Chios. 1. (Nygr. Chio l. Skio, turk. Saki l. Sakiz-Adasi, "mastix-ön".) Turkisk ö i Egeiska, hafvet, vid Mindre Asiens västkust. 827 kvkm. 59,600 inv. (1900, före 1822 funnos 130,000 inv.), dels och hufvudsakligen greker, dels turkar. Ön är bergig (Eliasberget, motsvarande de gamles Pelinaion, är 1,264 m.) och består till största delen af mesozoiska kalkbildningar; i n. v. och på elfva enstaka ställen uppträda paleozoiska skiffrar och sandstenar, med kisel-, skiffer- och kalkinlagringar. Södra hälften af västkusten består af limniska tertiärbildningar. Strandslätter och flodalluvioner finnas särskildt omkring hufvudstaden och hornbländeandesit och fusulinakalk på ett enstaka ställe i n. vid Kardamyli. Jordbäfningar äro icke sällsynta. 3 april 1881 och följande dagar hemsöktes ön och motliggande kust af fastlandet af en jordbäfning, som svårt ödelade östra tredjedelen af densamma, den rikaste och bördigaste delen, där på en omkrets af 4-6 km. från hufvudstaden all användbar mark var bevuxen med apelsin-, citron-, fikon- och mandelträd och där de rike chiotiske köpmännen hade sina präktiga villor och trädgårdar. Förlusten af människolif uppgick till 3,558, och skadan anslogs till 55-70 mill. kr. Ön är ovanligt fruktbar och väl odlad samt kallas af turkarna för sitt angenäma och milda klimat "Arkipelagens paradis". Den lämnar vin, olja och bomull, men i synnerhet mastix och sydfrukter. Redan i forntiden var den berömd för sitt vin, sina fikon och sin mastix. Dess invånare voro kända för sitt yppiga lefnadssätt. Handeln med läder, siden- och bomullstyger samt med syltade frukter, säd, boskap och salt är rätt betydlig. - Ön bebyggdes först af leleger och pelasger, sedermera af karier, och slutligen nedsatte sig joniska kolonister på densamma, hvarefter den räknades till det joniska förbundet och snart vann stor makt till sjöss. Sedan Cyrus intagit Mindre Asien, underkastade sig C. frivilligt perserna, men öfvergick efter slaget vid Mykale (479) till atenska förbundet och biträdde kraftigt atenarna i peloponnesiska kriget (431-404 f. Kr.). Mot dettas slut afföll det till Sparta. Efter att sedan åter en tid hafva varit Atens bundsförvant gick det öfver till Tebe och lydde därefter under macedonierna, romarna, de östromerske kejsarna och genoveserna samt kom 1566 till turkarna. Under grekiska befrielsekriget (1820-29) reste sig äfven C. mot det turkiska väldet, men återeröfrades snart, hvarvid de rysligaste grymheter utöfvades. Kvinnor och barn mördades eller gjordes till slafvar. På få dagar (våren 1822) lära 23,000 invånare blifvit dödade, hvarefter 47,000 såldes till slafvar. Äfven ett annat befrielseförsök, som gjordes 1827, misslyckades. 2. Hufvudstad på nämnda ö, oftare kallad

Kastron

. 14,250 inv. (1900). Ärkebiskopssäte. Staden har en utsträckning af flera kilometer mellan orange- och olivlundar. Dess hus, byggda af venezianer och genoveser, hafva en elegans och bekvämligheter, som man ingenstädes eljest finner i levanten. Förgäfves söker man i den moderna staden några rester från forntiden, om man undantager ett sannolikt förhelleniskt minnesmärke,

Homeros' skola

(ön var en bland de 7 orter, som täflade om äran att hafva varit Homeros' födelseort), bestående af en till ett bord med omgifvande bänk huggen kalkstensklippa, hvilken af befolkningen betraktas som den plats, där Homeros skall hafva samlat sin sångarskola omkring sig. (J. F. N.) Chiozza