Prvá Kubanská kampaň

Ľadový pochod (rusky: Ледяной поход), nazývaný aj Prvá kubánska kampaň (rusky: Первый кубанский поход), vojenský ústup trvajúci od februára do mája 1918, bol jedným z určujúcich momentov ruskej občianskej vojny v rokoch 1917 až 1921. Pod útokom Červenej armády postupujúcej zo severu začali sily Dobrovoľníckej armády, niekedy označovanej ako Biela garda, ústup z mesta Rostov na juh smerom ku Kubánu v nádeji, že získa podporu kubánskych kozákov proti boľševickej vláde v Moskve.

 Kornilov a Dobrovoľnícka armáda 
Po prevzatí moci v Rusku boľševickou stranou v novembri [októbri] 1917 sa mnohí z odporcov novej vlády uchýlili k okrajovým oblastiam starej Ruskej ríše, najmä do tých častí, ktoré boli stále pod kontrolou nemeckej armády. V hlavnom meste donských kozákov, Novočerkasku (neďaleko Rostova na Done), zvolilo donské kozácke vojsko na svojom tradičnom zhromaždení, Vojsko vojska (1. júla [18. júna] 1917), generála Alexeja Maksimoviča Kaledina za atamana. 20. novembra [7. novembra] 1917, krátko po tom, čo komunisti prevzali kontrolu v strednom Rusku, Donský okruh vyhlásil svoju nezávislosť. Novočerkassk sa stal útočiskom pre odporcov boľševickej revolúcie a čoskoro sa v ňom nachádzalo veliteľstvo Dobrovoľníckej armády, ktorú tvorili prevažne bývalí cárski dôstojníci pod velením generála Michaila Alexejeva a generála Lavra Kornilova.

Kozáci sa primárne zameriavali na obranu svojej nezávislosti, ale dobrovoľníci ich presvedčili, že to môžu zaručiť iba vtedy, ak sa k nim pripoja v boji proti boľševikom, ktorí mali podporu veľkej časti nekozáckeho obyvateľstva Donskej oblasti. S povzbudením Kaledina sa Bielym, stále len s približne 500 mužmi, podarilo 15. decembra [2. decembra] 1917 dobyť mesto Rostov od miestnych jednotiek Červenej gardy. Začiatkom roku 1918 však lepšie organizované a silnejšie komunistické sily začali postup zo severu a 10. februára [28. januára] 1918 dobyli Taganrog pri Azovskom mori. Kornilov, ktorý teraz velil približne 4 000 mužom v Rostove, považoval za zbytočné pokúšať sa o obranu mesta tvárou v tvár presile. Namiesto toho sa dobrovoľníci pripravili na presun na juh, hlboko do Kubáne, v nádeji, že získajú väčšiu podporu, hoci celá oblasť bola v hlbokej zime. Tak sa začal Ľadový pochod. Keďže jeho obrana bola zničená a jeho vláda bola v stave kolapsu, Kaledin sa zastrelil (11. februára [29. januára] 1918).

 Kornilovova smrť 
23. februára, keď Červená armáda vstúpila do Rostova, Kornilov začal pochod na juh cez zamrznuté stepi. Vojakov, ktorí niesli jednu pušku a ťahali poľné delostrelectvo, sprevádzal dlhý zástup civilistov z Rostova, ktorí sa obávali boľševických odvet. Anton Denikin, Kornilovov zástupca, neskôr spomínal: „Prešli sme z temnej noci duchovného otroctva do neznámeho putovania – hľadali sme modrého vtáka.“ Modrý vták bol tradičným symbolom nádeje v ruských rozprávkach a legendách.

S dvojnásobne zväčšenou armádou sa Kornilov rozhodol zaútočiť na Jekaterinodar, hlavné mesto nedávno založenej Severokaukazskej sovietskej republiky. Kornilov zorganizoval svoju armádu do troch brigád pod velením Markova, Bogajevského a Erdeliho. Útok, ktorý sa začal 10. apríla, sa stretol s ťažkým odporom síl viac ako dvojnásobne väčších ako Dobrovoľníci. Kornilov bol zabitý, keď delostrelecký granát zasiahol statok, kde si zriadil veliteľstvo. Niektoré správy charakterizujú túto udalosť ako „veľmi smolu“, pretože granát zasiahol jedinú miestnosť, kde sa Kornilov nachádzal, a zabil ho, ale nezranil nikoho iného prítomného v budove. Jeho velenie nahradil Denikin, ktorý sa po piatich dňoch bojov rozhodol útok prerušiť a stiahnuť sa na sever. Keď sa Lenin dozvedel o Kornilovovej smrti, povedal Moskovskému sovietu: „Dá sa s istotou povedať, že občianska vojna sa v podstate skončila.“

 Následky 
Kampaň vzbudila v dobrovoľníkoch nádej a ukázala, že biela armáda dokáže odolať obrovskému rozdielu síl, rovnako ako bol Stepný pochod neskôr použitý na pozdvihnutie morálnej zložky vojsk. 

Dobrovoľnícka armáda zriadila svoje veliteľstvo v Mečetinskej a Jegorlyckej a nadviazala kontakt s atamanom Piotrom Krasnovom. Krasnov súhlasil s podporou Dobrovoľníckej armády zbraňami a peniazmi a s prevzatím starostlivosti o chorých a ranených. V júni zriadil Alexejev politické oddelenie v Novočerkasku a Denikin vydal svoje „Ciele armády“. Okrem iného sa v nich uvádzalo, že „Nemci sa musia stiahnuť z územia Ruska; boľševici sa musia vzdať a byť odzbrojení...

 Referencie 

 Zdroj