatchus Pribanouich de Glubomir legitime etatis locauit se et opera sua pro annis quatuor in mediate ad standum cum Johanne Petri de Sana textore pannorum ad dictam artem ... bonus et legalis famulus"

## Reference 
Kategorija:Izvori za historiju srednjovjekovne Bosne
Kategorija:Župe u srednjovjekovnoj Bosni‎
Ulaganje novca na dobit

**Ulaganje novca na dobit** je bankarsko poslovanje slično modernoj oročenoj štednji novca uz prateće kamate. Ono je primjenjivano u Dubrovniku u srednjem vijeku i u njega su, od stranaca, bili uključeni samo predstavnici vlastele iz srednjovjekovne Bosne. Ovo poslovanje uvedeno je kao privilegija i nagrada bosanskoj vlasteli zbog pristanka na kupoprodaju posjeda župe Konavli Dubrovčanima 1419. i 1426. Zato se može smatrati ekonomsko-političkim poslovanjem.

U poslovanje su bili uključeni vlasnici Konavala Sandalj Hranić Kosača i Radoslav Pavlović, te njihove diplomate Pribislav Pohvalić i Brailo Tezalović. Poslovanje je podrazumijevalo ulaganje novca uz godišnju dobit (kamatu) u iznosu od 5% uloženih sredstava. Predviđena sredstva za ulog (glavnica) bila su limitirana. Kamata je prispjevala isti dan svake godine i uredno je isplaćivana osim u slučaju rata ulagača sa Dubrovnikom. Sandalj Hranić Kosača uspio je da ostvari u glavnicama limit od 12.000 dukata što mu je omogućavalo godišnje kamate u iznosu od 600 dukata. To su značajna sredstva koja su, uz ostale prihode, omogućavala moćnom vlastelinu lagodan život. Ulagači su imali značajnu korist od uloženih sredstava koja su bila značajna garancija, pa su ih držali kod Dubrovčana i ostavljali u amanet svojim nasljednicima.

## Vanjski linkovi 
* Esad Kurtović, Iz historije bankarstva Bosne i Dubrovnika u srednjem vijeku (Ulaganje novca na dobit), Beograd 2010. 

Kategorija:Ekonomija srednjovjekovne Bosne
Jeleč (Foča, Republika Srpska)

**Jeleč** je naseljeno mjesto u općini Foča, Republika Srpska, Bosna i Hercegovina.

## Stanovništvo 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Zvanični sajt općine Foča
Nekropola Maculje

**Nekropola stećaka Maculje** smještena je na području Rostova između Novog Travnika i Gornjeg Vakufa, na oko 20 kilometara od Novog Travnika. Narodna tradicija dala je nekropoli ime Kameni svatovi. Nekropola ima 101 stećak i 16 krstova. Stećci su uglavnom sanduci (52), ploče (32), sljemenjaci (11), dok se preostalih 6 ne mogu definisati. Stećci su izrađeni od krečnjaka, poredani su u redove i dobro su očuvani. Okrenuti su u pravcu istok-zapad i sjever-jug, a mali dio odstupa od ovih pravaca. Od ukrasa i simbola zastupljene su rozete, jabuke, krstovi, ljudski lik sa raširenim rukama, sunce, polumjesec. Nekropola nema stećke sa natpisima.

Ovo historijsko područje je proglašeno nacionalnim spomenikom.

## Također pogledajte 
* Stećci (svjetska baština UNESCO-a)

## Vanjski linkovi 
* https://web.archive.org/web/20110403091218/http://www.panoramio.com/photo/38464284
* https://web.archive.org/web/20110523013310/http://www.magazinaura.net/content/view/269/
* http://www.bhstring.net/tuzlauslikama/tuzlarije/viewnewnews.php?id=38662
* https://web.archive.org/web/20110802021835/http://www.bosona.ba/ba/Default.aspx

## Reference 
Kategorija:Stećci u Novom Travniku
Kategorija:Nacionalni spomenici u Novom Travniku
Kategorija:Stećci svjetska baština u Bosni i Hercegovini
Sankova posuda

mini|Sankova posuda se nalazi u The Metropolitan Museum of Art
**Sankova posuda** predstavlja pozlaćenu srebrenu posudu (zdjelu) sa tucanim i urezanim ukrasima. Promjera je 17,6&nbsp;cm, a nalazi se u Metropolitan muzeju u New Yorku. Posuda liči na rustikalnu verziju zdjela francuske tradicije. Uzima se da je posuda nastala u srednjovjekovnoj Bosni i da je izraz bosanskog stila u umjetnosti u metalu srednjovjekovne Bosne. Sankova posuda spaja ključne elemente francuskog hanapa (zdjele) iz prve polovine 14. vijeka sa detaljima lokalne bosanske tradicije.

Ova posuda se pripisuje kaznacu Sanku Miltenoviću (1335-1372) humskom vlastelinu i dvorjaniku bosanskog bana Tvrtka I Kotromanića. Posuda (zdjela, činija) ima natpis koji priziva svetio trojstvo, navodi vlasnika čaše ('sija čaša Sinakova') i izražava nadu da će svakog tko iz nje pije Bog razveseliti, ali na siromahe ne smije zaboravljati.

## Reference 
Kategorija:Kultura srednjovjekovne Bosne
Vojtanovići

**Vojtanovići** (Voitanovići, Gojtanovići) srednjovjekovna vlastela sa područja župe Dračevice. Voitanovići su bili vazali vojvode Sandalja Hranića i njegovog nasljednika Stjepana Vukčića iz roda Kosače.

Prvi poznati među njima je Brajak Voitanović, pomenut 1378. Augusta 1419. Dubrovčani primaju za svoje građane braću Vukca i Radosava Voitanovića. Braća obećavaju da će biti vjerni prijatelji i da će činiti svako dobro Dubrovniku, ukoliko to neće biti nasuprot interesima njihovog seniora Sandalja Hranića. Radosava Voitanovića nalazimo i septembra 1430. Pribilježeno je da je vratio dug Gleđu Radosaliću u iznosu od 5 perpera i 4 groša. Njegovi nasljednici su Bogdan, Sanko i Obrad pomenuti 1451. Uz njih je pomenut i Radič Voitanović, vjerovatno Radosavov brat, sa svojim sinom Radonjom.

Vukac Gojtanović sa područja Dračevice pomenut je 1431. i 1436. Njegov sin je Nikša Vukčić Voitanović pomenut 1428. i 1434.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
*
Rebeka

mini|300p|Eliezer i Rebeka na bunaru- Wiener, kraj 6.stoljeća

**Rebeka** (također *Rebekka* ili *Rebecca* (hebrejski רבקה, jidiš Rivkah) je biblijska ličnost iz Starog zavjeta, žena Isaakova (Ishakova) i majka Jakobova (Jakubova). Priča o Rebeki je ispričana u knjizi o Postanku (Geneza).

Rebeka je živjela otprilike 2000 prije nove ere, bila je porijeklom iz mjesta Nahur kod Harana. Abraham (Ibrahim) je tražio ženu za svog sina Ishaka i doveo je svoju rođaku iz stare domovine kako Ishak ne bi morao oženiti nevjernicu iz kanaanske zemlje. Po priči, Ibrahim je u Haran poslao glasnika (Eliezer) koji mu je trebao naći ženu za Ishaka, a on ju je našao na bunaru jer je po proročanstvu žena za Ishaka trebala biti ona koja mu kao prva da vode za piće.

Rebeka dugo vremena nije mogla imati djecu, ali je nakon toga dobila blizance. Trudnoća je teška jer se dva djeteta stalno svađaju u njenoj utrobi. Bog se u snu obraća Rebeki i govori joj kako će njena dva djeteta biti začetnici dva naroda i kako će stariji biti sluga mlađeg. Rebeka rađa Isava i Jakuba ali po onome što joj je rekao Bog, nagovori Ibrahima da svoj blagoslov da Jakubu a ne Isavu. 

Rebeka je sahranjena pored svog muža u grobnici patrijarha u Hebronu.

Kategorija:Biblija
Kategorija:Islam i žene
Zbacivanje kralja Ostoje

Neuspjeh Bosanaca u ratu sa Dubrovačkom Republikom tokom 1403. doveo je do kolebanja među bosanskim velmožama, ali i do potrage za krivcem za lošu sliku koju je bosanski napad ma Dubrovnik ostavljao u međenarodnim krugovima.

Glavni predstavnik velmoža bio je herceg Hrvoje Vukčić Hrvatinić oko kojeg se okupljala koalicija protivna kralju Stjepanu Ostoji. Uz Hrvoja su pristali vojvoda Sandalj Hranić Kosača, knez Pavle Radinović i knez Juraj Radivojević. Kombinacije oko svrgavanja kralja Ostoje bile su u opticaju od početka 1404. a završene su u maju 1404. Sve se brzo dogodilo, pa Dubrovčani nisu stigli ni da prisustvuju kompletnom raspletu. Stjepan Ostoja pobjegao je Žigmundu Luksemburškom, a Bosanci su za novog kralja ustoličili mladog Tvrtka II Tvrtkovića, sina prvog bosanskog kralja Tvrtka I Kotromanića. Odnosi između Bosne i Ugarske došli su u zanimljivu situaciju. Bivši kralj Ostoja koji je inicirao napad na Dubrovnik našao je utočište kod dubrovačkog seniora, Ugarske. Iskoristivši političku situaciju, kralj Stjepan Ostoja je traženjem pomoći da se vrati na prijestolje, uz pomoć Ugarske pokrenuo ofanzivu na Bosnu koja je potrajala duži niz godina.

Zbacivanje kralja Ostoje zabilježeno je na natpisu Vignja Miloševića u Kočerinu. 

## Reference 
Kategorija:Politička historija srednjovjekovne Bosne
Bodin

**Bodin** (Konstantin Bodin) (1081-1101), zetski kralj.

Bodin je sin i nasljednik zetskog kralja Mihaila. Otac ga je poslao u Makedoniju u pomoć Georgiju Vojtehu koji je digao ustanak protiv Bizanta 1072. Poslije početnih uspjeha bio je zarobljen. Po povratku iz Bizanta bio je suvladar uz svoga oca. Iskoristio je rat između Normana i Bizanta i priključio Zeti obližnje države Rašku i Bosnu. U njegovo vrijeme kroz Zetu su prošli križari iz Prvog križarskog rata pod vodstvom Rajmonda Tuluškog. Bodin je uspio da od pape dobije odobrenje za stvaranje nadbiskupije u Baru 1089. Poslije njegove smrti Bizant je pokorio Zetu.

Kategorija:Politički razvoj srednjovjekovne Bosne
Blagajski knezovi

**Blagajski knezovi** su hrvatska vlasteoska porodica.

Nasljednici su hrvatske vlasteoske porodice Babonići. Novo ime su dobili po gradu Blagaju na rijeci Sani (današnji Blagaj Japra u Novom Gradu), gdje su imali veliki posjed.

Dujam Babonić (oko 1370.), sin Radoslava II Babonića, vladao je područjem Dubice, Vodice i Sane. Taj posjed mu je kao baštinski i nasljedni posjed potvrdio ugarski kralj Ludovik Anžuvinski. Njegovi nasljednici su bili na strani Anžujaca u sukobu sa Žigmundom Luksemburškim. U 15. vijeku knezovi blagajski se sele u Kranjsku.

Kategorija:Hrvatsko plemstvo
Kategorija:Historija Hrvatske
Kategorija:Politički razvoj srednjovjekovne Bosne
Balša III Balšić

mini|150px|Grbmini|250px|desno| Stanje posjeda Venecije i Balša III Balšića
**Balša III Balšić** (1403-1421). Gospodar Zete i pripadnik nevelike loze dinastije Balšići. Balša III je sin Đurđa II Stratimirovića Balšića i Jelene, kćerke srpskog oblasnog gospodara kneza Lazara Hrebeljanovića. Poslije očeve smrti majka Jelena je pomagala svome sinu Balši u upravljanju Zetom.

Balša III je kasnije dobijao pomoć od bosanskog vojvode Sandalja Hranića, za koga se udala njegova majka, te od ujaka, despota Stefana Lazarevića. Čitava njegova vladavina protekla je u nastojanju da istisne Veneciju iz zetskog primorja. Teško je obolio. Umro je u Despotovini (Srbiji) 1421. Daljnju upravu nad Zetom povjerio je ujaku despotu Stefanu Lazareviću.

## Preci

## Reference 
Kategorija:Politički razvoj srednjovjekovne Bosne
Sokograd (Šipovo)

thumb|Crtež Soko Grada iz 16. vijeka
**Sokograd** je srednjovjekovna tvrđava u dolini rijeke Plive, općina Šipovo , Bosna i Hercegovina.

## Lokacija 
Podignuta je na strmini iznad dubokog kanjona rijeke Sokočnice, pritoke Plive.

## Historija 
Na bedemima tvrđave mogu se primijetiti tri sloja gradnje i razvoja, u ovisnosto od pripadnosti državi.
* Banovina i kraljevina Bosna, od nastanka do 1463. godine.
* Ugarska, u okviru Jajačke banovine, od 1463 do 1521. godine.
* Osmanska država od 1521. do 1833. godine.

Sokograd se pominje 1363. Tu je bosanski ban Tvrtko I Kotromanić porazio vojsku ugarskog vladara Ludovika Anžuvinskog. Na čelu odbrane bio je vojvoda Vukac, rodonačelnik poznate porodice Hrvatinić, koji je nakon toga dobio ove krajeve od kralja Tvrtka I. Drugi put su Mađari 1405. godine pokušali osvojiti ove krajeve, a ovog puta porazio ih je Hrvoje Vukčić Hrvatinić.

## Opis 
Sokograd je u početku činila samo jedna utvrđena kula sa malim dvorištem. Zatim je izgrađen Gornji grad, kome je kasnije pridodat Donji grad. Nakon toga su bedemi i kule ojačavani i prilagođavani upotrebi vatrenog oružja. Posljednja je izgrađena kula sa druge strane kanjona Sokočnice, koja je štitila tvrđavu od artiljriskih napada sa zapada. Ima oblik trapeza sa 8 kula.

Tvrđava je danas u ruševinama, koju ponekad očiste planinari.

## Legenda 
Prema legendi tri kraljice počele su zajedno gradnju gradova na različitim područjima u Bosni. Kada su završile, sastale su se i predstavile svoje gradove. Prva je kazala da je napravila jednu jaku građevinu koju je nazvala jednostavno Grad ili Gradačac. Druga je navela da se njen grad sjaji kao srebro i da mu je dala naziv Srebrenik. Treća je kazala da njen grad stoji uspravno kao soko pa ga je zato nazvala Sokogradom.
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Općina Šipovo

Kategorija:Šipovo
Kategorija:Tvrđave u srednjovjekovnoj Bosni
Kategorija:Tvrđave u Bosni i Hercegovini
Ribići, ostave bosanskog novca

**Ribići** su selo koje se nalazi kod Konjica, između Konjica i Jablanice. U srednjem vijeku Ribići su bili općina, manja teritorijalno politička jedinica. Naselje je imalo svoje manje utvrđenje. Ribići su značajni zbog dvije ostave srednjovjekovnog bosanskog novca koji su pronađeni u blizini naselja.

Na primjeru Ribića narodne priče o nalaženju ćupova sa blagom dolaze u potpunosti do izražaja. Na jedan kilometar od utvrđenja 1904. je pronađen zemljani vrč sa 1422 komada srebrnog novca bosanskih vladara Tvrtka II Tvrtkovića i Stjepana Tomaša. Od toga je 1266 primjeraka smješteno u Zemaljski muzej Bosne i Hercegovine u Sarajevu. Na 100-200 metara bliže utvrđenju 1983. pronađen je manji zemljani lonac pun srebrenjaka istih bosanskih vladara, a 1368 primjeraka je smješteno u isti muzej. U oba slučaja nalazači su oklijevali u prijavi svojih nalaza, dijelili nalaze prijateljima i rodbini, nešto i prodavali i tek uz odgovarajuću nadoknadu ponuduli su nađene srebrenjake Zemaljskom muzeju.
U ostavama su bili groševi, dinari i poludinari. Na aversima su kraljev naslov i lični grb, rjeđe grb države, a na reversu lik zaštitnika Bosne svetog Grgura Nazijanskog.

## Reference 
Kategorija:Kultura srednjovjekovne Bosne
Grob kneza Petra Nikolića

Knez Petar Nikolić sin je kneza Vladislava i majke Stanislave iz humske vlasteoske porodice Nikolići. Njegov grob nalazi se u nekropoli knezova Nikolića u Vranjevom Selu kod Neuma. Unutrašnjost groba sadrži skelet dužine 175 cm, ali bez pratećih grobnih nalaza ili sadržaja.

Nad grobom se nalazi stećak u obliku sanduka sa natpisom i heraldičkom predstavom. Tekst ćirilskog natpisa glasi: A SE LEŽI KNEZ' PET'R' KNEZ' VLADISLAVA SIN'. Svojim paleografskim osobinama natpis se smješta u 14. i 15. vijek. Ispod natpisa je kompozicija heraldičkih motiva (štitova, orlova i zastava). Centralno mjesto u heraldičkoj kompoziciji je štit sa predstavom heraldičkog orla, a ustvari to je grb humske vlasteoske porodice Nikolići.

Kategorija:Kultura srednjovjekovne Bosne
Kategorija:Nacionalni spomenici u Neumu
Kategorija: Nikolići
Kategorija:Hum
Gojko Kraljević

**Gojko Kraljević** (20. oktobar 1927- 5. august 1986), bio je bosanskohercegovački filolog i numizmatičar, muzejski savjetnik Zemaljskog muzeja Bosne i Hercegovine.

## Biografija 
Rođen je 20. oktobra 1927. u Uzarićima kod Lištice (danas Široki Brijeg), gdje je završio osnovnu školu, a u Lištici franjevačku gimnaziju. Višu pedagošku školu završio je u Sarajevu 1950, a Filozofski fakultet – klasičnu filologiju, u Beogradu 1961.

Gojko Kraljević bio je učitelj, prosvjetni radnik i profesor širom Bosne i Hercegovine. Na službu u Zemaljski muzej došao je 1965. Bio je referent za epigrafiku i numizmatiku. Svoje naučne radove objavljivao je u Glasniku Zemaljskog muzeja, Tribuniji, Hercegovini, Živoj antici i Arheološkom vestniku. Najveći doprinos Gojka Kraljevića je u oblasti antičke i srednjovjekovne numizmatike.

Umro je 5. augusta 1986. u Sarajevu.

## Reference 
Kategorija:Bosanskohercegovački historičari
Kategorija:Bosanskohercegovački numizmatičari
Kategorija:Biografije, Široki Brijeg
Kategorija:Rođeni 1927.
Kategorija:Umrli 1986.
Časlav Klonimirović

**Časlav Klonimirović** (grčki: Τσασλάβος; srpski: Часлав Клонимировић; 890. - 960.) bio je knez Srbije od 927. do 960. godine. Kao jedan od najpoznatijih srpskih vladara iz dinastije Vlastimirović, uspio je da uz pomoć Bizantijskog carstva obnovi i ojača srpsku državu koje je opustošilo Prvo Bugarsko carstvo. Podaci o njegovom životu poznati su na osnovu djela bizantijskog cara Konstantina Porfirogeneta i *Ljetopisa popa Dukljanina*, za koje se smatra da posjeduju veliku autentičnost.

## Rani život 
Časlav Klonimirović je rođen 890. godine u tadašnjoj bugarskoj prijestolnici Pliski kao dijete srpskog kneza Klonimira Strojimirovića i nepoznate bugarske plemkinje.  

Časlav se nalazio u bugarskom ropstvu. Poslije smrti bugarskog cara Simeona Časlav se oslobodio ropstva. Uz pomoć Bizanta obnovio je rašku državu 927. U njegovo doba Raška je obuhvatala Travuniju, Bosnu, Soli i Duklju. Podaci Konstantina Porfirogeneta u djelu DAI o Bosni govore upravo o tom vremenu. Oko 960. Časlav je poginuo u sukobu sa Ugrima (Mađarima).

## Također pogledajte 
* Ljetopis Popa Dukljanina

## Vanjski linkovi 
* http://www.promacedonia.org/en/sr/sr_3_2.htm
* https://web.archive.org/web/20121013203457/http://www.rastko.org.rs/rastko-bl/istorija/corovic/istorija/2_5_l.html

Kategorija:Politički razvoj srednjovjekovne Bosne
Carigradski drum

mini|desno|250px|Područje Balkana u 6. vijeku sa vidljivim putevima tog vremena
**Carigradski drum** je najvažnija saobraćajnica Balkanskog poluostrva. Taj put su trasirali Rimljani, a spajao je Singidunum (Beograd) sa Carigradom (Istanbul). Rimljani su ga nazvali Via militaris (Vojnički put).

Ovo je putna komunikacija kojom su se odvijale skoro sve seobe preko balkanskog poluostrva. Tuda su prodirali Goti, Avari i Slaveni. U isto vrijeme to je bio glavni put za Bizant i kojm su branjene granice Bizantskog carstva. Većina puteva iz Bosne je imala svoje putne krakove koji su se nadovezivali na Carigradski drum. Ovaj put je bio od strateškog interesa i u osmansko doba. Poslije mira u Hadrianopolju 1828. Carigradski drum se smatrao neutralnim zemljištem, dostupnim svim prolaznicima.

## Historija 
Izgrađen je u 1. stoljeću nove ere. Dužina od Singidunuma do Carigrada iznosila je 924 kilometra.

Tokom prvih evropskih osvajanja Osmanskog carstva, orta kol (doslovno: „srednje krilo“) je pratila Via Militaris. U srednjem vijeku je bio poznat kao Carski put ili Moravski put, dok je u osmanskom periodu bio poznat kao Carigradski drum ili Carska džada (od turskog cadde).

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Historija
Inkvizicija

[mini|desno|300px|"[Galileo Galilej|Galileo pred sudom Inkvizicije", slika iz 19. vijeka; autor Joseph-Nicolas Robert-Fleury]]
**Inkvizicija** ( – istraživanje) predstavlja sud katoličke crkve koji je imao zadatak da pronalazi i kažnjava heretike.

Progone su započeli rimski carevi u 4. vijeku, ali pravu dimenziju inkvizicija je dobila u srednjem vijeku. Tada je autoritet rimskih papa oslabio a heretički pokreti su bili snažni. Krajem 12. i početkom 13. vijeka na crkvenim saborima raspravljalo se o progonima nevjernika, a 1215. na Četvrtom lateranskom koncilu papa Inoćentije III je donio odluku o organizovanom gonjenju heretika - neprijatelja 'pravovjerne crkve'.

Inoćentije III. (1161, papa 1198-1216) bio je u svoje doba apsolutni duhovni gospodar katoličkog dijela Evrope. Težio je da ostvari dominaciju papske vlasti nad svjetovnom vlašću evropskih vladara, organizovao je Treći križarski rat, naređivao je istrage i progon heretika u Bosni i Francuskoj.

Nadležnost progona heretika i suđenjima neprijateljima crkve povjerena je dominikancima 1235, a nešto kasnije, 1246, ovo pravo je dato i franjevcima.

Sudski postupak bio je u tajnosti, okrivljeni su ispitivani putem torture, a osumnjičeni nisu mogli da pozovu svjedoke niti branitelje. Na osnovu odluke suda pomoću posebnih sprava za mučenje (stiskanje nogu, tzv. španska čizma, stiskanje glave, rastezanje tijela, gušenje vodom, paljenje vatrom i sl.) inkvizitori su iznuđivali priznanje okrivljenog. Ukoliko okrivljeni pod mučenjem prizna, a pred sudom porekne priznanje, postupak istrage (tj. mučenja) se ponavlja. Heretici su osuđivani na kaznu smrti spaljivanjem na lomači. Usputna kazna bilo je oduzimanje imovine osuđenog.

Inkvizicija je zabranjivala vjernicima da čitaju knjige koje je crkva zabranjivala. Vodila je borbu i protiv vještica i čarobnjaka. Ilustrativan primjer inkvizitorskih postupaka dat je, ekranizacijom, u filmu 'Ime ruže'. Inkvizitorski postupci primjenjivani su i protiv pripadnika i pristalica Crkve bosanske. Po nekim ocjenama najgora je bila inkvizicija u Španiji. Od 13. do 19. vijeka broj spaljenih heretika dostiže cifru od nekoliko stotina hiljada. Napoleon I zvanično je ukinuo inkviziciju 1808.

Dimenzije inkvizitorskog postupka, koji je podrazumijevao unaprijed datu sumnju i postupak osude bez adekvatne odbrane omogućavao je eliminisanje političkih protivnika. Surove metode osude koja nije poznavala pravo samostalnog promišljanja, suprotnog mišljenja ili odbrane suprotnog stajališta prenijela se i u moderno doba kroz različita figurativna označavanja njene suštine, najčešće određenih postupaka nosilaca moći i vlasti koji ugrožavaju elementarna ljudska prava.
## Također pogledajte 
* Malleus maleficarum
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Katoličanstvo
Kraljevstvo Slavena

mini|250px|„Kraljevstvo Slavena“
**Kraljevstvo Slavena** je skraćeni naziv za djelo dubrovačkog benediktinca i historičara  Maura Orbina. Puni naziv djela je  Kraljevstvo Slavena danas iskrivljeno nazvanih Skjavoni (Il Regno degli Slavi hoggi corottamente detti Schiavoni). Ono je objavljeno u Pesaru 1601.

Kraljevstvo Slavena pisano je u duhu kasne renesanse i humanizma. Djelo daje historiju Slavena kao jedinstvene idealizirane narodnosne cjeline sa opisima junaštva, hrabrosti i podviga pojedinaca i grupa od najstarijih vremena do piščeva vremena. Radi se o svojevrsnoj pohvali slavenstva.

Orbin se koristio obimnom građom, na nekim mjestima do danas nesačuvanom, i bez obzira na što mu ponekad nedostaje akribije ono predstavlja značajno historiografsko djelo. 
Djelo je doživjelo brojne citate, korištenja, prevode dijelova i cjeline, kritike, nipodištavanja i potvrđivanja. Izuzetan značaj ima i za historiju srednjovjekovne Bosne. 
Kraljevstvo Slavena je 1603. bilo na Popisu zabranjenih knjiga a razlozi su nalaženi u korištenju nedopuštenih autora i njihvih djela.
 
Djelo je doživjelo i tri moderna prevoda i izdanja sa komentarima, njemačko, beogradsko i zagrebačko. Beogradsko izdanje iz 1968. urađeno je sa prevodom Zdravka Šundrice i komentarima Sime Ćirkovića, a zagrebačko izdanje iz 1999. urađeno je s prevodom Snježane Husić i uvodnom studijom Franje Šanjeka.

* Преди История славянобългарска
* Руски превод на „Царството на славяните“ на Мавро Орбини от 1601 година, отпечатан през 1722 година в Санкт Петербург
* Уникално издание дари издателят Дамян Яков на библиотеката
* „Царството на славяните“ в Регионална библиотека „Сава Доброплодни“
* *Мавро Орбини*. «Книга историография початия имене, славы, и разширения народа славянского»

Kategorija:Historiografija srednjovjekovne Bosne
Kategorija:Izvori za historiju srednjovjekovne Bosne
Mauro Orbin

**Mauro Orbin** (Mavar Orbini) (druga polovina 16. vijeka – 1610.), dubrovački benediktinac, historičar i prevodilac.

Porijeklo Maura Orbina vezuje se za jednog kotorskog doseljenika na područje Dubrovnika sredinom 16. vijeka. Mauro Orbin je po ocu bio iz ugledne, a po majci Flori, iz manje ugledne porodice. Već u ranoj mladosti Orbin se odlučio za redovnički poziv. Pristupio je benediktincima u opatiji Svete Marije na ostrvu Mljetu. Orbin je 1592. bio prior samostana Sv. Andrije na Mljetu, a 1593. opat Sv. Mihovila arhanđela u Paklenom na ostrvu Šipanu. Imao je 1597. i naslov opata benediktinske opatije Sv. Marije u Bačkom vojvodstvu (jurisdikcija Kaločkih nadbiskupa u Ugarskoj), no ista opatija je bila pod osmanskom vlašću. Tako je taj naslov za Orbina bio isprazan jer tu dužnost nije mogao obavljati.
Orbin je krajem 16. vijeka boravio u više navrata u Italiji. Tamo je prikupljao građu za svoje djelo Kraljevstvo Slavena. Njegov rad su finansirali dubrovački plemić Marin Bobaljević i trgovac Rade Sladojević.

Mauro Orbin je najpoznatiji po djelu Kraljevstvo Slavena, koje je objavljeno u Pesaru 1601.
Poslije izlaska njegovog djela bio je opat Sv. Mihovila na Šipanu. Došao je u sukob sa predstavnicima Mljetske kongregacije i bio je na prinudnom boravku na Šipanu 1604-1606. Tada je preveo djelo italijanskog franjevca Angela Ellija /Lo specchio spirituale del principio e del fine della vita humana /Zrcalo duhovno od početka i sfarhe xivota coviecanskoga, prevod je objavljen u Rimu 1614/. Orbin je 1609. bio prior na Mljetu, a 1610. bio je župnik u Malom Stonu. Umro je 1610.

## Također pogledajte 
* Dubrovačka republika
* Dubrovnik
* Dalmacija

Kategorija:Historiografija srednjovjekovne Bosne
Kategorija:Izvori za historiju srednjovjekovne Bosne
Crnorizac Hrabar

**Črnorizac Hrabar** (Чрьнори́зьць Хра́бръ, Črĭnorizĭcĭ Hrabrŭ), (prva polovina 10. vijeka) je bio bugarski monah koji je živio u 10. vijeku. Zalagao se za staroslavensku azbuku. Napisao je djelo O pismeneh. U njemu on brani slavensko pismo od grčkih napada. Črnorizac Hrabar je tvrdio da je slavenska azbuka ravnopravna sa grčkom i latinskom te da se njome mogu pisati i crkvene knjige

## Također pogledajte 
* Kliment Ohridski
* Simeon I

## Vanjski linkovi 
*  Razvoj i odbrana Slavenske pismenosti (RTS Obrazovno-naučni program - Zvanični kanal)
* http://www.hrleksikon.info; crnorizac-hrabar
* A history of East Central Europe: East Central Europe in the Middle Ages, 1000-1500, Jean W. Sedlar, University of Washington Press, 1994, ISBN 0-295-97290-4, p. 430.
Kategorija:Historija Bugarske
Breznica

**Breznica** je župa koja se nalazila u srednjem toku rijeke Ćehotine. Breznica se prostirala od okoline Pljevlja na istoku do Bukovice na sjeverozapadu. Breznica se prvi put spominje 1296. Po mnogima središte župe predstavljalo je naselje pod istim imenom Breznica, a koje je pretača kasnijeg naselja Pljevlja. Područje župe je najvjerovatnije 1373. zauzeo Tvrtko I Kotromanić od Nikole Altomanovića i pripojio Bosni.

Srednjovjekovni utvrđeni gradovi pljevaljskog kraja predstavljaju manja utvrđenja koja se obično nalaze u središtima župa i skoro sva su na trasama puteva. Osnovna namjena im je odbrambene prirode. Nalaze se na stjenovitim uzvišenjima ili visoko na brdima – na teško pristupačnim mjestima. Sredinom 15. vijeka u Breznici se pominju dva grada – Kukanj i Ravan (Ravanski grad). Dobro su očuvani ostaci grada Kuknja i podgrađa Potkukanj u selu Kukanj, na lijevoj obali Ćehotine, zapadno od Pljevlja. Područje župe Breznica u 15. vijeku pripada rodu Kosače.

## Literatura 
* Gordana Tomović, Брезница, Гласник Завичајног музеја 1, Пљевља 1999, 69-76.

Kategorija:Župe u srednjovjekovnoj Bosni‎
Lucije Ver

**Lucije Ver** (*Lucius Ceionius Commodus Verus Armeniacus*; 15. decembar 130. – 169.), poznat kao Lucius Verus, je vladao Rimom zajedno sa Marcus Aurelius (161–180), od 161 do svoje smrti.

## Biografija 
Verus je bio sin majke Avidia Plautia i oca Lucius Aelius Caesara, usvojio ga je Hadrian (117–138) u želji da ga naslijedi na prijestolju. Kada je Aelius Caesar preminuo, 138, Hadrian je izabrao Antoninus Pius (138–161) da mu bude nasljednik pod uslovom da Antoninus usvoji Verusa (koji je tada imao 7 godina) i Marcus Aurelius, Hadrianovog rođaka. 
Verus je imao dvije sestre. Jedna, Ceionia Fabia se vjerila za Marcus Aureliusa 136, ali je on raskinuo te zaruke dvije godine kasnije. O njegovoj drugoj sestri, Ceionia Plautia, poznato je jako malo.

Verusova politička karijera počela je prvo kao javni čnivnik, pa onda vijećnik. Kada je Anton Pio preminuo naslijedio ga je Marcus Aurelius, ali je i Verus postavljen da zajedno vladaju. Verus je upravljao vojskom. Kao znak dobrih odnosa Verus i kćerka Marcus Aureliusa su se vjenčali.

U proljeće 168. rat je izbio na granici Dunava. Rat je trajao do 180 ali Vernus nije dočekao njegov kraj. Vernus se vratio sa fronta 169 i opasno se razbolio. Simptomi su bili pripsani trovanju hranom. Umro je nakon par dana. Marcus Aurelius je žalio za svojim usvojenim bratom, tijelo je pratio sve do Rima. Nakon sahrane senat je proglasio Verusa uzvišenom osobom koja se obožavala kao Divus Verus.

## Reference 
## Vanjski linkovi 
Kategorija:Biografije, Lanuvium
Kategorija:Rođeni 130.
Kategorija:Umrli 169.
Babići (Gračanica)

**Babići** su naseljeno mjesto u gradu Gračanici, Bosna i Hercegovina.

## Stanovništvo 
## Reference 
## Vanjski linkovi 
* Zvanični sajt grada Gračanice
Osman Kulenović

**Osman Kulenović** (Rajnovci, 15. decembar 1889. - Zagreb, 7. juni 1947.)je bio političar u Nezavisnoj Državi Hrvatskoj.

Osman Kulenović je bio zamjenik predsjednika vlade Nezavisne Države Hrvatske u kratkom periodu od aprila 1941. do novembra iste godine, na kojem ga je mjestu zamijenio njegov brat Džafer-beg Kulenović. Nakon toga je nastavio raditi na poziciji Ministra vanjskih poslova NDH do maja 1943. godine kada je penzionisan. Predao se Ujedinjenom Kraljevstvu u maju 1945. i nedugo nakon toga je predat SFRJ gdje mu je i suđeno. Osuđen je na smrtnu kaznu, a pogubljen je u Zagrebu 7. juna 1947. godine.

Kategorija:Hrvatski političari
Kategorija:Nezavisna Država Hrvatska
Kategorija:Biografije, Bihać
Kategorija:Rođeni 1889.
Kategorija:Umrli 1947.
Kategorija:Ratni zločinci u Drugom svjetskom ratu
Džafer Kulenović

**Džafer-beg Kulenović** (17. februar 1891 – 3. oktobar 1956) bio je političar Kraljevine Jugoslavije i Nezavisne države Hrvatske. Također je bio predsjednik Jugoslavenske Muslimanske Organizacije, najveće bošnjačke stranke, na čije je čelo došao poslije smrti Mehmeda Spahe 1939. godine.

U Kraljevini Srba, Hrvata i Slovenca se politički aktivirao i pristupio JMO, te je bio ministar u Vladi Kraljevini Jugoslaviji, prije početka Drugog svjetskog rata.

Došao je na poziciji zamjenika Predsjednika vlade Nezavisne države Hrvatske 7. novembra 1941. godine i ostao na toj poziciji sve do kraja rata. Na toj poziciji je zamijenio svog starijeg brata Osmana Kulenovića.

Poslije pada NDH, Kulenović se preselio u Siriju gdje je i živio do svoje smrti 3. oktobra 1956. u Damasku. Pred smrt je učestvovao u formiranju Hrvatskog oslobodilačkog pokreta. Njegov sin, Nahid Kulenović, je nastavio rad u Pokretu, sve do svoje smrti.

## Literatura 
* Tko je tko u NDH: Hrvatska 1941.–1945.", Minerva, Zagreb, 1997., 

## Reference
Kategorija:Nezavisna Država Hrvatska
Kategorija:Biografije, Bihać
Kategorija:Kraljevina Jugoslavija
Kategorija:Rođeni 1891.
Kategorija:Umrli 1956.
Kategorija:Političari Jugoslavenske muslimanske organizacije
Mjesna zajednica

**Mjesna zajednica** je oblik mjesne samouprave za dio područja općine ili službenog grada u Bosni i Hercegovini i Srbiji. U upotrebi je bila i u Hrvatskoj dok je bila u sastavu Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije.

Zakon o lokalnoj samoupravi, određene države, regulira mogućnost osnivanja mjesnih zajednica u općini, i to:
* za dio naseljenog mjesta; 
* za jedno naseljeno mjesto; 
* za više naseljenih mjesta (u praksi najčešći slučaj)

## Organi mjesne zajednice 
Organi mjesne zajednice su:
* Savjet Mjesne zajednice
* Predsjednik Mjesne zajednice

Predsjednik mjesne zajednice je ujedno i član Savjeta i po funkciji predsjednik Savjeta.

Članove Savjeta biraju građani s područja Mjesne zajednice na temelju općeg biračkog prava, na neposrednim izborima i tajnim glasanjem.

## Organiziranje mjesnih zajednica 
U skladu sa Statutom općine način obrazovanja, poslovi, organizacija i način finansiranja mjesnih zajednica detaljnije se uređuju posebnom odlukom. Inicijativu za formiranje nove MZ odnosno promjenu postojećih mogu pokrenuti:
* zbor građana MZ; 
* najmanje deset posto birača sa područja za koje se predlaže promjena; 
* vijeće MZ; 
* načelnik općine
Inicijativa za odvajanje dijela MZ u posebnu MZ upućuje se vijeću postojeće MZ, a ako se on o tome negativno odredi, dužan je u roku od 30 dana organizirati referendum o tom pitanju.

Zakon o lokalnoj samoupravi kao organ mjesne zajednice predviđa vijeće mjesne zajednice, koje može brojiti najviše devet članova. Način izbora i opoziva članova vijeća utvrđuje se statutom mjesne zajednice.

## Prava i obaveze mjesnih zajednica 
Građani u mjesnim zajednicama mogu zadovoljiti zajedničke potrebe i interese putem:
* pokretanja inicijative za donošenje i izmjenu propisa i općih akata iz nadležnosti općine; 
* pokretanja inicijative za izgradnju, održavanje i korištenje lokalnih puteva i drugih komunalnih objekata i načina osiguravanja finansijskih sredstava za tu namjenu; 
* pokretanje inicijative za komunalno uređenje naselja, održavanje čistoće ulica, uređenje i održavanje zelenih površina; 
* zaštite i unapređenja životne sredine; 
* pokretanja inicijative za izdvajanje, spajanje i pripajanje naseljenih mjesta iz sastava općine; 
* održavanja i korištenja poslovnog prostora datog na upotrebu mjesnoj zajednici; 
* zadovoljavanja potreba i interesa u oblasti civilne zaštite, odnosno zaštite od elementarnih i drugih nepogoda; 
* organiziranja humanitarnih akcija za korisnike socijalne pomoći i druge socijalne kategorije građana; 
* realiziranja zajedničkih potreba u oblasti kulture, fizičke kulture, organiziranja kulturnih manifestacija i sportskih takmičenja; 
* raspisivanja i provođenja referenduma.
Statutom i drugim aktima mjesne zajednice može se predvidjeti zadovoljavanje i drugih potreba od neposrednog interesa za građane.

## Reference 
Kategorija:Administrativna podjela Bosne i Hercegovine
Kategorija:Administrativne podjele u Evropi
Kategorija:Četvrti nivo državnih administrativnih podjela
Kategorija:Vrste administrativnih jedinica