Kithara

Kithara () je starogrécky strunový hudobný nástroj.  Bol to jeden z najvýznamnejších nástrojov, ktorý sa preferoval pri slávnostných príležitostiach, najmä v kulte na počesť boha Apolóna. Vyznačovala sa obzvlášť plným zvukom.

Kithara bola najväčším a najpôsobivejším gréckym strunovým nástrojom. Vyvinula sa v 8. – 7. stor. pred Kr., jej predchodcom bol forminx či kitharis (známy aj Homérovi).https://beliana.sav.sk/heslo/kithara Pozostávala s dreveného korpusu (ozvučnice, často so štvorcovej drevenej schránky) s dvoma dutými s hore rozšírenými ramenami spojenými priečkou. Struny boli vedené kolmo od priečky ku strunníku (k chordotonónu – doslova napínača strún) a ladili sa diatonicky v základnej dórskej stupnici (dórska tónová stupnica sa hodila pre vážne a vojenské skladby, kithara bola spájaná s dórskou harmóniou, preto jej étos bol kladný). Pôvodne mala päť strún, ale neskôr boli pridané ďalšie, takže mala sedem a nakoniec jedenásť strún (podľa iného zdroja mala až 12 črevových strún). Najmä v druhej polovici piateho storočia pred Kr. sa v Aténach experimentovalo s kitharou väčším počtom strún. Pri hre sa kithara pomocou ramienka zavesila na ľavé plece a na struny sa brnkalo ľavou rukou a plektrom držaným v pravej ruke.

Kithara bola na rozdiel od lýry  (alebo lýry chelys) prepracovanejšie navrhnutý koncertný nástroj spájaný s prevažne virtuóznymi interpretmi. Napríklad Aristoteles v diele Politika (1341a) opisuje kitharu ako organon technikon, nástroj, ktorý vyžaduje schopnosti a výcvik profesionála. Existovali dva typy hráčov na kitharu: kitharodi (z gréckeho kitharoidos), ktorí pri hraní spievali, a kitharisti, ktorí poskytovali čisto inštrumentálnu hudbu. Kitharodi sú na gréckych vázových maľbách zobrazovaní bežnejšie, hoci je ťažké rozlíšiť kitharistu a kitharoda, ak hudobník jednoducho stojí s nástrojom. Vynikajúco zobrazený kitharoidos sa nachádza na červenofogúrovej amfore od Berlínskeho maliara v Metropolitnom múzeu umenia (Metropolitan Museum of Art 56.171.38, New York). Hudobník tu dramaticky uchopil svoj nástroj a zaklonil hlavu v speve. Na lícnej strane vázy stojí sám, zatiaľ čo na rube vázy je zobrazený rozhodca alebo tréner. Kitharod má na sebe dlhý chitón, charakteristický pre hráčov na kitharu; tento chitón je pomerne jednoduchý, kostýmy iných zobrazených kitharodov sú často prepracovane vzorované. Kithara je zobrazená frontálne, čo zdôrazňuje jej eleganciu a veľkosť, pričom ladné krivky jej ramien odrážajú tvar samotnej vázy. Prsty ľavej ruky kitharoda sa dotýkajú strún, akoby ich tlmili, a pravá ruka na druhej strane držiaca plektron, práve dokončila švih do strún. Maliar zobrazuje aj príslušenstvo kitharoda vrátane popruhu, ktorý pomáha podopierať váhu kithary a ozdobného pásu látky priviazaného k nástroju a hojdajúceho sa vo vánku. Existuje názor, že tento ozdobný pás pochádza z blízkovýchodných hudobných tradícií, a preto je formou „orientálnej pompéznosti“, hoci mohol slúžiť praktickému účelu na tlmenie ruky hráča alebo ochranu nástroja pred potom. Berlínsky maliar kopíruje krivku kithary a amfory vo zvlnení látky, čo vedie k skutočne harmonickej kompozícii.

Kithara sa často zobrazuje na čiernofigúrových vázových maľbách v spoločnosti Apolóna (v archaickom období je kithara Apolónovým dominantným hudobným atribútom, v klasickom období je často nahradená lýrou chelys), Artemis, Herma a Léty, ale objavuje sa aj v scénach s Dionýzom, Aténou, Poseidónom a Heraklom. V rukách smrteľníkov sa kithara častejšie nachádza na červenofigúrových vázových maľbách, ktoré zvyčajne zobrazujú profesionálneho kitharoda v jeho bohato zdobenom kostýme. Aj jeden zo zachovaných panelov vlysu, pôvodne sa tiahnucich okolo Parthenónu, zobrazuje dvoch hráčov na kitharu, ktorí tvorili súčasť slávnostného sprievodu. Hudobné súťaže (mousikoi agónes) naznačujú scény, v ktorých umelec vystupuje alebo stojí na pódiu; v niektorých z nich maliar zobrazuje poslucháčov alebo okrídlenú Niké, ako podáva umelcovi kitharu. Na kithare sa hralo pri posvätných a slávnostných príležitostiach, najmä pri obetných sprievodoch, hymnoch a pajanoch. Okrem použitia v posvätných a slávnostných obradoch bola kithara dôležitá aj v divadle a najmä v súťažiach, ktoré tvorili súčasť veľkých národných festivalov. Michaél Psellos uvádza, že kithara sa používala v tragédiách Sofokla a Euripida a zvuk nástroja je parodovaný v Aristofanovom diele Batrachoi (Žaby), kde sa však spája s Aischylom. V každom prípade bol Sofokles dobre známy ako virtuózny kitharista a hovorilo sa, že hral titulnú úlohu vo svojej vlastnej tragédii Thamyris, ktorá sa stratila.

Rozdiely medzi pohlaviami v gréckej hudbe sú najzreteľnejšie viditeľné v zobrazení kithár. Ženy na zobrazeniach hrajú na lýre chelys, barbitos a väčšine ostatných hudobných nástrojov rovnako ako muži, ale nehrajú na kithare (okrem niektorých bohýň). Pravdepodobne vyplýva zo spojenia kithary s profesionálnym hudobným vzdelávaním a súťažami, ktoré boli v tomto období pre ženy neprístupné.


 Referencie 

 Iné projekty 

Kategória:Strunové nástroje
Kategória:Hudobné nástroje
Kategória:Kultúra v starovekom Grécku