Maturin [-tori'n], stad i den forna staten Bermudez i republiken Venezuela. Omkr. 5,000 inv. Liflig handel med Trinidad och Cumaná öfver hamnen Caño Colorado vid Pariaviken. (J. F. N.) Maturin [mä^jerin], Charles Eobert, ir-| ländsk författare," präst, f. 1782 i Dublin, d. 1824, i skref skräckromaner (The fatal revenge, 1804, The \ ivild irish boy, 1808, Melmoth, 1820, m. fl.) i j samma stil som Lewis. W. Scott och Byron skaf- j lade hans "sataniska" tragedi Bertram (1816) upp | på Drury-lane-teatern, där den gjorde stor verkan. ! Maturino [-torinå], italiensk målare från Florens, arbetade under början af 1500-talet i Rom, | där han slöt sig till sin vän Polidoro Caldara da | Caravaggio, Rafaels lärjunge, och utförde i för- j ening med honom en mängd målningar i sgraffito i {inristad teckning med mörkare färg på ljus botten), i med hvilka husfasaderna pryddes. Alla dessa hans l arbeten äro nu försvunna genom tidens och luftens i inverkan. (A. L. R.) j Maturitet (af lat. matiirus, mogen), mognad, mogenhet. - Maturitetsexamen, mogenhetsexamen, en tid namn för studentexamen (se d. o.). j Matuta (Mäter Matuta) var i det forna j Italien morgonljusets eller morgonrodnadens gu- j dinna - motsvarande morgonens manlige gudom, j J a n u s - och gällde tillika som barnsbördens j skyddsgudinna. Hennes fest, matralia, firades i j Rom 11 juni af romerska matronor med åtskilliga j egendomliga ceremonier. Mot slutet af republikens ; tid sammanställdes M. med den grekiska Leukothea \ och betraktades då jämväl som en hafs- och hamngudinna. I Rom hade hon ett tempel vid Forum boarium, troligen nuv. kyrkan S. Maria Egiziaca. R. Tdh. (H. Sgn.) Matutinen (lat. matutma], morgonmässan i den katolska gudstjänsten. Jfr Horae c a n o n i c se. MatvjVjev, rysk adelssläkt. 1. Artamon Ser g j e vi t j M., f. 1625, d. 1682, deltog i det polska kriget och belägringen af Riga 1657, förestod det lillryska och sedermera äfven utrikes kansliet under tsar Alexej, hvars gunstling han blef. I hans hus, som var inredt på västerländskt sätt, spelades teater, och där blef tsaren bekant med sin blifvande gemål Natalija Kirillovna Narysj-kina. Efter Aleksejs död blef M. landsförvisad till Pustozersk och Mezen, men fick efter tsar Feodors död återkomma till Moskva, där han dödades vid Tryckt den 21/s 12 ett uppror af streltserna. - 2. AndrejAr-tamonovitj M., den föregåendes son, f. 5 aug. 1666, d. 16 sept. 1728, var en af tsar Peters skickligaste kulturfrämjare i västerländsk anda och tjänstgjorde som diplomat i Holland (1699-1712), i England (maj 1707-juli 1708), där han var Rysslands förste ständige gesant och misslyckades i försöket att draga England på tsar Peters sida i dennes strid med Karl XII, och i Wien (1712-15). Han blef romersk riksgrefve 1715 samt var senator och president i justitiekollegiet 1719-27. Han författade en skrift om streltsernas uppror (tr. 1787 i "Sobranie zapisok o Petrje Velikom"). A-d J. MatvjVjevitj (Mat ve j e vit j), M. Se Hedenström. Matzen, Henning, dansk rättslärd, politiker, f. 28 dec. 1840, d. 18 juli 1910, son till en fattig väfvare i Ängel, blef 1859 student vid Flensborgs skola samt 1864 juris kandidat vid Köpenhamns universitet. Han vann 1867 universitetets guldmedalj genom en afh., tr. 1869 under titeln Den danske panterets hi-storie indtil Christian V:s lov. M. blef 1869 professor i dansk statsrätt, senare därjämte i rättshistoria och folkrätt. 1879 vann han juris doktorsgrad med Kjöbenhavns universitets retshistorie 1479 -1879 (2 bd). Af hans andra skrifter böra nämnas Den danske stats-forfatningsret (handskrifvet i 3 bd, 1876-78, senare tryckt i 4:e uppl., senaste uppl. 1908-10), Forelcesninger över den danske tingsret (1880-81; 2:a uppl. 1884) partiet Tingsreti "Nordisk retsency-klopedi" (bd 2, 1889), Danske kongers haandfcest-ninger (1889), Haandbog i den danske kirkeret (tills, med J. Timm, 1891), Forelcesninger över dansk retshistorie (2 bd, 1893-97) och Forelcesninger över den positive folkeret (1900). Dessutom var M. 1883-96 medlem af kyrkorådet och 1882 -87 af skandinaviska sjölagskommittén, 1893-94 Danmarks delegerade på Haagkonferensen för internationell privaträtt, sedan 1895 aktiv led. af Institut de droit international och sedan 1901 af skiljedomstolen i Haag. Som sådan valdes han 1902 till udda skiljeman i en tvist mellan Nord-Amerika och Mexico (det var första gången som en tvist afgjordes genom ett dylikt utslag) och blef 1909 utsedd till ordf. i skiljedomstolen öfver den svensk-norska renbetesfrågan. Han deltog lifligt i diskussionen om de danske optanternas ställning i Nordslesvig, bl a. genom Die nordschleswigsche optantfrage (1904) och Das indigenatrecht im Wienerfrieden (1906). Politiskt gjorde han sig bemärkt redan 1864, då han slöt sig till den konservativa augustiföreningen, som ville öka konungamaktens inflytande. Han väckte uppseende genom den lilla skriften Grundloven og folkets selvsty-relse (1873) jämte Til gjensvar (1874), hvari han uttalade en alldeles ny uppfattning af konungens ställning till finanslagen och särskildt af hans rätt 17 b. 41 1283 Mau-Maudair 1284 att utfärda en sådan provisoriskt. Denna teori, som sedan närmare utvecklades i hans statsförfattningsrätt, ogillades i början nästan allmänt, men upptogs under den följande politiska kampen mellan landsting och folketing af högern som ett ypperligt vapen. Härtill kom, att M. 1879 i Köpenhamn valdes till medlem af landstinget (återvald till sin död) och genom nit och utomordentlig arbetsförmåga snart vann en framstående ställning samt balanserade Kriegers dittills öfvermäktiga inflytande. Sedan 1883 var M. högerns egentlige ledare i landstinget och inflytelserikaste talare, och det berodde i synnerhet på honom, att kampen drefs till sin spets och 1885 ledde till den första provisoriska finanslagen (upprepad i 9 år). Samtidigt var M. partiets verksammaste man utom riksdagen, uppträdde som talare på en stor mängd folkmöten och tog betydelsefull del i dess organisering rundt om i landet. I samma mån önskningarna om en politisk förlikning växte inom högern, trädde M. mera i skuggan. Sedan 1894 var han landstingets talman, tills högern 1902 förlorade majoriteten i denna församling. De följande åren var M:s inflytande vida mindre än under den stora politiska kampen. Däremot tog han 1902-03 verksam del, både genom småskrifter och tidningsartiklar, i dryftandet af frågan, huruvida de kunga-valde landstingsmännen verkligen äro valda på lifstid eller om deras mandat utgå vid en tingsupplösning. M. häfdade med styrka den förra uppfattningen. E. Ebg. Mäu', stad. Se M h o w. Mäu', Jens Kristian Edvard Teodor, dansk präst och författare, f. 10 okt. 1808, d. 4 aug. 1885, blef teol. kandidat 1831 och kyrkoherde 1835 samt innehade 1850-63 Skjellerups pastorat på Fyn och 1863-80 Farums pastorat i norra delen af Själland. 1848 var han med om stiftandet af Selskabet for Danmarks kirkehistorie samt tog verksamt del i de nordiska kyrkomötena (1857-61) och i sträfvandena för missionens främjande. M. utgaf ett stort antal uppbyggelse- och folkskrifter. De förnämsta bland dessa äro Christe-lige betragtninger for hver dag i aaret (1845; 8:e uppl. 1885) jämte därtill hörande Psalmer og aan-delige sange til hver dag i aaret (1858), Aandeligt skatkammer (1868), åOO fortcellinger jor skolen og livet (1847, 6:e uppl. 1894; "Christlig läsebok för skolan och hemmet, innehållande 400 sannfärdiga smärre berättelser, ordnade efter Luthers katekes", 1867, 2:a uppl. 1876) och Älvor og gammen (1855; 2:a uppl. 1871). 1843-67 redigerade M. tidskriften "Christelig samler" med dess fortsättning "Ny christelig samler" (tills. 25 bd). Därjämte samlade och utgaf han Dansk ordsvrogsskat (2 bd, 1879), innehållande mera än 12,000 ordspråk, tänkespråk o. d. E. Ebg. Mail7, August, tysk arkeolog, f. 15 okt. 1840 i Kiel, d. 6 mars 1909 i Rom, blef 1863 gymnasielärare i Gliickstadt, men måste på grund af svag hälsa taga afsked och var sedan 1872 bosatt i Rom. 1873 anställdes han vid tyska arkeologiska institutet där och skref i dess handlingar årsberättelser öfver utgräfningarna i Pompeji, där han uppehöll sig hvarje sommar, länge som stamgäst i det enkla albergo il Sole. Särskildt egnade han sig åt studiet af de pompejanska väggmålningarna, hvilkas stilhistoria han utredt. Många svenskar gjorde i Pompeji bekantskap med den flärdfrie, tillbakadragne mannen, men som villigt stod vetenskapliga forskare till tjänst. Bland hans skrifter må nämnas Geschichte der dekorativen wandmalerei in Pompeji (1882), Fiihrer durch Pompeji (5:e uppl. 1910), Pompeji in leben und kunst (1900, 2:a uppl. 1908) samt tills, med Zangemeister 2:a delen af suppl. till 4:e bandet af "Corpus inscriptionum latinarum" (1909). 1911 utfärdades upprop för insamling af medel till resande af M:s byst som en pendant till Fiorellis byst på Pompejis forum. J- C. Maubant [måba'], Henri Polydore, fransk skådespelare, f. 1821 i Chantilly, d. 1902 i Paris, genomgick konservatoriet där, debuterade 1842 på Théåtre fran£ais och var anställd vid denna scen 1843-89, från 1852 som societär. Utrustad med ståtligt yttre och malmfull stämma, uppbar han förträffligt pére-noble- och resonörrollerna i såväl klassiska som moderna tragedier och komedier samt behandlade versdiktionen mönstergillt. Han blef 1881 professor i deklamation vid konservatoriet. Maubeuge