Trast, zool. Se

Trastsläktet.

Trastamära, spansk dynasti, som härstammade från Henrik af T., konung af Kastilien 1369 -79 (se vidare Henrik, konungar af Kastilien 2, sp. 446). Efter hans död regerade hans ätt i Kastilien. Genom hans son Johan I:s gifte med Eleonora af Aragonien kom hans yngre sonson Ferdinand att (1412) bli konung i detta land, hvarefter Kastilien och Aragonien regerades af hvar sin gren af huset T. De bägge linjerna förenades genom giftermål emellan Isabella af Kastilien (d. 1504) och Ferdinand af Aragonien (d. 1516). Med deras dotter, Johanna (se Johanna, sp. 19), kejsar Karl Y:s moder, utslocknade (1555) huset T. i Kastilien och Aragonien. (E. N-nn.) Traste'vere (lat. träns Tiberim, "på andra sidan Tevere" L Tiber; italiensk afstafning Tra-stevere), en på högra (västra) Tiberstranden belägen del af Rom, s. om Peterskyrkan. Där ligga flera högintressanta kyrkor, Palazzo delle scienze med Nationalgalleriet (Galleria nazionale d'arte antice), Yilla Farnesina m. m. I forntiden var det i T. liggande Janiculum starkt befäst. Det beboddes mest af främlingar och blef först af kejsar Augustus införlifvadt med Rom som dess 14:e distrikt. Intill 1500-talet var T. judarnas speciella stadsdel och bebos nu mest af arbetare. E. A-t. Trastfåglar, Turdidce, zool., en familj inom ordn. Passeriformes och fåglarnas klass. Tarsens framsida är till större delen beklädd af en hel hud och ej afdelad i flera mindre plåtar. Näbben ar rak, öfverkäken försedd med en liten inskärning bakom spetsen. Handpennorna äro tio, af hvilka den första är helt kort. Till denna familj, som är utbredd öfver nästan hela jordklotet och af hvilken omkr. 400 arter äro kända, höra våra bästa sångfåglar. De flesta svenska trastfåglar bebo skogarna och flytta bort under den kalla årstiden. De lifnära sig företrädesvis af insekter och andra smådjur, några därjämte af bär. Till svenska faunan höra följande släkten: trastar (Turdus), rödstjärtar (Luscinia), skvättor (Saxicola), strömstarar (Cinclus) och kungsfåglar (Regulus). L-e. Trastfältet (ty. Amseljeld). Se Kosovo polje. Traströrsångaren, zool. Se Kärrsånga r-släktet. Trastsläktet, Trast, Turdus, zool., tillhör fam. Turdidw (se T r a s t f å g l a r) och kännetecknas däraf, att näsborrarna äro nakna, att näbben är tämligen tjock och stark samt att stjärten är mörkfärgad och längre än två tredjedelar af den hoplagda vingen. Trastarna äro synnerligen lifliga fåglar, som bebo de stora skogarna och om sommaren lefva parvis. Endast en af de svenska trastarna (snöskatan) lefver och häckar i större kolonier. Om hösten och vintern lefva de vanligen i spridda flockar eller familjer. De flesta äro flyttfåglar. Alla trastar sjunga, men olika väl. Medan t. ex. talltrasten och dubbeltrasten höra till våra förnämsta sångare, låter snöskatan höra blott några sträfva eller skvattrande läten. Om sommaren lifnära de sig af hvarjehanda smådjur. Om vintern förtära de frön, bär, knoppar o. d.; särskildt tycka de om rönnbär. De bygga öppna, af mossa, pinnar, lera m. m. konstigt hopsatta bon. Deras kött är synnerligen välsmakande, och de äro som villebråd (jämte några andra matnyttiga småfåglar) bekanta under namn af "kramsfågel". De i Sverige häckande arterna äro jämte dubbeltrasten (se d. o. med fig.) och snöskatan (se d. o.) följande: Tall- 1. tal- 1. sångtrasten (T. musicus; se Talltrasten med fig.). - Rödvinge-trasten (T. iliacus) skiljer sig från den föregående företrädesvis därigenom, att kroppssidorna äro roströda och att ett hvitt band går öfver ögat; dessutom är den något mindre (längd 21-23 cm.). Den tillhör som häckfågel hufvudsakligen nordliga delarna af Skandinavien; som sångare är den mycket underlägsen talltrasten. - Koltrasten 1. svartstaren (T. merula). Hannen (se fig.) är helt svart med näbben och ögonlockens kanter gula; honan är ofvan mörkbrun, under något ljusare med otydliga mörka fläckar, blekare haka och brunaktig näbb. Längd 26-29 cm. Koltrasten är vida spridd öfver hela Europa och förekommer i Sverige ända upp till Lappland, dock söderut allmännare. Den tyckes på senare tider ha börjat trifvas i människors närhet i trädgårdarna. Dess 629 Trätta-Traun 630 sång liknar talltrastens. Endast en del lämnar vårt land under vintern. Boet tillredes ofta på marken. - King trasten (T. torquatus) skiljer sig från den föregående genom förekomsten af grå Koltrast (Turdus merulu), hanne. kanter på vingarnas fjädrar samt därigenom, att hannen har ett hvitt band öfver bröstet; hos honan är bandet brunaktigt, mer eller mindre otydligt. Längd 27-29 cm. Den häckar i Bohusläns skärgård och i våra fjälltrakter; dessutom lefver den i Storbritannien och i det öfriga Europas bergstrakter. Den är skyggare än våra andra trastarter, så att det t. o. m. vid boet är svårt att komma den inom skotthåll. Ringtrasten är flyttfågel. L-e. Trakta (med underförstådt cambiale, växel), it., hand., dragen (trasserad) växel. Se Anvisning, Trassera och Växel. Tratten, anat. Se Hjärnan, sp. 829, och H j a r n b i h a n g, sp. 840. Tratten, populärt namn på ett ordenssällskap; betecknade först ett äldre sällskap, ur hvilket S. H. T. (se d. o.) utvecklat sig. Tratthvalf, bygnk. Se H v älf, sp. 1391. Trattinick, Leopold, österrikisk botanist, f. 26 maj 1764 i Tilosterneuburg vid Wien, d. 14 jan. 1849 i Wien, idkade vid sidan af juridisk verksamhet omfattande botaniska forskningar och öfvergick snart h. o. h. till dessa, under lång tid som privatlärd, sedermera som kustos vid Hof-niuseum i Wien 1808-35. Det första exsickat-verket i Österrike, Flora austriaca exsiccata, utgafs af T. 1792. Af hans skrifter stå främst Oester-reichs schwämme (1804-06; flera uppl.), Mykologi-sches cabinet (1805-07), Flora des österreichischen kaiserthumes (1816-22, med 221 kolor. taflor), Rosacearum monographia (4 dlr, 1823-24), Neue arten von Pelargonien (6 bd, 264 kolor. tafl., 1825-43). Genom sina arbeten uppnådde T. särskildt en framgångsrik popularisering af sin vetenskap. C. Lmn. Trattmina, krigsv. Se Min kr i g, sp. 605-606. Trattoria