Towianism. Se

Polska litteraturen

, sp. 1274, och Towianski, A. Towianski [tå-], A n dr z e j, polsk religionsfilosof och mystiker, f. 1799 nära Vilna, d. 1878 i Zürich, blef efter universitetsstudier assessor vid domstolen i Vilna, men emigrerade till västerlandet 1837. I Paris, där han slog sig ned 1841, fick han en bemärkt ställning bland de polske emigranterna som stiftare af en religiös sekt. Mickiewicz, hvars hustru T. på hypnotisk väg råkade bota, utvecklade hans "messianism" i sina föreläsningar i Sorbonne ("L'église officielle et le Messianisme", 1842-43) och stod under hans inflytande liksom ock Slowacki. T. ansåg sig ha en gudomlig sändning och förkunnade en social omhvälfning på kärlekens grund. Polska folket skulle bli en messias för alla civiliserade folk och genom lidandet förberedas för sitt frälsarkall. Hans predikningar i kyrkan Notre Dame väckte stort uppseende. Han utvisades ur Frankrike 1842 efter hertigens af Orleans död, som han förutsagt, och begaf sig till Bruxelles, Rom och Schweiz. 1848 flyttade han till Paris, fängslades och dömdes till Cayenne, men benådades och återvände till Zürich. Hans skrifter utgåfvos 1882 i Turin med inledning af T. Canonico. A-d J. Town [täVn], eng., stad. Townley [täVnli], Charles, engelsk antikvitetssamlare och arkeolog, f. 1737, d. 1805. Hans samlingar af marmorföremål, bronser, gem-mer o. d. såldes 1805 till British museum för omkr. 28,000 pd st. Townsend [täVnsend], Mö u n t, bergstopp. Se Kosciuszko, berggrupp. Townsend [täVnsend], Meredith W h i t e, engelsk publicist, f. l april 1831 i London, d. 21 okt. 1911 i Surrey, blef 1848 medarbetare i och 1853 egare af tidningen "Friend of India" i Serampur vid Calcutta samt gaf i denna och som korrespondent från Indien till "Times" värderikt stöd åt generalguvernörerna Dalhousies och Can- 523 Townshend 524 nings politik, öfveransträngd under seapoysupp-roret, återvände T. 1859 till hemlandet och inköpte 1860 veckotidningen "Spectator", som han jämte R. Holt Hutton utgaf till 1898, därvid utöfvande starkt inflytande på den politiska uppfattningen i tongifvande engelska kretsar. Han utgaf 1901 en samling essayer, Asia and Europé. V. S-g. Townshend [täunsend]. 1. Charles T., viscount T., engelsk statsman, f. 1674, d. 21 juni 1738, var son till en ifrig tory samt själf i början tory, men blef sedermera ifrig whig. 1707 blef han medlem af Privy council och kapten vid drottning Annas lif-garde. Han var engelsk ambassadör vid kongressen i Haag 1709 -11, men måste af gå från alla sina ämbeten, sedan Godolphins ministär störtats och tory-partiet kommit till makten. Efter hannoverska dynastiens regeringstillträde (1714) blef T., barriärtraktatens upphof sman , statssekreterare (efter Bolingbroke) och var i början en inflytelserik medlem i Georg I:s kabinett, verkade för fredlig utrikespolitik och afslöt försvarsförbund med kejsaren och Frankrike. Men Sunderland intalade snart konungen, att T. intrigerade med prinsen af Wales, och Georg af skedade honom dec. 1716, men utnämnde honom redan jan. 1717 till lordlöjtnant på Irland. T. afgick redan april s. å. från denna post. 1720 återinträdde han i ministären som president i Privy council och blef febr. 1721 förste statssekreterare. Som sådan ingick han med Frankrike och Preussen 1725 den s. k. Hannoverska alliansen och bidrog 1729 väsentligen till fördraget i Sevilla. Slutligen råkade han i oenighet med sin svåger Walpole, som var förste skatt-kammarlord och skattkammarkansler samt med åren blifvit ministärens inflytelserikaste ledamot. T. afgick 15 maj 1730 och egnade sig på sina sista år åt jordbruk. Han var en af sin tids redbaraste statsmän. - 2. George T., l:e markis T., den föregåendes sonson, krigare och politiker, f. 28 febr. 1724, d. 14 sept. 1807, deltog som kapten 1745 i fälttåget i Nederländerna och mot pretendenten i Skottland, blef 1750 öfverstelöjtnant, men afgick på grund af en konflikt med hertigen af Cumberland, blef efter dennes afskedstagande 1757 öfverste och sändes 1758 till Nord-Amerika som brigadgeneral under Wolfe. Yid eröfringen af Abrahamshöjderna vid Quebec sept. 1759 förde T. vänstra flygeln och öfvertog, då Wolfe blef dödligt sårad under striden, högsta befälet, som han emellertid skötte klent och snart fick lämna till general Monckton. T. ärfde 1764 faderns viscounttitel och blef 1767 genom sin broder Charles' inflytande lordlöjtnant på Irland. Därifrån återkallades han 1772 efter ständiga konflikter med irländska underhuset. - 3. Charles T., den föregåendes broder, statsman, f. 29 aug. 1725, d. 4 sept. 1767, blef 1747 led. af underhuset, där han snart tog regeringens parti. Han erhöll därför ämbeten samt blef 1754 amiralitetslord, hvilken befattning han dock förlorade 1755 efter ett häftigt anfall mot ministärens politik. På våren 1757 blef han, sedan Pitt kommit till makten, medlem af Privy council, men of ver gick - utan politisk hållning som han var - efter Pitts fall till Bute. Han blef 1761 statssekreterare för krigsärenden samt febr. 1763 statssekreterare för kolonierna och president i Board of trade. Han uppträdde nu som ifrig förespråkare för den åsikten, att kolonierna i Nord-Amerika skulle beskattas af Englands parlament och stå i största beroende af konungen. Hans förslag förkastades dock, och han tvangs att af gå (mars 1763), men kom snart åter in i kabinettet och genomdref med Gren ville dennes bekanta stämpelskatt (1765), hvilken blef inledningen till de förvecklingar, som kostade England dess amerikanska kolonier. T. satt äfven i Rockinghams (1765-66) och, som skattkammarkansler, i Chathams ministärer samt vann under den senares sjuklighet allt större inflytande, som han alltjämt använde till koloniernas skada. Det var sålunda han, som genomdref billen om importtull på en mängd varor (glas, papper, te m. m.), som kolonierna i Amerika måste införa (1767), hvilken lag framkallade de första våldsamheterna från koloniernas sida. T. var en kvick och effektfull debattör, men saknade fullständigt konsekvens och urskillning. - 4. Thomas T., l:e viscount Sydney, den föregåendes kusin, politiker, f. 24 febr. 1733, d. 13 juni 1800 i Chislehurst, var 1754-83 led. af underhuset, upphöjdes 1783 till peer som baron Sydney och fick 1789 viscounttitel. Han tillhörde whigoppositionen mot Norths ministär, blef 1752 krigsminister i Rockinghams och s. å. inrikesminister i Shelburnes ministär samt behöll denna post under Pitt till 1789. Till hans departement hörde kolonierna, och detta föranledde kolonigrundläggaren Phillip att efter honom ge den 1788 nyanlagda hamnstaden i Nya Syd-Wales namnet Sydney. - 5. George T., 2:e markis T., earl af L ei c est er, son till T. 2, whig-politiker, f. 18 april 1755, d. 27 juli 1811, ärfde 1774 efter sin mor titeln baron De Ferrers, blef 1784 earl af L ei c est er och ärfde 1807 faderns markisvärdighet. Till följd af sina släktförbindelser erhöll han flera höga ämbeten och var bl. a. postminister 1794-99 och lord steward 1799-1802. - 6. CharlesVereFerrers T., engelsk general, f. 1861, officer 1881, deltog i fälttåget i Sudan 1883-85 och i den därpå följande Nilexpeditionen. Under kriget i nordvästra Indien 1895 var han befälhafvare för den engelska styrka, som blef innesluten i Chitral, som han försvarade, tills det undsattes af general Kerry. 1896-98 deltog T. i Sudanfälttåget under lord Kitchener och 1899-1900 i kriget i Syd-Afrika. 1911 befordrades han till generalmajor. Under Världskriget ryckte han i spetsen för närmare 20,000 man, i början af nov. 1915, från Korna i Mesopotamien för att bemäktiga sig Bagdad, besatte 22 nov. Ktesifon, men blef 24 s. m. i grund slagen och måste gå tillbaka ända till Kut-el-Amara, där den engelska styrkan 8 dec. blef innesluten af turkarna och 29 april 1916 tvungen att ge sig, af brist på proviant - en i engelska krigshistoriens annaler oerhörd Township-Toxin 526 tilldragelse. T. hölls sedermera i lindrig internering i Konstantinopels omnejd och blef fullt fri vid Turkiets stillestånd med de allierade i nov. 1918. l o. 3. J. F. is1.* 2, 4-5. V. S-g. 6. H.J-dt. Township [taVnjip], eng. 1. I England stads-område, var fordom, i norra grefskapen, beteckning äfven för administrativa underafdelningar. - 2. I Förenta staterna dels underaf delning af ett grefskap (county), med vissa gemensamma lokala förvaltningsfunktioner (se Nord-Amerikas förenta stater, sp. 1209), dels ett fältmått = 36 miles square, hvardera = 640 acres (se Nor d-A m e r i k a s förenta stater, sp. 1189). Townsville [täVnsvil], stad på östkusten af brittisk-australiska kolonien Queensland, vid Cleve-land-viken af Stilla hafvet. 19° 18' s. br. T. har en af två 1,400 m. långa hamnarmar någorlunda skyddad hamn, är koloniens näst Brisbane viktigaste hamnstad och utgångspunkt för järnväg inåt kontinenten, förbi guldstaden Charters Towers till Winton. 13,835 inv. (1911). (H. W-k.) Tovote [tåfåte], Heinz, tysk författare, f. 12 april 1864 i Hannover, egnade sig efter några års universitetsstudier åt vitterheten, väckte uppseende med sin första, på sexton dagar skrifna roman, Im liebesrausch (25:e uppl. 1916; "I kärleksyra", 1894), som med sin vekliga erotik och frihet från allsköns samhällskritik föreföll att vara ett tecken till nyorientering på det litterära området. Han förföll emellertid snart till det rena underhåll-ningsförfatteriet, med en märkbar doft af deka-dans. stor svaghet för lyx och ytlighet, koketteri och sensibilitet. NågKm litterär betydelse fick han aldrig, men har fortfarit att vara mycket läst. Ich (1892; 13:e uppl. 1905), en samling noveller om nervositetens verkningar, kan nämnas som ett undantag från hans vanliga, tomt eleganta, vemodigt njutningsskildrande och världsmannamässiga författarskap. Sex arbeten af T. öfversattes 1894 -1901 till svenska. R-nB. TowtOR [täVtn], by i engelska grefsk. York, West Eiding, 5 km. s. om staden Tadcaster (s. v. om York), bekant genom den seger, som yorkska partiet (Edvard IV) 29 mars 1461 där vann öfver det lancasterska (Henrik VI), hvilket därvid förlorade 37,000 man. Henrik och hans drottning Margareta flydde till Skottland, och Edvard kröntes till konung tre månader senare. (H. W-k.) Towton [täVtn], baron H. of. Se H a w k e. Toxalbuminer (af grek. toxikofn, gift, och lat. albumen, ägghvita), kem. toxik., giftiga ägg-hvitkroppar. Specifikt giftiga sådana ha antagits förekomma flerstädes i naturen. Så skulle t. ex. abrin (se d. o.) i Abrus-frön, krotin i Croton-frön (se Crotonolja), ricin (se d. o.) i Ricinus-frön vara toxalbuminer, likaså de giftiga ämnena hos många djur, såsom spindlar, insekter, skorpioner, fiskar, paddor, ormar, ödlor m. fl. Äfven de af bakterier alstrade s. k. "toxinerna" (se d. o.) skulle höra till denna grupp. Säkert är, att här ifrågavarande giftiga substrat innehålla ägghvit-kroppar och att det i allmänhet icke lyckats att frånskilja ägghvitan, utan att förändra eller upphäfva giftigheten. Men därmed är icke afgörande bevi-sadt, att ägghvitan som sådan är giftig. Det kan hända, att något annat, mycket känsligt giftigt ämne följer med ägghvitan och ej ännu kunnat isoleras från denna, utan att förlora sina giftegenskaper. I många fall förstöras toxalbuminen af uppvärmning likasom fermenten (enzymen); äfven ägghvitkroppar förändras däraf. Dessa förhållanden bl. a. ha ledt tanken på, att toxalbuminen eller den antagna giftiga principen i dem skulle kunna vara af ferment- eller enzymnatur eller stå denna synnerligen märkliga, till sin rätta natur ännu okända grupp af ämnen nära. - Kändt är, att artfrämmande ägghvita kan, när den insprutas i blodet, framkalla förgiftningssymtom - alldeles särskildt under de omständigheter, som föranleda anafylaxi (se R i c h e t, Ch. R.). Huru härvid ägghvitans giftighet från kemisk synpunkt egentligen skall förklaras, är ej kändt. - Med dessa företeelser få ej förblandas uppkomsten af giftiga produkter ur ägghvita vid dennas sönder-delning t. ex. genom förruttnelse, då s. k. p t o-mainer o. d. bildas, eller vid alkaloidernas utveckling hos växter - äfvenledes troligen af äggh vitematerial, vid 'bildningen af adrenalin (se d. o.) i binjurarna eller af en del närstående produkter (t y r a m i n och h i s t a m i n i mjöl-dryga), hvilka härröra från aminosyror i ägghvita o. s. v. Se F i sk gif t, Ormgift, Spindelgift. C. G. S. Toxicitét (af grek. toxiko'n, gift), giftighet, gif t verkan. Toxikodendrol [-drål], farm. Se Rhus, sp. 134. Toxikologi (af grek. toxiko'n, lat. to'xicum, pilgift, gift, och lo'gös, lära), läran om gifters eller i allmänhet främmande ämnens inverkan på organismen. - To'xisk, framkallad genom inverkan af gift (t. ex. toxisk förlamning); giftigt verkande. Toxin (af stammen i grek. toxiko'n, gift), i vidsträcktaste mening ett genom lefvande cellers verksamhet frambragt giftigt ämne. Enligt denna definition skulle sålunda till toxinerna räknas ej blott leukomainer och ptomainer (jfr Likgift, P t o m a i n), utan äfven giftiga alkaloider och glykosider m. fl. kristalliserande, kemiskt individualiserade ämnen. Vanligen förbehålles emellertid namnet toxin åt de giftiga, till sin kemiska natur okända ämnen, som af söndras af sjukdoms-alstrande bakterier (t. ex. difteritoxin, tetanus-toxin), men äfven af högre växter eller djur (se Toxalbuminer) producerade ämnen räknas dit liksom ock de gifter, som påvisats i djuriska afsöndringar (urin, svett) eller kunna extraheras ur djurkroppens normala organ. - Toxinerna äro amorfa, i vatten lösliga ämnen, hvilkas kemiska sammansättning är okänd. Sannolikt äro de kolloida ämnen och stå ägghvit-kropparna nära, men därom vet man intet bestämdt. enär toxinerna liksom enzymen (se d. o.) ingalunda afskiljas i rent tillstånd ur sina lösningar, utan häfta vid och släpa med fällningar af andra ämnen, som uppstå i dessa lösningar. Toxinerna äro känsliga för ljus, radiumstrålning, oxidationsmedel och i synnerhet för värme, i det att redan upphettning till 75-80° vanligen förstör dem fullkomligt, uppvärmning till lägre värmegrader mer eller mindre hastigt öfverför dem till svagare t o x o i d e r (af grek. éifdos, likhet), hvilka enligt Ehrlich äro modifierade toxiner, som ega den haptofora ("vidhäftande") gruppen kvar, men lått den mera obeständiga toxofora ("giftbärande") sidokedjan förstörd (jfr

Sidokedjeteori

). Såväl toxiner som toxoider äro antigener, d. v. s. förmå i djurkroppen ge upphof till specifika "antikroppar" (se d. o.), alltså i detta fall

antitoxiner

(se d. o.) resp.

antitoxoider

, hvilka på något sätt binda eller neutralisera toxinerna och oskadliggöra dem, utan att förstöra dem. Om en dylik neutralisering, som kan göras äfven vid försök i lösningar utom organismen och om hvars närmare förlopp meningarna fortfarande äro delade, är ofullständig, är blandningen af toxin och antitoxin fortfarande giftig, men har i vissa fall andra giftverkningar än de ursprungliga, hvilket Ehrlich sökt förklara genom att antaga, att toxinerna äro sammansatta af två eller flera komponenter, som efter hvarandra oskadliggöras af antitoxinet. En genom ofullständig antitoxinbindning modifierad toxin benämndes af Ehrlich

toxon

; äfven toxoner äro antigener och förmå i organismen bilda

antitoxoner

. Ur en overksam förening af toxin och antitoxin har det i vissa fall lyckats att återvinna toxin i verksam form. Toxinernas giftverkningar äro ofta utomordentligt intensiva, i det att ytterst små mängder af dem äro tillräckliga för att åstadkomma sjukdom eller död hos försöksdjuret. Då toxiner hittills ej kunnat framställas i ens tillnärmelsevis rent tillstånd, kunna inga exakta tal för giftigheten anges. I regel verka toxinerna, endast då de direkt eller subkutant införas i blodet, icke eller endast helt svagt, om de inkomma i digestionskanalen. Dock finnas undantag härifrån, t. ex. ricin, tyfoidfeberns och kolerans toxiner, toxiner ur vissa fiskars kött o. s. v., som verka giftigt, äfven om de nedsväljas. (Härmed får naturligtvis ej förblandas den giftverkan, som åstadkommes, då man förtär skämda födoämnen, och som beror på lefvande mikroorganismer, hvilka finnas i dessa och som förökas i kroppen och där sekundärt alstra toxiner - jfr

Förgiftning

.) Toxinernas giftverkan uppträder ej omedelbart, utan fordrar en viss inkubationstid (se

Inkubation

) och synes ej heller stå i något bestämdt förhållande till den införda giftmängden, om också verkningarna inträda snabbare vid större giftmängd än vid mindre. Härigenom och genom åtskilliga andra förhållanden, särskildt deras ömtålighet för relativt lindrig uppvärmning, under det att stark afkylning alls icke påverkar dem, visa toxinerna stor likhet med enzymen. Flera enzym visa sig ega äfven toxiska verkningar, när de insprutas under huden eller i blodet. - Liksom toxinerna skilja sig från vanliga gifter därigenom, att deras verkningar uppträda relativt sent efter införandet i organismen, så visa de äfven den olikheten med dessa, att verkningarna ofta fortfara, långt efter det att toxinerna själfva oskadliggjorts eller afsöndrats; man har t. o. m. trott sig finna, att de i vissa fall kunna arf vas, så att afkomman efter toxinförgiftade individer företett utvecklingshämningar, som berott på denna förgiftning. S. J-n. Toxisk