Kómos (sprievod)

Kómos () bol veselý sprievod s hudbou, spevmi a tancami, ktorý sa usporadúval počas starogréckych slávností; zvyčajne sa konal na počesť boha Dionýza.

Slovo kómos (mn. č. kómoi) má korene v antickom Grécku a jeho etymológia je úzko spätá s rituálnymi oslavami (v gréckom svete malo ale zrejme niekoľko významovLucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, KOMOS ). Prvé zmienky kómos opisujú ako rituál zahŕňajúci spev, tanec a hudbu, ešte nespájaný s Dionýzom. V podstate by sa ním dali označiť všetky scény, ktoré  sa dali všeobecne definovať ako orgiastické, predstavujúce skupinu alebo sprievod pijanov, teda komastai (termín, ktorý Beazley preložil ako bujarých), ktorí tancujú, spievajú, pijú, opíjajú sa atď.

Po etymologickej stránke sa predpokladá, že tento termín pochádza z archaického základu, ktorý súvisí s dedinou (kómé – κώμη), čo by znamenalo „dedinskú slávnosť“, alebo zo slovesa keimai (v zmysle „usadiť sa k jedlu“ alebo „odpočívať“). V súčasnej etymológii je slovo kómos priamym základom termínu komédia (κωμωιδία – kómóidia). Ten vznikol spojením slov kómos (oslava/sprievod) a óidé (pieseň). Podľa Aristotela (v spise Poetika) termín komédia odvodili od dórskeho slova kómé („dedina“). Aristoteles uvádza, že vznik komédie súvisí s komickými útvarmi, ktoré rozvíjalo dórske obyvateľstvo sicílskej Megary; znaky komédie mali viaceré posmešné piesne a veselé scénky predvádzané vo zvláštnych kostýmoch a vo zvieracích maskách.https://beliana.sav.sk/heslo/komédia

Kómos sa v starovekom Grécku mohol oslavovať v dvoch hlavných kontextoch, a to v súkromnom a verejnom. V súkromnom často išlo o sprievod po skončení symposia (hostiny), kedy sa účastníci v podnapitom stave presúvali ulicami k domu hostiteľa alebo iného priateľa, sprevádzaní hudbou (napr. hrou na aulos) a tancom. Ich priebeh bol teda vždy do istej miery spontánny. Kómoi „osobného“ druhu sa konal často i v noci s ľuďmi nesúcimi pochodne. Vo verejnom kontexte bol súčasťou náboženských slávností, najmä Dionýzií, kde slúžil ako bujarý sprievod na počesť boha Dionýza a stal sa jedným zo základných stavebných kameňov pri vzniku gréckej komédie.  Oficiálne kómoi sa zvyčajne konali za denného svetla a boli možno dôstojnejšie a pokojnejšie. Ani jedna forma sa však nevyhnutne nezhoduje s definíciou a každá mohla obsahovať prvky druhého typu.

V rámci dionýzií bol kómos sprievodom polonahých i čiastočne kostýmovaných, pomaľovaných, podnapitých mužov, ktorí spievali posmešné, oplzlé piesne, vystrájali a zabávali sa (bola to neviazaná oslava). Sprievod sa konal večer prvého dňa osláv. Ústredným symbolom osláv bol i falos a účastníci prinášali kožené falosy, aby ich darovali bohu. Tým sa boh vína Dionýzos oslavoval aj ako boh plodnosti. V tomto kontexte, hoci v neskorej archaickej a klasickej vázovej maľbe je kómos často zobrazovaný ako pozostávajúci prevažne z opitých a sexuálne zhýralých mužov alebo satyrov. Literárne zdroje naznačujú, že komos bol niekedy užšie spojený i s inými spoločenskými slávnostnými aktivitami. V Hesiodovom diele Heraklov štít (270-285) je kómos predstavený ako súčasť svadobného sprievodu. Sprievod tu pozostáva z nevesty vedenej k ženíchovi na voze, skupiny hýriacich otrokov nesúcich pochodne, zborov mužov a žien hrajúcich hudbu a piesne a skupiny mladých mužov, ktorí sa veselia (κώμαζον, 281), spievajú a tancujú. Aj keď táto pasáž nenaráža na konzumáciu vína počas svadobného sprievodu, iné áno. V dielach lyrického básnika Pindara sa kómos vzťahuje na oslavný sprievod po víťazstve na celogréckych hrách (napr. olympijských).



 Referencie 


 Iné projekty 


Kategória:Staroveké Grécko