*Arrhenius. 1.

J. P. A.

Till hans minne aftäcktes vid Ultuna landtbruksinstitut 27 sept. 1910 en 3 m. hög bautasten med porträttmedaljong i brons. 2.

Svante A.

lämnade professuren vid Stockholms högskola 1905, då han utnämndes till föreståndare för Vet. akad:s Nobelinstitut (se d. o.) för fysikalisk kemi, sedan han af böjt en kallelse till Berlin. På denna plats har A. utöfvat en framgångsrik verksamhet som forskare och skriftställare. Hans många arbeten finner man dels (intill 1909) registrerade i den festskrift, som i Tyskland 1909 utgafs på hans 50-årsdag (band 66 i "Zeitschrift für physikalische chemie"), dels (för tiden 1909--19) förtecknade af hans son, botanisten filos. doktor

Olof A.

(f. 1895), i Vet. akad:s festskrift (bd 5 af "Medd. fr. K. Vet. akad:s Nobelinstitut"). Dessa arbeten kunna sammanfattas i 3 grupper. 1) Den teoretiska bearbetningen af serumterapien på fysikalisk-kemisk grundval, som A. 1902 börjat, har han, delvis tills. med Th. Madsen (se denne), fortsatt och i hög grad utvidgat. Det viktigaste fallet af kemisk jämvikt på detta område är toxiners neutralisation medelst antitoxiner. A. lyckades visa den ingående analogien mellan denna process och neutralisationen af en svag bas, såsom ammoniak, med en svag syra, såsom borsyra. Speciellt visades existensen af en sådan jämvikt mellan difterigiftet och dess serum. Sedan P. Ehrlich (se denne) hade anfört den s. k. Danysz-effekten såsom stridande mot A:s uppfattning, egnade A. ett ingående studium åt detta fenomen. I viktiga specialarbeten om hemolys har A. visat, att man kan beräkna den bildade hemolysinmängden enligt massverkans lag. Af stor betydelse är vidare A:s resultat, att antialexin, som erhålles, om blodserum från ett djur insprutas intravenöst i ett annat djur, innehåller antiimmunkroppar. Äfven de speciellt af Hamburger studerade precipitinerna (se d. o.) och likaså agglutininerna (se d. o.) ha behandlats af A. enligt hans teori. Sina serumterapeutiska arbeten har A. sammanfattat i monografierna Immunochemie (Leipzig, 1907. Immunochemistry, s. å.) och Quantitative laws in biological chemistry (1915). En populär skrift af A. på immunitetsområdet bär titeln Om smittkoppor (1913). Ehrlichska skolans häftiga opposition mot A:s serumterapeutiska arbeten har numera tystnat, och den grundläggande betydelsen af A:s insats på detta område träder allt mera i dagen. -- 2) Flera af de fysikalisk-kemiska problem, som A. bearbetat (adsorption, viskositet hos kolloidala lösningar m. m.), stå i samband med den föregående gruppen af undersökningar. Andra fysikalisk-kemiska arbeten handla om hans dissociationsteori, dess utveckling och tillämpning. -- 3) Den mest omfattande författarverksamheten har A. under de båda senare årtiondena utöfvat som kosmisk fysiker. 1903 utkom A:s "Lehrbuch der kosmischen physik", i hvilken han ej endast sammanställde sin tids kunskaper på detta stora område, utan äfven själf framkom med flera nya viktiga inlägg. I synnerhet har hans teori om ljustryckets betydelse för kosmiska fenomen visat sig mycket fruktbärande och fått en utmärkt bekräftelse genom matematikern Schwarzschild. I samband därmed står A:s uppfattning om panspermien (se d. o.). Sina kosmiska idéer har A. framställt i flera mycket värdefulla populärvetenskapliga böcker; hans Världarnas utveckling (1906; 7:e uppl. 1917) och Stjärnornas öden (1915) ha vunnit en för dylika arbeten enastående spridning i Sverige och blifvit öfv. till de flesta kulturspråk. I det fängslande arbetet Människan inför världsgåtan (1:a--3:e uppl. 1907) skildrar A. olika epokers och de store tänkarnas uppfattning om universum och kännetecknar i anslutning därtill sin egen, rent naturvetenskapliga, ställning till världsproblemen. Nordisk familjebok står i förbindelse till honom för ett stort antal artiklar. A. är numera led. af de flesta större akademier, som omfatta naturvetenskap (Paris, Wien, London, Washington, Amsterdam, Göttingen m. fl.). Han är filos. hedersdoktor i Cambridge, Oxford, Greifswald och Leipzig, med. hedersdoktor i Heidelberg och Groningen, juris hedersdoktor i Edinburgh och Birmingham samt hedersled. af universitetet i Moskva och polyteknikum i Riga. Af svenska vetenskapliga samfund (utom de i hufvudarbetet omnämnda) tillhör han Sv. läkaresällsk. (hedersled. 1904), Landtbruksakad. (1909), Ing. vet. akad. (hedersled. 1920) och Vet. o. vitt. samh. i Göteborg (hedersled. s. å.). H. E. Arrhenius, Johan Axel Israel, botanist, f. 14 nov. 1858 i Tavastehus, Finland, blef filos. magister i Helsingfors 1882, lärare vid Nya sven- ska läroverket där 1889, var dess rektor 1895- 1903 och lärare vid Lundsbergs skola 1903-20. Han har publicerat en stor mängd bidrag till Fin- lands och Skandinaviens flora och är en af dessa länders förnämsta Salix-kännare. C. Lmn. Arrhenol [-ål], farm. med., arsenikpreparat (me- tylarseniksyradt natrium), utgöres af färglösa, lätt- lösliga kristaller. Ges invärtes i samma fall som arseniksyrlighet i dos af 5 cg. på dagen. C. G. S. Arriäga, Manoel José d', Portugals förste president, f. 1839 i Horta på Azorerna, d. 5 mars 1917, blef 1866 juris doktor vid universitetet i Coim- bra, var en tid professor där, men nödgades på grund af sina republikanska åsikter lämna detta äm- bete, blef då advokat i Lissabon, invaldes på 1880- talet i deputeradekammaren, men föll igenom vid 1892 års val. Som publicist, folkmötestalare och försvarare inför rätta af meningsfränder, som an- klagats för högmålsbrott, vann han inom republi- kanska kretsar stort anseende, och han deltog under monarkiens sista år trots framskriden ålder lifligt i agitationen mot J. Franco (se d. o.). Efter republi- kens proklamerande 1910 blef A. generalprokura- tor vid Portugals högsta domstol och valdes 24 aug. 1911 efter den nya författningens antagande till republikens förste ordinarie president, efter- trädande den provisoriska regeringens president litteraturhistorikern T. Braga. Som president höll sig A. inom sina snäft tilltagna konstitutionella befogenheter. På grund af ålder och sjuklighet drog han sig 27 maj 1915 tillbaka från president- ämbetet några månader före mandattidens utgång. A. var särskildt i sin ungdom af ven vittert verk- sam och har utgett flera diktsamlingar, mest inne- hållande idealistisk,' af romansk frimuraråskådning präglad reflexionslyrik, såsom Cantos sagrados (1899) och Irradiacòes (1901). V. s-g. A'rria och Messalina, drama af Wilbrandt (se denne och Ärr i a), uppf. i Stockholm f. g. 1887. ArrivFst (fr. arriviste), person, som till hvarje pris vill lyckas, komma sig upp, "streber". - A r r i v i's m, arrivistens beteende. Arrol [ä;r9l], sir William, skotsk ingenjör och brobyggare, f. 1839 i Houston, d. 20 febr. 1913 i Seafield, arbetade som ung i em smedja i Paisley, sedan i olika verkstäder och satte upp en liten ångpanneverkstad 1868. Fyra år senare grundlade han Dalmarnocks järnverk, Glasgow, firma William Arrol & co., började småningom åtaga sig leverans af järnkonstruktioner och fick sig anförtrodda mycket omfattande brobyggen, bl. a. Caledonian railway-bron vid Glasgow, ombyggnad af Tay-bron (1882-87, efter ritningar af W. H. Barlow), Forth-bron (1882-89, efter ritningar af John Fowler och Benj. Baker), Tower-bron i London, Nil-bron vid Cairo o. s. v. A. uppfann äfven flera sinnrika verktygsmaskiner. Han adlades 1890 och var led. af parlamentet 1895-1906. Fmn. Arroux [arro7], biflod fr. h. till Loire, upprin- ner 459 m. ö. h. på västra sluttningen af Cóte- d'0r, flyter i sydlig riktning genom dep. Saóne- et-Loire och utfaller efter 120 km. lopp vid Digoin. U- A-t. Arrowrockdammen. Se Boise cafion. Suppl. Arroyo del Puerco [-å7jå - pSVrkå], stad i spanska prov. Cáceres, 20 km. v. om Cáceres, vid Rio Salor och järnvägen Madrid-Lissabon. 7,697 inv. (1911). I A. tillverkas såpa, ljus och porslin, och i närheten brytas fosfat. E. A-t. Ars [är], franska städer. 1. A.-em-Ré [är-ä- re7], befäst hamnstad på västkusten af ön Re, dep. Charente-inférieure. Omkr. 1,600 inv. Där finnas saliner och kalkugnar. - 2. A.-sur-Moselle [ar syr masa7!!], stad i dep. Moselie (Lothringen), 8 km. s. v. om Metz, vid Moselie och järnvägen Metz-Novéant. Omkr. 5,000 inv. I A. finnas stora järnverk och i dess närhet rester af en romersk vattenledning. E. A-t. Ars (lat., "konsten"), A.-b., svensk teater- bolag, bildadt 1920 i Stockholm med ändamål att tillverka, försälja och uthyra teateruppsättningar och tekniska scenanordningar med tillgodogörande af de senaste årens på området gjorda uppfinningar och pröfvade modernistiska effekter i målerisk rikt- ning, bl. a. rundhorisont med tillhörande belys- nings- och projektionsanordningar. Bland företagets stiftare märkas H. André och G. Collijn (se dessa. Suppl.). Exempel på det s. k. Ars' system lämna insceneringarna af operorna "Simson och Delila" och "Macbeth" på Stockholms k. operascen 1921 samt af Strindbergs "Ett drömspel" på Dramatiska teatern genom M. Reinhardt s. å. E. F-t. Arsacetin, kem. o. med. Se A t o x y 1. Suppl. Arsaciderna, fordom namn på Salomon- öarna (se d. o., sp. 499). Arsenalen i Stockholm. SeDelagardieska palatset. Arsen-er-Rum, stad. SeErzerum. *Arsenikförgiftning. I fråga om den kroniska arsenikförgiftningens orsaker och uppkomstsätt ha äldre åsikter måst starkt modifieras, särskildt till följd af mycket grundliga utredningar af en svensk arsenikkommission, hvars omfattande utlåtande (med 19 bil.) publicerats 1919. De ledande kraf- terna vid arbetet ha varit kemisterna I. Bång (Lund) och L. Ramberg (Uppsala), hygienikern G. Wirgin (Uppsala) samt professorn i invärtes medicin K. Petrén (Lund). Af utredningen fram- 303 Arsenikkommissionen-Arsuk 304 belt förekommit som yrkesförgiftning samt stundom i verkliga epidemier, t. ex. med öl (i norra Eng- land 1900) och med vin (Frankrike 1889), hvilka tillfälligt blifvit starkt arsenikhaltiga, andra sådana fall, särskildt de så mycket omtalade och fruk- tade bostadsförgiftningarna, härrörande från tape- ter, väggfärger, möbeltyger, kläder o. d., äro rela- tivt sällsynta. Jämfördt med de synnerligen tal- rika misstänkta fallen af denna art äro de säkert konstaterade ganska få. Särskildt med oljefärg som giftkälla torde knappt finnas något odisputabelt fall. Med af seende på sättet för giftets öfverfö- ring har man särskildt trott, att den skedde i form af gasformiga organiska arsenikföreningar, arsiner, som uppstå, när vissa mögelsvampar växa på arsenikhaltigt, fuktigt material (arsenikhaltiga tapeter å fuktiga väggar). Dessa arsiner visade sig emellertid i koncentrationer, som of ver hufvud kunna förekomma äfven i osunda bostäder, t. o. m. under lång tid alldeles oskadliga för försöksdjur och människor. Det i äldre tider misstänkta och faktiskt mycket giftiga arsenikvätet torde ej före- komma i bostäder. Äfven förgiftning genom in- andning af arsenikhaltigt damm i boningsrum är föga sannolik. Af tapeter ha hufvudsakligen de i äldre tider förekommande, med starkt arsenik- haltigt schweinfurtgrönt färgade, visat sig påtag- ligt farliga. - Då man tidigare för konstatering af kronisk arsenikförgiftning sökte arsenik i uri- nen och därvid ej sällan fann rätt betydliga mängder, hade man icke gjort sig reda för, huru mycket arsenik detta sekret ibland kan innehålla, äfven utan att förgiftning behöfver föreligga. Bång visade, att arsenikhalten i normala människors urin kunde växla mellan O och O,? mg. på l liter. Det sistnämnda är en mängd, som tidigare med visshet skulle ha betraktats som "abnorm", d. v. s. tydande på förgiftning. Bång visade äfven, att vissa af våra vanliga födoämnen, särskildt fisk, innehålla rätt betydliga mängder arsenik. Genom att förtära en fiskrätt kunde arsenikmängden i urinen från små spår ökas till O,TG mg. på litern eller betydligt of ver l mg. på dygnet, och detta utan spår af obehag. Härtill måste hänsyn tas vid undersökning af misstänkta kroniska förgift- ningsfall. Ett jämförelsevis säkert tecken till sådan förgiftning är påvisande af arsenik i hår. - I det hela framgår af kommissionens arbeten, att risken för kronisk arsenikförgiftning i bostäder, från kläder o. d. säkert är mycket mindre, än hvad allmänheten och många läkare trott. C- G. S. Arsenikkommissionen. Se Arsenikförgift- ning. Suppl. Arsenikpreparat, farm. med. l Sv. farmakopén finnas upptagna arseniktrioxid 1. arseniksyrlighet, As2 03 (se Arsenik, sp. 84) samt däraf fram- ställda preparat: arsenikpiller (se d. o.) och liquor arseniitis kalici (se L i q u o r). Om den medicinska användningen af dessa arsenikpreparat se A r s e- n i k f or g i f t n i n g, sp. 87. Arseniksyrlighet i salfva eller pasta kan användas för att förstöra hud- kräfta och hudtuberkulos (lupus). - De egendom- liga verkningarna af helt små arsenikdoser ha något berörts i art. A r s e n i k ä t a r e (se d. o.), personer, som vänja sig vid stigande arsenikdoser och däraf stärkas till strapatser. Vänjningen, som ibland kan drifvas synnerligen långt (till 0,4 gr., medan 0,i gr. kan döda den ovane), synes stå i samband med, att giftet allt mindre uppsuges i tarmen, ju mer vänjning inträder. Små doser kunna f. ö. äfven befordra fettafsättning och hårbildning samt hos unga, växande individer för- stärka benbildningen, så att benen bli abnormt kompakta på benhåligheternas bekostnad. Om kaniner (hannar och honor) behandlas med små arsenikdoser, växa deras ungar redan i moder- djuret så stora, att de dö vid födelsen. - I kroppen uppsugen arsenik aflagras först i organen, särskildt i lefver, mjälte och njurar, samt afgår småningom med urin och mjölk (ett barn har dött af att dia en arsenikförgiftad mor) samt med håren, hvilka efter förgiftning med arsenik ännu i hela år kunna innehålla sådan. Med afseende på ver- kan af större doser samt på akuta och kroniska arsenikförgiftningar se Arsenikförgiftning (äfven i Suppl.). - På senare tider ha flera organiska arsenikpreparat fått bruk som läke- medel. Tidigast försöktes kakodylsyradt TI a t ro n (se K a d o d y 1) bl. a. vid lungsot, dock utan att få någon större betydelse. Vidare följde atoxyl (para-aminofenylarsin- syradt natrium), ett h vitt, kristalliniskt preparat, som i form af subkutana insprutningar gett gynnsamma verkningar vid den afrikanska sömnsjukan och i tidigt stadium äfven vid syfilis. Medlet visade dock vid sistnämnda sjukdom ej sällan så svåra giftverkningar, bl. a. blindhet och döfhet genom atrofi af syn- och hörsel nerverna, att man numera afstått från dess bruk vid syfilis. Däremot försökes det vid anemier och kroniska hudsjukdomar. Ett atoxylderivat, arsacetin (ättiksyrad atoxyl), har ej fått någon varaktig användning. Från syfilisbehandlingen har atoxyl helt undanskjutits af salvarsan (se d. o., äfven i Suppl.). C. G. S. Arsenikspegel. Se Arsenik, sp. 83. 'Arsenius. - 2. K. G. A. dog 14 sept. 1908 i Vineuil (Frankrike). A. är numera representerad i Stockholms Nationalmuseum med franska frilufts- bilder och häststudior. Arsenobensol [-sal], kem. o. farm. Se S a l v a r- s a n, sp. 542. Arsiero [-rå], stad i italienska prov. Vicenza, vid Posina, nära dennas utlopp i Astico. 5,336 inv. (1911). Vapemplats med 5 pansarfort. Under Världskriget besattes staden 30 maj 1916 af öster- rikarna (ärkehertig Karls arméafdelnins:), sedan de intagit de Astico-dalen spärrande befästningarna på Monte Cimone, n. om danna, men staden åter- togs af italienarna (l:a armén, Pecori-Givaldi) 27 juni s. å. (Se Världskriget, sp. 213.) n. J-dt. Arsila 1. A r z i l a, hamn i spanska Marokko, vid Atlanten, 40 km. s. v. om Tanger, utskeppar spannmål. 2,357 inv. (1911). *Arsin. Se äfven Arsenikförgiftning. Suppl. 'Arsinotherium, paleont., bör vara A r s i n o- itherium, som numera anses vara närmast besläktadt med Hyracoidea (se d. o.) bland de lef- vandf h of d j u ren. L-e. *d'Arsonval, A. - Om arsonvalisering 1. a rso n v a l i s a t i o n se E l e k t ro t er ap i, sp. 372-373, och Tes l a, N. 305 Arta-Artilleri 306 Ivigtut, på dess södra sida, finns kryolit. - 2. Stor ö utanför fjorden A., 908 m. hög. - 3. Bebodd plats vid fjorden A., på 61° 10' n. br. och 48° 27' v. Igd fr. Gr., vid foten af berget Kungnait (1,396 m. högt). E. A-t. *Arta. Floden A. (grek. "Aga/^o?, lat. Arachthus 1. Aratthus) upprinner på berget Lak- mon i grekiska landskapet Epirus, flyter med stark ström åt s. v. och faller efter omkr. 35 km. lopp ut i Artaviken. Den upphörde genom freden i London (30 maj 1913) mellan Grekland och Tur- kiet, då Epirus af träddes till Grekland, att vara gräns mellan de två staterna. N om o s A. om- fattar 1,793 kvkm. med 52,578 inv. (1920). S t a- den A. hade s. å. omkr. 7,000 inv. E. A-t. Arta'ki, turk. Erdek, stad på halfön A., som från Mindre Asien skjuter ut i Marmarasjön, inom den genom freden i Sèvres 11 maj 1920 upprättade internationella Dardanellzonen, ICO km. s. v. om Eonstantinopel. Omkr. 7,000 inv., som väsentligen lefva af jordbruk, sjöfart och handel. Den kring- liggande trakten är rik på ruiner. A. hette i forntiden Artace. E. A-t. Artavjken 1. Ambrakiska viken, en 35 km. djupt åt ö. inträngande vik af Joniska haf- vet i nordvästra Grekland, begränsad af de tre nomos Janina, i v. och n. v., Arta, i n. Ö., samt Akarnanien och Etolien, i ö. och s. Den står blott genom den 640 m. breda och 4 m. djupa Preveza- kanalen i förbindelse med hafvet och ligger på grän- sen mellan det gamla Hellas och Epirus. E. A-t. Arteche, José Gomez de A. y Moro de Elexabeitia, spansk militär och historieskrif- vare, f. 13 mars 1821 i Carabanchel Alto (prov. Madrid), d. 28 jan. 1906 i Madrid. Officer 1840, befordrades han efter hand till divisionsgeneral (vid artilleriet). Bland hans skrifter märkes i första rummet Guerra de la Independencia; histo- ria militär de Espana de 1808 à 1814, ett ut- märkt, i sitt slag nästan enastående arbete (14 bd, 1868-1904). H.J-dt. Arte et Marte, Årsskrift för ridder- skapet och adeln, utges sedan 1909 och är fr. o. m. 1914 organ för Svenska adelsförbundet. Den är illustrerad. Redaktör är friherre C. E. F l e e t w o o d. Artemovsky-Hulak. Se Ukrainska litte- raturen. Artenay [artnå], by i franska dep. Loiret, 20 km. n. om Orleans, vid järnvägen till Paris. Omkr. 1,000 inv. Vid A. besegrade bajerske generalen von der Tanns härafdelming den franska 15:e armé- kåren (sedermera ingående i l:a Loirearmén) under general de la Motterouge 10 okt. 1870. E. A-t. Arterit, geol., petrogr. Se Ådergnejs. Artfjället, fjällmassiv i öfversta delen af Urnans dalgång inom Tärna socken, Västerbottens län, begränsas af norska gränsen, Stora Umevatten, öfveruraan med Ume älf samt i s. af Tängvattnet. Mer än 60 kvkm. nå öfver 1,000 m. ö. h. Den högsta toppen går upp till 1,554 m., en annan topp, närmare öfveruman, når 1,465 m. ö. h. O. Sjn. Arthigön, farm. med., är ett på gonokocker (gonorrésmittämne) beredt "vaccin", som insprutas i musklerna mot vissa gonorrésymtom. C. G. S. Arthrode'ndron, paleobot. Se C a la m i tes, sp. 973. Arthrogarstres, zooL, en grupp bland spin- deldjuren, inom hvilken de för de egentliga spind- larna typiska egenskaperna (jfr Spindeldjur, sp. 722) ännu ej utpräglats: än är abdomen ledad, än äro några af cephalothorax' segment fria, än utgöres det främsta benparet ännu af palper (se d. o.). Till denna grupp föras ordningarna låcke- spindlar, gisselskorpioner, skorpioner, klokrypare och skorpionspindlar (se dessa ord och Spindel- djur). L-e. Arthropitys, paleobot. Se Calamites, sp. 973. 'Arthur, hertig af C o n n a u g h t, var 1904 -07 generalinspektör för brittiska armén, där- efter 1907-09 högste befälhafvare öfver Englands stridskrafter i Medelhafvet (med högkvarter på Malta) samt 19ll-16 generalguvernör i Canada. Våren 1921 besökte han som konungen-kejsarens representant Indien för att högtidligen öppna de nyinrättade lagstiftande provinsråden där. Hans gemål, prinsessan Lovisa Margareta af Preussen, afled 14 mars 1917. Deras ende son, prins Arthur af Connaught, f. 13 jan. 1883 i Windsor, blef officer 1901, deltog i Världskriget, tog afsked ur armén 1919 och blef 1920 general- guvernör i Syd-Afrika. Han är sedan 1913 för- mäld med sin kusin, hertiginnan Alexandra af Fife (f. 17 maj 1891), och har en son, Arthur, earl af M a c d u f f (f. 9 aug. 1914). Af hertigens af Connaught båda döttrar blef Margareta (f. 1882, d. 1920) 1905 förmäld med prins Gustaf Adolf af Sverige (se Margareta, svensk kronprin- sessa) och Patricia (f. 17 mars 1886) förmäld 1919 med commander Alexander Ramsay (hon bär sedan dess titeln lady Patricia Ramsay). V. S-g. Articulätio, lat. Se Led, anat. *Artificiell. Se vidare artiklar, sammansatta med Konstgjord. Artificiell igel. Se Koppsnäppare. 'Artilleri. I stort sedt kan man skilja mellan landartilleri, af sedt uteslutande för opera- tioner till lands, kustartilleri, afsedt för kustförsvaret, samt fartygs- 1. sjöartil- leri, utgörande bestyckning å krigsfartyg. - Enligt äldre begrepp uppdelades l a n d a r t i 11 e- riet vanligen i bergs-, fält-, positions-, beläg- rings- och fästningsartilleri. Sedan numera strider om befästa ställningar eller hvad man förr ofta benämnde "positioner", liksom af ven belägring af permanent befästa platser, blifvit ett i fältkriget så ofta förekommande företag, att det ej till tid och rum kan särskiljas från de rörliga operatio- nerna, har denna åtskillnad till stor del förlorat sin betydelse. Man kan nu med fältartilleri i vidsträckt bemärkelse beteckna allt det artilleri, som är afsedt att deltaga i fälthärens operationer, dock så, att man därjämte bibehåller vissa spe- cialbenämningar. Sålunda betecknar man med bergsartilleri ännu det slag af fältartilleri, som är beväpnadt med söndertagbara pjäser och organiseradt för uppträdande företrädesvis i bergs- terräng e. d. Benämningarna positions- och belägringsartilleri anses däremot nu ej tidsenliga, enär fältartilleriet i sig måste innesluta pjäser och organisationsformer lämpade för såväl strider om befästa ställningar som belägringar. Fältartilleriet delas på grund däraf vanligen i 307 Artilleri 308 nämningen medeltungt) och omfattar pjäser af ända upp till 30 à 42 cm. kaliber. Gränsen mellan tungt och lätt artilleri är icke fullt stadgad, men i allmänhet räknas till lätt endast det, som har det äldre typiska fältartilleriets rörlighet, d. v. s. fordon, h vilkas vikt endast obetydligt of verstiger 2,000 kg. Det lätta fältartilleriet indelas ännu i åkande och ridande, beroende på, huruvida servis- manskapet åker eller rider. Fotartilleri förekom- mer däremot ingenstädes vid det egentliga fält- artilleriet, men väl vid bergsartilleriet, där pjä- serna transporteras på packhästar och man ej anser sig kunna medföra så stort antal hästar, att servis- manskapet kan göras beridet. Fästnings- artilleriet, som i regel är bundet vid vissa fästningar, kan ännu betraktas som ett artilleri- slag för sig. Dock är att märka, att en afsevärd del af fästningsart, skall utgöras af rörliga artil- leritruppförband för att kunna uppträda, h varhelst så påfordras inom ett fästningsområde eller om- gifvande trakt, och denna del står fältartilleriet :så nära, att gräns vanligen icke kan sättas. Det är t. o. m. fördelaktigt, om detta rörliga fäst- ningsartilleri är så utrustadt och organiseradt, att det vid behof kan helt uppträda som fältartilleri. Dem fasta bestyckningen i fästningarna utgör där- emot ett typiskt fästningsartilleri. På senare tid har i samband med flygväsendets utveckling till- kommit ett nytt artillerislag, luftvärnsartil- leriet, afsedt för beskjutning af luftfartyg från eldställningar på marken. En del af detta artilleri är stationär, af sedd för försvar af vissa platser (städer, fästningar e. d.), men huivuddelen bör vara rörlig och organiserad för deltagande i fält- kriget. Det rörliga luftvärnsart, kan i denna be- märkelse betraktas som ett slags fältart., men går dock vanligen ej under denna beteckning. Från de senare åren förskrifver sig af ven det s. k. :skyttegrafsartilleriet 1. granatka- starartilleriet (fr. artillerie de tranchée, ty. minenwerferartillerie), hvilket i mycket primi- tivt skick började användas redan under rysk- japanska kriget 1904-05 samt sedan under Världs- kriget erhöll sådan betydelse och fulländning, att det nu anses oumbärligt. Det af ses för strid ute- slutande på nära håll (hittills under 2,000 m.) och kan just på grund däraf förses med mycket lätta och dock mycket kraftiga pjäser af kastpjäs- typ. Granatkastarartilleriet är afsedt lika fullt för det rörliga fältkriget som för strider om befästa ställningar och måste följaktligen som rörligt artil- leri införlifvas med fälthären. Det inräknas dock i allmänhet ej under begreppet fältartilleri, enär dess pjäser äro af en säregen typ och dess använd- ning på grund däraf i mycket skiljer sig från fält- artilleriets. På vissa håll ha lättare granatkastar- batterier införlifvats med infanteriets truppförband för att ständigt stå till dessas förfogande. Under Världskriget har äfven tillkommit det s. k. järn- vägsartilleriet, d. v. s. ett artilleri, för- .sedt med så grofva och tunga pjäser, att de ej kunna transporteras på annat sätt än på järnväg (se Världskriget, sp. 262). Här ansluter sig benämningen ej som de föregående till upp- giften, utan till transportsättet. Åsikterna om järnvägsartilleriets uppgift och betydelse ha ännu icke stadgat sig, men man anser det i allmänhet böra afses såväl för fältkriget som för fästnings- och kustförsvar. - Det rörliga artilleriet transpor- terades förr uteslutande med hästkraft. I samband med motorfordonens utveckling har emellertid en öfvergång till motorkraft börjat ske. Återhållande verkade därvid till en början den omständigheten, att motorfordonen ej kunde röra sig på sidan om vägarna. Sedan emellertid traktorer af Caterpillar- typ (jfr Tank. Suppl.), d. v. s. sådana, som röra sig å kedjor eller "band" i st. f. å hjul, kommit i bruk och fulländats, har detta hinder undanröjts. Med "bandtraktorer" kunna tunga pjäser förflyttas i den svåraste terräng, och då man samtidigt lyckats väsentligt stegra dessa traktorers fart och manöverförmåga, vinnas med motoriserin- gen betydande fördelar. Frågan står på dagord- ningen, och i flera länder äro delar af artilleriet redan motoriserade. För vissa pjäser, t. ex. rör- liga luftvärnspjäser eller lättare fältpjäser, har motoriseringsproblemet lösts på det sätt, att pjäsen i stället för att bogseras af en automobil eller band- traktor fast anbringas därå, så att motorfordonet bildar pjäsens underlag vid såväl transport som skjutning. Pjäsen säges då ha bil- eller band- Ærafctørs-lavettage. Är pjäsen mycket lätt och sam- tidigt innesluten i ett pansradt rum, öfvergår for- donet till en typisk pansarvagn (tank). Om artil- leripjäsernas utveckling se Artilleripjäs. Suppl. I Sverige medförde 1901 års härordning en bety- dande ökning af artilleriet. De 6 förutvarande fältart.-reg., som fr. o. m. 1905 erhöllo namnen Svea, Göta, Vendes, Norrlands, Upplands (i st. f. Andra Svea) och Smålands (i st. f. Andra Göta) art.-reg., organiserades i den mån härordningen hann genomföras på 3 kanondivisioner à 3 och l haubitsdivision à 2 batterier, hvarjämte den ridande divisionen vid Vendes art.-reg. ökades till 3 batt. Gottlands art.-kår organiserades på 4 batt., hvaraf l s. k. "positionsbatteri". Fästningsart., som förut bestått af endast Karlsborgs art.-kår på 2 kompanier, utvecklades till ett reg., Boden-Karls- borgs art.-reg., på 10 kompanier, af hvilka 4 bil- dade "Karlsborgs art.-bataljon" och förblefvo för- lagda i Karlsborg; de of riga förlades i den nya fästningen Boden. Ett nytt art.-reg., Positions- art.-reg., till en början afsedt uteslutande till för- svar af starkt befästa "positioner", sedermera om- organiseradt till tungt fältartilleri, uppsattes. Reg., som från 1910 räknade 6 batt., försågs först med gröfre kanoner och kulsprutor, men ombeväpnades i samband med den ändrade uppfattningen om dess uppgift med tunga haubitser. Kustart, ut- bröts helt från armén och öfverflyttades till sjö- försvaret. Samtidigt erhöll det sin egen chef med generals rang samt uppdelades på 2 reg., Vax- holms och Karlskrona kustart.-reg., samt l kår, Älfsborgs kustart.-kår. 1914 års härordning med- förde för artilleriet en afsevärd ökning af öfnings- tiden, hvilken dock omedelbart efter Världskriget åter sänktes. I organisationen gjordes däremot endast mindre ändringar. Artilleriets tekniska per- sonal utbröts ur truppförbanden och uppfördes på särskild stat under benämningen "Artilleriets fabri- ker och tyganstalter". Vid Vendes art.-reg. min- skades det ridande art. åter till 2 batt., hvar- emot Norrlands art.-reg. ökades med l batt., 309 Artillerieldledningsplan-Artilleripjäs 310 batteri, det första steget till bildande af detta slags artilleri i Sverige. Boden-Karlsborgs art.-reg. uppdelades på Bodens art.-reg., organiseradt på 2 bataljoner à 4 kompanier, och Karlsborgs art.- kår, organiserad på 4 kompanier. De senare erhöllo kort efter Världskriget benämningen "batterier" i samband med, att kåren erhöll en beväpning och organisation, som från fästningsart, förvandlade den till tungt fältart. Fältart.-reg:tema äro nu- mera (i regel) organiserade på 2 kanondivisioner à 3, l kanondivision à 2 och l haubitsdivision à 3 batterier, för Vendes art.-reg. tillkommer l ridande division. Norrlands art.-reg. har en något olika indelning. I Danmark organiserades fältart. 1909 på 2 reg. (à 2 divisioner) och en själfständig division, samt- liga divisioner på 4 batt. Ett fästningsart.-reg., afsedt för Köpenhamns landtfront, uppsattes, men skulle enligt planen indragas 1922; indragningen skedde dock redan 1920. Kustart., afsedt för Kö- penhamns sjöfront, organiserades på 3 bataljoner. I Norge upptog 1910 års härordning 3 fältart.- reg. (à 2 linje-, l landtvärnsbataljon och l park- kompani), en positionsart.-bataljon (à 4 linjekom- panier och l landtvärnsafdelning) och 3 bergsbatt.; därtill ett fästningsart.-reg. (på 6 bataljoner), af- sedt för såväl lands- som kustförsvaret. Under Världskriget upplöstes positionsart.-bataljonen, och fältart.-reg. utsvällde till 4 linje- och 3 landt- värnsbataljoner med l bataljon af hvartdera slaget utgörande tungt artilleri. Bergsart, erhöll en afsevärd materielökning, och fästningsart, ökades med 4 kompanier jämte min- och signalafdel- ningar. G. af Wdt. Artillerieldledningsplan. Se Flygplan. Suppl. Artilleriflygplan, krigsv. Se Flygplan. Suppl. Artilleriflygspanare, krigsv. Se Flygspanare. Suppl. Artillerikadettkår. Se K a d e 11. *Artilleri-kommitté. Den svensk-norska artilleri- kommittén af skaffades 1905. Artillerimätafdelning, artill., under Världskri- get benämning på särskilda af tekniskt utbildad personal sammansatta afdelningar, som hade till uppdrag att utföra vissa för artilleriets skjutning erforderliga mätningar, såsom topografiska och me- teorologiska mätningar, syft- och ljudmätningar. Dylika af d. ha sedermera allmänt införts. Jfr Världskriget, sp. 264. G. af Wdt. Artillerimättrupp, artill. Se Artillerimät- af d el n i n g. *Artilleri- och ingenjörhögskolan undergick 1904, 1908 och 1914 betydande förändringar. De båda allmänna kurserna, som utgöra villkor för befordran till löjtnant vid artilleriet och fortifika- tionen, äro nu ettåriga (okt.-aug.). Högre kur- serna äro tvååriga (hösten hvarje jämnt år - midten af aug. närmast följande jämna år). Hög- skolans anslag uppgår till 57,425 kr. (1921). Se "Minnesskrift med anledning af K. Högre artilleriläroverkets och krigshögskolans å Marie- berg samt Art. o. ing.-högskolans etthundraåriga tillvaro" (1918), utg. af P. Sylvan och 0. Kuylen- stieraa. G. af Wdt. Artilleripjäs, artill., gemensam benämning på de tunga eldvapen, hvaraf artilleriet betjänar sig. Förr hänfördes alla eldvapen af sådan tyngd, att de för sin transport kräfde fordon eller packhästar, till begreppet "artilleripjäs", och detta stod så- lunda som motsats till "handeldvapen", men efter kulsprutornas (se d. o.) införande håller detta ej längre streck. Kulsprutan kräfver nämligen sär- skilda transportanordningar, men är dock ingen artilleripjäs. Då relativt tunga och kraftiga kul- sprutor förekomma och jämsides härmed mycket lätta, kulsprutorna närstående artilleripjäser, måste man för att skarpt kunna åtskilja dessa båda vapen ta hänsyn till projektilen, i det att man till artilieripjäser hänför de eldvapen, som utslunga projektiler af tillräcklig vikt för att kunna göras ihåliga och förses med sprängladdning. Enligt Petersburgsdeklaratioaem 1868 fordras härför en minimivikt af 400 gr. (se Folkrätt, sp. 775). I st. f. artilleripjäs används ofta endast ordet pjäs, och äfven kulsprutan kan då däri inräknas. Artilleripjäserna pläga med hänsyn till eldrörets längd och däraf föranledda skjutegenskaper in- delas i kanoner, haubitser och morsar e (se dessa ord); med hänsyn till den taktiska uppgiften sägas de vara fältpjäser, bergspjäser, luftvärnspjäser o. s. v. (jfr Artilleri. Suppl.). Begreppet artilleri- pjäs (pjäs) omfattar i allmänhet eldrör och lavett tillsammantagna; vid rörligt artilleri används ordet af ven för att beteckna hela pjäsfordonet, alltså in- begripet föreställaren (se d. o.), eller hela det anspända fordonet med hästar och servismanskap. Artilleripjäserna benämnas numera efter kalibern (se d. o.) och modellåret, t. ex. 15 cm. kanon m/14 (modell 1914), 21 cm. haubits m/17 o. s. v.; i Tyskland anges efter kaliberbeteckningen ofta i st. f. modellåret eldrörets längd, t. ex. L/30 (30 kalibers eldrörslängd). - Kalibern har under- gått ständiga växlingar, beroende på teknikens ståndpunkt och framför allt på, huru man vid hvarje särskild tidsperiod sökt lösa kompromissen mellan det enskilda skottets verkan och skottvidd å ena sidan samt pjäsens vikt, lätthandterlighet m. m. å den andra. Man sträfvar gifvetvis efter kraftiga pjäser med stor skottvidd, och detta leder till ökning af kalibern, men därmed följer stor vikt m. m., och detta blir ofta ett af görande hin- der för kaliberökningen. På 1880-talet hade man vid kust- och fartygskanoner uppdrifvit kalibern ända till 40 cm. Kort därefter fann man, att genom bättre kanonmaterial och längre eldrör lika kraftiga pjäser kunde erhållas med endast 28 cm. kaliber, och en allmän kaliberminskning blef följ- den. Kort före Världskriget skedde åter en ök- ning, och vid dess slut var man allmänt uppe på 35 à 38 cm., på några håll t. o. m. 41 cm. Äfven vid landartilleriet har samma företeelse gjort sig märkbar, och bekant är, huru tyskarna vid Världs- krigets början öfverraskade med en haubits af 42 cm. kaliber (se Tjocka Bertha), under det att den dittillsvarande största kalibern var 30,5 cm. Skottvidden (se d. o.) har undergått ständig ök- ning, beroende på, att man kunnat uppdrifva ut- gångshastigheten. Före Världskriget nåddes vid de kraftigaste . kust- och fartygskanonerna (35 à 38 cm. kaliber) en skottvidd af ända till 30 km. Under Världskriget kom den öfverraskande ny- heten, att tyskarna beskjutit Paris på 120 km. afstånd. Detta skedde med en 20 och en 24 cm. 311 Artilleristaben-Arvika 312 hastigheten uppdrifvits så högt, att projektilen snart nådde in i starkt förtunnade luftlager med ringa luftmotstånd (se Världskriget, sp. 262). Dylika pjäser äro dock ännu att betrakta som en kuriositet, och efter Världskrigets slut har idén ej fullföljts. Dock torde en sträfvan att inom rimliga gränser öka skottvidden fortfarande komma att göra sig gällande, en sträfvan, som vid det rörliga artilleriet underlättas genom hästdragkraf- tens ersättande med motorkraft. (J. af Wdt. 'Artilleristaben räknar (sedan 1918) 9 artilleri- stabsofficerare och l från infanteriet kommenderad officer. Personalen är placerad till tjänstgöring dels vid artilleriinspektionen, som arbetar på l expeditionsafdelming, l statistisk af d. och l ut- rustningsafd., dels vid artilleridepartementets mi- litärbyrå, till hvilken konstruktionsafd. öfver- flyttats. G- af Wdt. 'Artilleritidskrift. Redaktionsmedlemmar ha fr. o. m. 1903 varit J. Moberg (t. o. m. 1904), C. Engström (1903-05), G. af Wetterstedt (1903 -20), K. Toll (1905-08), E. Ljungberg (1906- 10), L. Hammarskiöld (1909-11), N. Ekelöf (1911 och 1916-21), G. Lundeberg (1912-15), G. Wer- ner (1912-14 och fr. 1921), H. Schmiterlöw (1915 -20) och W. Lindberg (fr. 1921). G. af Wdt. Artistskatt,