*Karlsson,

K. G.

, var stadsfullmäktig i Göteborg 1895--1922 och 1919--22 stadsfullmäktiges ordförande. Han lämnade Andra kammaren 1911 och tillhörde 1912--17 Första kammaren, vald af Göteborgs stadsfullmäktige. I bevillningsutskottet var han vice ordf. 1908--11 och ordf. 1912--17. 945 Karlsson-Karlstadskonventionerna 946 Till sin afgång ur riksdagen, där han tillvann sig mycken aktning och uppmärksamhet, var K. medlem af liberala samlingspartiets förtroenderåd. Han var medlem af 1911-20 års nykterhetskommitté. Från sin flitigt anlitade befattning som statens förlikningsman afgick han 1919. Gl. "Karlsson (sp. 1095), K. H., föddes 12 (ej 18) nov. och dog 24 (ej 25) maj. Karlsson, John Otto, ämbetsman, f. 31 maj 1855 i Dingtuna, Västmanlands län, blef länsnotarie i Västmanlands län 1886, kronofogde 1888 och är sedan 1899 borgmästare i Västerås, där han gjort sig känd som framstående kommunalman. K. är ordf. i Västmanlands läns landsting sedan 1911, var 1910-11 led. af Första kammaren för Västmanlands län och är från 1923 led. af samma kammare för Västmanlands och Södermanlands län. * Karlstad har nu en areal af 2,494 har. Vid 1923 års slut var de bebyggda tomternas antal 570, icke reglerade tomter i förstadsområdena oräknade. Sammanlagda taxeringsvärdet å fastigheter var s. å. 60,765,800 kr., hvaraf å bevillningsfria fastigheter 7,113,300 kr. och å jordbruksfastigheter 974,600 kr. Efter sjuårig rättegång återvann staden 1908 från ett 130-tal innehafvare värdefull s. k. donationsjord, belägen i förstäderna och intill stadens planlagda område. Vid 1922 års slut uppgingo stadens bokförda tillgångar till 14,026,271 kr., dess skulder till 10,494,675 kr., hvaraf fonderade lån 10,011,697 kr. För kommunala behof samt kyrka och skola uttaxerades 1924 7 kr. per 100 kr. Folkmängden var vid 1923 års slut 19,795 pers. Elektricitetsverket har tillgång på elektrisk energi bl. a. från stadens 1918 genom inköp af aktiestocken i Kohlsäters a.-b. förvärfvade kraftkällor i Sillerud och Gillberga socknar. "Gamla skolan", nu lokal för Värmlands museum och domkapitlet, uppfördes enligt senaste forskningar efter ritningar af öfverintendenten K. J. Cronstedt. Ett nytt folk- Il l III! f^ti sss «. .** Karlstads nya folkskoleseminarium. skoleseminarium (se fig.) invigdes 1924. Karl IX-statyn skall resas 1925. - Summan af ankomna och afgångna fartyg 1922 var 3,077 om 313,927 ton. Stadens egen handelsflotta var s. å. 20 ångfartyg om 5,759 ton och 8 motorfartyg om 1,221 ton. Antalet handlande var 1923 268 med 344 biträden; handtverkarna voro s. å. 187 med 328 arb.; fabrikerna voro 1922 57 med 1,620 arb. och ett tillverkningsvärde af 16,u mill. kr. Sydväst om staden ligga i Hammarö socken Uddeholmsbolagets stora anläggningar vid Skoghall (se U d d e-holmsverken, sp. 821), hvilka genom K.- Skoghalls järnväg stå i förbindelse med K:s östra station. Staden har f. n. (1924) förutom hypoteks-föreningar följande kreditanstalter: hufvudkontor af Värmlands ensk. bank, Karlstads sparbank samt Allm. sparbanken i Värmland, afdelningskontor af Eiksbanken, Sydsvenska banken, Jordbrukarbanken, Göteborgs bank och Ensk. banken i Vänersborg. Den tekniska aftonskolan har ombildats till lärlings- och yrkesskolor. I staden finnes ett strafffängelse. "Nya Wermlands-tidningen" är nu daglig, öfriga tidningar, hvilka utkomma 3 ggr i veckan, äro nu "Karlstads-tidningen", "Värmlands läns tidning" och "Värmlands folkblad". Staden väljer tillsammans med länet ledamöter af riksdagens båda kamrar. Värmlands regemente är förlagd t till staden. Litt.: C. E. Nygren, "Carlstads historia omfattande de 50 åren närmast före stadens brand 1865" (1914) och "Karlstads brand 1865 och stadens senare historia" (1915). G. E. B. * Karlstad-Munkfors järnväg. Se Nordmark -K larälfvens järnvägar. Suppl. 'Karlstads härad omfattar nu 27,037 har. 14,681 inv. (1924). Karlstad-Skoghalls järnväg (sign. K. S. J.), smalspårig (0,391 m.), 7,5 km. lång, inom Värmlands län belägen, erhöll koncession 2 april 1914, beviljad åt enskilda personer och 16 okt. s. å. öfver-låten å Karlstad-Skoghalls järnvägs-a.-b., Uddeholm. Järnvägen, som öppnades för trafik 31 juli 1915, utgår från Sjötullens station å Statens järnvägar 2,i km. v. om Karlstads östra station, med hvilken förbindelse finns å ett treskenigt spår, kröker sedan åt s. v. till Våxnäs och går därifrån i nästan sydlig riktning till Skoghall efter att dessförinnan ha passerat en gren af Klarälfven vid Dingelsundet. Vid 1920 års slut utgjorde den bokförda byggnadskostnaden 1,007,280 kr., hvaraf för banan med husbyggnader 846,000 kr. och för rullande materiel 153,000 kr. Aktiekapitalet uppgick vid samma tidpunkt till 500,000 kr. Fr. o. m. 1920 eges och trafikeras banan af Nordmark-Klarälfvens järn vägs-a.-b. F. P. Karlstadskonventiönerna, ofta använd benämning på de fem konventioner, som 26 okt. 1905 undertecknades i Stockholm af svenske utrikesministern Fredrik Wachtmeister och Norges befull-mäktigade ombud Thor von Ditten och voro resultat af de öfverläggningar om villkoren för upplösning af föreningen mellan Sverige och Norge, som höllos i Karlstad af svenska och norska delegerade 31 aug.-23 sept. 1905 (med afbrott 7-12 sept.). Aktstyckena voro följande: 1) konvention om tvisters reglering genom skiljedom; 2) konvention om upprättande af en neutral zon mellan Sverige och Norge och i samband därmed demante-lering af inom denna zon befintliga fästningsverk, de s. k. norska gränsfästningarna, och förbud mot ökande af befintliga befästningsverk vid Kongs-vinger; 3) konvention om lapparnas rätt till renbete (se Lappar, sp. 1209-12 och i Suppl.); 4) konvention om ömsesidig fri transitotrafik på 30 år från l jan. 1906 samt 5) konvention om gemensamma sjöar och vattendrag. Dessförinnan hade de i Karlstad vunna förhandlingsresultaten godkänts af regering och riksdag i bägge rikena. Till samma grupp aktstycken höra jämväl dels en s. d. undertecknad "separat akt" om detaljbestämmelser rörande befästningarnas demantelering och 947 Karlstads stift-Karnell 948 om dessa arbetens afsyning af en utländsk militär kontrollkommission, dels ett äfvenledes 26 okt. 1905 undertecknadt protokoll om de fem konventionernas och separataktens undertecknande; med undantag af separatakten finnas dessa aktstycken (i den franska texten) aftryckta hos C. Sandgren, "Re-cueil des traités . . de la Suéde" (1910). V. S-g. 'Karlstads stift hade 363,657 inv. 1923. I K. funnos s. å. 69 pastorat med 141 församlingar, hvaraf 5 stadsförsamlingar. Karlstads-tidningen, i Karlstad utkommande länstidning för Värmland, utgör en fortsättning af två äldre tidningar, nämligen "Nya Wermlands-posten" (1855-72), och dess efterföljare "Verm-lands läns tidning" (1872-79), hvilka efter hvarandra utgåfvos af boktryckaren C. D. Forssell. Denne öfverlämnade hösten 1879 "Vermlands läns tidning" till sin son Albin Forssell, hvilken utbytte dess namn till Karlstads tidning och till redaktör och ansvarig utgifvare antog dåv. bokhandlanden A. E. Jeurling (se d. o.), som kvarstod till 1884. A. Forssell öfvertog då själf ut-gifvarskapet och ändrade därvid tidningens namn till det nuvarande. Redaktörer ha därpå varit 1884 -86 A. W er n e 11, 1886-90 Y. S v ar t en-gren (se d. o. 4, äfven i Suppl.) och från 1890 M. Hellberg (se d. o., äfven i Suppl.), hvilken sedan 1903 äfven är ansvarig utgifvare. A. Forssell öfverlät 1903 tidningen med tryckeri till ett aktiebolag (aktiekapital 150,000 kr.), bestående utom honom af dåvarande fyra fasta medarbetare och tryckeriföreståndaren E. Ankers. Bland medarbetare under årens lopp må nämnas värmlandsskalderna Gustaf Fröding (1885-94, med fast anställning 1887-88 och 1892-94) och 0. Stjerne (1899- 1912). Redaktionssekreterare är sedan 1897 filos, kandidat HelmerRothman (f. 1867). Tidningen utkom först 2 ggr i veckan, men är sedan 1895 hvarannandagstidning. Upplagans storlek är f. n. (1924) omkr. 12,500, däraf 7,300 ex. till postprenumeranter. Den tryckes sedan 1920 på rotationspress. Till sin politiska hållning har tidningen från början varit själfständigt frisinnad med starkt kulturell betoning. *Karlstadt. - 2. K. tillhör nu Jugo-Slavien. *Karlsteen, A. En af honom utförd medalj finns afbildad å pl. III till art. Medalj. Karlsvik, järnverk vid Luleå (se d. o.). *Karlsöarna. Sedan k. jaktklubben tagit hand om Stora Karlsö, finnas där ej längre några får. Nyare litt.: Bengt Berg, "Stora Karlsö. En bok om hafvets fåglar" (1915). Karlsöy. 1. Pastorat i Troms prosteri, Håloga-land bispedömme, Norge med socknarna K. och Helgöy. l,427,9i kvkm. 3,730 inv. (1920). - 2. Härad och socken i K. pastorat och Troms fylke (före 1919 Tromsö amt), Norge. 753,9o kvkm. 2,319 inv. (1920). Fiske. 2. K. G. G. Karlung, lokalt helgon i Roslagen, som gifvit namn åt socknen Karlskyrka, nu ingående i Söderby-Karls socken och pastorat. Det är ej med visshet kändt, när K. lefde. Enligt lokal tradition skall han ha bott på Karlösa gård inom socknen. Enligt en hypotes skulle han vara Roslagens martyrapostel liksom Botvid, som gifvit namn åt Botkyrka, Södertörns. Enligt en annan skulle han ha stupat vid ett strandhugg af hedniska ester i trakten. Hans reliker förvarades i ett silfverskrin inne i en ekkista i kyrkans kor, och vallfärder företogos till helgonets kista och till en "Karls-.källa" i närheten; bl. a. vallfärdade vid Svante Stures sjukdom 1502 hans franka Birgitta Bonde för hans räkning till "Sankte K. i Roden". Spår af helgonets dyrkan förnummos ännu vid en vi-sitation 1641, då ärkebiskop Laurentius Paulinus Gothus befallde, att man skulle uppbränna hvad som fanns kvar af helgonets ben; "helgedomakaret" fanns dock ännu ett trettiotal år senare kvar i kyrkan. Denna beröfvades 1816 sin inredning, som fördes till Söderby, och Vitterhets-akad. medgaf 1832, att takteglet fick tagas från ödekyrkan, samt 1875, att äfven murarna fingo nedrifvas. Nu finnas endast delar af grundmurarna kvar. Litt.: Gottfr. Carlsson, "Anteckningar om ett par svenska helgon" (i "Kyrkohist. årsskr." 1919), och N. Ahnlund, "Sankte K. i Roden" (i "Sv. dagbl. 31/i2 1921). v.s-g. *Karnallit. Se äfven S t a s s f u r t s a 11 e r, sp. 1026-27. Karnarutic [-titj], Bernard o. Se Serbokroatiska litteraturen, sp. 154. Karnebeek [-bek], Herman A d r i a a n, jonk-heer van, nederländsk politiker, f. 21 aug. 1874 i Haag, blef 1900 juris doktor i Utrecht, var 1901 -11 anställd i kolonialministeriet, sedan 1908 som afdelningschef, och var 1907 en af Nederländernas delegerade på 2:a Haagkonferensen. Han var 1911 -18 borgmästare i Haag och blef sept. 1918 utrikesminister i ministären Ruys de Beerenbrouck. Som sådan motsatte han sig 1919 belgiska regeringens försök att få till stånd förhandlingar om afträdelse till Belgien af nederländskt område i provinsen Limburg och fick till stånd en för Nederländerna förmånlig uppgörelse om internationell reglering af trafiken på Schelde, där Belgien gjort anspråk på att få utöfva suveränitetsrättigheter. Han afvisade 1920 med fasthet de allierade stormakternas folkrättsstridiga kraf på att få exkej-sare Vilhelm II utlämnad af nederländska regeringen (se Nederländerna. Historia. Suppl.). Vid Nationernas förbunds delegeradeförsamlings möten i Geneve har han från 1920 varit en af Nederländernas delegerade, och 1921 ledde han som president mötesförhandlingarna. Han var 1922 ett af Nederländernas ombud vid Genuakonferensen. K. åtnjuter anseende för att vara en af sitt lands skickligaste diplomater. V. S-g. Karnell, K a r l V i t a l i s, präst, skolman, f. 27 nov. 1862 i Kråksmåla, Kalmar län, d. 21 febr. 1921 i Haparanda, kapellpredikant och folkskollärare i Muonionalusta 1899, kyrkoherde i Karesuando 1901-15 samt därjämte folkskolinspektör i Karesuando distrikt 1904-15, i Torneå distrikt 1915 -16 och 1919-21 samt landets förste nomadskolinspektör 1916-19. En utmärkt kännare af våra finnars och nordligaste lappars förhållanden, nedlade han ett entusiastiskt och högt uppskattadt arbete på själavården och skolundervisningen i sin trakt och särskildt på omorganisationen af lapparnas skolväsen. Han anlitades under flera perioder som kommissionsled, eller expert vid de förhandlingar, som ledde till konventionen 5 febr. 1919 mellan Sverige och Norge ang. flyttlapparnas rätt till renbetning. K- B. W. 949 Kåroli-Kårolyi 950 Kåroli, G å s p å r, f. 1529, d. 1591. Se U n g e r-ska litteraturen, sp. 1057. Karolinapapegojan. Se P a p e g oj o r, sp. 1484. Karolinaperikitten. Se Papegojor, sp. 1484. * Karolinerna förvaltas nu af Japan som mandat under Nationernas förbund. Om besittningen af den i samfärdselhänseende synnerligen viktiga ön J a p (7,155 inv. 1913) fördes 1920-21 mellan Japan och Förenta staterna en hetsig tvist, som slutade med en öfverenskommelse, enligt hvilken det senare fick kontroll öfver telegrafkabeln Jap-Guam, inbegripet kabelfästet på Jap, men Japans kontroll öfver telegrafkabeln Jap-Menado erkändes af Förenta staterna och skulle ordnas genom uppgörelse mellan det förra och Nederländerna såsom innehafvare af Menado. * Karolinska förbundet har verkat hufvudsakligen genom utgifning af en "Årsbok", innehållande bidrag till den karolinska tidens historia. Förbundets ledamöter (omkr. 1,000) äro dels ständiga, som en gång för alla erlägga 150 (urspr. 100) kr., dels betalande årsafgift, f. n. (1924) 7 kr. 50 öre. Ordf. är sedan dess bildande prins Karl. Sekreterare och redaktör för årsboken ha varit professor A. Stille (1910-22) och docenten N. Herlitz (från 1922). N. H-tz. Karolinska grafkoret. Se Kiddarholms-kyrkan och T e s s i n 1. * Karolinska krigares dagböcker. Delarna 6-12 i denna serie utgåfvos 1912-18. Del l utgafs 1921 i ny reviderad uppl. af N. Herlitz. "Karolinska mediko-kirurgiska institutet. 10 dec. 1910 firade institutet 100-årsminnet af sitt inrättande. Yid tillfället utgaf dess lärarkollegium institutets historia i 3 bd, förf. af professor F. Lenn-malm. Den väsentligaste förändring, som efter 1910 skett vid lärosätet, är den genom k. br. 13 juni 1923 fullbordade utvidgningen af detsamma till en fullständig med. fakultet. De studerande, som vid läroverket aflägga med. kandidatexamen, behöfva efter l mars 1924 ej såsom förut genomgå de fastställda 6 månaders propedeutiska sjukhustjänstgöringarna i Lund eller i Uppsala, efter aflagd med. kandidatexamen, utan kunna omedelbart fortsätta vid de till institutet för ändamålet nyanslutna sjukvårdsinrättningarna. Detta har möjliggjorts därigenom, att statsmedel beviljats till 2 nya lärarbefattningar och att Stockholms stadsfullmäktige upplåtit 2 med. afd. vid S:t Eriks sjukhus för undervisning. Äfven andra utvidgningar ha sedan 1910 tillkommit. 1912 erhöll institutet en klinisk afd. med poliklinik för öron-, näs- och halssjukdomar, förlagd till Sabbats-bergs sjukhus, 1913 en ortopedisk klinik och poliklinik vid Stockholms vanföreanstalt (genom donation af Oskar Ekman) och 1924 en kirurgisk klinik och poliklinik vid Maria sjukhus (sistnämnda anordning är dock medgifven endast som personlig för nyutnämnde professorn i kirurgi E. Key). Inom läroverkets egna inrättningar har tillkommit ett själfständigt röntgeninstitut vid Serafimerlasarettet, med en professor som föreståndare 1916, hvarjämte den rättsmedicinska institutionen fått eget hus på institutets tomt. Antalet studerande var vårterminen 1924 853 (hvaraf 76 kvinnliga). Lärarbefattningarna voro s. å. 24 professorer, 2 prosektorer, 5 laboratorer, 3 lärare, 30 docenter och 5 biträdande lärare. Deord. lärarbefattningar, som tillkommit sedan 1910, äro professurer i de 3 ämnena hals-, öron-och nässjukdomar, i ortopedi och i röntgenologi, l prosektorsbe-fattning och l laboratorsbefattning, förutom biträdande lärare och docenter. En professur har omdanats till en laboratorsbefattning. Institutets kraftiga utveckling, hvarigenom de studerandes antal på 15 år ökats till väsentligt mera än det dubbla, har medfört trängsel på kliniker och institutioner. De studerande få ofta vänta på plats vid inrättningarna Därigenom både försvåras undervisningen och fördröjas examina. En l juli 1919 tillsatt kommitté inom Serafimerlasarettet (med universitetskanslern som ordf.) är sysselsatt med att uppgöra förslag till institutets vidgande och förflyttning, i första rummet af de kliniska sjukhusen. Institutets ekonomiska stat upptog för förvaltningsåret 1923-24 statsmedel till aflöningar 311,685 kr. och till institutets materiella behof 127,400 kr. Dess egna fonder utgjorde l,358,879 kr. Det största tillskottet i dessa egna fonder intill juni 1923 är Oskar Ekmans professurs fond, som f. n. (1924) uppgår till 224,012 kr. (professuren i ortopedi). Efter 30 juni 1923 ha ytterligare tillkommit Fr. Lundbergs stipendiefond med 15,000 kr., Otto Ulm-grens stipendiefond med 13,000 kr., Dentalbolagets Mblioteksfond med 3,000 kr. (de 2 sistnämnda för Tandläkarinstitutet) samt Therése och Johan Anderssons minnesfond å 5,472,118 kr. Institutets samtliga egna fonder utgöra alltså f. n. 6,861,997 kr. Therése och Johan Anderssons fond är donerad af KnutAndersson(f. 1868) i Stockholm i bref af 11 nov. 1922 och utgör hela det honom efter hans af-lidna moder tillfallna arfsbeloppet. Donationen mottogs af lärarkollegiet 31 dec. 1923, och stadgarna för "Therése och Johan Anderssons minne" godkändes af donator 19 jan. 1924. Donationsbrefvet uppger fondens ändamål vara "att användas till det trefaldiga och institutets uppgift närliggande ändamålet: lidandets - det kroppsliga såväl som det däraf såsom följd uppkomna själsliga - lindrande, botande och förekommande genom såväl vetenskaplig forskning som ock praktiska åtgärder". Enligt de af donator godkända stadgarna får fonden icke användas "till sådana utgifter, som det åligger staten att bestrida i och för den medicinska undervisningens behöriga fortgång, ej för inrättandet af lärarplatser eller befattningar, ej för det löpande arbetet å kliniker och vetenskapliga institutioner, ej till utgifvande af periodiskt utkommande skrifter, ej för utgifter, som det åligger staten, landstingen och kommunerna att bestrida för handhafvande af på dem ankommande sjukvård, samt ej heller för nybyggnader. . . . Förslag angående räntemedlens användning tillkomma professorer och förutvarande professorer vid Karolinska institutet samt vid de svenska universitetens medicinska fakulteter äfvensom ledamöter af centralstyrelsen för Sveriges läkarförbund". Förslagen pröfvas af en särskild nämnd med institutets rektor och dekanus som själfskrifna jämte 3 andra led., valda inom institutets professors-kår. C. S-g. Kårolyi [karråji], gammal ungersk adelssläkt från komitatet Szathmår, omtalad redan på 1200-talet (under namnet K a p l y o n) och på 1700-talet framträdande ibland de rikaste magnatätterna. Grunden 951 Karossen"-Karri 952 till dess stora rikedom och inflytande lades då af Sandor (Alexander) K., f. 1668, d. 1743, hvilken - efter att en tid ha tillhört Frans Kå-köczis krigsråd - med de kejserlige å de ungerske konfedererades vägnar 1711 afslöt fredsfördraget i Szatmår (se Ungern, sp. 1041), som gjorde slut på den ungerska resningen mot habsburgarna. Han upphöjdes 1712 till grefve och blef 1741 fältmarskalk. Bland hans ättlingar märkas grefve A l o y s K., f. 1825, d. 1889, österrikisk-ungersk ambassadör i Berlin 1871-78 och i London 1878-88 samt en af dubbelmonarkiens delegerade på Berlinkongressen 1878, och vidare grefve Georg K., f. 1802, d. 1877, en af de ungerske magnater, som 1848 hän-gifnast under Kossuth deltogo i kampen för Ungerns oberoende. Än mer bekant är hans sonson grefve M i h å l y K. (se nedan). Mihåly (Mikael) K., ungersk politiker, f. 4 mars 1875, företog efter några universitetsår i Budapest vidsträckta utrikesresor, bl. a. till Förenta staterna och Indien, sökte 1902 förgäfves som regeringsvänlig liberal bli vald till deputerad, men tillhörde 1905 en kort tid deputeradekammaren som medlem af oafhängighetspartiet. 1909-. 12 var han president för ungerska landsagrikultur-föreningen och blef 1910 ånyo led. af deputeradekammaren. Där väckte han uppseende som radikal oafhängighetsman, duellerade i jan. 1913 med Tisza, sedan denne brutit oppositionens obstruktionstaktik, och valdes s. å. till president för det förenade oafhängighetspartiet. Inom detta sökte han arbeta för en fredsvänlig och demokratisk politik, ungerskt närmande till ententen, allmän rösträtt och uppgörelse med de slaviske nationalisterna inom och utom riket. Han framlade bl. a. detta program vid en audiens hos president Poincaré i jan. 1914 och utvecklade det under en föredrags-turné bland ungrarna i Förenta staterna (juni-juli s. å.). På hemvägen blef han dagarna efter Världskrigets utbrott internerad i Frankrike, men frigafs i sept. och sökte efter hemkomsten utan framgång sprida sin öfvertygelse om ententens stora utsikter till seger i kriget. Genom sitt giftermål (nov. s. å.) med en styfdotter till Gyula Andråssy d. y. kom han i nära personlig beröring med denne, men han skilde sig under krigsåren alltmer från partiets af Andråssy och Apponyi ledda tyskvänliga flertal, utträdde med ett 20-tal anhängare 1916 formligen ur partiet och bildade en egen, freds- och ententevän-lig grupp, benämnd Karolyipartiet. Yid konung Karls tronbestigning, nov. 1916, hoppades han på stöd af denne för sina idéer och rönte tidtals en viss uppmuntran af honom och utrikesministern Czernin. K. började 1917 en intensiv fredskampanj och trädde sommaren 1918 i Schweiz i beröring med en-tenterepresentanter, hvarefter han allt ifrigare yrkade på separatfred och uppsägning af förbundet med Tyskland. I samverkan med socialdemokraterna bildade han efter ministären Wekerles demission ett ungerskt nationalråd 25 okt. 1918 och framlade som dettas program kraf ven på snar fred, upphörande af förbundet med Tyskland, hemkallande från fronten af de ungerske soldaterna, Ungerns fullständiga oberoende af Österrike och en genomgripande jordreform. Konung Karl erbjöd honom 26 okt. ministerpresidiet, men ångrade sig snart, och i stället bildades 30 okt. en ministär Hadik, som emellertid följande dag genom en revolutionär resning i Budapest förmåddes att af gå, hvarpå K. utsågs till ministerpresident. Några dagar senare löstes den nya ministären från sin ed till monarken, och sedan denne (13 nov.) afsagt sig all andel i regeringsärendena, utropade K. under massornas påtryckning republiken (16 nov.). K., som 11 jan. 1919 utsågs till republikens provisoriske president, gjorde för-tviflade försök att genom undfallenhet för ententen och vädjanden till Wilson rädda det mesta möjliga af Ungerns territoriella integritet. Samtidigt blef hans inrikespolitik under förhållandenas tryck alltmer demagogisk. Då de allierade i strid mot vapenstilleståndsvillkoren läto rumänerna besätta allt större delar af Ungern, öfverlät den maktlöse K. 21 mars s. å. i ett manifest makten till "Ungerska folkets proletariat", d. v. s. till en bolsjevikisk folk-kommissarieregering under ledning af A. Garbai och Béla Kiin (jfr U n g e r n, sp. 1050). Kort därefter nödgades K. gå i landsflykt. Som apologi för sin politik har han utgett memoarverket "Gegen eine ganze welt" (1924). V. S-g. "Karossen. Se äfven Au t omobil. Suppl. Karp, zool. SeKarpsläktet. Karpalund-Degeberga järnväg. Se östra Skånes järnvägar. Karpaterkåren, tysk, af 4:e reservkårens stab, 3-4 inf.-fördelningar och l "hjulryttarbrigad" bestående arméafdelning, som under Världskriget från juli 1916 till dec. 1917 deltog i striderna (ställningskriget) i Karpaterna och de därefter följande striderna i Bukovina. Kårens befälhafvare var till 7 aug. 1916 general v. Winckler, därefter general v. Conta. Jfr Karpaterna. Suppl. H. J-dt. *Karpaterna.