Rochambeau [råjäbå]. 1.

Jean Baptiste Donatien de Vimeur

, grefve de R., fransk marskalk, f. l juli 1725 i Vendôme, d. 10 maj 1807 i Thoré (Loir-et-Cher), uppfostrades hos jesuiterna i Blois för att inträda i kyrkans tjänst, men ingick 1742 vid sin äldre broders död i armén, deltog med utmärkelse i fälttågen i Böhmen, Bajern och vid Rhen under österrikiska tronföljdskriget, blef adjutant åt hertigen af Orléans samt bidrog särskildt till intagandet af Namur, hvarför han 1747 utnämndes till öfverste för ett infanteriregemente. I spetsen för detta deltog R. i slaget vid Laeffeld (2 juli 1747), där han blef svårt sårad, samt i belägringen af Maastricht (1748). Föga tilltalad af hoflifvet, egnade han sig sedan mest åt armén, deltog 1756 i hertigens af Richelieu expedition till Menorca och blef s. å. brigadgeneral. 1757 stred han med framgång mot hertig Ferdinand af Braunschweig, intog fästningen Regenstein och deltog med utmärkelse i slagen vid Kloster-Camp och Krefeld 1758. Efter ständigt nya bedrifter under Sjuåriga kriget blef han 1761 generaladjutant och kavalleriinspektör. 1780 sändes han, då generallöjtnant, med 6,000 man till Amerika för att där hjälpa nordamerikanerna mot engelsmännen. Efter en trots svårt motstånd lyckad landstigning förenade han sig med Washington och tvang general Cornwallis till kapitulationen i Yorktown (19 okt. 1781). R. fick mottaga de största hedersbetygelser såväl af den amerikanska kongressen som vid sin hemkomst till Frankrike. Han fick högsta befälet i Picardie, deltog 1788 i den andra notabelförsamlingen och blef 1790 öfverbefälhafvare öfver franska nordarmén. 1791 blef han marskalk af Frankrike, tillrådde vid krigsutbrottet 1792 förgäfves en af omständigheterna betingad defensiv och tog då afsked ur armén. Under skräckväldet blef han insatt som fånge i Conciergeriet, men frigafs 1794 efter Robespierres fall. R:s Mémoires utgåfvos 1809 af Luce de Lancival. 1902 restes hans monument i Washington. Jfr H. de Ganniers, "La derniére campagne du maréchal de R." (i "Revue des questions historiques", 1901), och E. Gachot, "R." (i "Nouvelle revue", 1902). 2.

Donatien Marie Joseph de Vimeur

, vikomt de R., den föregåendes son, fransk militär, f. 1750 på slottet Rochambeau nära Vendôme, d. 18 okt. 1813 i slaget vid Leipzig, ingick ung i armén och blef 1779 öfverste för regementet Auvergne. Med generallöjtnants rang fick han 1792 befälet på de franska Antillerna, kufvade de upproriske negrerna på San Domingo och tillbakaslog engelsmännens anfall på Martinique 1793. Då dessa följande år återkommo med öfverlägsna stridskrafter, tvangs R. att efter ett hjältemodigt 49 dagars försvar kapitulera i S:t Pierre. 1796 blef han generalguvernör öfver San Domingo, men afsattes, då han vägrade att följa civilkommissariernas planer, och fördes som fånge till slottet Ham i Frankrike. 1800-01 deltog han i italienska fälttåget som divisionsgeneral. 1802 åtföljde han general Leclerc till San Domingo och fick efter hans död öfverkommandot på Antillerna, där han med kraft och stränghet undertryckte negrernas uppror. I nov. 1803 måste han dock ge sig åt engelsmännen, hvilka mot tro och lofven förde honom som fånge till England, hvarifrån han först 1811 utväxlades. Han kämpade sedan under Lauriston som divisionsgeneral i slaget vid Leipzig och stupade där. l-2. E. A-t. Rochdale