Title: Kocsikerék a nyakcsigolyán
Description: Az 1945 és 1961 közötti időszak - ahogyan a történész Für Lajos mondta - „a földosztás és a földfosztás" korszaka volt. A II. világháború után ugyan megtörtént a földosztás, de már 1948 őszétől megkezdődött a kuláküldözés is; a parasztságot minden áron rá akarták kényszeríteni a közös gazdálkodásra. Így váltak ezek az évtizedek a magyar parasztság legsötétebb korszakává. Az író 21 szociografikus történetben beszéli el szülőfaluja, Sárpilis és a tolnai táj meggyötört, kifosztott, megalázott parasztságának történetét. Első írásában (Az utolsó paraszt) nagyapjának állít emléket. Id. Gutai István 1945-ben hat hold földet kapott, ahol eredményesen gazdálkodott, mindaddig, amíg el nem kezdődött a kuláküldözés, rendszeressé vált a terménybeszolgáltatás, a békekölcsönjegyzés és folyton a nyakára jártak az agitátorok, hogy lépjen be a termelőszövetkezeti csoportba (tszcs). Az állandósult nyomás hatására a sárpilisi gazdák megalakították a tszcs-t, ugyanakkor a kényszerű közös gazdálkodás lerombolta a munkafegyelmet, megfakította a föld szeretetét, egymásnak ugrasztotta az embereket, sokan elvándoroltak, megbomlott a falusi társadalom egységes szövete. 1958-ban következett be „a mezőgazdaság szocialista átszervezésének" újabb hulláma, ekkor alakult meg Sárpilisen az Új Március Termelőszövetkezet. Gutai István a maga családtörténetéből kiindulóan tekint végig szülőföldje parasztjainak sorsán, úgy, hogy szinte novellisztikus formában lejegyzi adatközlői vallomásait, emlékezéseit. Megszólal egy asszony, aki 15 éves lány volt, amikor a családját kirakták a házukból, mert azt lefoglalták téeszirodának (Elvették a fiatalságomat). A szerző számos család több generációjának elbeszéléseit is lejegyzi, így az emlékeikből összeáll Sárpilis egész 20. századi története.

Volt olyan fiatal, akit még a szekszárdi gimnáziumba is elkísért a családja kulákságának árnyéka (Az ember agya törli). Adatközlői között akad, aki életkoránál fogva csak hallomásból ismeri a kuláküldözést, és akad, aki csak a rendszerváltozás után tért vissza a falusi gazdálkodáshoz (Nem hagyjuk veszni). Vallomástevői között van cigány származású (Vércsík), és van, aki a folytonos agitációk miatt inkább a városba költözött (Képek a kommunista évekből). A legtöbben arra a megállapításra jutnak, amit egyikük így fogalmazott meg: „A háború előtt békésen, gondtalanul éltünk", 1945 után azonban megbomlott a faluvilág élete, a parasztság sorsa folyamatos szenvedéssé vált (Kocsikerék a nyakcsigolyán). Gutai István 21 lejegyzett vallomása ugyan egyetlen tolnai falu 1945 utáni kálváriajárásának állít emléket, valójában mégis az egész magyar parasztság drámáját idézi föl. Az archív fotókkal szemléltetett szociografikus kispróza-füzér a falusi társadalom 1945 és 1961 közötti szenvedéstörténetének hiteles krónikája.