Wenkerbogen von Saderlach

D **[[Wenkersätze in Hochdeutsch|Wenkersätz]] vu Saderlach** sin nit im Rame vu dr große Ufnahm vum Dytsche Sprochatlas ufgnuu wore. S git e baar Versionen vu dr Wenkersätz im Saderlacher Dialäkt: zum Aine het dr Emil Maenner in syre Monografy *Chemmet ine!* 45 Wenkersätz in s Saderlacherisch ibersetzt, zum andere het au d Hildegard Frey in ihre Diplomarbet iber dr Wortschatz vu Saderlach d Wenkersätz ibersetze loo. 

## Wenkersätz
Do sin d Wenkersätz no Maenner 1937, S. 87–88 ufgfiert:

# Díe dírre Blätt’r flíeget ín de Luft umenand.
# Es hert glí’ uf mít schneíe, nom wert’s Wett’r wíd’r besser.
# Tuen Chole ín de Obe, daß d’ Mílech bal’ afangt choche.
# De guet alt Ma’ ísch mít ’m Roß íns Is íbroche un’ íns chalt Wass’r g’falle.
# Er ísch vor víer od’r sechs Wuche g’storbe.
# ‘s Fíer ísch z’ starch g’sí, díe Chíechlí sín jo unne ganz schwarz a’brennt.
# Er eßt d’ Aíer aíbíl [d. h. ímmer!] uní Salz.
# D‘ Fíeß tíem’r starch weh, ích meín, ích han‘s wundg’loffe.
# Ich bín bí dere Frau g’sí un han’s ere g’saít [und habe es ích gesagt], un sí het g‘saít sí wíll’s au ehre Tocht’r sege.
# Ich wíll’s au nímmí tue.
# Ich hau d’r glí e paar íber d’ Ohre, du Aff!
# Wo gosch hí? Solle m’r mít’r goh?
# Es sín schlechtí Zíte.
# Mí líeb Chínd, blíb do unne schtoh, díe wíetíge Gäns bíset dí’ tot.
# Du hesch hít ’s merscht g’lehrt un bísch brav g’sí, du derfsch end’r haímgoh wíe díe andere.
# Gan bísch so guet und seg dínere Schweschter, síe soll’s G’wand fír Eíe Muett’r fertíg naje (= nähen!) un mít de Bírschte sub’r mache.
# Du bísch no nít groß g’unk um e Flesche Wí ustrínke, du muesch z’erscht noch e bítzílí wachse un’ greßer werre.
# Hättsch’n du kchennt, nom wär’s anderscht cho, un ’s tät besser um en schtoh!
# Wer hett m’r mín Chorb mít Flaísch g’stohle?
# Er hett so g’macht, wíe wenn sí íhn zum Dresch b’stellt hättet, sí henn s aber selb’r g’macht!
# Wem hett’r díe neí G’schícht v’rzellt?
# M’r mueß lutt schreíe, sunscht v’schtoht er uns nít.
# M’r sín míed un henn Durscht.
# Wo m’r geschtert z’ Obed zruckcho sín, no sín díe andere scho ím Bett g’lege un henn fescht g’schlofe.
# De‘ Schnee ísch hínecht (= heute nacht) bí uns líege blíbe, aber hít te morge ísch ’r vegange.
# Hínt’r unsem Hus schtehn dreí schení Epflbaímlí mít rote Epfílí.
# Chennet’r nít noch engílí uf ís warte, no gemm’r mí Eí!
# Ihr derfet nít so Dummheíte tríbe!
# Unsí Berg sín nít gar hoch, eíjí sín hecher.
# Wívíl Wírscht un Brot wenn’r ha?
# Ich v’rschtand Eí nít, Ir míen e bítzelí lutter rede.
# Henn’r chaí Stícklí wíßí Saípfe fír mí’ uf mím Tísch g’funde?
# Sín Bríeder wíll sích zweí schení nejí Híser ín Ejem Garte boue.
# Des Wort ísch’m vu Herze cho!
# Des ísch schen g’sí vu Eí!
# Wa sítzet (hocket) do fír Vegílí do obe uf dem Míerlí?
# D’ Bure henn íhrí Ochse, Chíe un Schaflí vors Dorf brocht, díe henn sí welle vechaufe.
# D’ Lítt sín hítt allí duß uf’m Feld un majet.
# Gang nur, de brun Hund tuet’r nít.
# Ich bín mít dene Lítt do hínne íb’r d’ Wíese íns Chorn g’fahre.
# Díe zwee Buebe wenn hírote.
# Dort chemmet unsí zwoo Gotte.
# D’ Chueh hett chaí Fuett’r.
# De Wage ísch bím Wagner.
# Mít chennet chaí Haí hole.

## Literatur
* Hildegard Frey: *Der Wortschatz der Mundart von Saderlach.* Diplomarbeit. Temeswar 1965.
* Emil Maenner: *Chemmet ine! Bilder aus Vergangenheit und Gegenwart des Alemannendorfes Saderlach im rumänischen Banat 1737–1937. Der Alemannengemeinde Saderlach zu ihrer Zweihundertjahrfeier gewidmet von ihrem Landsmann E.&nbsp;M.* Verlag Volksdeutsche Lesehefte für Schule und Haus, Weinheim 1937.