Sombart [så′m-],

Werner

, tysk nationalekonom, ekonomisk historiker och sociolog, f. 19 jan. 1863 i Ermsleben (Harz), blef professor i statsvetenskap 1890 vid Breslaus universitet och 1906 vid handelshögskolan i Berlin. Han har publicerat öfver ett hundratal skrifter, bland hvilka märkas Sozialismus und soziale bewegung (1896, en mängd uppl.; öfv. till ett tjugutal främmande språk, äfven svenska: "Socialism och social rörelse", 1898 och 1911), den uppseendeväckande Der moderne kapitalismus (2 bd, 1902; bd 1 i omarb. uppl. 1916), Die deutsche volkswirtschaft im 19. jahrhundert (1903; 3:e uppl. 1913), Die gewerbliche arbeiterfrage och Gewerbewesen (de två sistnämnda i "Sammlung Göschen", 1904), Das proletariat (1906; "Proletärerna", 1911), Warum gibt es in den Vereinigten staaten keinen sozialismus? (1906), Kunstgewerbe und kultur (1908), Das lebenswerk von Karl Marx (1909), Die juden und das wirtschaftsleben (1911), Die zukunft der juden (1912), Der bourgeois. Zur geistesgeschichte des modemen wirtschaftsmenschen (1913; "Kapitalismens anda", förk. öfv. 1916), Studien zur entwicklungsgeschichten des modernen kapitalismus (2 bd, 1913) samt den mot England riktade stridsskriften Händler und helden (1915). Jämte M. Weber och E. Jaffé utger S. sedan 1904 "Archiv für sozialwissenschaft und sozialpolitik". S. har framför allt väckt intresse genom studier och framställning af den kapitalistiska ekonomien, sådan den framstår h. o. h. behärskad af förvärfsidén och inriktad uteslutande på ett måttlöst, obetingadt, hänsynslöst förvärf; och i samband härmed har han särskildt i "Der bourgeois" gett en dristigt utförd teckning af den kapitalistiska andans och företagarpsykens utveckling. Speciellt intresse har väckts af hans briljant formade, af raspsykologisk kringsynthet burna och af stora öfverblickar präglade framställning rörande judarnas betydelse för det moderna ekonomiska lifvet i dettas olika förgreningar -- sammanhanget mellan "judaism och kapitalism". Samtidigt med att S. starkt understryker nationalekonomiens objektiva karaktär som vetenskap, intar han en mycket utpräglad socialpolitisk ståndpunkt och tyckes i kollektivismen se ett tillstånd, mot hvilket den samhälleliga utvecklingen tenderar, enär ”i den kapitalistiska andans egen natur ligger en tendens, som sträfvar att upplösa den inifrån och bringa den döden”. Urspr. ifrig anhängare af Marx, har S. alltmer fjärmat sig från honom, och detta äfven med hänsyn till historiematerialismen: S. häfdar energiskt nog de psykiska, ideologiska faktorernas mäktiga betydelse för samhällslifvets utveckling. I fråga om klassväsendets grunder och karaktär såväl som klasskampens förutsättningar och innebörd följer han i stor utsträckning den marxska tankegången. Att S. blifvit en af samtidens allra mest lästa vetenskapliga socialekonomiska författare, beror företrädesvis på hans eggande, måleriska och frodiga framställningskonst, som dock i någon mån tynges af en långt drifven benägenhet för nya etiketter och definitioner. ”S.” -- säger Schmoller -- ”är i främsta rummet en estetisk-litterär personlighet, en skapande konstnär; först i andra rummet är han facklärd”. Litt.: Schmoller i sin ”Jahrbuch für gesetzgebung” etc., recensioner 1903, 1909 o. 1914. E. H. T. Sombor.