Våldsamt motstånd

vid offentlig förrättning

. Se

Våld

. Våldtäkt, jur., eger enligt svenska Strafflagen kap. 15 § 12 rum, då "man tager kvinna med våld och emot hennes vilja med henne öfvar otukt, eller man tvingar henne därtill genom hot, som innebär trängande fara". Med våldtäkt likställes i § 13 det fall, då någon genom döfvande eller annat medel uppsåtligen försätter kvinna i yrsel, sömn eller vanmakt, så att hon saknar bruket af fri vilja eller är ur stånd att värja sig, och därefter öfvar otukt med henne i denna belägenhet. Våldtäkt straffas med straffarbete i 6 till 10 år. I svårare fall kan straffet bli lifstidsstraffarbete (om kvinnan fått svår kroppsskada af gärningen) eller t. o. m. dödsstraff (om hon ljutit döden däraf). Försök till våldtäkt är i § 14 belagdt med lägre straff. J. H-r.* Våldö. Se Vallo. Vållande, jur., förekommer i svenskt juridiskt språkbruk dels såsom liktydigt med ett orsakande af en effekt of ver hufvud, dels, och vanligen, i den mera inskränkta betydelsen af ett orsakande af en effekt genom vårdslöshet (se d. o.). N- s~£- Vållande till annans död, jur., föreligger, då någon orsakat annans död under sådana förhållanden, att döden kan tillräknas honom, utan att likvisst uppsåt i förhållande till den dödliga utgången förelegat. Jfr D o l u s och T i 11 r ä k n e l i g-het. Vållande till annans död bestraffas i regel enligt Straffl. 14:9. Men för vissa fall ingripa strängare straffbestämmelser. Sålunda bestraffas kvinna, som blifvit hafvande af oloflig beblandelse och vållar barnets död genom att söka enslighet vid födseln enligt det strängare straffbudet i 14: 24 (jfr Enslighet vid födseln). Och har man vållat annans död genom uppsåtlig misshandel, utsattes ett särskildt, mycket strängt, gemensamt straff för såväl misshandeln som vållandet till den död- 1285 Vallo-Yånga 1286 liga utgången i Straff l. 14: 4 och 5. Dessa bestämmelser gälla f. ö. äfven för det fall, att döden in-trädt i följd af misshandeln, utan att detta kan tillräknas den misshandlande. Endast om i nu nämnda fall döden inträffat under medverkan af en olycklig omständighet (ett "ofall"), som efteråt tillstött (och alltså icke varit för handen redan vid tiden för misshandeln) och som tillstött utan gärningsmannens skuld samt tillika på ett afgörande sätt medverkat till den dödliga utgången (så att det kan antagas, att döden icke skulle ha inträdt, därest den olyckliga omständigheten ej tillstött) har Straff!, i 14: 43 föreskrifvit, att de stränga straffbestämmelserna i 14: 4 och 5 icke skola tillämpas, utan särskildt ansvar ådömas för den uppsåtliga misshandel, som egt rum, och därutöfver.allenast vanligt straff för vållande till annans död ådömas, därest sådant vållande jämväl kan sägas ha förelegat. I vissa fall, där döden vållats genom annat groft uppsåtligt brott (t. ex. rån, våldtäkt, mordbrand), skall ej heller 14:9 tillämpas, utan utsätter Straff!, för dylika fall i stället ett särskildt högre straff för det ifrågavarande uppsåtliga brottet, hvilket straff emellertid skall tillämpas, äfven om annans död däraf orsakats, utan att denna alls kan tillräknas gärningsmannen. Nu nämnda regler äro icke tillämpliga i fråga om vållande till fosters dödande eller fördrifvande. Sådant vållande straffas uteslutande enligt särskild bestämmelse i Straff l. 14: 29, och endast om gärningen tillika innefattar uppsåtlig misshandel å kvinnan med vetskap om hennes hafvandeskap. Afgörande för frågan, om fosterfördrifning eller vanligt dödande föreligger, är enligt svensk rätt, huruvida den gärning, om hvars bestraffande är fråga, företagits före eller efter tidpunkten för födsloarbetets början, d. v. s. före eller efter de s. k. utvidgningsvärkarnas inträde. N. S-g. Vållö