Ruthven [ra'thven l. ri'vn], gammal, för sina olyckor ryktbar skotsk släkt. En

William R.

stupade vid Flodden 1513. Dennes sonson

Patrick R

., 3:e lord R., f. omkr. 1520, var (på den strängt protestantiska sidan) ifrig deltagare i partistriderna på Maria Stuarts tid och anförare för den skara partigängare, som 1566 mördade drottningens katolske gunstling Rizzio; han dog s. å. i landsflykt i England. 1.

William R.

, 4:e lord R. och 1:e earl af

Gowrie

, f. omkr. 1541, d. 1584, son till Patrick R. (se ofvan), deltog med fadern i mordet på Rizzio, var 1567-68 en af Maria Stuarts fångvaktare på Loch Leven, stödde under 1570-talets partistrider regenten Morton och upphöjdes 1581 till earl af Gowrie. Med flera andra protestantiska stormän ingick han 1582 en sammansvärjning med syfte att bemäktiga sig den minderårige konungen (Jakob VI:s) person och i dennes namn utöfva regeringsmakten. Företaget (The raid of R.) lyckades: Jakob togs till fånga under ett besök på R:s slott Gowrie och hölls flera månader under bevakning, innan andra stormän lyckades befria honom. R. benådades 1583 för sin andel i detta äfventyr, men uppgjorde följande år med lorderna Angus och Mar en plan att genom öfverrumpling intaga Stirling castle; denna gång blef han dömd för högförräderi och afrättad. -- 2.

John R.

, 3:e earl of

Gowrie

, den föregåendes son, f. omkr. 1577, d. 1600, företog 1594 en utländsk studieresa till Italien, Genève och Paris och knöt därunder förbindelser med den landsflyktige Bothwell och, på hemvägen i London, med engelska hofvet. Hemkommen våren 1600, omkom han några veckor senare på ett mystiskt och ännu ifrigt omstridt sätt. Vid ett besök, som konung Jakob VI i sällskap med R:s broder, hof mannen

Alexander R.

(f. omkr. 1580), aflade i R:s hus i Perth, dödades båda bröderna af några män i konungens följe. Allmännast antagen är den hypotesen, att bröderna lagt en snara för konungen och ämnat bortföra honom dels för att hämnas faderns död, dels kanske ock för att i Jakobs ställe åt John R., som ansågs ha arfsanspråk på engelska tronen, bana väg till denna vid Elisabets död. Vid besöket uppstod häftig ordväxling mellan Jakob och Alexander R., som skulle ha sökt binda Jakob och därunder anfölls och dödades af tillskyndande hjälpare ur dennes följe. John R. skulle ha rönt samma öde vid försöken att hämnas broderns död. Det protestantiska partiet ville ej tro på denna förklaring, utan utspridde, att konungen öfverraskat John R. med sitt besök i syfte att röja båda bröderna ur vägen. Som motiv angåfvos tronföljdsrivaliteten, konungens betydande penningskuld till John R. och rykten, att endera af bröderna skulle vara drottningens älskare. Två yngre bröder flydde till England, där den ene,

Patrick R.

, sedermera af Jakob hölls fången i Tower 19 år (1603-22). Hans dotter,

Mary R.

, var gift med målaren A. van Dyck. Grundligast utredes den s. k. "Gowrie-sammansvärjningen" hos Andrew Lang, "James VI and the Gowrie mystery" (1902). -- 3.

Patrick R.

, lord af

Ettrick

, earl af

Forth

och

Brentford

, krigare, f. omkr. 1573, tillhörde en sidogren af ätten och trädde under Karl IX:s regering i svensk tjänst, i hvilken han sedan under en lång följd af år utmärkte sig för tapperhet och trohet. Under Karl IX deltog han i livländska kriget. Livland och Preussen voro också under Gustaf II Adolfs första regeringsår hufvudskådeplatsen för hans verksamhet. 1613 hade han blifvit "öfvervaktmästare" (major), 1615 generalkvartermästare och 1618 öfverste, sannolikt för en del af småländska storregementet under H. Wrangel. Vid Rigas belägring (1621) utmärkte R. sig under H. Wrangels öfverbefäl. Ända från början (1626) deltog han i Gustaf Adolfs preussiska fälttåg, bidrog kraftigt till konungens seger vid Mewe 1626 och slogs 1627 jämte Hepburn och Leslie af Gustaf Adolf till riddare. För öfrigt anknyter sig R:s namn under de preussiska fälttågen till städerna Marienburg, Elbing och Memel, på hvilka sistnämnda ställen han förde befäl. Under denna tid åtnjöt R. stort förtroende af de preussiska ländernas svenske generalguvernör, A. Oxenstierna, som skrifver om honom, att bland de främmande officerarna är det ingen, som "har en stadigare och mera perpetuel intention att continuere K. M:ts tjenst". Också var det åt R. jämte öfverste Bagge, som, enligt Gustaf Adolfs befallning, Axel Oxenstierna vid sin afresa från Preussen skulle lämna "directionen af soldatesquen i Preussen". Kort därefter kallades emellertid äfven R. till Tyskland. Under Gustaf Horns öfverbefäl förenade han sig med den öfriga svenska armén och deltog 7 sept. 1631 i slaget vid Breitenfeld. I början af 1632 förordnades han, då generalmajor, till kommendant i Ulm. 1634 hade han åtskilliga uppdrag af A. Oxenstierna, förmodligen rörande värfningar, att uträtta i Haag och London. I okt. 1635 vann R., då generallöjtnant, en betydelsefull seger öfver sachsarna under hans gamle krigskamrat Baudissin vid Dömitz, hvarigenom Elbeöfvergången för Johan Banérs armé tryggades. I början af 1636 återvände R. till England, där han ånyo hade uppdrag af A. Oxenstierna att förrätta rörande värfningar. Från denna tid synas hans tjänster mera uteslutande ha tagits i anspråk af Karl I, hvilken hade ärnat åt honom, såsom varande en trogen rojalist, uppdraga det öfverbefäl öfver de kungliga trupperna i Skottland, som sedan lämnades åt Alexander Leslie. I det inbördes kriget i Skottland kom R. dock att spela en viktig roll, då han i början af 1639 utnämndes till befälhafvare på det från de upproriske tagna slottet i Edinburgh. S. å. upphöjdes han till lord R. of Ettrick. 1640 var det R., som gaf signalen till det borgerliga krigets nya utbrott, då han lät affyra slottets kanoner mot staden Edinburgh. Han belägrades då af de upproriske och måste uppge fästet 15 sept. 1640. Troget fasthöll han emellertid vid sin konungs sak, kämpade i sena ålderdomen för denna i fäktningarna vid Edgehill och Newberry samt delade slutligen konungahusets landsflykt. Sina sista år tillbragte han i S:t Germain och Paris, hvarifrån han med ödmjuka böneskrifter måste utverka sig af de svenska myndigheterna utbetalandet af den pension å 1,200 rdr, som 1637 tillerkänts honom. Af Kristina utverkade sig R., som skref sig "herre till Brevik och Ljungbyholm", ett köpebref af 4 maj 1649 på åtskilliga gårdar i Småland som ersättning för 7,732 rdr i innestående pensionsmedel. Under landsflykten utnämndes han till earl af Brentford. Han afled 24 febr. 1652, träffad af slag i sin vagn strax vid Buxtehude, nära Hamburg, på resa därifrån till Holland. - Hans bref till A. Oxenstierna 1624-48 äro tryckta i "Riksk. A. Oxenstiernas skrifter och brefvexling. Senare afd." IX (1898). 1-2. V. S-g. 3. P. S. Rutil