*Hedjasbanan omfattar nu linjen Damaskus--Maan (462 km.), med tvärbanan Haifa--Dera (161 km.), samt linjen Maan--Medina (843 km.). Hela längden Damaskus--Medina är 1,305 km. (enl. "Encyclopædia britannica", 12:e uppl., vol. XXXI, 1,320 km.). Högsta punkten på banan ligger 1,180 m. ö. h., 40 km. s. ö. om Maan, som själft är dess högst belägna hufvudstation (1,074 m.). Sista och sydligaste delen (Hadiya--Medina, 176 km.) byggdes 1908. Hela byggnadskostnaden för H. uppgår till mer än 40 mill. kr., hvilken summa till stor del hopbragtes genom frivilliga bidrag af muhammedaner. Banans projekterade fortsättning till Mekka har ännu (1924) icke kunnat realiseras på grund af motstånd från vissa arabstammar. E. A-t. Hedley [he'dli], John Cutnbert. engelsk biskop, f. 1837, d. 1915, inträdde 1854 i bene-diktinorden, ordinerades 1862, vigdes 1873 till hjälpbiskop och blef 1881 biskop af Newport. Han utgaf bl. a. predikosamlingarna Our divine saviour (1893) och The light of life (1899) samt Lex Levi-tarum (1905; uppbyggelsebok) och The holy eucharist (1907). Hj. H-t. *Hedlinger, J. K. H:s medalj öfver N. Tessin d. ä. är afbildad å pl. III till art. Medalj. "Hedlund. 1. S. A. H. Af "Viktor Eydbergs brefväxling med S. A. Hedlund" utgafs del I 1923. - 2. Henrik H. lämnade l juni 1917 redaktörskapet för "Göteborgs handels- och sjöfartstidning". Han kreerades 1923 till filos, hedersdoktor vid Göteborgs högskola. H. har utgett det historiska skådespelet Engel-brecht (1921), Två dramatiska dikter, Chu-enaten. När murarne revos (1922) och den sociala pjäsen Alf Brandberg (1923). - 3. H. F. H. var 1911 -20 professor i byggnadslära och ornamentsritning vid Chalmers' tekniska institut och har därefter skött professuren på förordnande. 'Hedlund (sp. 214), Ellen, har, sedan hon i sitt senare gifte blef friherrinna Cederström, Henrik Hedlund. tillfälligt uppträdt vid sceniska välgörenhetstillställningar samt på Dramatiska teatern gett gästspel, sig lik söm förr, dels i maj 1920 som Madame Sans-Géne, dels å skilda tider 1921-22 i flera andra af sina gamla roller och en ny, hertiginnan de Réville, i "Sällskap där man har tråkigt". - Brodern, Fr. V. H., har vidare varit anställd vid Vasateatern 1905-14 och 1915-18, som direktör vid Folkteatern 1914-15 och ånyo från 1918. Hedlund, Johan Teodor, botanist, f. 24 nov. 1861 i Frötuna, Stockholms län, blef filos, doktor och docent i botanik i Uppsala 1892, amanuens vid botaniska trädgården där 1903, lektor i botanik och zoologi vid Alnarps landtbruksinsti-tut 1904 och professor där 1917. H:s första skrifter behandla lafvar och deras alger (gonidierna) jämte motsvarande fritt lefvande klorofycéer: Kri-tische bemerkungen uber einige arten der flechten-gattungen Lecanora. Lecidea und Micarea (1892, doktorsafh.) och Om polymorphismen hos aerobio-tiska klorofycéer (1899) m. m., samt flera högre växtgrupper, särskildt Ribes rubrum-gruppen och Sorbus-släktet, inom hvilket flera som hybrider betraktade former af H. uppvisats vara homozy-goter: Monographie der gattung Sorbus (1901), Om artbildning ur bastarder (1907) och De Sorbo arranensi Hedl. et affinibus homozygoticis Norve-gice (1914) m. m. H:s publikationer från senare år röra sig mest på växtfysiologiens område och behandla villkoren för tillväxten, rötternas näringsupptagande, ämnestranspörten inom växten och det därvid uppkommande 'transporttrycket" (dit han äfven räknar "rottrycket"), och med dylika utgångspunkter har han äfven sökt utreda vissa växtsjukdomar. H. är led. af Landtbruksakad. (1914). C. Lmn. Hedmark fylke, fr. o. m. 1919 officiellt namn på Hedemarkens amt, Norge. Se Hedemarken (äfven i Suppl.). Hedonäl, farm. Se Sömnmedel, sp. 225, samt Uretaner. Hedqvist, Karl Ivan Engelbert, skådespelare, f. 8 juni 1880 i Gottröra, Roslagen, var 1900 elev hos Fr. Envall, debuterade 1901 hos Selander, var d^rpå 1902-04 anställd vid Svenska teatern i Helsingfors, återvände till Sverige och var först engagerad hos Caste-gren i Göteborg 1904 -06, flyttade sedan till Stockholm, anställd hos Ranft 1906-09, ud Dramatiska teatern 1909-19 och åter hos Ranft 1922. 1911-18 ledde han friluftsteatern på Skansen och har dessutom företagit turnéer och gett gästspel, särskildt i Norge. Bland de yngre generationerna är H. otvifvelaktigt den förnämste karaktärsskådespelaren, den som med den största ursprungligheten förenar den vidsträcktaste omfattningen. Utmärkande för honom äro den kraft och auktoritet, hvarmed han uppträder, en ypperlig gestalt, ett ansikte med de största mimiska 317 Hedrén-Hedvall 318 möjligheter och omväxlande, alltid karakteristisk grimering samt slutligen en uttrycksfull, utomordentligt väl behandlad röst, hvarmed han utan ansträngning eller skrik och väsen ger öfvertygande kraft åt både den lugna beslutsamheten hos en härskare eller starka affekter hos lidelsefulla naturer. Efter att ha gjort sig bemärkt som sergeant Helbig i Beyerleins "Tapto", Peter Dorn i Halbes "Floden", J ägo i "Othello", Octavius i Shaws "Mannen och hans öfverman" m. fl. slog han fullständigt igenom med den högkomiska karakteristiken af kammarherren i Thomas "Moral" 1909 och vann följande år nya segrar som Mortimer i Schillers "Maria Stuart", löjtnanten i Fröbergs "Disciplin", Henri i Schnitzlers "På gröna papegojan" och den häpnadsväckande stiltroget genomförda Tokeramo i "Taifun". Därpå följde så olika uppgifter som Domitianus i Järnefelts "Titus", Rizzio i Björnsons "Maria Stuart i Skottland", Göran Persson i "Erik XIV", Armaury i Batailles "Den fåvitska jungfrun", arbetarledarn David Roberts i Galsworthys "Kamp", öfversten i Kistemaekers "Eldprofvet", grefve Trolle i Knudsen-Langes "Den gamle prästen" och Jacob i Nathansens "Innanför murarne" samt de klassiska Tartuffe och Oidipus. På Stadion lyckades han ge utmärkt illusion i titelrollen i "Carolus rex". Jämte de ofvannämnda stora rollerna under anställningen vid Dramatiska teatern må nämnas den originelle tvärviggen Higgins i Shaws "Pygmalion", den varmhjärtade brukspatron Teodor i "Dunungen", den djupt uppfattade kungen i "Hamlet", den tragiskt storformade Niccolo d'Este i Hjalmar Bergmans "Parisina", den groteske, munvige f. d. soldaten Krona i Tor Hedbergs "Borga gård", Hofreiter i Schnitzlers "Det vida landet" och Holofernes i Hebbels "Judith", Karl XII i Strindbergs stycke och Shylock. Bland hans senaste roller märkas Lövborg i "Hedda Gabler", kapten Dancy i Galsworthys "Vi och de våra", kompositören i Bahrs "Äktenskapsleken", och flera lustspelsfigurer som herr Fair i Forbes' "Den berömda mrs Fair" och titelrollen i Hennequins "Sam Jackson i Paris". Ehuru en tämligen värdelös repertoar tidtals förnekat honom värdefullare uppgifter, har H. framträdt som Hillbergs efterträdare genom en frisk och smidig gestaltska-pande förmåga, verkningsfull humor och bred, djärf karakteristik. Jfr Y. Hedvall, "I. H." (1918). r ^ ^ Bn-nB. Hedrén, Gunnar, läkare, universitetslärare, f. 20 april 1865 i Gunnarskog, Värmlands län, med. licentiat i Uppsala 1897, med. doktor vid Karolinska institutet 1901, blef docent i rätts- och statsmedicin där s. å., var prosektor vid Maria sjukhus och barnbördshuset i Stockholm 1902-10 och vid Karolinska institutets pediatriska klinik sedan 1902, laborator i patologisk anatomi 1904 och tidtals t. f. professor i samma ämne 1902-10. Han kallades till professor i ämnet 1910 och var 1911 -21 därjämte chef för patologiska afd. vid Sabbatsbergs sjukhus och utnämndes 1918 till professor i rätts- och statsmedicin vid Karolinska institutet. Han var led. af gymnastikkommittén 1915, är medlem af Medicinalstyrelsens vetenskapliga råd sedan 1918 och var vice ordf. i medicinska Nobelkommittén 1920-22. H. har författat ett stort antal uppsatser i facktidskrifter samt artiklar i Nordisk familjebok. B- W. Hedrum, härad och pastorat, strax n. om Larvik, Vestfold fylke (före 1919 Jarlsberg og Larvik amt), Norge. 281,93 kvkm. 4,999 inv. (1920). Jordbruk och skogsbruk. K. G. G. Hedslätter, geol., geogr. Vid randen af en inlandsis eller en glaciär, som ändar på fast land (se fig. till Centraldepression. SuppL, sp. 74), aflagras af isälfvarnas smältvatten glaci-fluviala massor (se Glacifluviala aflag-ringar. SuppL) af sand och grus i form af flacka käglor, hvilka på ett land med ringa lutning flyta samman till ofta vidsträckta slätter, som på grund af sin ringa fruktbarhet anta karaktären af hed. Vid randen af den yngre baltiska inlandsisen bildades sålunda i Jylland den jylländska heden, och de olika hedområden, som finnas på den nordtyska slätten, t. ex. i Branden-burg, äro randbildningar från den nordiska inlandsisen under dess olika skeden. K. A. G, Hedström, Herman Oskar, geolog, f. 4 april 1866 i Visby, filos, licentiat i Uppsala 1898 och geolog vid Sveriges geologiska undersökning 1901, har varit verksam inom ett flertal af geologiens grenar. Han har utfört arbeten såväl i petrografi och urbergsgeologi i södra Sverige som i paleontologi och stratigrafi, hufvudsakligen på norra delen af Gotland, samt utgett ett flertal geologiska kartblad. Inom den praktiska geologien har H. väsentligen behandlat stenindustrien samt statistiska frågor ang. Sveriges geologi. K. A. G. Hedström, Johan (John) Samuel, pedagog, f. 9 nov. 1876 i Forshälla, Göteborgs och Bohus län, filos, doktor i Uppsala 1903, blef adjunkt i matematik, fysik och kemi vid Högre realläroverket å Norrmalm 1907 och är sedan 1918 rektor vid Högre realläroverket å Östermalm. 1907-18 var han föreståndare för Palmgrenska samskolan. Han uppsatte 1917 "Tidskrift för elementär matematik, fysik och kemi", för hvilken han är en af redaktörerna, och har utgett bl. a. flera läroböcker i matematik. Hedw., vid växtnamn förk. för J. Hedwig (se denne). Hedvall, GustafFredrik, tidningsman, f. 6 maj 1844 i Falun, d. 23 dec. 1919 i Stockholm, blef student i Uppsala 1863, var privatlärare, skådespelare och litteratör, tills han 1870 blef redaktör för "Faluposten". Han blef i maj s. å. medarbetare i "Gefle-posten" och var 1871-1904 dess huf-vudredaktör och ansvarige utgifvare. Från 1905 till sin död var han korrespondent från Stockholm till olika landsortstidningar. H. var lifligt kommunalt intresserad och under många år led. af stadsfullmäktige i Gäfle och af styrelsen för stadens arbetarinstitut. - Hans son Alfred Yngve H., f. 4 mars 1887 i Gäfle, är tidningsman och författare af några teaterhistoriska arbeten. Hedvall, Karl Zakarias Knut, filosof, f. 6 sept. 1873 i Gäfle, d. 18 maj 1918 i Göteborg, filos, doktor och docent i teoretisk filosofi vid Uppsala universitet 1906, vid sin död t. f. professor vid Göteborgs högskola, var lärjunge till E. 0. Burman och A. Hägerström. H:s skrifter ha skapats under ogynnsamma yttre förhållanden och ge icke - hur skarpsinniga de än äro - en rättvis bild af hans intelligens. Hans båda förnämsta ar- beten äro Humes erkenntnistheorie kritisch dargestellt. Eine untersuchung ilber empiristische prinzipien. I. (1906) och Fichtes filosofi i förhållande till Kants kriticism. Problem, metod, grundsatser (1914). I det förra arbetet förfäktar H. den meningen, att den från Kant härstammande, gängse uppfattningen af Humes hufvudproblem är felaktig. Hume frågar ej efter föreställningsinnehållets objektiva giltighet, utan efter föreställningarnas (idéernas) immanenta innehåll. I det senare vill H. bl. a. uppvisa, att Fichtes problem och grundtankar finnas redan i Kants filosofi, om ock där i mindre reflekterad form. Hufvudproblemet för Kant och Fichte är öfvervinnandet af grundmotsatsen mellan obestämbarhet och bestämbarhet. H:s öfriga skrifter äro Öppna bref till professorerna Hans Larsson och Harald Höffding (utkom 1905), ett inlägg i en akademisk befordringsfråga, och Frihet och natur (i "Festskrift tillegnad E. 0. Burman", 1910). I sistnämnda skrift vill H. - genom kritik af vissa moderna uppfattningar - visa, att hvarken sanning eller verklighet kan antas ega ett värde som högsta princip. Han skref äfven artiklar i Nordisk familjebok. H:s intelligens, som på vissa punkter var något steril, egde utomordentlig kritisk skärpa. Hans framställningssätt utmärktes ofta af lysande kvickhet och af ett bisarrt konstnärligt bildval. Sin största betydelse egde han dock kanske som lärare. C. H. * Hedvig Eleonora