Lefvermossor, Hepaticae, bot., den första klassen af Bryophyta bland arkegoniaterna. Stammen är dorsiventral, försedd med blad (Foliaceae) utan nerver, eller bålliknande (thallös), med eller utan rudimentära blad ( rudimentära blad (Fronclosae). Bladen äro ofta af olika utseende (se Jungermanniacese); de könsorganen omgifvande bladen, involu-k r a l b l a d e n (se fig., 6 i), ha äfven ofta ett annat utseende än de öfriga. De thallösa formernas bål har stundom en komplicerad byggnad (se M a r- jämn och slät; den bakre och undre (se fig.) visar åtskilliga fördelningar. Högra delen eller loben (H, H'} är störst och tjockast; den vänstra (F, V'} är i alla dimensioner mindre. Mellan båda ligger ett rektangulärt fält, Spigelius' lob (L. S), som är vertikalt fårad af motliggande ryggkotpclare. Mellan detta Typer af lefvermossor. 1-4, Marchantia polymorpha: l lianplanta, ö groddknoppskål; 2 anteridieställning, a anteridier, t thallus, r rhizoider; 3 honplanta; 4 arkegonställning, sedd underifrån. - 5 Anthoceros Icevis, sp sporogon, c centralpelare. - 6 Plagiochila uspienioides, s sporogon, i involukralblad. - 7 elater och sporer af en lefvermossa. c h an t i a). Anteridierna (2 a) sitta hos de bladiga formerna i bladvecken, hos de öfriga på ryggsidan af bålen, arkegonen (4) sitta vanligen i stamspetscn hos de bladiga, på bålens ryggsida hos de thallösa formerna. Sporogonet (5 sp, 6 s] saknar mössa och oftast äfven centralpelare (5 c), men innehåller ofta elaterer (7), långa, hygroskopiska trådar, som sammanhålla spormassan. Förökning på vegetativ väg sker ofta genom på bladen sittande särskilda grodd-celler eller genom i skål- eller flaskliknande organ (l b) bildade groddkorn. Lefvermossorna indelas i 3 serier: Marchantiales (fam. Riccincece och Marchan-tiacecz; l-å) med bål och rundad kapsel, Anthoce-rotales (fam. Anthocerotacece; 5) med bål och skid-lik kapsel, som har centralpelare, och Jungermannia-les (fam. Jungermanniacece; 6) med bladig stam. De förekomma i synnerhet på fuktiga och skuggiga ställen, i Sverige finnas omkr. 150 ärtor, fördelade på 43 släkten. G. L-m. Lefvern (lat. hepar 1. jecur). 1. Anat., den körtel, som bl. a. bereder och afsöndrar gallan. Den är den största af alla mera solida körtlar i människokroppen, Människans lefver, sedd bakifrån och något nedifrån. omkr. 30 cm. transversalt, 18 cm. sagittalt och 6 cm. yertikalt, samt väger O,s-2 kg. Lefvern är belägen i bukhålan, upp mot mellangärdet, hvars hv älf ning är formad efter dess öfre-främre yta. Denna yta är fält och högra loben framgår nedre hålådern (v.c.i), delvis insänkt i lefverns substans, hvars venblod den upptager genom de framom och på sidorna liggande, i fig. icke synliga lefvervenerna. Nedom dessa (L.S och v.c.i) går en smal, men tämligen djup fåra (P), lefverporten (porta hepatis), i hvilken synas på rad efter hvarandra från vänster mot höger ändarna af den af skurna lefverartären, portådern och gallans utförsgång (ductus choledochus). I en grop på gränsen mot högra loben ligger gallblåsan (g.bl.), hvars småningom afsmalnande ände bakåt (skenbart uppåt) öfvergår i nämnda gallgång (se G a 11 b l å s a, Gallgång och P o r t å d e r). På gränsen mot vänstra loben går i en med gallblåsan parallell grop en sträng (l.t), hvilken med en krökning fortsattes upp i f.d.v., rester hufvudsakligen af kärl, som under fosterlifvet förde moderkakans blod till fostret. Mellan båda dessa fåror (för gallblåsan och l.t) ligger en platt fyrsidig lefverlob (L.Q), hvilken i följd med figurens öfriga nedre kontur bildar lefverns främre skarpa kant. I denna kant framträder äfven gallblåsans kul-formiga ända eller botten. - Lefvern är egentligen icke mjuk, men plastisk, så att den af alla grann-organen tager intryck, som den behåller. Så har redan nämnts en ränna (på L.S) såsom märke af ryggradens framsida. Vidare finnas hos fullvuxna på högra loben längst fram ett märke (i.c) af grof-tar-men, midt under ett stort (i.r) af högra njuren, där bakom ett mindre (i.s.r) af tillhörande bi-njure. Vänstra loben bär icke blott tydliga märken af magsäcken, utan har fått hela sin form bestämd af läget mellan denna och mellangärdet. Ursprungligen lika stor som den högra, minskas den, först då ventrikeln vänder sig mot densamma, och sedan ytterligare, alltefter som denna utspännes af föda, tills den slutligen, åt sido- och bak-kanten, får den tunna skifform, som fig. utvisar, men som vid t.o ofvan magsäckens öfre krök ännu är tjock; i.g är intrycket af själfva säcken, c visar märket af den förbistrykande matstrupen. Samma förhållande visar sig vid tryck af annan art. Så är t. ex. en vanlig följd af åtsittande kläder, att lefvern nedpressas, så att den får sin största utsträckning på höjden och tvärs öfver förstöres i ett bälte, som fått namnet "kjortelmärket". - Lefvern är klädd af bukhinnan, utom på fälten H och V , i porten, på de med p utmärkta strimmorna och i en dylik sagittalt gående på öfre ytan. Lefverns yta har i friskt tillstånd ett marmoreradt utseende i gult och brunt, hvilket beror på blodkärlens anordning i dess massa. Denna bildas af celler, ordnade i sammanhängande strängar eller plattor, mellan de finaste gallgångarna och kapillärer ur portådern samt lefvervenen med däri äfven ingående lefverartär och lymfkärl, allt sammanhållet af en ringa mängd bindväf. Artären när väfnaderna; portådern för från tarmkanalen till organet de ämnen, ur hvilka cellerna bereda galla och andra ämnen. Gallan bortföres genom gallgångarna antingen direkt till tarmen eller efter en tids förvaring i gäll-blåsan. Det förändrade blod, som återstår, går genom lefvervenerna till hålådern; andra ämnen upptagas och bortföras af lymfkärlen. Vid den betydliga omsättningsprocessen i lefvern utvecklas en stor mängd värme. Om sjukdomar i lefvern se nästa art. 2. Jämförande anat. Måhända motsvarar den blindsäck, som hos lansettfisken (se d. o.) utgår framåt och osymmetriskt från tarmkanalens främre del, lefvern hos de högre ryggradsdjuren, hvilka alla ega detta organ. Lefvern anpassar sig till kroppsformen, är i allmänhet relativt större hos de lägre ryggradsdjuren än hos de högre och ofta större hos kött- än hos gräsätare. F. ö. förete lefverns form och flikar mycket stora växlingar hos olika djur; dock torde den kunna härledas från en tvåflikig grundform. Portådern torde vid lefverns uppdelning i flikar spela en ledande roll, dess grenar bestämma organets uppdelning. I allmänhet finnas två utförsgångar. Gallblåsan kan uppfattas som en ensidig utbukt-ning af den ena utförsgången. Gallblåsan saknas ofta (hjortar, kameldjur, elefanter, hvakljur, hästar m. m.). 1. G. v. D.* 2. L-e. Lefversjukdomar, med. Lefverns rätta läge i högra hypokondriet kan rubbas dels genom medfödd lägeförändring, såsom vid situs inversus, då den bytt plats med mjälten och ligger på vänster sida, eller vid medfödt bråck i diafragma, då den kan ligga i högra lungsäcken, dels genom förvar f vad lag e förändring, såsom då den tryckes nedåt i buken genom exsudat i lungsäcken och andra lungsjukdomar eller uppåt genom tumörer i buken, bukvattusot o. d. - Rörlig 1. vandrande, d. v. s. djupt nedsjunken i bukhålan, blir lefvern, liksom mjälten (dock ej så ofta), hos äldre kvinnor med slappa bukbetäckningar och förslappning af de ligament, som hålla upp lefvern. - Formförändring erhåller lefvern dels genom sjukdomar, som verka hypertrofi (förstoring) eller atrofi (minskning), dels genom det farliga bruket hos fruntimmer att begagna hårdt tillsnörda kläder (snörlif och kjortelband), då s. k. "snörlefver" uppstår genom en horisontal snörfåra eller inknipning, under hvilken lefvercellerna försvinna och ersättas af bind-väfssvålar. - Blodstockning (hyperemi) i lefvern uppstår antingen passivt, genom hindradt afflöde genom lefvervencrna, eller aktivt, genom kongestion, ökadt blodtillflöde genom portalvenerna. Det förra inträffar i synnerhet vid hinder för blodcirkulationen genom hjärtat (valvelfel) eller lungorna, det senare efter hvarje riklig måltid och i många infektionssjukdomar. Vid den passiva hyperemien blir lefvern i genomskärning lik muskot och kallas därför cyanotisk muskotnötlefver. Genom blodöfverfyllnad förstoras lefvern, och patienten känner fullhet, tyngd, stundom värk i lefvcrtrakten, utstrålande i högra axeln och armen. - Inflammation förekommer såväl på lefverns yta, i dess serösa beklädnad (perihepatitis), som i dess parenkym (hepatilis). Den förra är än orsakad af den senare, än stående i samband med en inflammation af hela bukhinnan (peritonitis], än själfständig, såsom vid "snörlefver", trauma och syfilis. Den kroniska perihepatiten förlöper, utan själfständiga symtom, mera smygande; den akuta däremot, med de vanliga symtomen af bukhinneinflammation, fross-skakning, feber, smärta, ömhet och svårighet att andas och liknar f. ö. mycket en pleurit i angränsande delar af lungsäcken. Den inflammatoriska processen inom själfva lefvern kan uppdelas i två former: inflammationer i själfva lefverparenkymet (lefvercellerna) ocn inflammationer i den bindväfssubstans, som finns i lefvern. Ehuruväl det förstnämnda slagets inflammation kan sägas förekomma mycket ofta vid allehanda förgiftningar af organismen såväl med bakteriegifter som med andra gifter, orsakar den dock sällan någon utpräglad sjukdomsbild annat än vid den s. k. akuta gula lefver-atrofien och vid den akuta fosforförgiftningen. Den akida gula lefveratrofien är en mycket sällsynt sjukdom, hvars etiologi ännu är okänd, men som sannolikt är af toxisk natur. Den träffar oftare kvinnor än män, icke sällan kvinnor i graviditet, och medför under mycket häftiga symtom (gulsot, yrsel, medvetslöshet) inom några eller högst 14 dagar döden. Lefvern visar sig efter patientens död saffrans-gul, slapp och betydlig minskad. Under fullt liknande symtom kan den akuta fosforförgiftningen förlöpa i de fall, där den icke verkar nästan omedelbart dödande. De leverinflammationer åter, som ha sitt säte inom lefverbindväfvcn eller inom lefverns stödjesubstans, kunna vara antingen akuta eller kroniska. De akuta bero på bakterieinfektioner och medföra vanligen varbildningar inom lefvern (lefver-abscess). De hos oss oftast förekommande multipla lefverabscesssrna äro vanligen orsakade af infektioner från gallvägarna (vid gallsten, variga gallblåse-inflammationer). Den sto-ra, mera enstaka lefverabs-cessen är däremot en i tropikerna, särskildt bland dit inflyttade européer, ganska vanlig sjukdom. Primär lefvcrabscess kan visserligen förekomma efter trauma o. d., men till det öfvervägande antalet äro dylika fall sekundära efter infektioner inom någon del' af portakretsloppet, såsom inom mage, tarmar, pankreas, mjälte samt inom de kvinnliga genitalorganen. De vanligaste primära sjukdomarna äro i dessa fall dysenterieri eller rödsoten, spec. den form, som orsakas af s. k. amebor, blindtarmsinflammationer samt mag- och tarmsår, om dessa senare framkallats eller af någon anledning blifvit infekterade af bakterier. Lefverabscessens symtom och förlopp äro väsentligen beroende på dess storlek och, om den öppnar sig, på stället för varets genombrott. En liten abscess kan inkapslas, resorberas, förvandlas till en ostig, kalkig, ärrig massa och därigenom alldeles oskadliggöras. Genombrottet kan ske efter föregående sammanväx-niug med bukväggen genom huden och bilda en fistel, som sedan kan läkas. Gynnsamma genombrott kunna ske äfven genom mage, tarmar, pleurasäck och lunga. Farligast är ett direkt genombrott till bukhålan, då en hastigt dödande peritonit vanligen inträffar. Äfven 31 Lefverskrumpning-Legala annonser 32 lefverabsccssens symtom äro därför varierande, ofta ganska dunkla. Vanligen förlöper den med s. k. hektisk feber (starka frosskakningar), stark allmän-nedsättning, men lokalsymtomen kunna stundom vara föga framträdande. Diagnosen kaa dock underlättas genom smärta och ömhet i lefvertrakten och i synnerhet känsla af en fluktuerande svulst. Stundom klarnar plötsligt diagnosen genom uppträdandet af en varblandad kräkning eller öppning, en bukböld c. d. Lefvcrabscessen kan aflägsnas och läkas, om den är tillgänglig för en effektiv kirurgisk behandling. - En helt annan bild företer den kroniska inflammationen i lefverns interlobulära bindväf, den intersliliella liepatiten (cirrhosis hepatis), som kan medföra antingen en allmän förstoring af lefvern eller ock efter en kortvarig relativ förstoring af densamma en sekundär granularalrofi och skrumpning af lefvern. Den senare formen är den vanliga, s. k. Laennecska lefvercirrhosen, hvilken hittills allmänt ansetts framkallad af alkoholmissbruk och vara drinkarens sjukdom par préférence. Den kallas ock af engelsmännen gin-drinkers' liver. Ehuru man funnit den äfven efter omåttligt förtärande af öl och vin, synes brännvinet vara den vanligaste orsaken. F. ö. kan den framkallas äfven af andra orsaker, såsom i Italien af malaria och i Indien af starka kryddor. På grund af den vanligaste orsaken träffas lef-vercirrhosen vida oftare hos män än hos kvinnor, men äfven kvinnor och barn få den efter ymnigt förtärande af alkohol. De första symtomen af sjukdomen sammanfalla vanligen med den hos suparen så vanliga magkatarrens. Först då cirrhosen framskridit, märker man vid undersökning en minskning af lefvern, hvilken sedan fortgår genom bindväf vens skrumpning samt lefvercellernas förträngning och atrofi, så 'att slutligen lefvern kan intaga blott en tredjedel af sin rätta volym och den vänstra lefverfliken nästan alldeles försvinner. Genom hinder för blodets cirkulation genom lefvern uppstår äfven bukvattusot (ascites], och mjälten förstoras, ofta betydligt. Den sjukes hy blir vanligen blek och grådaskig, men vanligen uppträder ej någon gulsot. Den sjuke förlorar matlusten och magrar. På buken visa sig ofta slingriga blåa ådror (caput medusce). Förstoppning och minskad urinsekretion äro äfven vanliga. Mot slutet svullna äfven benen, andnöd inträder genom bukvattnets .tryck på bröstorganen, och - under tilltagande, marasm inträder döden efter några års sjukdom. Liknande symtom kunna småningom inträda i den först af Banti beskrifna och med namnet Bantiska sjukdomen betecknade samtidiga lefver- och mjältförstoringen. - Sy-filitisk lefversjukdom förekommer både hos äldre, i det tertiära stadiet, och hos späda barn med medfödd syfilis, än i form af perihepatit, än liknande lefver-cinhosen, än som en gummatös nybildning. - Om jettlefver se d. o. - Amyloidlefver, en betydligt an-svälld lefver, som vid genomsnitt visar sig innehålla s. k. amyloid och är fast, visande en späckigt glänsande yta (därför äfven kallad späcklefver) och af en tunn jodlösning färgas mahognyröd, förekommer sekundärt till följd af andra svåra kakektiska lidanden, i synnerhet i sammanhang med långvariga suppurationer, såsom vid osteomyeliter, var-bildningar i lungsäck och njurbäcken, bensår, vid lungsot och tuberkulösa benlidanden samt, ehuru mrra sällan, vid syfilis (kakektisk), frossa, leu- kemi, m. m. Lefvern kännes hård, svullen, starkt förstorad, med af rundad kant. Ofta är äfven mjälten samtidigt amyloidvandlad, stundom äfven njurarna. - Lefverkräfta är sällan diffust infiltrerad, merendels cirkumskript, d. v. s. begränsad, knöl-formig, varierande i storlek från ett knappnålshuf-vuds till ett barnhufvuds. Den uppstår sällan primärt i lefvern och från gallvägarna; oftast är den sekundär och multipel, d. v. s. består af många skilda knölar, och är då uppkommen genom metastas, d. v. s. öfverföring från mer eller mindre aflägsna, primära kräfthärdar, såsom i magsäck, tarmar, uterus, bröst-körtlar m. m. De större knölarna medföra oftast en betydlig förstoring af lefvern och kunna framkalla vattsot och gulsot. Döden inträder under hastig afty-ning ofta efter sjukdomsbilden af en höggradig anemi (blodbrist). Förloppet är vanligen ganska hastigt (vecko-r, månader). Lefverkräftan angriper oftare kvinnor än män, mera äldre än yngre. - Andra nybildningar i lefvern förekomma äfven, såsom sarkom. adenom, tuberkler m. fl. Någon gång har det varit möjligt att genom operation aflägsna, en begränsad och primär lefverkräfta, men oftast bcfinnes åkomman vara så belägen och så utbredd, att den icke låter sig exstirperas. - Bland parasitiska djur i lefvern förekommer intet så ofta som Echinococcus, som framkallar hydatidsjukdom (se Echinococcus och Hydatidsjukdom). - Om gallvägarnas sjukdomar se Distomum, Gallsten och G u l s o t. - Lefverns blodkärl kunna särskildt vara säte för viktiga sjukdomar. Trombos, proppbildning i rena porta, hvarigenom detta kärl förtränges eller tilltäp-pes (pylethrombosis), beror stundom på marasm, oftare på kompression af kärlet genom lefvercirrhos eller tumörer inuti eller i närheten af lefvern, såsom kräfta o. d. Genom blodets stagnation i portåder-systemet uppstå bukvattusot, mjälrtförstoring samt mag- och tarmkatarr, men sällan gulsot. - Portåderns insida kan äfven inflammeras med varbildning (pylephlebitis suppurativa], vanligen sekundärt efter inflammation, sårbildning eller tumörer i magsäck eller tarmar m. m. Sjukdomen är mycket häftig? med feber, gulsot, smärta i lefvertrakten, och döden följer oftast efter några dagar, högst veckor. F. B. (I. II.) Lefverskrumpning, med. Se Bukvattusot och Lefversjukdomar. Lefversten, miner. SeHepatit2. Lefverstärkelse,*kem. Se Glykogen. Lefvertran, farm. med. Se F i s k l e f v e r o l j a. Lefverven, fysiol. Se Blodomlopp, sp. 728. Leg., mus., förkortning af le ga to. Lega, jur. Se L ego a f tal. Legacy duty [le'gosi djö'ti], eng. Se Arfs-skatt, sp. 1425. Legal (fr. legal, af lat. lex, lag), laglig, enligt lag tillåten, i lag stadgad. (Motsats: illegal.) - Legalisera, göra laglig, ge laglig giltighet. - Legäliter, lat., på lagligt sätt, enligt lag. Legala annonser, kungörelser, hvilka enligt föreskrift i lag tryckas och införas (se Annons) i tidning, dels "Post- och inrikes tidningar" ("allmänna tidningarna"), dels någon lokaltidning. Med dessa kungörelser afses än att bringa ett visst förhållande till så allmän kännedom som möjligt, än åter att rikta ett meddelande eller en anmaning till en enskild person, hvars vistelseort ä-r okänd. Till förra slaget höra kungörelser om riksdagsmanna- och stadsfullmäktigval, om inskrifning af värnpliktige, om vissa exekutiva auktioner, offentlig stämning i konkurs, utdrag ur handels-, aktiebolags-, förenings- och försäkrings-registren m. m.; till senare slaget bl. a. kungörelse, att arf tillfallit svensk man, som uppehåller sig å okänd ort, eller att fartyg, skeppsvrak in. m., bärgats, vidare stämning å utrikes faren svarande part samt kallelse å bortkommen person, hvars anhöriga önska få honom förklarad död. Införandet i tidningarna ombesörjes än af vederbörande myndighet, än af den enskilde, hvars rätt är i fråga, och skall i vissa tillfällen ega rum tre gånger, oftast med bestämda mellantider. Vid sidan om andra, i äldre lagstadganden vanligen påbjudna kungörelsemetoder (såsom uppläsande från predikstolen, anslag å rättens dörr o. s. v.) har åt tidningsannonserna efter hand gifvits allt allmännare användning. De betungande kostnaderna för de legala annonserna äfvensom det oregelmässiga i de därom gällande föreskrifterna föranledde emellertid riksdagen 1895 att hos K. M:t begära utredning "om och i hvilka fall inskränkning i den genom lag och författningar stadgade legala annonseringen må ega rum". K. M:t fann dock ej skäl att efterkomma denna begäran. C. G. Bj. Legal bevisteori