Ludvig Filip (fr. Louis-Philippe), franska furstar. 1. Fransmännens konung. Se

Ludvig

, franska konungar 19, sp. 1253. -- 2.

Ludvig Filip Albert

,

grefve af Paris

, den föregåendes sonson, fransk tronpretendent, son till hertig Ferdinand af Orléans (d. 13 juli 1842) och Helena af Mecklenburg, f. 24 aug. 1838 i Paris, d. 8 sept. 1894 på sin villa Stowe-House i Buckinghamshire, England. Hans uppfostran leddes af den utmärkte vetenskapsmannen A. Regnier. Genom sin faders olyckliga död blef han vid fyra års ålder arftagare till Frankrikes tron. Då hans farfader 24 febr. 1848 till följd af revolutionen afsade sig kronan, sökte änkehertiginnan af Orléans förmå deputeradekammaren att utropa hennes son till konung. Hon understöddes af Dupin och Barrot. Men denna plan strandade på de radikales och republikanernas motstånd, och grefven af Paris måste vid tio års ålder jämte hela sin släkt gå i landsflykt. Han fullbordade sin uppfostran dels i Eisenach, där hans moder bosatte sig, dels i England samt företog vidsträckta resor i Europa och Orienten. Han utgaf 1861 en samling reseskild- 1273 Ludwigit-Ludwigshafen 1274 ringar från Orienten, under titeln Damas et le Li-ban. S. å. reste han till Amerika, där han 28 sept. 1861 tog tjänst i nordstaternas armé som generalstabskapten och adjutant åt general Mac Clellan samt deltog 1862 i belägringen af Yorktown och slagen vid Williamsburg, Fair Oaks och Gaines Mill. Men då oenighet hotade uppstå mellan Förenta staterna och Frankrike med anledning af mexikanska frågan, lämnade L. nordstaternas armé och återvände till England. Under de följande åren skref han under signaturerna Eugene Forcade och "X" åtskilliga artiklar i "Revue des deux mondes", och 1869 utkom hans förträffliga arbete om de engelska yrkesföreningarna (Les associations ouvriéres en Angleterre', flera uppl., öfv. till andra språk). Efter Frankrikes krigsförklaring mot Preussen 1870 anhöll L. att få tjäna i franska armén, men denna be äran af slogs af lagstiftande kåren. Sedan Frankrike blifvit republik och landsförvisningslagarna mot familjen Orleans blifvit upphäfda, återvände L. Han aflade 5 aug. 1873 ett besök hos grefven af Charn-bord på slottet Frohsdorff, en händelse af stor politisk vikt, emedan den betecknade en försoning, "fusion", emellan den äldre, genom julirevolutionen 1830 störtade grenen af huset Bourbon och familjen Orleans. 1873 utgaf L. en skrift om arbetarfrågan i England (Situation des ouvriers en Angleterre) och 1874-89 en historia om nordamerikanska inbördeskriget (Histoire de la guerre civile en Amérique, 7 bd). Efter grefvens af Chambord död, 24 aug. 1883, blef L. af det stora flertalet legitimister erkänd som franska konungafamiljens chef och var sedan dess det rojalistiska partiets pretendent till Frankrikes tron. Den kungliga ståt, som han vid flera tillfällen utvecklade, väckte ovilja och misstankar hos det republikanska partiet och hade till följd, att kamrarna 11 juni 1886 antogo en lag, som landsförvisade "pretendenter" (förr i Frankrike regerande familjers hufvudmän). L. begaf sig då till England, där han tillbragte sin återstående lifstid. Han hade 30 maj 1864 förmält sig med sin kusin, prinsessan Maria Isabella, hertigens af Montpensier dotter (f. 21 sept. 1848). Med henne hade han 2 söner och 4 döttrar. Den äldste af sönerna, hertig Ludvig Filip Kobert af Orleans, f. 6 febr. 1869, blef vid sin faders död, 1894, pretendent till Frankrikes tron och gifte sig 5 nov. 1896 med ärkehertiginnan Maria Dorotea Amalia af Österrike (f. 1867); deras äktenskap är barnlöst. Den yngre sonen, hertig Ferdinand Frans af Montpensier, f. 9 sept. 1884, är ogift. Äldsta dottern, Maria Amalia (f. 1865), förmälde sig 22 maj 1886 med dåv. kronprinsen, sedermera konung Karl af Portugal (mördad l febr. 1908). Andra dottern i ordningen, Helena (f. 1871), gifte sig 1895 med herti? Emanuel af Aosta. - 3. Ludvig Filip Robert, hertig af Orleans. Se ofvan. E. W. Ludwigit Tschermak, miner., ett svartgrönt, tradigt, vattenfritt borat, Mg3 B2 06 + Fe3 04, från Morawitza. A. Hng. Ludvig Lejonhjärta. Se Ludvig, franska konungar 8, sp. 1238. Ludvigsbergs verkstad