Ziem [ṡiäm],

Félix François George Philibert

, fransk målare, f. 1821 i Beaune (Côte d'Or), d. 1911, studerade i Dijons konstskola teckning och arkitektur och reste 1845--48 i södra Frankrike, Italien och Orienten. Under denna resa fann han sitt speciella område, marin Ziemialkowski-Zieten och arkitektur, sedda under den sydliga himmelens glödande sol i alla prismans färger, och sina motiv fick han från Venezia, Bosporen och Hellesponten. öfver de arkitektoniska massorna lade han en skimrande slöja af lysande luft och begagnade marmor, dräkter, fartyg, segel och flaggor till verksamma reflexer och till kontraster mot himme- lens och hafvets blå. Liksom engelsmannen Turner upplöste han formerna i en drömmande eller prakt- full harmoni. Med Venezia (1852, Luxembourg- museet), som förskaffade honom salongens heders- medalj, var hans anseende befäst. Bland de följande målningarna voro Soluppgång vid Stambul (1859) och Fiskarnas återkomst till Martigues (1864). Z. målade 1902 Engelska flottans besök i Toulon (marinministeriet). Z. är representerad i Luxem- bourgmuseet och rikligt i Petit palais i Paris, dit han 1905 skänkte 55 oljemålningar jämte en stor mängd akvareller och skisser. Monografi af Eoger- Milès (u. å., antagligen 1911). (G-g IX.) Ziemialkt^wski, Florian von, friherre, öster- rikisk politiker, f. 28 dec. 181? i Galizien, d. 1900, blef 1840 juris doktor och 1841 docent vid universitetet i Lemberg. Varmt hängifven polska nationens frihet, inlät han sig i några poli- tiska förbindelser, som medförde, att han, efter att i 3Ys år ha hållits i undersökningshäkte, dömdes till döden. Han blef dock benådad. 1848 var han led. af österrikiska riksdagen och var sedermera länge biträde åt en advokat i Lemberg (han fick ej idka själfständig advokatverksamhet). Z. in- valdes 1860 i galiziska landtdagen, men dömdes 1863 till tre års fängelse för förbindelser med in- surgenterna i Polen. 1866-69 var han ånyo led. af riksdagen i Wien och ledare för polska fraktionen. 1871 utnämndes han till stadspresident i Lemberg och var 1873-88 minister för de galiziska ange- lägenheterna. Z. blef 1875 geheimeråd, upphöjdes 1879 i friherrligt stånd och blef 1888 lifstids- ledamot af herrehuset. (V. S-g.) Ziemssen [tslms-], Hugo Wilhelm von, tysk läkare, f. 1829 i Greifswald, d. 1902 i Mim- enen, blef med. doktor 1853 och professor i pato- logi och terapi i Erlangen 1863 samt kallades 1874 till enahanda befattning i Mimenen. Z. utgaf en stor mängd arbeten, bl. a. Die elektricität in der medicin (1857; många uppl.), samt redigerade de stora encyklopedierna "Handbuch der speciellen pathologie und therapie" (17 bd, 1875-84), "Hand- buch der allgemein¾n therapie" (4 bd, 1883-85) och, med Pettenkofer, "Handbuch der hygiene und der gewerbekrankheiten" (3 bd, 1880-84). Dess- utom redigerade han "Greifswalder medicinische beiträge" 1863-65 och utgaf sedan 1865, med Zenker, "Deutsches archiv fur klinische medizin". Zierikzee [siriksé], stad i nederländska prov. Zeeland, på västsidan af ön Schouwen, nära hafs- armen Ooster-Schelde, med hvilken den är förbun- den genom en kort kanal. 6,833 inv. (1920). Z. var mot medeltidens slut en betydande handelsstad, särskildt berömd för sina saltsjuderier. Ännu vid midten af 1700-talet hade staden öfver 10,000 inv., men har sedan gått ständigt tillbaka. Dess rniv. handel omfattar nu nästan uteslutande landtbruks- produkter från den bördiga omgifningen. Som minne af sina välmaktsdagar har staden ett gam- malt rådhus. A. N-d. Tryckt den 4/a 22 Ziervogel [tslrfågel]. 1. Johan Martin Z., läkare, f. 19 mars 1657 i Stockholm, d. 25 febr. 1701 i Eeval, tillhörde en tysk, till Sverige 1647 inflyttad familj, som under det närmaste årh. lämnade flera medlemmar till svenska apotekar- och läkarkårerna. Han studerade medicin i Upp- sala under Hoffvenius, reste sedan utrikes, blef 1679 med. doktor i Leiden på afh. De scorbuto samt återkom 1680 till Sverige och bosatte sig som praktiserande läkare i Stockholm. Han utnämndes 1693 till lifmedikus och adkdes 1698 med namnet E o t h l ö b e n. 1700 följde han Karl XII till Liv- land. Bland hans skrifter märkes den första i Sverige offentliggjorda farmakopén, Pharmacopoeia holmiensis galeno-chymica (1686). 2. Evald Z., den föregåendes halfbrors son- son, numismatiker och historisk läroboksförfattare, f. 23 sept. 1728, d. 13 juni 1765 i Uppsala, blef filos. magister i Uppsala 1749 och vice biblioteka- rie där 1757, med uppdrag att förestå universite- tets myntkabinett, samt förordnades 1752 af uni- versitetskansleren grefve Ehrenpreus att hålla före- läsningar i numismatik och erhöll 1758 professors titel. Han* förestod dessutom den af universitetet förvärfvade ehrenpreusska myntsamlingen och var tillika akademiens boktryckare. Z. populariserade myntkännedomen, men förde den icke framåt i vetenskapligt hänseende. Han skref i ämnet bl. a. Utkast till offentliga föreläsningar öfver svenska myntkunskapen (1753), Trettio historiska afhand- lingar om svenska mynt och medaljer (1755) och Föreläsningar öfver Ups. Acad. myntsamling (1772). Inom ett annat område utgaf han Anvisning till en synchronistisk universalhistoria i minnestaflor sammanfattad (1754) och Utförligt begrepp af then allmänna historien (1757-60; behandl. Por- tugal och Spanien), för hvilket arbete Eikets stän- der tillerkände honom "ett öre k. m. för hvart matlag i riket". - Hans kusins son Per Z., f. 1772, d. l juli 1845 i Delft, deltog som fänrik i slaget vid Högland (1788), gick 1794 i holländsk tjänst, där han betedde sig manhaftigt, särskildt som chef på ett 50-kanonskepp i ett slag vid Al- geriets kust 1816, och avancerade slutligen till viceamiral. l, B. T-dt. Ziese [tsise], Karl. SeSchichau. Zieten [tslten], Hans Joachim von, preus- sisk general, f. 14 maj 1699, d. 26 jan. 1786, in- trädde 1715 vid ett in- fanteriregemente. Han blef förbigången vid befordran på grund af sitt oansenliga yttre, till följd hvaraf han tog afsked som fänrik 1724. Två år därefter vann han anställning som dragonlöjtnant, men råkade i tvist med sin ryttmästare och blef afskedad 1729. Året därpå fick han dock anställning vid "Berliner husarerna" och förde en skvadron af detta regemente vid Ehen 1735. Under första schlesiska kriget gjorde Z. sig väl bemärkt och blef efter striden vid 33 b. 25 771 Zifta-Zigenare Rothschloss (17 maj 1741) chef för '"Zieten- husarregementet", med hvilket han påföljande febr. stod framför Wien. Under andra schle- siska kriget, då han utnämndes till general- major (1744), befästes hans rykte, och han utförde 20 maj 1745 sin berömda marsch (Zietenritt) genom hela den fientliga uppställningen i öfre Schlesien för att öfverbringa markgrefve Karl konungens order att förena sig med honom vid Frankenstein. Under den därpå följande fredstiden utsattes han för många kränkningar från konungens sida. Sju- åriga kriget (1757-63) ådagalade dock mer än väl, att Z. var en af preussiska arméns dugli- gasto kavallerigeneraler, och i slagen vid Reichen- berg, Prag, Kolin, Breslau, Leuthen, Domstadtl, Hochkirch, Liegnitz och Torgau utförde han stora bedrifter och blef under krigets lopp general af kavalleriet. Z. var den populäraste af Fredrik II :s generaler och ett föremål för nationens entu- siastiska beundran. Fredrik Yilhelm II lät 1794 resa hans (af Schadow modellerade) staty på Zietenplatz i Berlin. - Hans Ernst Karl von Z., general, f. 1770, d. 1848, kommenderade 1813-15 under Kleist, var 1815-17 befälhafvare för den preussiska ockupationskåren i Frankrike, blef 1817 grefve och fick 1835 af sked som general- fältmarskalk. C. O. N. Zifta,_stad. Se Sifta. Zigabenos. Se Euthymios zigabenos. Zigenare