Puke, adelssläkt, härstammande från revolutionsmannen

Johan P.

(se P. 1), hvars son, riksrådet

Johan P.

(se P. 2), adlades 1797 (under namnet

af Puke

), blef friherre 1809 och grefve 1814. Den friherrliga ätten utgick 1854, den grefliga 1857, adliga ätten af P. 1896. 1.

Johan P.

, revolutionsman, f. 1726 på Gottland, d. 23 juli 1756, var 1744 sergeant vid artilleriet, men trädde efter erhållen permission i holländsk krigstjänst, där han i grefve J. L. Hård, som var öfverste i holländska armén, fann en gynnare, genom hvars inflytande han befordrades till kapten. På denna befordran fästes dock vid P:s återkomst till Sverige intet afseende, utan han förblef där underofficer vid artilleriet. Detta förtröt honom icke litet, och det blef icke svårt för Hård att förmå honom till deltagande i den sammansvärjning, som 1756 uppgjordes för åstadkommande af en förändring i svenska regeringssättet och i hvilken han blef en af de kraftigaste och djärfvaste deltagarna. Då sammansvärjningen upptäcktes, kunde P. icke ens genom tortyr förmås att uppge Hårds deltagande däri. Han yppade denna sak, först då han fått veta, att Hård satt sig i säkerhet. (Om P:s torterande se berättelsen i "Handl. rör. Skandinaviens hist.", 4:e d., 1817, hvilken berättelse dock innehåller flera oriktigheter.) Efter rikets ständers kommissions dom afrättades P. på Riddarholmen. Med orubbligt lugn gick han döden till mötes. 2.

Johan P.

, den förres son, grefve, sjöhjälte, ämbetsman, f. 27 febr. 1751 i Karlskrona, d. 21 april 1816, blef 1762 inskrifven vid därvarande sjömanshus och gjorde flera resor på handelsfartyg till franska, spanska, italienska, engelska och norska hamnar. Vid hemkomsten anställdes han 1765 som kofferdikarl vid flottan, blef 1767 arklimästare och 1769 konstapel, men gick 1770 först i holländsk och sedermera i engelsk tjänst samt gjorde vidsträckta sjöresor till 1774, då han återkom till Karlskrona. Han blef 1777 löjtnant vid flottan, men gick efter erhållen permission 1778 i fransk tjänst, utmärkte sig vid flera tillfällen och befordrades vid hemkomsten 1783 till kapten vid örlogsflottan. 1784 afgick han till Västindien, för att taga ön S:t Barthélemy i besittning för svenska kronan. Befordrad till major 1785, deltog han som chef på fregatten "Fröja" i slaget vid Högland 1788 och, som öfverstelöjtnant och chef på linjeskeppet "Dristigheten", i slaget vid Öland 1789; han utmärkte sig som chef på samma fartyg 1790, då han gick i täten för örlogsflottan vid dess utbrytning ur Viborgska viken. Efter att ha avancerat till öfverste (1793) och konteramiral (1794) blef han 1802 vice-amiral, 1803 befälhafvande amiral i Karlskrona, 1808 amiral och 1809 öfverami-ral. I juli s. å. erhöll han öfverbefälet öfver expeditionen till Norrbotten, som slutades med slaget vid Ratan och utföll till mera heder för flottan än för armén. 1812 erhöll han öfverstyrelsen vid embarkeringsförberedelserna i de särskilda hamnarna, blef s. å. generalamiral och statsråd samt 1813 generaladjutant för flottorna. S. å. förordnades han att å rikets västra kust ombesörja sjöförsvaret och leda flottans operationer, hvilket äfven skedde följande året mot Norge. P. tog 1815 afsked från statsrådsämbetet och afled i Karlskrona. P. egde icke den begåfning eller de kunskaper, som fordrades af högste befälhafvaren för en större flotta; han lämpade sig mera att utföra hvad andra befallt. Men han var en synnerligen duktig sjöman, en utmärkt fartygschef, lugn och rådig i faran. Dessa egenskaper, hans ärelystnad, hans städse visade nit och driftighet i tjänsten, i förening med för honom lyckliga omständigheter såsom äldre dugligare kamraters afskedstagande m. m. kunna Generalamiral Pukes sarkofag, gjord af timmer från linjeskeppet "Dristigheten". (Familjegrafkapellet å Sjöholm, Blekinge.) förklara hans höga befordran. P. erhöll adlig värdighet 1797 (då han antog namnet

af Puke

), friherrlig 1809 (då han ånyo kallade sig endast Puke) och greflig 1814. Af hans 3 söner var den äldste,

Johan Karl

(f. 1795, d. 1847 som öfverste för Lifgardet till häst), 1827-31 förste direktör vid K. M:ts hofkapell och spektakler. Med den yngste,

Folke Magnus

(f. 1797, konteramiral och chef för Förvaltningen af sjöärendena 1852), utdog P:s ätt på svärdssidan 1857. 1 o.2. P.O.Bm.* Pukeberg