Ord, som saknas under C, torde sökas under K. skickades redan 1789 som fältmedikus till Sveaborg. Där tjänstgjorde han till 1791, då han återvände till sin adjunktsplats i Stockholm. 1792 stiftade han jämte trenne kamrater ett läkarsällskap, "Societeten", hvilket, ehuru det upphörde kort efter det C. året därpå lämnade Stockholm, dock kan betraktas som fröet till Svenska läkarsällskapet. 1793 utnämndes C. till andre stadsfysikus och 1800 till förste stadsläkare i Göteborg. Under sin tjugoåriga verksamhet i denna stad, hvarunder han i enskild praktik vårdade omkr. 25,000 sjuka, förvärfvade han sig ett utomordentligt stort anseende både som läkare och som medborgare. Med största noggrannhet förde han dagbok öfver alla sina sjuka, hvarjämte han, i s. k. sjuktabeller, för hvarje dag antecknade väderleksförhållanden, namn på tillkomna sjuka, sjukdomarnas diagnos, utgång o. s. v. Dessutom underhöll han en vidlyftig vetenskaplig brefväxling med ett stort antal af Sveriges läkare och var därigenom under lång tid den medelpunkt, kring hvilken ett medicinskt vetenskapligt lif inom landet rörde sig. 1812 tog han afsked från stadsläkarbefattningen, och med utgången af 1813 upphörde han alldeles med sin praktik. 1814 flyttade han till Stockholm. 1816 kallades han till hedersledamot af sundhetskollegium (enligt de tryckta biografierna öfver C.; i statskalendern upptages han dock som sådan först 1839), 1817 förordnades han att där vara "assessor på stat" och fick som sådan 1821 öfverinseende öfver allmänna vaccinationsinrättningen i riket. Ehuru han ej heller efter sin flyttning till Stockholm åtog sig någon enskild praktik, biträdde han emellertid som rådgifvare gärna sina ämbetsbröder och var på sådant sätt i lång tid den öfverinstans, till hvilken läkare och sjuka i svåra fall vädjade. Af denna anledning var det, som han af Stockholms allmänhet fick namnet "dödsdoktorn". I synnerhet åtnjöt han anseende som barn- och fruntimmersläkare. 1812 invaldes C. i Vetenskapsakademien. 1813 blef han ledamot af Svenska läkarsällskapet och utsågs 1817 till dess sekreterare. Så länge han deltog i sammankomsterna, var han den förnämste referenten för utländsk medicinsk litteratur. C. var den förste, som i läkarsällskapet fäste uppmärksamheten på Laënnecs stora uppfinning (den fysikaliska undersökningsmetoden medelst auskultation), samt blef, ehuru han i början var en stark motståndare till skyddskoppympningen, en af dennas ifrigaste anhängare och utbredare i Sverige. På femtionde årsdagen af C:s doktorspromotion öfverlämnade läkarsällskapet till honom en särskildt präglad minnespenning i guld. Mot slutet af sin lefnad förlorade C. synförmågan. Han dog i Stockholm 8 maj 1848. S. å. skildrades hans lefnad af P. H. Malmsten i en minnesteckning (tryckt 1849). Vetenskapsakademien lät till sin högtidsdag 1877 öfver honom slå en medalj, vid hvilket tillfälle K. G. Santesson uppläste en minnesteckning (tryckt s. å.). 2.

Karl Magnus C

., bibliofil, f. 1837 å herrgården Tummarp i Älfsborgs län, f. d. grosshandlare i Sockholm, har utgifvit en förtjänstfull svensk biblioteks- och bibliofilhistoria under titeln Svenska bibliotek och ex-libris (3 bd, 1889-94; ny uppl. i 4 dlr 1904) samt vidare Miniatyrmålare i Sverige (1897) m. m. Carlbeck