Brongniart [brånjär]. 1.

Alexandre Théophile B

., fransk geolog (son af arkitekten

A. T. Brongniart

), f. 1770 i Paris, blef 1797 professor i naturhistoria vid "École centrale", 1800 direktör för porslinsfabriken i Sèvres, 1818 öfverbergverksingenjör och 1822 professor i mineralogi vid naturhistoriska museet i Paris. Död 1847. B. var en af 1800-talets flitigaste och skarpsinnigaste naturforskare. Hans största förtjänst var, att han började använda de i berglagren inneslutna försteningarna som medel att bestämma de geologiska formationernas relativa ålder. I förening med Cuvier utgaf han Description géologique et mineralogique des environs de Paris (1811, 3:e uppl. 1835), hvilket arbete är af stor betydelse såsom den första framställningen af de tertiära bildningarnas egendomligheter. De viktigaste bland hans öfriga arbeten äro Classification des reptiles (1805), Traité élémentaire de minéralogie (1807), Sur les caractères zoologiques des formations avec rapplication de ces caractères à la détermination de quelques terrains de craie (1821), ett verk af största betydelse för kunskapen om den paleontologiska karakteristiken, vidare Essai d'une classification minéralogique des roches mélangées (1813) och Tableau des terrains qui composent l'écorce du globe (1829). Porslinsfabriken i Sèvres har till stor del B:s styrelse att tacka för sitt rykte. 1827 grundade han därstädes ett keramiskt museum och ett institut för glasmåleri. I sammanhang med denna sida af sin verksamhet skref han Mémoire sur la peinture sur verre (1829) och Traité des arts céramiques et des poteries (1844, 2:a uppl. 1854). B. gjorde 1824 tillsammans med sin son och Berzelius en resa i Sverige. (E. E.) 2.

Adolphe Théodore B

., den förres son, fransk botanist, en af den moderna paleobotanikens grundläggare, f. 14 jan. 1801 i Paris. Redan tidigt infördes han af sin fader i geologiens studium och fick deltaga i dennes exkursioner och resor till olika länder. Sverige besöktes 1824, hvarvid Berzelius och Wöhler voro deras ledsagare och Sven Nilsson ledde exkursioner till Höganäs och Hör, då B. hade tillfälle att på ort och ställe studera de därstädes förekommande växtfossilen. B. utgaf 1825 Essai d'une classification naturelie des champignons, blef följande år medicine doktor, efter att såsom lärdomsprof hafva utgifvit Mémoire sur la famille des rhamnées (1826), och anställdes 1831 såsom professor i botanik vid "Museum d'histoire naturelie" i Paris, hvilken befattning han bibehöll till sin död, 18 febr. 1876. Af hans botaniska arbeten må vidare nämnas Mémoire sur la generation et le développement de l'embryon dans les végétaux phanérogames (1827), Botanique (phanérogamie) du voyage autour du monde exécuté sur la corvette La Coquille (1829), Recherches sur l'organisation des tiges des cycadées (s. å.), i hvilken cykadéstammens anatomiska byggnad för första gången beskrifves, och Sur la structure de l'ovule et de la graine des cycadées, comparée à celle de diverses graines fossiles du terrain houiller (1875). Hans Énumération des genres des plantes cultivées au musée d'histoire naturelle de Paris (1843, 2:a uppl. 1850) är egendomlig genom familjernas uppställning. Tillsammans med A. Gris utgaf han Fragments d'une flore de la Nouvelle Calédonie (1864). Redan B:s första arbete på paleobotanikens område, Sur la classification et la distribution des végétaux fossiles en général et sur ceux du terrain de sediment supérieur en particulier (1822), kan sägas inleda en ny riktning för denna vetenskap, i det att B., utan tvifvel påverkad af sin fader och Cuvier, äfven för de fossila växterna sökte tillämpa den stratigrafiska undersökningsmetoden, hvilken af hans föregångare blifvit så godt som opåaktad, om de också insett skillnaden mellan de fossila växter, som åtfölja de verkliga stenkolslagren och brunkolen. B. påvisade, att hvarje geologiskt system var karakteriseradt af för detsamma egendomliga växtfossil samt att dessa med hänsyn till sitt geologiska uppträdande visade en utveckling från lägre former till högre. Bestämningen af växtfossilen måste enligt hans mening vara artificiell och grundas på yttre karaktärer, hvarför många släkten måste blifva provisoriska, i det att t. ex. stammar, blad och frön, hvilkas samhörighet ej kunde bevisas, måste upptagas under olika släkten. Redan i detta arbete finner man många af hans väl karakteriserade släkten med deras synnerligen lämpliga och träffande namn. I stället för den äldre släktbenämningen Filicites för fossila ormbunkar infördes nu, för att anföra ett enda exempel, fem olika släkten, Pecopteris, Sphenopteris, Neuropteris, Odontopteris och Glossopteris, hvilka än i dag hafva sitt berättigande. Snart följde andra arbeten: Observations sur les fucoïdes (1823), Sur quelques végétaux fossiles du terrain houiller et sur leurs rapports avec les végétaux vivants (1825), Observations sur les végétaux fossiles des grés de Hoer en Scanie (s. å.) och Notes sur les végétaux fossiles de 1'oolithe à fougères de Mamer (s. å.), af hvilka de båda sistnämnda gåfvo inblick i de "sekundära", eller såsom vi nu säga de mesozoiska, aflagringarnas flora, som förut var föga bekant. I arbetet öfver floran vid Hör uppställdes bl. a. det nya släktet Nilssonia (uppkalladt efter Sven Nilsson). 1828 utgaf B. sin Prodrome d'une histoire des végétaux fossiles, innehållande en kortfattad, synnerligen klar och redig öfversikt af hvad man då kände om de fossila växterna och på samma gång utgörande en förelöpande resumé af det stora, samtidigt påbörjade arbetet Histoire des végétaux fossiles ou recherches bota-niques et géologiques sur les végétaux renfermés dans les diverses couches du globe (1828-44). Detta utmärkta, för all framtid grundläggande arbete - innehållande korta och klara beskrifningar samt goda afbildningar af vid pass 300 fossila kryptogamer samt dessutom af afbildningar åtföljda, detaljerade och noggranna redogörelser för den yttre och inre byggnaden af de nutida växter, med hvilka jämförelser närmast kunna ifrågakomma - blef dock icke fullbordadt, i det att endast första delen (488 sidor, 166 planscher i 4:o) och tre häften (72 sidor samt 30 planscher) af den andra blefvo utgifna. Ett annat viktigt arbete är Tableau des genres de végétaux fossiles considérés sous le point de vue de leur classification botanique et de leur distribution géologique (1849; urspr, publiceradt i "Dictionnaire universel d'histoire naturelle" af Charles d'Orbigny, artikeln "Végétaux fossiles"), en särdeles klar och än i dag läsvärd öfversikt af de då kända växtfossilen. B:s misstag att uppfatta en del af stenkolsperiodens kärlkryptogamer (Sigillaria, Sphenophyllum, Calamodendron m. fl.) såsom gymnospermer var ursäktligt på en tid, då deras fruktsättningar ej voro kända, och då man ännu ej kommit till insikt därom, att en sekundär ved med tillväxt utåt kunde förekomma äfven hos kryptogamer. Med hänsyn till de fossila växternas geologiska uppträdande hade B. redan i tidigare uppsatser - Considérations générales sur la nature de la végétation qui couvrait la surface de la terre aux diverses époques de formation de son écorce (1828), Considérations sur la nature des végétaux qui ont couvert la surface de la terre aux diverses époques de sa formation (1837), Sur les changements du règne végétal aux diverses époques géologiques (1847) - antydt tillvaron af olika genom olika växtgrupper karakteriserade skeden, hvilka han i enlighet med Cuvier och Elie de Beaumont ställde i samband med ödeläggande katastrofer, följda af nya skapelseakter. I sin ofvannämnda "Tableau" kallade han dessa skeden efter de under desamma dominerande grupperna: règne des acrogénes (kärlkryptogamernas period), omfattande stenkols- och permiska perioderna; règne des gymnospermes, omfattande trias- och juraperioderna; règne des angiospermes, omfattande krit- och tertiärperioderna - en uppställning, som i det stora hela än i dag kan sägas ega giltighet. Men fastän han sålunda själf i sina olika arbeten ständigt framhållit växtlifvets fortskridande från lägre former till högre, omfattade han icke utvecklingsläran, utan bekämpade tvärtom densamma, särskildt i Rapport sur le grand prix pour 1'année (1856), relatif aux changements des êtres vivants à la surface de la terre pendant les diverses époques géologiques (1857). Efter utgifvandet af "Tableau des genres" följde en längre period, under hvilken B. publicerade endast ett fåtal, på egna undersökningar grundade paleobotaniska uppsatser, men han lämnade många meddelanden om arbeten af andra (Renault, Grand'Eury, Saporta), hvilka han med råd och dåd understödde. Mot slutet af sin lefnad upptog han dock med ifver ett studium, som skulle medföra viktiga uppslag för kännedomen af såväl nutida som forntida gymnospermer. Grand'Eury hade i ett konglomerat vid S:t Étienne funnit en mängd kiselvandlade växtfragment af olika slag, däribland äfven frön, hvilkas mikroskopiska struktur ännu var bibehållen, och vid undersökningen af dessa upptäckte B. den stundom ännu med kiselvandlade pollenkorn fyllda hålighet i öfre delen af fröämneskärnan, som han benämnde pollenkammare ("chambre pollinique") och som han sedermera påvisade äfven hos nutida cykadéer. Beskrifningen öfver de fossila fröen vid S:t Étienne utkom 1881 i ett postumt, af 24 taflor i stor 4:o åtföljdt arbete, Recherches sur les graines fossiles silicifiées. A. G. N. Bronikowski