Darwin [dä'ö>in]. 1.

Erasmus D

., engelsk läkare, f. 1731, d. 1802, författade bl. a. ett mycket märkligt arbete Zoonomia, or the laws of organic life (1794-96), hvilket utgör ett af de första betydelsefulla inläggen för samma teori, som sonsonen (se

D.

2) i våra dagar fört till slutgiltig seger. Charles Darwin, efter en tafla af John Collier. 2.

Charles Robert D

., den föregåendes sonson, engelsk naturforskare, f. 12 febr. 1809 i Shrewsbury. Hans far var läkare. Hans morfader var Josiah Wedgwood (se d. o.), en af banbrytarna inom den keramiska konstindustrien. Under sin skoltid ansågs D. af de pedagogiska auktoriteterna för en typisk medelmåtta. Efter slutad skolgång skulle han enligt faderns önskan studera medicin och skickades därför 1825 till universitetet i Edinburgh. Emellertid kände sig D. föga tilltalad af den undervisning lärarna därstädes bjödo på, hvarför han efter ett par års vistelse i Edinburgh öfvergaf tanken på att blifva läkare. Hans far ville emellertid, att D. skulle välja något lefnadsyrke, och därför flyttade D. till Cambridge för att förbereda sig till prästexamen, och han började verkligen studera teologi och aflade en lägre akademisk examen. Sport och jakt upptogo emellertid en rundlig tid under studentåren, men småningom vändes hans håg alltmera till naturvetenskaperna, visserligen i dessas enklaste former, ty till en början var det rena samlarintresset det förhärskande. "Intet", säger han i sin själfbiografi, "upptog mig i Cambridge så starkt eller skaffade mig så mycket nöje som att samla insekter. Det var samlarlust, ty jag dissekerade dem ej, och sällan jämförde jag deras yttre kännetecken med beskrifningarna i litteraturen; jag gaf dem namn, bäst jag kunde." Men småningom vidgades och fördjupades hans vetenskapliga intressen, i ej ringa mån påverkade af den framstående naturforskaren professor Henslow i Cambridge. Företrädesvis egnade han sig med framgång åt geologiska studier. Afgörande för hela hans utveckling blef, att D., då 22-årig, som naturforskare kom att medfölja på den världsomsegling, som det engelska örlogsfartyget Beagle, kapten Fitzroy, företog. Denna resa varade från dec. 1831 till okt. 1836 och betecknar vändpunkten i D:s lif, som nu fått ett rikt och målmedvetet innehåll. Under de första fem åren efter hemkomsten stannade D. i London, för att bearbeta de under resan gjorda samlingarna och de i hans dagböcker upptecknade iakttagelserna. Resultaten af dessa studier nedlades bl. a. i The structure and distribution of coral reefs (1842), Geological observations on volcanic islands (1844), Journal of researches into the natural history and geology of the countries visited during the voyage of "H. M. S. Beagle" round the world (1846, "En naturforskares resa omkring jorden", 1872). I samband med resans resultat står ock hans stora arbete: A monograph of the sub-class Cirri-pedia, with figures of all the species (1851-54). 1839 gifte han sig med sin kusin Emma Wedgwood, med hvilken han lefde i ett lyckligt äktenskap ända till sin död. Hans genom resans vedermödor allvarligt rubbade hälsotillstånd föranledde honom att 1842 draga sig tillbaka till en liten landtgård i byn Down i Kent, där han ekonomiskt oberoende bodde så godt som utan afbrott till sin död, 19 apr. 1882. Hela denna tid, fyrtio år, var för honom på samma gång en enda arbetsdag och en enda lång kamp mot en tärande och tröttande sjukdom. I Down arbetade, experimenterade, tänkte han under många år på samma stora problem: lagarna för den organiska utvecklingen. Ty det var först 1858, som en händelse, hvilken är egnad att ådagalägga, huru de stora upptäckterna långsamt förberedas och mogna för att skördas af de utvalde, tvingade honom att träda fram med sitt verk. En engelsk biolog, Alfred Russel Wallace (se d. o.), hvilken sedan flera år varit sysselsatt med zoologiska undersökningar å malajiska arkipelagens öar, hade till honom öfversändt en uppsats ("On the tendency of varieties, to depart indefinitely from the original type"), som innehöll en framställning om arternas uppkomst, hvilken i det allra närmaste öfverensstämde med den teori, som han själf framställt i ett redan 1844 färdigskrifvet, men icke utgifvet arbete. Darwins boningshus i Down, Kent. För att ej synas beröfva Wallace företrädet ville nu D. låta offentliggöra dennes arbete, men ej sitt eget. Lyckligtvis förmådde två af århundradets främste naturforskare, geologen Lyell och botanisten Hooker, hvilka sedan flera år tillbaka kände D:s arbete, öfvertala honom att i Linnéanska sällskapets skrifter tillsammans med Wallaces uppsats införa ett kort utdrag ur sitt eget arbete under den gemensamma titeln On the tendency of species to form varieties; and on the perpetuation of varieties and species by natural means of selection by Charles Darwin and Alfred Wallace ("Journal of Linnean society", vol. III). Året därpå (1859) utgaf D. som själfständig bok ett nytt, vida utförligare utdrag ur sitt manuskript: On the origin of species by means of natural selection, or the preservation of favoured races in the struggle for life ("Om arternas uppkomst", 1871). "Det är tvifvelaktigt, huruvida någonsin en bok - med undantag af 'Principia' (Newtons hufvudarbete) - har åstadkommit en så stor och så hastig revolution inom vetenskapen eller gjort ett så djupt intryck på den allmänna meningen. Den uppväckte en oppositionsstorm på samma gång den från andra håll rönte entusiastiskt medhåll; det bör tilläggas, att ingen bok torde blifvit mera och oftare missförstådd både af anhängare och motståndare. Den oerhörda popularitet, som "Arternas uppkomst" med ens förvärfvade, beror tvifvelsutan på dess många beröringspunkter med filosofiska och teologiska spörsmål, för hvilka hvarje tänkande människa hyser djupt intresse. Men en god del af denna framgång måste tillskrifvas stilens nästan bedårande enkelhet, hvilken är egnad att undanskymma ämnets komplicerade natur och svårfattlighet" (Huxley). Första upplagan (1,250 exemplar) blef slutsåld samma dag (24 nov. 1859) den utkom. Efter sex veckor utkom andra upplagan, året därpå den tredje; och ständigt utgifvas nya upplagor af denna bok, som blifvit öfversatt till de flesta europeiska språk. I de delvis mycket häftiga strider, som denna bok uppväckte och som stundom utkämpades på mer eller mindre vetenskapliga möten - så 1860 i Oxford, där biskopen uppträdde mot darwinismen -, tog D. själf föga del, utan det var företrädesvis Huxley (se d. o.), som på ett lysande sätt förde darwinismens talan. D. svarade med nya arbeten. Visserligen kom det stora arbete, som han förberedt, aldrig ut, men alla hans efter 1859 utgifna många böcker och afhandlingar äro väsentligen att betrakta som monografier öfver de i hans "Origin of species" behandlade stora frågorna. Teorien fördjupas, vidgas, rättas, och inkast skärskådas, med en nästan rörande objektivitet. Sålunda meddelade han i The variation of animals and plants under domestication (2 bd, 1868) ett utomordentligt rikt bevismaterial för sin teori om det artificiella urvalet; dessutom innehåller denna bok hans "provisoriska hypotes" om pangenesis, för lösningen af ärftlighetsproblemet. År 1871 utkom The descent of man and selection in relation to sex (2 bd, "Menniskans härledning och köns-urvalet", 1872), i hvilket arbete han tillämpade selektionsteorien på specialfallet människan. I närmaste samband härmed står hans 1872 utgifna The expression of the emotions in man and animals, hvari han söker visa, huru uttrycken för våra sinnesrörelser uppkommit och utvecklats. En hel rad af stora undersökningar och experiment egnade D. åt skilda fenomen inom växtriket,, hvilka endast i descendensteoriens belysning blifva begripliga. Af dessa arbeten må nämnas: On the various contrivances by which british and foreign orchids are fertilized by insects (1862), The movements and habits of climbing plants (1865), Insectivorous plants (s. å.), The effects of cross- and self fertilization in the vegetable kingdom (1876), The different forms of flowers on plants of the same species (1877). Hans sista större verk, The formation of vegetable mould, through the action of worms: with observation on their habits (1881), är af zoologisk-geologiskt innehåll och i mer än ett hänseende kännetecknande för sin författare. Den däri behandlade frågan, om myllans bildning genom daggmaskarnas verksamhet, förut behandlad af honom i ett af hans allra första vetenskapliga arbeten (1837), skärskådas nu från betydligt vidgade och fördjupade synpunkter. Under loppet af 44 år hade således detta problem sysselsatt hans tankar, och hade han genom systematiskt utförda experiment och exakta mätningar följt frågan in i dess intimaste, mest förborgade konsekvenser. Äfven detta verk är ett led i den långa kedjan af D:s forskningar, hvilkas väsende och kärna är sträfvandet att klargöra det lillas makt, att visa hvilka väldiga omgestaltningar kunna framkallas genom hopsummeringen af de minsta orsaker. Tillika utgör det genom flera årtionden fortsatta arbetet på denna undersökning en god illustration till det omdöme, han fäller om sig själf i den själfbiografi, som han för sina barns räkning nedskref under sina sista lefnadsår. "Från min tidigaste barndom har jag känt det lifligaste behof af att förstå och förklara, hvad jag såg, d. v. s. att gruppera alla fakta under allmänna lagar. Dessa egenskaper hafva gifvit mig tålamod att huru många år som helst begrunda och tänka öfver hvilken som helst olöst fråga". Den nämnda själfbiografien jämte en mängd bref utgafs i 3 delar 1887 af sonen Francis D. under titeln Life and letters. Den bild, som där träder oss till mötes, visar en ytterst försynt, i bästa mening frisinnad personlighet, en kunskapstörstande, men först och sist oaflåtligt verksam och tänkande man, som egnat hela sitt lif åt arbetet i den målmedvetna forskningens tjänst. Tre år före sin död fogade han följande ord till själfbiografien: "För min del tror jag, att jag handlat rätt, då jag gjort mitt lif till en oafbruten arbetsdag i vetenskapens tjänst. Jag känner det ej, som om jag hade någon stor synd att ångra; men åter och åter igen har jag måst beklaga, att jag ej gjort mina medvarelser mera direkt godt". D. fick sitt sista hvilorum i Westminster abbey helt nära Newtons graf. I "British museum of natural history" restes 1885 en marmorstaty öfver honom. Om hans vetenskapliga betydelse se vidare

Descendens-teori

. D:s autograf återfinnes i art.

Autograf

, pl. II. Litt.: Francis D., "Life and letters of Charles D., including an autobiographical chapter" (3 dlr, 1887; öfversatt till norskan i "Bibliotek for de tusen hjem" under titeln "Charles Darwins liv og breve med et kapitel selvbiografi"), Francis D. och A. C. Seward, "More letters of C. D." (2 dlr, 1903) samt biografier öfver D., författade af T. Huxley (i "Proceedings of the Royal society", vol. 44), W. Spengel (i "Biologisches centralblatt", bd 2, 1882), och N. Kleinenberg, "Carlo Darwin e 1'opere sua" (1882). Korta lefnadsteckningar öfver D. äro författade af Grant Allen (1885), G. T. Bettany (1887) och C. F. Holder (1891). L-e. 3. Sir

George Howard D

., den föregåendes son, engelsk matematiker och astronom, f. 1845 i Down, Kent, sedan 1883 professor i teorien för ebb och flod vid universitetet i Cambridge. D. har i främsta rummet egnat sig åt utbildningen af teorien för ebb och flod, hvaröfver han offentliggjort ett stort antal arbeten, som höra till det förnämsta på detta område. Han har äfven utfört en del numeriska beräkningar af intresse beträffande de af Poincaré införda periodiska lösningarna till trekropparsproblemet. Bland hans arbeten märkas Periodic orbits (i "Acta mathematica", 1897) och Tides and kindred phenomena in the solar system (1898). L F. Darwins struts