Ceng Kuo-fan

Ceng Kuo-fan, markíz I-jung (, ; * 26. novembra 1811† 12. marca 1872), rodné meno Ceng C’-čcheng, zdvorilostné meno Po-chan (), bol čínsky štátnik a vojenský generál z neskorej dynastie Čching. Je najznámejší tým, že vybudoval a zorganizoval armádu Siang na pomoc armáde Čching pri potlačení povstania tchajpchingov a obnovení stability ríše Čching. Spolu s ďalšími významnými osobnosťami svojej doby, ako boli Cuo Cung-tchang a Li Chung-čang, Ceng pripravil pôdu pre reštauráciu Tchung-č’, pokus o zastavenie úpadku dynastie Čching. Ceng bol známy svojim strategickým zmýšľaním, administratívnymi schopnosťami a ušľachtilou osobnosťou založenou na konfuciánskej praxi, ale aj svojou bezohľadnosťou pri potláčaní povstaní.

 Mladosť 
náhľad|Cengovo bývalé sídlo v Chu-nane
Ceng sa narodil v roku 1811 ako Ceng C’-čcheng v Siang-siangu v provincii Ch-unan a bol vnukom Ceng Ju-pchinga, farmára so sociálnymi a politickými ambíciami. Bol tiež potomkom filozofa Ceng-c’ho, žiaka Konfucia. Študoval na Akadémii Jüe-lu v prefektúre Čchang-ša, kde v roku 1833 zložil prefektúrnu skúšku, len rok po svojom otcovi Ceng Lin-šuovi. O rok neskôr zložil provinčnú skúšku (juren) a v roku 1838, vo veku 27 rokov, zložil cisársku skúšku, čo bol v Číne prestížny úspech. Získal titul ťin-š’, najvyššiu úroveň v skúškach štátnej služby, čo viedlo k jeho vymenovaniu do Akadémie Chan-lin, skupiny vynikajúcich čínskych literátov, ktorí vykonávali literárne úlohy pre cisársky dvor. Práve v Akadémii Chan-lin si Ceng zmenil krstné meno na „Kuo-fan“, ktoré znelo prestížnejšie. Ceng slúžil v Pekingu viac ako 13 rokov a zostal oddaný interpretácii konfuciánskych klasikov. S pomocou svojho učiteľa Mudžanggom sa pomerne rýchlo posúval v hierarchii; do piatich rokov sa stal úradníkom druhej triedy.

 Vstup do imperiálnej politiky 
V roku 1843 bol Ceng vymenovaný za hlavného literárneho examinátora v provincii S’-čchuan. O šesť rokov neskôr sa stal vyšším zástupcom tajomníka Rady pre obrady. Keď zastával úrad vojenského examinátora (1851), smrť jeho matky ho prinútila vrátiť sa do provincie Chu-nan, aby vykonal smútok, ktorý mal trvať tri roky. Približne v tom čase tchajpchinskí povstalci obsadili provinciu Chu-nan a dobyli mestá a pevnosti na oboch brehoch rieky Jang-c’-ťiang. Zvláštnym dekrétom bolo Cengovi nariadené, aby pomáhal guvernérovi provincie pri zhromažďovaní dobrovoľníckych síl a z vlastnej iniciatívy vybudoval flotilu vojnových džuniek a viacero arzenálov zbraní, s ktorými zaútočil na povstalcov. Táto sila sa nakoniec stala známou ako armáda Siang (tiež známa ako chunanská armáda alebo čchuská armáda). Pri výcviku a velení armády Siang kládol Ceng dôraz na „rodinné väzby, individuálnu zodpovednosť, flexibilnú, ale zodpovednú disciplínu, zvýšené vojenské platy, rešpekt k intelektuálom slúžiacim v armáde a silné puto medzi dôstojníkmi a vojakmi“. Vo svojom prvom stretnutí s rebelmi bol Ceng porazený, ale jeho poručíci boli úspešnejší. Znovu dobyli hlavné mesto provincie Čchang-ša a zničili povstaleckú flotilu. Po týchto víťazstvách svojich podriadených Ceng dobyl Wu-čchang a Chan-jang neďaleko Chan-kchou a za svoj úspech bol odmenený vymenovaním za viceprezidenta Vojenskej rady. Armáda Siang pod Cengovým vedením obsahovala niekoľko integrovaných výcvikových skupín z Chang-čou.

 Sláva a vojenské kampane 
vpravo|náhľad|Cengova hrobka v okrese Jüe-lu v Čchang-ša, Chu-nan.
V roku 1853 viedli ďalšie triumfy k tomu, že Ceng bol vymenovaný za baturu a bol vyznamenaný žltou jazdeckou bundou. Medzitým, v jeho neprítomnosti, dobyli rebeli Wu-čchang a vypálili ochrannú flotilu. Situácia sa však rýchlo obrátila, 1. mája 1854 Ceng porazil Tchaj-pchingov pri Siang-tchane a v júli pri Jue-čou. Cengovi sa podarilo vyčistiť krajinu okolo jazera Pcho-jang a následne zbaviť provinciu Ťiang-su rebelov. V januári a februári 1855 utrpela armáda Siang katastrofálnu porážku pri Ťiou-ťiangu v provincii Ťiang-si, čo viedlo k Cengovmu pokusu o samovraždu. Jeho otec zomrel v roku 1857 a po krátkom smútku dostal rozkaz prevziať najvyššie velenie v provincii Če-ťiang a spolupracovať s guvernérom provincie Fu-ťien pri obrane.

Následne boli povstalci zatlačení na západ a Ceng by ich bol prenasledoval, keby nebol povolaný vyčistiť provinciu An-chuej od povstaleckých síl. V júni 1860 bol menovaný za miestokráľa Liang-ťiangu (s pôsobnosťou pre provincie Ťiang-si, An-chuej a Ťiang-su) a cisárskeho komisára, ktorý dohliadal na vojenské záležitosti. V tomto čase a aj nejaký čas predtým mal šťastie na aktívnu podporu Cuo Cung-tunga, ktorý neskôr získal späť Kašgar pre ríšu Čching, a Li Chung-čanga. V roku 1862 bol menovaný za námestníka veľkého tajomníka štátu. V tom čase cisárske sily Čching s pomocou Ever Victorious Army zastavili priebeh povstania Tchaj-pchingov a Ceng bol schopný uskutočniť plán, ktorý už skôr vymyslel, a to obliehanie Tchien-ťingu, hlavného mesta povstalcov. Zatiaľ čo Charles George Gordon s Ever Victorious Army s podporou Li Chung-čanga čistil mestá na dolnom toku rieky Jang-c’-ťiang, Ceng zblížil svoje obliehacie línie okolo mesta.

V júli 1864 padol Tchien-ťing do Cengových rúk a ten bol odmenený šľachtickým titulom „Markíz prvej triedy I-jung“ () a právo nosiť dvojoké pávie pierko. On, Cuo Cung-tchang a Li Chung-čang boli spoločne nazývaní „Ceng, Cuo, Li“ – vojenskí vodcovia, ktorí potlačili povstanie Tchaj-pchingov. Po potlačení povstania nasledovalo povstanie Nien, súvisiace s bývalým hnutím Tchaj-pchingov, vypuklo v provincii Šan-tung a Ceng bol vyslaný, aby ho potlačil.

Úspech ho však na tomto ťažení vždy nesprevádzal a na cisársky rozkaz ho zbavil velenia Li Chung-čang, ktorý ho rovnakým spôsobom nahradil ako miestokráľ Č’-li, kde po masakre v Tiencine (1870) Ceng nesplnil želania cisárskeho dvora. Namiesto požadovanej politiky voči cudzincom Ceng zaujal diplomatickejší postoj. Po tomto odmietnutí sa utiahol do svojho miestokráľovstva v Nankingu, kde v roku 1872 záhadne zomrel v bývalom sídle Chung Siou-čchüana.

 Osobný život 
Ceng bol plodný spisovateľ. Jeho spisy adresované trónu a jeho literárne úvahy si čínski učenci vysoko vážia a cenia si vydanie jeho zozbieraných diel v 156 knihách, ktoré v roku 1876 vydal Li Chung-čang, ako pamiatku na veľkého a neúplatného štátnika. Ceng rád čítal a mal zvláštny záujem o Dvadsaťštyri dejín a ďalšie čínske klasiky.

Ceng počas povstania Tchajpchingov po prvom stretnutí nazval ženy kmeňa Hakka „veľkonohými vidieckymi čarodejnicami“.

Na rozdiel od svojich súčasníkov, ktorí mali viacero manželiek alebo si držali konkubíny, Ceng bol oficiálne ženatý iba raz, so ženou z rodiny Ou-jang. Mal s ňou troch synov a päť dcér a dve z jeho najstarších detí zomreli mladé. Jeho najstarší syn, Ceng Ťi-ce, ktorý zdedil jeho šľachtický titul „Markíz prvej triedy I-jung“, sa neskôr stal slávnym diplomatom v neskorej dynastii Čching.

Cengov deviaty brat, Ceng Kuo-čchuan, bol ambicióznym generálom v armáde Siang. Neskôr, v roku 1884, bol menovaný za miestokráľa Liang-ťiangu. Cengova pravnučka, Ceng Pao-sun, bola feministka, historička a kresťanská pedagogička.

Hovorí sa, že Ceng je potomkom Ceng-c’ho, ktorý bol zase potomkom kráľa Šao Kchanga z dynastie Sia.

 Hodnotenie 
Cengov odkaz v histórii je dvojaký. Na jednej strane je kritizovaný ako neochvejne konzervatívny zradca, no na druhej strane je vnímaný ako hrdina v udržiavaní poriadku a stability. Mnohí v Číne aj v zahraničí obdivujú jeho schopnosť úspešne prežiť v bezohľadnej byrokracii neskorej dynastie Čching. Mnohí obviňujú Cenga zo všetkých civilných strát a škôd spôsobených počas povstania Tchaj-pchingov, zatiaľ čo iní ho kritizujú za to, že bol príliš priateľský k určitým zahraničným myšlienkam. Veľa čínskej historiografie, vrátane početných biografií, spochybňuje, čo ho viedlo k boju za v podstate zahraničnú dynastiu.

Od Kultúrnej revolúcie kritika Cengovho života postupne začala miznúť. Tchang Chao-ming vydal v roku 1992 svoju trojknižnú trilógiu Ceng Kuo-fan, novelizáciu Cengovho života počas a po Tchajpchingskom povstaní. Táto trilógia charakterizovala Cenga ako obyčajného človeka, ale prijala oveľa pozitívnejší pohľad na Cenga. Mao Ce-tung a Čankajšek tiež chválili Cengove schopnosti vo vojenských a politických záležitostiach.

V posledných rokoch bol Cengov život a jeho diela široko oslavované, najmä ako príklad miestnej hrdosti v provincii Chu-nan. Cengove vodcovské a vojenské schopnosti mnohí využívali ako novú oblasť myslenia, ktorá pomáhala v obchodných alebo byrokratických záležitostiach, ako napríklad v „sebarozvojových“ 99 stratégiách od Ceng Kuo-fana.

 Referencie

 Zdroj 

Kategória:Úmrtia v 1872
Kategória:Narodenia v 1811
Kategória:Dejiny Číny