Bitka pri Korsuni

Bitka pri Korsuni bola vojenským stretom v dňoch 25. až 26. mája roku 1648 medzi poľsko-litovskou armádou na jednej strane a vzbúrenými kozákmi a ich tatárskymi spojencami na strane druhej pri Korsuni na území terajšej Čerkaskej oblasti, ktorá v súčasnosti náleží Ukrajine. Bolo to zároveň druhé slávne víťazstvo kozáckych vzbúrencov a spojeneckého tatárskeho vojska Vojenská bitka sa teda skončila doslova ničivou porážkou poľských vojsk. Po vojenskej bitke skončili v zajatí taktiež poľskí hajtmani a to presnejšie Mikolaj Potocki a Marcin Kalinowski.

 Zhromaždenie a zbrojenie síl 
Dňa 23. mája roku 1648 dorazila poľská armáda do Korsune. Práve tam sa nachádzal starý hrad, pričom na jeho západnom okraji stáli zvyšky fortifikácie. Presne na tomto mieste prikázal vrchný veliteľ vojakom presne to, aby vybudovali vojenský tábor. Pod velením plukovníka Denhoffa sa podarilo ženistom vybudovať päť šachovnicových oporných miest, ktoré obsadili delostrelecké posádky, taktiež pechota a dragúni. V poľskom vojenskom tábore sa tak nachádzalo pripravených až 6 000 ozbrojencov s 12 poľnými delami. Divízia bol zložená zo 14 husárskych koruhiev, 2 valašských práporcov, 10 koruhiev obrnených kozákov, 2 práporcov dragúnov a jedného dragúnskeho regimentu.

Po vojenskom víťazstve pri Žltých vodách zo strany kozáckych povstalcov doprial kozácky hajtman menom Bohdan Chmeľnyckyj a jeho tatársky spojenec Tuhaj-bej všetkým vojakom odpočinok. Medzitým premiestnili a reorganizovali svoje vojenské sily. Kozácka armáda bola v sile 3 000 vojakov. Zväčšil sa počet stotín. Podľa letopisu Samijla Velyčky mal kozácky hajtman Bohdan Chmeľnyckyj pripravených 26 veľkých a malých poľných diel s päťdesiatimi puškármi. Dňa 11. mája roku 1648 sa z polostrova Krym vypravila na bojisko taktiež hlavná tatárska armáda pod velením chána Islama III. Gereja. Práve pri Čyhyryne, kam sa hajtmanovi Chmeľnyckému podarilo triumfálne vstúpiť, mala už kozácko-tatárska armáda 14 000 až 18 000 vojakov. Čím viac postupovalo kozácke vojsko hlbšie do vnútrozemia krajiny, tým viac sa k nemu pridávali vzbúrení poddaní. Chmeľnyckyj im oznamoval to, že „jedno vojsko už rozmetal a druhé pred ním utieklo.“ Kozáckemu vojvodcovi tak už nič nestálo v ceste k tomu, aby sa vydal smerom ku Korsuni v ústrety bojového osudu proti poľskej armáde.

 Prológ bitky 
Dňa 24. mája roku 1648 sa priblížili kozácki jazdci na čele s Maksymom Kryvonosom k poľskému vojenskému táboru. Poľskí vojenskí strážcovia ich spozorovali v podvečer toho dňa na druhom brehu rieky Ros. Ráno dňa 25. mája roku 1648 sa počas úsvitu priblížili k táboru tri tatárske oddiely v sile 500 jazdcov. Ešte predtým, než vstúpili do Korsune, vydal poľský hajtman Mikolaj Potocki svojím vojakom rozkaz pre vyrabovanie mesta. Nastala panika. Budovy z dediny, okrem hrádku a kostola, sa ocitli v plameňoch. Začal sa neľútostný boj.

 Prvý útok 
Poľská armáda a jej tábor boli následne obkľúčené kozácko-tatárskymi spojencami. Pravé krídlo mali pod palcom tatárske hordy. Kozácke oddiely viedli ľavé krídlo. Kozácky hajtman Bohdan Chmeľnyckyj a krymský veliteľ Tuhaj-bej viedli vojenské útoky na poľských jazdcov zo severu a juhu, zatiaľ čo poľské jazdné koruhvy odrážali útoky pred redutami a valmi. Tam ich chránila delostrelecká kanonáda.

Korunný hajtman menom Mikolaj Potocki rozložil husárov do dvoch bojových línii. Stred vojska mal pod kontrolou sám Potocki. Pravé krídlo viedol poľný hajtman Marcin Kalinowski. Ľavú časť mal na starosti skúsený vojnový veterán a to Jan Odrzywolski. Veliteľom artilérie sa stal Henryk Denhoff.

Boje muža proti mužovi boli urputné. Skončili sa však zatiaľ bez jasného víťaza.

 Zaútočiť alebo ustúpiť ? 
Uprostred noci povolal poľskí korunný hajtman Potocki do štábu všetkých plukovníkov, rotmajstrov, poručíkov a osvedčených vojakov pre zorganizovanie nového vojnového postupu. Kalinowski a Odrzywolský navrhovali jednoznačný poľský vojenský protiútok a následne bitku v otvorenom poli, než sa kozáckemu hajtmanovi Bohdanovi Chmeľnyckém podarí zmobilizovať všetky jeho armádne sily. 

Skupina dôstojníkov pod velením Mikolaja Bieganowského sa zastávala taktiky zanechať obranu vojenského tábora pri Korsuni a radšej organizovanie ustúpiť preč z povstaleckého územia. Nakoniec vydal rozkaz sám korunný hajtman Mikolaj Potocki, pričom podľa jeho slov mali poľské vojská organizovane ustúpiť.

Poľské armádne velenie sa rozhodlo ustúpiť pozdĺž rieky Ros na trase Korsuň, Bohuslav, Rakytno a Biela Cerkev.

 Brutálny protiútok kozáckych bojovníkov a krvavý ústup poľskej armády 
Uprostred noci z 25. na 26. mája roku 1648 sa však kozácky hajtman Bohdan Chmeľnyckyj dozvedel od zbehov „ruskej viery“ o zámeroch poľského vojska. Vyslal Maksyma Krynonysa s jeho vojenským oddielom cez Steblebo smerom do Vyhrajeva, aby na ceste do Bohuslavi mohli vybudovať priekopy so zásekmi. Tie mali dôsledne zastaviť čelo poľskej korunnej armády.

Ráno dňa 26. mája roku 1648 zostavil Mikolaj Bieganowski ako veliteľ vozatajstva kolónu v počte 1 400 vozov v ôsmich radoch, čím dĺžka hradby bola až 1 700 metrov. Poľská armáda na ústupe bola rozdelená do troch skupín po 2 000 vojakov. V čele pochodovali pešiaci v sile 180 vojakov so štyrmi poľnými delami. Za nimi nasledovali tri kompánie dragúnov. Tí mali za úlohu očistiť cestu od popadaných stromov. Cesta bola v dubovom lese značne rozbahnená. Ťažké vozy zapadali do blata. Husári a dragúni museli zosadnúť a pochodovať pešo. Korunný hajtman Potocki sa dopustil chyby, podľa ktorej prikázal husárom to, aby zosadli z koňov. Podcenil prieskum, čím nemohol zostaviť viac strážnych oddielov.

Keď bola poľská vojenská kolóna zložená z pešiakov, dragúnov a husárov už na ceste takmer pol míle od Korsune, dostala sa do pasce. Odrazu začali zo všetkých strán dopadať na vojakov strely z palných zbraní, presnejšie z ručníc. Zároveň to boli strelecké šípy. Spočiatku boli zranené a následne zabité kone, ktoré ťahali poľné delá. Strely potom zasiahli kone zapriahnuté o vozy, čím sa vozový park rozdelil na menšie skupiny.

 Epilóg a krvavá daň bojovej potýčky 
Na bojisku ostalo ležať viac než 5 000 mŕtvych vojakov. Niekoľko tisíc vojakov skončilo so zraneniami. Ostatní padli do zajatia zásluhou krymských Tatárov. Velitelia Potocki a Kalinowski skončili ako zajatci na Kryme.

Korunné vojsko Republiky oboch národov (Rzeczpospolity) ako opora poľskej vlády na Ukrajine doslova prestalo existovať. Republika oboch národov (Rzeczpospolita) tak utrpela jednu z tých najtvrdších vojnových porážok a stratila výkvet vojenských elít.

 Referencie 

 Literatúra 
 FRIEDL, Jiří et al. (2017). Dějiny Polska. Praha: NLN, s.r.o. ISBN 978-80-7422-306-8.
 RYCHLÍK, Jan - ZYLYNSKYJ, Bohdan - MAGOCSI, Paul Robert. (2015). Dějiny Ukrajiny. Praha: Nakladatelství lidové noviny, s.r.o. ISBN 978-80-7106-409-1.
 ŘEZNÍK, Miloš. (2010). Dějiny Polska v datech. Praha: Nakladatelství Libri. ISBN 978-80-7277-408-1.

 Pozri aj 
 Chmeľnyckého povstanie

 Iné projekty 

 Zdroj 
 FUKALA, Radek. (2024). Povstání Bohdana Chmelnického: Kozáci na planoucí Ukrajině 1648-1654. Praha: Nakladatelství Epocha s.r.o. ISBN 978-80-278-0173-2.