Jozef Ružička

Prof. PhDr. Jozef Ružička, DrSc. (* 12. január 1916, Nové Zámky – † 20. február 1989, Bratislava) bol popredný slovenský jazykovedec, akademik SAV, profesor a dlhoročný pracovník Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra SAV. Patril k najvýznamnejším postavám slovenskej lingvistiky 20. storočia, pričom sa špecializoval najmä na gramatiku (syntax a morfológiu), pravopis a jazykovú kultúru.Jozef Ružička. In: 

 Životopis 
Narodil sa 12. januára 1916 v Nových Zámkoch. V rokoch 19341938 študoval odbor slovenský jazyk – nemecký jazyk na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.Jozef Ružička. In:  Počas štúdií ho formovali prednášky a diskusie v Pražskom lingvistickom krúžku, v bratislavskej Vedeckej syntéze a v Bratislavskom lingvistickom krúžku.

V roku 1938 doštudoval a získal titul PhDr., v roku 1947 sa habilitoval na docenta, v roku 1956 získal hodnosť kandidáta vied (CSc.) a v roku 1960 dosiahol titul doktora vied (DrSc.). Za profesora bol vymenovaný v roku 1968.Jozef Ružička. In: 

 Profesionálna kariéra 
Svoju pedagogickú prax začal ako stredoškolský profesor v Bratislave, kde pôsobil na Obchodnej akadémii (19381940) a následne na Priemyselnej škole strojníckej (1940 – 1950). Od roku 1950 až do roku 1983 pôsobil v Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra SAV (pôvodne JÚ SAVU, ÚSV SAVU a ÚSV SAVU).

V rámci týchto inštitúcií zastával rôzne vedúce funkcie: v rokoch 19521965 bol vedúcim oddelenia spisovného jazyka a v rokoch 19651981 zastával post riaditeľa ústavu. Po odchode na dôchodok v roku 1983 pôsobil do roku 1986 ako vedecký pracovník – konzultant. Zomrel 20. marca 1989 v Bratislave.

 Vedecká činnosť 
Vedecký záber Jozefa Ružičku bol mimoriadne široký a zahŕňal výskum gramatickej stavby slovenského jazyka, lexikológiu, štylistiku, dejiny jazyka, ale aj oblasť všeobecnej jazykovedy a germanistiky. Vo svojej práci nadväzoval na metodologické podnety Pražského lingvistického krúžku a domácej Vedeckej syntézy, pričom kládol dôraz na systémovosť a funkčnosť jazykových prostriedkov.

Dominantnou oblasťou jeho záujmu bola (syntax a sémantika vety. Spolu s Eugenom Paulinym patril k tvorcom a rozvíjateľom originálnej teórie intencie slovesného deja. Touto koncepciou slovenská jazykoveda anticipovala neskorší záujem svetovej lingvistiky o otázky syntaktickej sémantiky. Ružička sa dlhodobo venoval riešeniu sporných otázok v jazykovednom výskume, pričom v nich navrhoval originálne a elegantné riešenia, ktoré stimulovali ďalšie odborné diskusie.

V oblasti knižných publikácií zanechal niekoľko kľúčových diel. V roku 1953 vydal spolu s E. Paulinym a J. Štolcom populárne dielo Slovenská gramatika, ktoré sa stalo základnou príručkou slovakistiky. Ako hlavný redaktor a spoluautor viedol práce na fundamentálnom diele slovenskej lingvistiky – akademickej Morfológii slovenského jazyka (1966). Hoci bola syntax jeho hlavnou doménou, sústredil sa aj na výskum fungovania spisovného jazyka v nových spoločenských podmienkach a na jeho štýlovú rozvrstvenosť, čo reflektoval v prácach o spisovnej slovenčine v Československu.

Významnou súčasťou jeho pôsobenia bola aj popularizácia vedy a reflexia dejín jazykovedy. Skúmal súvislosti medzi domácim a zahraničným lingvistickým myslením a ako prvý poukázal na paralely medzi Štúrovými sémantickými výkladmi a modernou teóriou intencie slovesného deja. Z jeho iniciatívy bol vtedajší Ústav slovenského jazyka premenovaný na Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra SAV, čím zdôraznil kontinuitu slovenskej jazykovednej tradície.

 Pôsobenie vo vedeckých spoločnostiach a komisiách 
Jozef Ružička bol kľúčovou postavou pri kodifikácii a stabilizácii moderného slovenského jazyka. Jeho vplyv na jazykovú normu sa realizoval najmä prostredníctvom dlhoročnej práce v Pravopisnej komisii Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra SAV, ktorej členom bol od roku 1950 a v rokoch 19651981 zastával post jej predsedu. Významnú úlohu zohral aj v rámci odbornej vedeckej komunity; v rokoch 19661968 viedol Združenie slovenských jazykovedcov pri SAV a neskôr, v období rokov 19731976, pôsobil ako predseda Slovenskej jazykovednej spoločnosti pri SAV.

Okrem domáceho pôsobenia tiež zastupoval Slovensko v medzinárodných grémiách. Ako člen komisií pri Medzinárodnom komitéte slavistov sa podieľal na riešení otázok lingvistickej terminológie, výskume gramatickej stavby a problematike slovanských spisovných jazykov. Na inštitucionálnej úrovni dlhodobo ovplyvňoval smerovanie odboru ako člen vedeckého kolégia jazykovedy ČSAV (19621981) a pôsobením vo viacerých vedeckých kolégiách SAV. Okrem toho predsedal komisiám pre obhajoby dizertačných prác.

 Redakčná činnosť 
Jozef Ružička bol mimoriadne aktívny aj ako redaktor a člen redakčných rád kľúčových jazykovedných periodík a odborných publikácií.

 Časopisy a periodické zborníky 
 Slovenská reč – člen redakčnej rady v rokoch 19501951, 19541988.
 Kultúra slova – člen redakčnej rady od vzniku časopisu v roku 1967 až do roku 1989.
 Slavica Slovaca – člen redakčnej rady (19691970, 19761989), v rokoch 19761983 pôsobil ako hlavný redaktor časopisu.
 Jazykovedný časopis – člen redakčnej rady v rokoch 19761989.
 Jazykovedné štúdie – vedecký redaktor zväzkov 1, 3 – 5, 7, 10 – 12 a špeciálnych zborníkov 14 (Stanislavov zborník, 1977), 15 (Horeckého zborník, 1980) a 16 (1981).
 Recueil linguistique de Bratislava – vedecký redaktor zväzkov 2 (1968), 7 (1984) a 8 (1985).

 Výber z redigovaných knižných publikácií 
 Jazyková poradňa – spoluredaktor populárnej série (zväzky 1, 2, 3, 5, 6 vydané v rokoch 19571968 v Bratislave)
 Morfológia slovenského jazyka – vedecký redaktor (Bratislava 1966)
 Atlas slovenského jazyka – vedecký redaktor III. zväzku (Tvorenie slov, 1978, 1981) a IV. zväzku (Lexika, 1984)
 Slovník slovenských nárečí – vedecký redaktor ukážkového zväzku (Bratislava 1980)
 Encyklopédia jazykovedy – člen redakčnej rady encyklopedického diela (Bratislava 1993)

 Výber z diela 
Jozef Ružička bol autorom a spoluautorom desiatok monografií, učebníc a stoviek odborných štúdií. Medzi najvýznamnejšie patria:

 Monografie a knižné publikácie 
 Z problematiky slabiky a prozodických vlastností (Bratislava 1947)
 Slovenská gramatika (Martin 1953, 5. vyd. 1968; spoluautor)
 Pravidlá slovenského pravopisu (Bratislava 19531971; spoluautor a redaktor)
 Skladba neurčitku v slovenskom spisovnom jazyku (Bratislava 1956)
 Morfológia slovenského jazyka (Bratislava 1966; vedecký redaktor a spoluautor)
 Tézy o slovenčine (Bratislava 1967, knižne 1968)
 Štruktúra slovenského slovesa (Bratislava 1968)
 Spisovná slovenčina v Československu (Bratislava 1970) 
 Dejiny spisovnej slovenčiny (Bratislava 1974; spoluautor)
 Kapitoly o slovenčine (Bratislava 1976; editor a spoluautor)
 Slovakistické štúdie (Martin 1985)
 Encyklopédia jazykovedy (Bratislava 1993; člen autorského kolektívu).

 Štúdie a články (výber) 
 „O jazykovom znaku“ (Slovo a tvar, 1947)
 „Valencia slovies a intencia slovesného deja“ (Jazykovedný časopis, 1968) – zásadná štúdia k slovenskej syntaktickej sémantike.
 „Spisovná slovenčina v období 1918-1968“ (Slovenská reč, 1969)
 „Polstoročie výskumu slovenčiny“ (Jazykovedný časopis, 1971)
 „What is Expressed by Syntactic Units?“ (v zborníku A Reader in Slovak Linguistics, Mníchov 1992)
 „Valency and Intention“ (v zborníku Praguiana, Amsterdam – Philadelphia 1994)

 Ocenenia 
 1948 – Cena mesta Bratislavy
 1967 – Cena SAV za vedecko-popularizačnú činnosť
 Štátne vyznamenanie Za zásluhy o výstavbu
 Zlatá medaila SAV a Zlatá čestná plaketa Ľudovíta Štúra
 Strieborná čestná plaketa Josefa Dobrovského za zásluhy v spoločenských vedách

 Literatúra 





























 Referencie 

Kategória:Osobnosti z Nového Mesta nad Váhom
Kategória:Slovenskí jazykovedci
Kategória:Slovenskí stredoškolskí pedagógovia
Kategória:Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Pracovníci Slovenskej akadémie vied
Kategória:Riaditelia Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra SAV