Schatullmakare, konstsnickare, ebenist (se d. o.,

Haupt, G.

, och, i Suppl.,

Iversson, G.

). .213 Schauman -Schéele 214 "Schauman. - 3. J. A. S:s Från sex årtion- den i Finland utgafs 1924 i ny, illustrerad uppl. af sonen G. K. A. S. - 5. Georg K. A. S. har vidare offentlig- gjort flera uppsatser rörande förbudet af 1850 mot utgifning af annan finskspråkig lit- teratur än religiös och ekonomisk samt visat, att denna under språk- striden den svensk- språkiga bildade klas- sen tillskrifna åtgärd alls icke tillkommit på inhemskt initiativ. 1924 utgaf han Kam- pen om statsskicket i Finland 1918, i hvilken strid han själf tagit en inflytelserik del i repu- blikanskt syfte. S. är sedan 1919 riksdagsman, företrädande den svenska (borgerliga) "vänstern". Han satt som led. i religionsfrihetskommittén af 1917 och var ordf. i kommittén för kyrkans skil- jande från staten af s. å. S. har varit medlem af Interparlamentariska unionens råd 1923-24 och af Nord. interparl. förb:s råd sedan 1924. - 6. Eugen W. S. Se B. Estlander, "E. S. En livsbild ur Finlands kamp mot Ryssland" (1924). Hans grafvård på Borgå kyrkogård restes af Fin- lands studenter. - 7. J u l i u s O s s i a n S., ku- sins son till S. l, lä- kare, f. 30 mars 1862 i Jakobstad, d. 6 febr. 1922 i Helsingfors, blef med. doktor 1894 på aih. Zur kenntnis der sogenannten botrio- cephalus-anämìe, hvil- ken gjorde epok i fråga om kännedomen af denna sjukdom. Denna och andra blodsjukdo- mar, främst den perni- ciösa anemien, för hvars uppkomst han påvisade det konstitutionella an- lagets roll, egnade S. under hela sitt lif ett ingå- ende intresse. Efter hans död utkom en af honom (jämte F. Saltzman d. y.) förf. monografi, Die perni- ziöse anämie (i "Enzyklopädie der inneren medi- cin", 1923). S. blef docent i klinisk medicin vid Helsingfors' universitet 1897. e. o. professor 1908 och förestod sedan 1910 den propedeutisk-med. kli- niken. Hans lifsverk var bildandet 1921 af Sam- fundet folkhälsan i Svenska Finland (se d. o. Suppl.). Han hade dessförinnan (1912-21) varit ordf. i samfundets föregångare, Sv. litt. sällsk:s i Finland s. k. Florinska kommission. Till detta samfund testamenterade han hela sin mycket be- tydande förmögenhet, närmast för upprättande af ett institut för teoretisk och tillämpad ärftlighets- forskning. S. var led. af Finska vet. soc. och Svenska läkaresällskapet. 3, 5-7. T. C. *Schaumburg-Lippe är nu en republik i Tyska riket, den näst Bremen och Lybeck till areal min- sta, till folkmängd absolut minsta. 46,357 inv. (1919), 136 på l kvkm. Furst Adolf afsade sig 16 nov. 1918 tronen för sig och sin ätt. Enligt författningen af 24 febr. 1922 väljas landtdagens 15 medl. nu genom allmän, lika, hemlig och di- rekt rösträtt efter proportionell metod. Regeringen utöfvas af en styrelse om 5 pers. Yid val till tyska riksdagen tillhör S. nu valkretsen Westf alen- nord. K. A-t. *Sehauta, Fr., dog i jan. 1919. Schedonorus, bot. Se Z er n a. *Scheel. 1. H. C. J. S. blef höjesteretsassessor 1912 och justitiarius i Höjesteret 1920. - 3. 0. S. är sedan 1915 öfverläkare vid Ullevaal sjuk- hus i Oslo. _ l, 3. M. H. Scheel [Jël], Otto, evangelisk tysk teolog, f. 7 mars 1876 i Tönder, Schleswig, docent i Kiel 1900, titulärprofessor där 1905, blef 1906 e. o. och 1919 ord. professor i Tübingen i kyrko- och dogmhistoria samt ordf. i kommissionen för refor- mationstidens utforskande. Sedan 1924 är S., som 1921 afböjde kallelse att efterträda Harnack i Ber- lin, professor i Kiel. Betydande både som forskare och föreläsare, bidrog han jämte K. Muller och Heim att göra Tübingens evangelisk-teol. fakultet till den mest besökta i Tyskland. Hans författar- skap rörde sig framför allt på det dogmhistoriska området (bl. a. Die anschauung Augustins uber Christi person und werk 1901, Die dogmatische be- handlung der tauflehre in der modemen positi- ven theologie 1906 och betydande art. i en- cyklopedien "Religion in geschichte und gegen- wart", där han var en af utgifvarna) samt inom Lutherforskningen (bl. a. Luthers stellung zur Heiligen schrift 1902, "Ergänzungsband" I och II till Braunschweiguppl. af Luthers skrifter, den särskildt viktiga Die entwicklung Luthers bis zum abschluss der vorlesungen uber den Römerbrief 1910, Dokumente zu Luthers entwicklung 1911, Die justitia passiva Dei bei Luther 1912). Den första på modern historisk-kritisk forskning grundade Lu- therbiografien är S:s Martin Luther (I, 1915; 3:e utvidgade uppl. 1921; II1917, går till Luthers evan- geliska genombrott 1512-13), som utan tvifvel kommer att förbli grundläggande både genom den historiska kritikens skärpa, orienteringen i tidens hela miljö, de djärfva nya uppslagen under omge- staltning af den traditionella bilden af Luthers ung- domshistoria, inträngandet i Luthers inre utveck- ling och den mördande kritiken af de moderna ka- tolska Lutherteckningarna. - Äfven åt urkristen- domens historia egnade S. undersökningar (bl. a. Die kirche im urchristentum 1912), och han före- läste både däröfver och öfver Luther och Gustaf II Adolf vid .besök i Lund, Stockholm och Uppsala 1921. Hans intresse drogs efter Världskriget till att försvara tyskheten i hans íödelseprovins (bl. a. Dänemark und wir 1915, Die schleswig-hol- steinische erhebung und wir 1923). Han utger (tills, med Zscharnack) "Zeitschrift fur kirchen- geschichte". IIj. II-t. *Scheele, K. V. Spalt 979 rad 5 uppifrån siar födelse bör vara död. *Schéele, von. - 3. K. Henning G. von S. fick på grund af sjukdom 1919 tjänstledighet och dog 7 april 1920 i Uppsala. Se J. Norrby, "K. H. G. von S. Några drag ur hans livsbild" Scheelit-Scheppler 216 befattningen som l:e folkskolinspektör. - 5. Karl (Carl) Götrik Adolf von S., den föregå- endes kusin, kemist, f. 6 dec. 1869 i Kilanda, Älfsborgs län, filos. d:r 1900 och docent i kemi s. å. vid Uppsala universitet, föreståndare vid Kristianstads kemiska station 1904, blef öfverkon- trollör vid brännvins och maltdryckstillverkningen 1914. Han var 1913 af Finansdep. tillkallad sakkunnig rörande tillverkning och användning af sackarin samt 1922 rörande tillverkning och beskattning af maltdrycker. S. har skrifvit bl. a. Praseodym och några af dess föreningar (gradualafh.) samt Reindarstellung der cerüme- talle. 5. K.A. V-g. 'Scheelit. Sp. 983 rad 4 siar Ca Wo4 bör vara CaW04. *Scheer, R., kvarstod i befälet öfver högsjöflot- tan till 1918, då han blef chef för amiraìstaben. Som sådan genomdreí han antagandet af ett omfat- tande nybyggnadsprogram, som dock ej hann ge- nomföras. Han har skrifvit Deutschlands hochsee- flotte im Weltkrieg (1920). I dec. 1924 höll S. föredrag i Stockholm. *Scheffer. 1. K. F. S. Se G. Carlquist, "C. Fr. S. och Sveriges politiska förbindelser med Dan- mark åren 1752-1765" (1920). *Schefferus, J. Se Henrika Scheffer, "J. S. En storman från 1600-talets Uppsala" (1918). Scheflo, Olav Andreas, norsk kommunistisk politiker, f. 1883 i Steinkjer, var först några år sjö- man, blef 1906 tidningsman i "Ny tid" i Trond- hjem, var medarbetare i "Social-demokraten" i Oslo 1910-14 och 1918-20 samt i "Arbejdet" i Bergen 1914-18 och blef 1921 stortingsman för Oslo. I förbund med Kyrre Grepp och M. Tran- mæl vann han 1918 inom arbetarpartiet seger för den nya radikala riktningen. Som redaktör af par- tiets hufvudorgan stred han för anslutning utan för- behåll till den kommunistiska internationalen. Han har deltagit i alla dess kongresser sedan 1920 och varit medlem af Tredje internationalens exekutiv- kommitté. Under striden 1922 inom norska arbetar- partiet var S. ledare för den flygel, som utan för- behåll slöt sig till Tredje internationalen. Den bröt sig 1923 ut ur norska arbetarpartiet och bildade "Norges kommunistparti" med S. som redaktör för gruppens hufvudorgan, "Norges kommunistblad". Han har varit dömd och straffad för sina politiska uttalanden. Som politisk författare kännetecknas han af klar logik och fast stil. Vid stortingsvalen 1924 föll han igenom, och hans ställning som re- daktör anses af ven hotad. M. H. Scheich-Saïd (fr. Cheik-Saïd), område i Asien vid Bab-el-mandebs sund, på sydvästra udden af Ara- bien. Omkr. 1,662 kvkm. 1,000 inv. Genom ett fördrag i Konstantinopel 7 juli 1870 erkände Tur- kiet Frankrikes rätt till detta område och garante- rade lagligheten af det förvärf däraf, som Com- pagnie Rabaud-Bazin, i Marseille, gjort af schei- chen Ali-Tabatt-Durein och som 1886 öfverflytta- des på franska regeringen. E. A-t. *8cheidemann, P h i l i p p, tog 1917 liflig del i försöken att åstadkomma en internationell socia- listisk kongress i Stockholm om samförståndsfred samt besökte i samband därmed Stockholm. Då prins Max af Baden 3 okt. 1918 bildade en parla- mentarisk samlingsministär, inträdde S. i denna som statssekreterare. Redan i slutet af okt. fram- ställde han i en promemoria till rikskansleren krafvet på kejsarens abdikation, och 7 no v. fram- förde han socialdemokratiska partistyrelsens ultima- tum i samma riktning (se Tyskland, sp. 695). Sedan socialde- mokratiska partiet un- der påtryckning från vänster beslutit vända sig mot själfva den monarkiska styrelsefor- men, var det S., som i ett tal 9 nov. från riksdagshusets trappa proklamerade den tyska republiken Han in- trädde därpå i den provisoriska regeringen (Rät der volksbeauf- tragten) och blef, sedan Ebert febr. 1919 valts till provisorisk rikspresident, ministerpresident i den nya riksministär, som skulle söka åstadkomma ett fredsslut. De allierades hårda fredsvillkor ansåg emellertid S. oantagliga; han vägrade underteckna dem och afgick juni s. å. I jan. 1920 valdes S. till öfverborgmästare i sin födelsestad Kassul, som han äfven representerade i nationalförsamlingen. Sedan 1920 är han riksdagsledamot för Hessen- Nassau. - S:s begåfning är företrädesvis agitatorns och riksdagstalarens. Den framträdande roll, som han kommit att spela vid monarkiens störtande, hade ådragit honom mycket hat från ytterlighets- männen till höger, och han utsattes i juni 1922, kort före mordet på Rathenau, för ett misslyckadt attentat. -. Sina minnen från revolutionstiden har S. skildrat i Der zusammenbruch (1921). V. S-g. *Scheidemantel, K., var 1920-22 direktör för statsoperan i Dresden. Död 26 juni 1923 i Weimar. Schekow, tysk namnform för J e k o v (se d. o. Suppl.). *Schelde. Om den mellan Belgien och Neder- länderna 3 april 1925 ingångna öfverenskommelsen om Scheldeskeppsfarten se Nederländerna. Suppl., sp. 724. *Scheler, Max, är nu e. o. professor i filosofi och sociologi vid universitetet i Köln och direktor vid forskningsinstitutet för socialvetenskap där. Bland hans arbeten må ytterligare nämnas Schrif- ten zur soziologie und weltanschauungslehre (3 bd, 1923-24). Scheltema, C. S. A dam a van, holländsk för- fattare. Se Holländska litteraturen. Suppl., sp. 442. Scheltjens 0-chä'ltj?ns], L., holländsk författare. Se Holländska litteraturen. Suppl., sp. 443. Schenau. Se Zeisig, J. E. Scheng-tu (Cheng-tu), stad i prov. Sz'tschwan, i Min-kiangs bördiga dal, 282 km. n. v. om sta- den Tschung-king. Omkr. 10,COO inv. Den omgif- vande, omkr. 5,000 kvkm. stora slätten är väl be- vattnad och en af jordens fruktbaraste och tätast be- folkade trakter. S., Marco Polos Sindafu, är ett af sidenindustriens hufvudcentra och har stor vapentill- verkning. Scheppler, Luise. Se Småbarnsskolor, 217 Schering-Schildt *Schering, A., blef 1920 ord. professor i musik- historia vid universitetet i Halle. *Scheri, A., dog 18 april 1921 i Berlin. "Scherstèn, 0. E., dog 29 juli 1923 på Ullevi gård vid Gamleby. "Schetelig, Haakon, skrifver sig sedan juli 1918 Shetelig. Af det af honom, A. V. Brögger och Hj. Falk utgifna verket Ose- bergfundet utkom bd l 1917 och bd III 1920. 8. har ytterligare skrif- vit bl. a. Primitive tider i Norge. En over- sigt över stenalderen (1923) och Norges for- historie, problemer og resultater i norsk arkeo- logi (1925). Scheurer [ja']-], Karl, f. 17 nov. 1872 i Er- lach, schweizisk politiker, blef 1920 medlem af för- bundsrådet, där han förestår det militära departe- mentet. Han var förbundsrådets vicc-president 1922 samt förbundspresident 1923. Scheüch [jåjch], Heinrich, tysk militär och krigsminister, f. 21 juni 1864 l Schlettstadt, blef officer vid infanteriet 1883, öfverste och reg.-chef 1913, stabschef 1914, generalmajor och brigadchef 1916, chef för 33 :e inf.-fördelningen (östfronten) 1917 och för "kriegsamt" s. å. I okt. 1918 blef han generallöjtnant och krigsminister (efter v. Stein), men afgick redan i jan. 1919, då han för- sattes i disponibilitet. H. J-dt. Schiavona [skiavåna], it. Se Svärd, sp. 1336. *Schichau, F. - K. Z i e s e dog 15 dec. 1917 i Elbing, och egare af hela koncernen blef hans mag (sedan 1908) Karl Fridolf Carlsson, f. 1870 i österberga, Hassle socken, Västergötland, d. 23 okt. 1924 i Göteborg, utexaminerad från Chal- mers' tekniska läroanstalts skeppsbyggeriafd. 1894. Han fick i slutet af 1890-talet anställning i Schichau- verken, blef 1899 souschef för deras Danzigvarf, 1900 led. af verkstadsdirektoriet, 1908 verkstadsdi- rektör, 1912 delegare och 1917 egare af verken. Äfven efter Världskriget förmådde han hålla sina varf uppe. Schickele, René, tysk författare, f. 4 aug. 1883 i Oberehnheim, Elsass, måste lämna gymnasiet i Strassburg på grund af sitt författarskap, åhörde likväl senare föreläsningar vid universitetet och ut- gaf med 0. Flake "Merkur". Han bodde i Paris i flera år. S. började med dikter, Sommernächte (1902), och har utgett diktsamlingarna Der ritt ins leben (1905) och Weiss und rot (1911) samt urvalet Mein herz - mein land (1915). Som berättare skref han Der fremde (1907), Meine freundin Lo (1912), Benkal, der frauentröster (1914), Die mädchen (1920) och Trìmpopp und Manasse samt i scenisk form Hans im Schnakenloch (1916, om en elsassares slitning mellan franskt och tyskt), Am glockenturm (1919) och Die neuen kerle (1921). S. står expres- sionismen nära eller tillhör den; framställningen är ofta dekadent, nervös, öfverhettad, vill till hvarje pris vara olik all annan. Lyrisk styrka och psyko- logisk iakttagelse utmärka S. Hans essayer (Schreie auf dem boulevard, 1913, Die genfer reise, 1918) äro spirituella. 1916-21 utgai han månadsskriften "Die weissen blätter". R-nB. Schieber [jïber], ty. Se Gulasch. Suppl. *Schiemann, T h., dog 26 jan. 1921 i Berlin. - Från sin professur hade han tagit afsked 1914 eller 1916 (uppgifterna växla). Han var några månader 1918 under den tyska ockupationen af Estland kurator för Dorpats universitet och ledde de af Tysklands nederlag i Världskriget afbrutna förberedelserna för universitetens omgestaltning. Under många år, till hösteL 1914, skref S. de utri- kespolitiska veckoöfversikterna i "Kreuz-zeitung" och gaf där ofta uttryck åt den motvilja han som född balt och från östersjöprovinserna fördrifven ämbetsman kände för den ryska politiken. På upp- fattningen i ledande tyska kretsar inverkade han afsevärdt genom detta skriftställen, och Vilhelm II inhämtade ofta hans mening om östeuropeiska frågor. - S:s Geschichte Russlands unter kaiser Nikolaus I afslutades 1919 med bd IV. Sin års- bok Deutschland und die grosse politik afslöt han med bd 14 (1915; om 1914 års händelser). Jfr nekrolog af M. G. Schybergson i "Hist. tidskr. för Finland" 1921. V. S-sr. Schiffer, Eugen, tysk politiker, f. 14 febr. 1860 i Breslau, innehade flera domarämbeten, blef 1910 oberverwaltungsgerichtsrat, 1917 understats- sekreterare i riksskatteministeriet och var okt. -nov. 1918 riksskatteminister i prins Max' af Baden ministär. S. var 1903-18 led. af preus- siska landtdagen och 1912-17 af tyska riksdagen, tillhörde till revolutionen 1918 det national- liberala partiet samt anslöt sig vid dess upplösning till tyska demokratiska partiet. Han var 1919 -20 led. af nationalförsamlingen och 1920-24 ånyo led. af riksdagen. I febr. 1919 blef S. finansminister i Scheidemanns ministär, men afgick i april s. å., enär han fann dess politik alltför efterlåten mot omstörtningssträfvandena. I okt. 1919 blef han justitieminister i Bauers ministär, afgick med denna efter Kappkuppen mars 1920 samt var maj-okt. 1921 ånyo justitieminister i Wirths första ministär. S. var därefter tyskt om- bud vid förhandlingarna i Genève om ordnandet af förhållandena i Oberschlesien efter dess delning samt undertecknade 16 maj 1922 ett fördrag med Polen därom (jfr Sch l e si e n. Suppl., sp. 224 -225). V.S-g. 'Schildknecht. 1. J. A. S. dog 17 febr. 1919 i Stockholm. Schildt, svensk-finländsk adlig ätt, uppges här- stamma från Bajern och inkom från Livland till Sverige, där den adlades 1642. l. Karl (Carl) Hjalmar Fabian S., finländsk köpman, f. 1849 i Heinola, d. 7 maj 1925 i Helsingfors, student 1868, grundade 1877 jämte svågern M. Hallberg (se d. o. Suppl.) handels- och industrifirman Schildt & Hallberg, där han 1917 blef direktionens ordf. Han var dansk generalkonsul 1908-18 och led. af förstärkta järn- vägsstyrelsen 1910-16, ordf. i Nordiska aktieban- kens förvaltningsråd 1915-19, i Nordiska för- eningsbankens från 1919, i Helsingfors' handelsfull- mäktige från 1890 och i Finlands handelsfullmäk- 219 Schiller-Schirmeck hörde han stadsfullmäktige och deltog som medlem af adeln i alla landtdagar från 1877. - Om hans hustru Hilma Maria Charlotta Hall- berg se Hallberg, M. E. F. Suppl. - 2. Ernst Kunar S., den föregåendes brorson, för- fattare, f. 26 okt. 1888 i Helsingfors, d. där 29 sept. 1925, filos. kandidat 1910, var ledare för Svenska teaterns i Helsingfors inhemska af d. 1913 -15. S. är den mest betydande novellisten och dramatikern i de generationer, som efter 1900 framträdt i Finlands svenska litteratur. Han debu- terade 1912 med novellsamlingen Den segrande Eros, där man främst fäste sig vid den säkra, konstnärligt utarbetade stilen, tydligen utvecklad i Hj. Söderbergs skola, om hvilken af ven det in- tellektuella, litet öfverlägset ironiska greppet på människorna erinrade. Samma drag återfun- nos i samlingen Asmo- deus och de tretton själarna (1915). Men Regnbågen (1916) vi- sade en påtaglig för- djupning af hans konst och särskildt af hans människoskildring, h vil- ket åtminstone delvis tycktes stå i samman- hang med, att han nu gått utom de tidigare böckernas stads- och herrgårdsmiljö och upp- tagit motiv från den östnyländska landsbygden invid Lovisa, med hvars allmoge han genom sin mö- deirnesläkt var förbunden och där han tillbragt en del af sin barndom. Denna utveckling mot en allt rikare och säkrare människoskildring fortgår i novellsamlingarna Rönnbruden (1917), Perdita (1918), Hemkomsten (1919), Armas Fager (1920) och Häxskogen (s. å.). Medkänslan med de svaga och de ensamma framträder allt star- kare, vare sig sedan människorna, som han tecknar, äro enkla, primitiva gestalter, som duka under i det röda upprorets hvirflar, eller för- finade, öfverkänsliga, själfkritiska skaldenaturer. S:s skådespel äro enaktaren Galgmannen (1922; uppf. i Stockholm 1925), litterärt det mest bety- dande bland dem, fyraktaren Den stora rollen (1923; uppf. i Stockholm 1924), som vunnit den största teaterframgången och där en väl tecknad fantastgestalt skickligt inställes i det röda uppro- rets miljö, och femaktaren Lyckoriddaren (1923; uppf. i Stockholm 1924). - S. erhöll litterära pris såväl af staten som af Sv. litt. sällsk. i Finland. - 3. H o l g e r S., den föregåendes kusin, bokför- läggare, f. 28 mars 1889 i Helsingfors, grundade 1913 i Borgå en förlagsaffär, som 1917 flyttades till Helsingfors, då firman med sig införlifvade lan- dets äldsta förlagsaffär, G. W. Edlunds; 1918 in- köptes A.-b. Lilius & Hertzbergs förlag. 1919 om- bildades firman till aktiebolag, Holger Schildts for- lags-a.-b., hvars verkst. direktör S. blef. Fir-' man är förläggare till de flesta finlandssven- ska författare från Runeberg och Topelius till våra dagar. Genom samverkan med förläggare i Sverige har firman med framgång arbetat för be- kantgörande af finländsk skönlitteratur där. Den har i stor utsträckning förlagt äíven öfversätt- ningslitteratur. l o. 3. T. C. 2. G. C. *Schiller, J. C. F. von. Se äfven B. Zade, "Två systrar. S:s Lotte och Line" (1918). Schiller. 1. Gustaf S., donator, skolman. Se Huitfeldtska stipendiefonden. Suppl., sp. 491. - 2. AxelLewtonS., den föregåendes son, pedagog, f. 23 febr. 1829 i Uddevalla, d. 22 april 1907 i Göteborg, filos. magister 1853, lärare vid Göteborgs realgymnasium s. å., ?ar 1858-83 rektor vid denna privatskola, som därför ofta kalla- des Schillerska skolan. Med Nya elemen- tarskolan i Stockholm som närmaste förebild och med lärare sådana som H. Hjärne, C. A. Lund- berg, J. 0. Rosenberg, A. J. Stuxberg och N. P. ödman (se dessa) gaf denna af K. J. Meijerberg (se d. o.) o. a. grundlagda ynglingaskola en värdefull utbildning för det praktiska lifvet, meddelade jämväl humanistisk bildning och förde fram till mogenhets- examen. S. gillade en modifierad form af fri flytt- ning med läxlag och kurstentamina. Modersmålet hölls och drefs som grundläggande språk, h varför S. utgaf en ovanligt omfattande Svensk språklära (1855; 3:e uppl. 1875). Han vann i sällsynt grad både tillgifvenhet och respekt, och elevantalet öka- des från 60 till 204. S. var led. af Vet. o. vitt. samh. i Göteborg (1868). 2. R. Hall. Schillerska skolan. Se Schiller 2. Suppl. Schillerska stipendiefonderna. Se H u i t f e l d t- ska stipendiefonden. Suppl., sp. 491. *Schillings. 1. K ar l G. J. S. dog 29 jan. 1921 i Berlin. - 2. Max E. J. v. S. afgick 1918 från kapellmästarvärfvet vid Stuttgarts hofteater och blef 1919 chef för statsoperan i Berlin. Från denna befattning afskedades han bryskt 26 nov. 1925 af preussiska kultusministeriet till följd af intriger från ämbetsmän där. Ministeriet har dock efteråt inledt förhandlingar med honom. Hans ingalunda wagneristiska, på sensation anlagda opera "Mona Lisa" uppfördes i Stockholm 1924. S. dirigerade 1918 en konsert i Stockholm. *Schiltigheim tillhör nu franska dep. Bas-Rhin, arrondissemanget Strassbourg-campagne. 17,804 inv. (1921). Schimmelpfennig, Karl (Carl) Fredrik Vilhelm, apotekare, f. 2 sept. 1859 i Linköping, aflade apotekarexamen 1884 samt erhöll 1907 pri- vilegiet på apoteket "Mården" i Stockholm. S. har under 3 årtionden varit en af apotekarkårens verk- sammaste och i kårangelägenheter mest anlitade medlemmar. Han har utgett "Författningar m. m. ang. apoteksväsendet i Sverige" (tills, med E. Käll- ström, 1894, 2:a uppl. tills, med K. Ahlberg 1903; supplement 1913) och "Svensk farmaceutisk matri- kel" (7 arg., de 3 första tills, med I. Nordin) samt (tills, med A. Levertin och K. Ahlberg) skrifvit Sveriges apotekarehistoria från konung Gustaf I:s till närvarande tid (1910-25) m. m. T. D. Schirmeck, stad i franska dep. Bas-Rhin, i Vogeserna, vid Bruch (Breusch), 30 km. n. ö. om S:t-Dié. 1,633 inv. (1921). Vid S. blef 14 aug. 1914 ett från Strassburg utgånget tyskt blandadt detachement, som framryckte genom passet vid S., öfverfallet af trupper tillhörande 21 :a franska armé- kåren och i grund slaget, hvarefter fransmännen tillfälligtvis besatte staden. Jfr Världskriget, *Schirren, C. C hr. G., efterlämnade en synnerligen omfattande samling af afskrifter och excerpter ur en hel rad arkiv rörande Nordens och Östersjöprovinsernas historia. De delar af samlingen, som röra det Stora nordiska kriget, utlånades 1922 af dess nuv. egare, Gesellschaft fur geschichte und altertumskunde zu Riga till svenska Riksarkivet för att där kunna bearbetas. Samlingen omfattar öfver 400 faskiklar. Jfr A. Stille, ”De Schirrenska samlingarna till det Stora nordiska krigets historia” (i ”Karolinska förbundets årsbok” 1910). E. N--nn. Schirwindt, stad i preussiska reg.-omr. Gumbinnen, 23 km. n. ö. om Stalluponen, invid gränsen till Litauen. 1,100 inv. (1919). Under Världskriget besattes S. af ryssarna 15 aug. 1914, men återtogs 13 sept. af tyskarna. 9--12 samt 27 okt. s. å. utkämpades vid S. hårda strider mellan de anfallande ryssarna och de försvarande tyskarna, hvilka senare lyckades hålla staden. Denna återtogs dock af ryssarna i midten af nov., men stannade slutligen i tysk ego från 9 febr. 1915. Den var då nära nog fullständigt förstörd. Jfr Världskriget, sp. 173, 174, 178 och 186. H. J--dt. *Schistostega osmundacea, bot. Se Lysmossa. Suppl. Schitomir, stad. Se Zjitomir. Schizodus, paleont. Se Permiska systemet, sp. 505. *Schiötz. 1. Oskar Emil S. dog i febr. 1925. -- 2. Hjalmar August S. tog 1921 afsked från professuren. Schjelderup. 1. Kristian Vilhelm Koren S., norsk präst, af samma släkt som de i hufvudarbetet omnämnde W. M. och G. R. S., f. 1853, d. 1913, blef teol. kand. 1875, kyrkoherde (sogneprest) 1890 och var från 1908 biskop i Kristiansands stift (nu Agder bispedömme). -- 2. Kristian Vilhelm S., den föregåendes son, norsk teolog, f. 1894 i Dyvåg, blef teol. kand. 1918 och teol. doktor 1923 samt är sedan 1921 universitetsstipendiat i systematisk teologi vid Oslo universitet. S. tillhör en tämligen radikal teologisk riktning. Bland hans skrifter märkas Religionens sandhet i lys av den relativitetsteoretiske virkelighetsopfatning (1921), Der mennesker blir guder. Fra mystikernes lande. I. Det fjerne östen (1923) och H vem Jesus var og hvad kirken har gjort ham til (1924). S. har tagit framträdande del i studentlifvet; hans omval 1924 till ordf. i ”Norske studenters kristelige förbund” föranledde de strängt ortodoxe inom förbundet att utträda och bilda egen sammanslutning. S. var 1924--25 sekreterare i den norska föreningen ”Norden”. -- 3. Harald Krabbe S., den föregåendes broder, norsk filosof, f. 1895 i Dyvåg, professor i Oslo 1922, har skrifvit Til sansefornemmelsernes psyko-fysiologi (doktorsafh., 1920), Filosofiens historie fra renossansen til nutiden (1924) m. m. 3. S--e. *Schjerfbeck. 1. S. M. S. utnämndes 1918 till öfverarkitekt. *Schjerning, Otto von, var under Världskriget (sedan 1915 med rang af general af infanteriet) till 1918 chef för fältsanitetsväsendet. som han omorganiserade, och dog 28 juni 1921 i Berlin. Han utgaf ”Handbuch der ärztlichen erfahrungen im Weltkriege" (9 bd, 1921--22) *Schjödt. 1. A. J. S. var sedan 1917 regeringsadvokat och dog 1923. *Schjöll, O. K. M., har lämnat direktörsposten i Den norske enkekasse. *Schjött. 1. P. O. S. tog 1918 afsked från professuren. -- 2. St. J. St. S. dog 1920. Han utgaf bl. a. Norsk ordbok med ordtydning paa norsk-dansk (1914). Schlager