Torp. 1. Socken i Göteborgs och Bohus län, Orusts östra härad. 3,659 har. 1,526 inv. (1918). Annex till Myckleby, Göteborgs stift, Orusts och Tjörns kontrakt. -- 2. Socken i Västernorrlands län, Medelpads västra domsagas tingslag. 1,169 kvkm. 10,090 inv. (1918). T. utgör ett pastorat i Härnösands stift, Medelpads västra kontrakt. -- 3. Socken i Älfsborgs län, Valbo härad. 8,582 har. 897 inv. (1918). T. bildar med Valbo-Ryr ett pastorat i Karlstads stift, Västra Dals kontrakt. -- 4. F. d. tingslag i Västernorrlands län, ingår sedan 1914 i Medelpads västra domsagas tingslag. -- 5.

Östra Torp

(se d. o.). -- 6. Gods i Södermanlands län, Husby-Oppunda socken, vid Långhalsen, omfattar med underlydande 12 1/4 mtl (1919), tax.-v. 636,700 kr. Tegelbruk, kvarn, såg. T., omnämndt redan 1338, egdes på 1500-talet af Nils Tomasson (Bölja), d. 1525, och kom efter hans hustrus död (1552) med deras dotter Märta till släkten Rosenhane, som det tillhörde till 1812. 1852--1917 tillhörde det familjen Bernhardt, gick sedermera under loppet af ett år ur hand i hand fem gånger, hvarvid de stora skogarna frånskildes. Nuv. egare (sedan 1918) är godsegaren S. P. Svensson från Jonsberg, Östergötland. Torp, Alf, norsk språkforskare, f. 27 sept. 1853 i Bergen, d. 26 sept, 1916 i Kristiania, blef student 1871, filologisk kandidat 1877, professor i sanskrit och jämförande språkvetenskap 1894, allt vid Kristiania universitet. Han var lärjunge af S. Bugge och under ett uppehåll i Leipzig (1878-80) af G. Curtius och Windisch. 1881 förvärfvade han doktorsgrad vid Leipzigs universitet med afh. Die flexion des päli in ihrem verhält-niss zum sanskrit. Af hans öfriga tidigare språkvetenskapliga arbeten äro att nämna Beiträge zur lehre von den geschlechtlosen pronomen in den indoger-manischen sprachen (1888) och Den grceske nomi-nalflexion sammenlignende fremstillet i sine hoved-ircek (1890). Från början af 1890-talet slog T. i sin forskning in på nya banor. Väl under påverkan af Bugge, grep han sig nu energiskt an med lösningen af de mångahanda svåra problem, som knyta sig till tolkningen af de bevarade resterna af vissa italiska och mindre-asiatiska språk: messapiskan, venetiskan, frygiskan och ly^ ciskan. De mest betydande af hans många hithörande skrifter äro Lykische beiträge (I-V, 1898-1901). Vid sin tolkning af de dunkla lyciska inskrifterna tillämpar T., i motsats mot sin när- Alf Torp. (Fot. af L. For-be ch.) 423 Torp 424 måste föregångare, Bugge, icke den etymologiska, utan den s. k. kombinatoriska metoden, d. v. s. han söker tyda inskrifterna ur dem själfva, icke med tillhjälp af ljudlikheter med något annat språk, som antages vara besläktadt. Med denna metod har T. vunnit flera vackra resultat: bland de viktigare kunna nämnas fastställandet af, att ti är det lyciska relativpronominet, att ne och ni äro negationspartiklar och att i det lyciska verbet former på -x*, och -g i som l:a person stå vid sidan af former på -te och -de som 3:e person. T. gör ej till sin uppgift att besvara tvistefrågan, om lyciskan är ett indoeuropeiskt eller icke-indoeuro-peiskt språk, men på grund af sina på kombina-torisk väg vunna resultat är han böjd att ansluta sig till deras mening, som sökt haf da språkets indo-europeiska karaktär. Frågan torde dock icke ännu kunna anses slutgiltigt afgjord. Den skeptiska och afvaktande ställning, som V. Thomsen intar i sina "Études lyciennes" I, där han f. ö. skänker T:s arbete på ifrågavarande område det största erkännande, synes väl motiverad. Från lyciskan öfver-gick T. i sin forskning till ett ännu gåtfullare språk: etruskiskan. Äfven här hade han Buggo till föregångare, men följde ej i dennes spår. T. har i åtskilliga arbeten, af hvilka de omfångsrikaste äro titruskische beiträge l-II (1902) och Etruscan notes (1905), lämnat bidrag till tolkningen af en hel del etruskiska språkminnesmärken (mumiebindlarna i Agram, Cippus Perusinus, inskriften från S. Maria di Capua o. s. v.) och i sammanhang därmed sökt utreda frågor rörande den etruskiska nominal- och verbalböjningen, räkneordens numeriska valör och bildning m. m. Han har också tills, med G. Herbig i "Sitzungs-berichte der königlich Bayerischen akademie der wissenschaften" 1904 publicerat några nyfunna etruskiska inskrifter, af hvilka särskildt sarkofag-inskrifterna från Toscanella äro af intresse. Vidare har T. egnat den 1885 funna, mycket om-skrifna förgrekiska inskriften från Lemnos ett ingående studium och efter Bugge, Deecke och Lattes gett en själfständig tydning af dess dunkla text (Die vorgriechische inschrift von Lemnos, 1903). I likhet med föregående forskare finner han, att det språk, på hvilket denna inskrift är affattad, visar omisskänliga likheter med etruskiskan. På grundvalen af sin tolkning anser han sig kunna bestämma det som nära besläktadt, men ej identiskt med den af oss kända etruskiskan. Dess bärare skulle ha varit de tyrrhener, som enligt Thukydides' vittnesbörd fordom varit bofasta på Lemnos. Dessa tyrrhener skulle i den grå forntiden ha kommit öfver från Mindre Asien, och från dem skulle i ssnare tid de till Italien utvandrade tyrrhenerna (etruskerna) ha af söndrat sig. Vid tolkningen af den lemniska inskriften och af de etruskiska språkminnesmärkena tillämpar T. i anslutning till Pauli samma kombinatoriska metod som vid tolkningen af de lyciska inskrifterna; dock synes han icke ha kunnat helt frigöra sig från inflytandet af den af Deecke och Bugge använda etymologiska metoden. T. betraktar det som ett säkert resultat af den föregående etruskiska forskningen, att etruskiskan icke är ett indoeuropeiskt språk, men många etruskiska ord förete enligt hans tydning en märkvärdig likhet med indoeuropeiska. Såvidt T. ger någon förklaring häraf, går den hufvudsakligen ut därpå, att etruskerna stått i språkligt utbyte icke blott med romarna och deras stamfränder i Italien, utan också med något indoeuropeiskt folk i Mindre Asien. I sina omfattande språkkunskaper och sin stora erfarenhet som inskriftstolkare torde T. ha haft bättre förutsättningar att föra den etruskiska forskningen framåt än de fleste. Om han det oaktadt ej lyckats nå många säkra resultat, så beror det väl i främsta rummet därpå, att "den etruskiska gåtan" med de hjälpmedel, som nu stå till buds, är i väsentlig mån olösbar. -- I detta sammanhang kan äfven nämnas, att T. lämnat bidrag till tolkningen af de lydiska inskrifterna (enl. företalet i Enno Littmanns 1916 utkomna edition af dessa) och tidigare till den norske orientalisten J. A. Knudtzons arbete "Die zwei Arzawabriefe" (1902), hvilka bref enligt Knudtzons af T. och Bugge stödda mening skulle vara våra äldsta urkunder på indoeuropeiskt språk. - Jämsides med det omfattande forskningasarbete, som T. utförde på ofvannämnda mera aflägsna gebit, utvecklade han också, mest under samarbete med Hj. Falk, en rik verksamhet som grammatiker och etymolog på de germanska, särskildt de nordiska språkens område. T. och Falk i förening utgåfvo 1898 Dansk-nor-skens lydhistorie med sazrligt hensyn paa orddan-nelse og böining och 1900 Dansk-norskens syntax i historisk fremstilling, lärorika arbeten, som vunnit mycket erkännande. T. delar också med Falk äran af att först ha åstadkommit en mot vetenskapens kraf svarande fullständig etymologisk ordbok öfver ett nordiskt språk: Etymologisk ordbog över det norske og det danske sprog (1901-06; tysk öfv. och bearb. Norwegisch-dänisches etymo-logisches wörterbuch, 1910-11). För 4:e uppl. af Ficks "Vergleichendes wörterbuch der indoger-manischen sprachen" omarbetade han, under medverkan af H. Falk, i grund den del, som omfattar Wortschatz der germanischen spracheinheit (1909). Vidare utgaf han i förening med M. Hseg-stad Gamalnorsk ordbok med nynorsk tyding (1905 -09); i inledningen till detta arbete ger han en värdefull öfversikt öfver "gammalnorsk ordav-leiding". Under de sista åren af sin lefnad arbetade han på Nynorsk etymologisk ordbok, hvaraf vid hans frånfälle större delen var färdigtryckt (nu är den utkommen till och med ordet tak}. T :s framstående begåfning särskildt för etymo-logien kommer också till synes i flera mindre uppsatser. - I det hela påminner T. som språkforskare i mångt och mycket om Bugge. Liksom denne lockades han framför allt af vanskliga uppgifter, och liksom denne utmärker han sig för vidtfamnande lärdom och genial kom-binationsgåfva, som väl ibland kan råka på af vägar, men också ofta träffar det rätta. I rikedom på originella idéer och uppslag kan han väl icke mäta sig med Bugge, men till gengäld är hans metod fastare och strängare. T. var en varm vän af de klassiska studierna och egde själf en djupgående klassisk bildning. Härom vittna hans metriska öfversättning af Sofokles' "Antigone" (1886) och de latinska originaldikter, som han utgaf under titeln A. Turpilii poemata pauca (1896). - På sin sextioårsdag 1913 hedrades T. af vänner, kolleger och lärjungar med en festskrift - Se min- 425 Torp-Torpadius 426 liesteckningar öfver T. af G. Gran (i "Samtiden" 1916) och M. Oisen, "Mindetale holdt i Kristiania Yidenskapsselskap" (infördt i "Nordisk tidskr." 1916). - T. var medlem af Vet. soc. i Uppsala (1916) m. fl. vetenskapliga samfund. P- **. Torp, Karl, dansk rättslärd, f. 8 juni 1855, blef student 1874, juris kandidat 1879 och juris doktor 1884 efter en afh. om Besiddelsen og dens be-tydning i retsiig henseende. 1886 blef han professor vid Köpenhamns universitet och egnade sig därvid i början främst åt studiet af förmögenhetsrätten; från början af 1890-talet förlades tyngdpunkten af hans vetenskapliga verksamhet till straffrätten. Bland hans omfattande produktion må inom civilrätten särskildt framhållas Om interessentskab (1887; 3:e uppl. 1904; i ny omarbetad form under titel: Den danske selskabsret 1919), Lceren om den ideelie produktions beskyttelse (1889; 2:a uppl. 1898), Hovedpunkterne af formuerettens alminde-lige del (1890; 2:a uppl. 1900) samt hufvudverket Dansk tingsret (1892; 2:a uppl. 1905). Jämväl T :s straffrättsliga författarskap är mycket betydande. Efter ett flertal afh. öfver delar af straffrättens allmänna del 1894-1900 utgaf han 1905 Den danske straff er ets almindelige del, hvilket f. n. är hufvudverket på detta område. Senare tillkom Strajbare angreb paa liv og legeme (1908) samt Bidrag till Iceren om berigelsesforbrydeherne (1909). T. har äfven gjort en betydande insats på lagstiftningens område. Efter att 1914 ha erhållit uppdraget att granska den 1905 tillsatta strafflagskommissionens förslag till ny strafflag framlade han 1917 ett nytt strafflagsförslag, som f. n. lagts till grund för det fortsatta reformarbetet. Sedan 1899 är han den danska kriminalistföreningens ordf. och har länge varit en af de ledande krafterna inom den internationella kriminalistföreningen. Till sin politiska åskådning står han den radikala vänstern närmast. ^- S-g. Torpa.