Mantineia (grek. Mantineia, lat. Mantinea), forngrekisk stad i landskapet Arkadien på Peloponnesos, vid floden Ofis. M. förstördes af spartanerna under Agesilaos (385 f. Kr.), men uppbyggdes ånyo på Epameinondas' uppmaning efter slaget vid Leuktra (371). Historiskt ryktbar är staden genom den seger, som spartanerna under konung Agis I där tillkämpade sig öfver argiverna (420 f. Kr.) och ännu mer genom Epameinondas' seger och hjältedöd (362; se

Epameinondas

). 222 eröfrades M. af macedoniske konungen Antigonos Doson och fick namnet Antigoneia. Några ruiner 831 Mantiqueira-Mantra 832 af det gamla M. ha bragts i dagen genom franska arkeologers gräfningar 1887 ff. A. M. A. Mantiqueira [-tikä'jra], Serra da, bergskedja på gränsen emellan de brasilianska staterna Minas Geraes å ena sidan samt Rio de Janeiro och Säo Paulo å den andra, på omkr. 100 km. afstånd från kusten. Högsta toppen är 11 a t i a y a, 2,712 m. Kedjan består af gamla kristalliniska skiffrar. J- F- N- Ma'ntis. zool. Se M a n t i d se. Manti'spa, zool. Se Mantispidae. MantPspidae, zool., familj af nätvingarnas (Neu-roptera) ordning bland insekterna. I sin allmänna kroppsform likna hithörande arter i så hög grad smärre bönsyrsor (se Man ti d se), att de förr t. o. m. ansetts tillhöra denna grupp. Halsskölden (prothorax) visar samma förlängning cch främsta benparet samma egendomliga daning till fångstredskap som hos bönsyrsorna. Höfterna äro nämligen mycket långa och fritt utstående, de spol-formiga låren äro beväpnade med taggar längs undre kanten, mot hvilken skenbenet kraftigt in-fälles vid rofvets gripande. De två bakre benparen äro gångben. Antennerna äro korta och trådfor-miga. De 4 vingarna äro hinnartade och nätådriga. Rätt många arter äro kända från de flesta varma länder. Blott ett fåtal, tillhörande släktet Man- Fig. 1. Maniispa areolaris (Brasilien). tispa (jfr fig. l o. 2), har anträffats i södra Europa. Äggen af Mantispa styriaca äro, liksom hos flor-sländorna, försedda med ett långt, hårfint skaft. Fig '2 Mantispa styriaca. A nyligen utkläckt larv, B mogen larv. (Betydligt förstorade.) De på hösten kläckta larverna (fig. 2 A] äro campo-deida, d. v. s. likna larvborstsvansen Campodea. Kroppen är smärt och långsträckt, med stort och tydligt afsatt hufvud, långa pannspröt och tre par jämförelsevis långa ben. De mycket små larverna, som i detta stadium äro Ulligt rörliga, öfvervintra för att nästa vår uppsöka honor af vargspindlar (Lycosidce), som i spetsen af bakkroppen bära sina hvita äggsäckar. På en sådan äggsäck bita de små Mantispa-larverna ett hål, praktisera sig in bland äggen och afbida deras mognad, innan de börja äta dem. De förtära äfven de helt ny kläckta spindelungarna, innan dessa lämnat äggsäcken. Vid sin andra hudömsning antaga Mantispalarverna en helt annan form (fig. 2 B), bli tjocka och masklika med helt litet och föga afsatt hufvud samt mycket korta ben. De ha nämligen nu ej längre behof af att förflytta sig, då de ligga omgifna af det förråd af föda, som de behöfva för sin utveckling. Efter 5 dagars ättid är larven fullvuxen och spinner inom äggsäcken sin kokong, inuti hvilken puppan bildas, fortfarande omgifven af larvskinnet. Kort före puppans kläckning beger hon sig ut och kryper omkring en tid, såsom en del nätvingars puppor pläga. Mantispa erbjuder sålunda ett af de få kända exemplen på hypermetamorfos (se Insekter och Metamorfos). En sydamerikansk mantispid, Symphrasis varia, är känd för att lefva parasitiskt i getingbon och genomgår sina förvandlingar i någon af boets larvceller. U. A-z. Manti'ssa, mat., kallas det egentliga decimalbråket i en logaritm. Så utgöres t. ex. i log 200, hvilken, uttryckt under form af decimalbråk, är approximativt 2,30103, mantissan af decimalsiffrorna 30103. Jfr Logaritmtabeller. Manto (grek. Mavrco), grek. myt., en dotter af den tebanske siaren Teiresias och själf begåfvad med siarförmåga, hvarpå äfven själfva namnet M. häntyder. Hon var prästinna i den ismeniske Apol-lons tempel i Tebe. Men efter stadens eröfring genom epigonerna gjord till fånge, helgades hon åt den delfiske Apollon, på hvars bud hon sedan jämte andra fångar fördes öfver till Mindre Asien for att i närheten af Kolofon grunda den kla-riske Apollons orakel. Där förmäldes hon med Rhakios från Kreta och hade med honom sonen Mopsos. A. M. A. Ma'ntova [-tåva], italienska namnet på staden och prov. M a n t u a. Mantovano [-tåvänå], II ("från Mantua"), kopparstickare. Se G h i s i. Mantovano [-tåvänå], Angelo Eugenio M e n t i c e, pseudonym för E. A. C i c o g n a (se denne). Mantra, sanskr. (cg. "tankemedel", "tanke"). 1. I Yedahymnerna själfva hymnerna såsom funna, siade af diktaren (rsi). - 2. Vedahymnernas eller de egentliga vedatexternas (samhitä) offerspråk och -formler i motsättning till brähmanatexterna. - 3. De skriftställen, resp. -formler, som enligt offertekniken skola åtfölja de särskilda offerhandlingarna. - 4. På grund af offrets karaktär att vara en ursprunglig trolldomsakt hvarje slags trollformel att göra sig gudar och andra öfvernaturliga väsen underdåniga, att neutralisera gift, att fördrifva sjukdomar. Atharvaveda består till stor del af dylika trollformler. - 5. I hinduismen de särskilda sekternas lösenord, som guru'en meddelar de nyupptagna medlemmarna och som dessa skola hemlighålla. - F. ö. brukas mantra i allmänhet om hvarje (hemlig) rådplägning, särskildt mellan härskaren och hans rådgifvare, ministrar, som därför ock kallas mantrin. K. F. J. Mantua