Aspázia z Milétu

Aspázia z Milétu (častejšie v odbornej literatúre a latinčine Aspasia; ) (* cca 470 pred Kr., Milét – † 400 pred Kr., Atény) bola prominentná intelektuálka, učiteľka rétoriky a politická poradkyňa v antických Aténach. Hoci ako cudzinka (metoikos) nemohla disponovať plnými občianskymi právami, stala sa centrálnym bodom aténskeho kultúrneho života a celoživotnou partnerkou štátnika Perikla. Jej biografia reprezentuje unikátny prienik medzi súkromným životom vrcholného politika a verejným intelektuálnym smerovaním „zlatého veku“ Atén.

Aspasia sa narodila v iónskom meste Milétos, ktoré bolo v tom čase centrom vzdelanosti a filozofie. Po príchode do Atén sa etablovala ako hetéra – v starovekom Grécku išlo o kategóriu žien, ktoré na rozdiel od vydatých Aténčaniek disponovali vysokým vzdelaním, ekonomickou nezávislosťou a právom zúčastňovať sa na mužských symposiách. Jej dom sa stal významným salónom, kde sa stretávali popredné osobnosti, vrátane sochára Feidia či filozofa Anaxagora.

Počas Periklovho života ju zasiahla osobná tragédia, keď obaja Periklovi legitímni synovia z prvého manželstva podľahli aténskemu moru. Následne ich spoločný syn, Perikles Mladší, získal vďaka výnimke zo zákona aténske občianstvo a neskôr pôsobil ako úspešný stratég. Po smrti Perikla v roku 429 pred Kr. žila Aspasia s obchodníkom a politikom Lysiklom.

V dejinách antického myslenia je Aspasia uznávaná ako majsterka oratória a pedagogička. Podľa Platónovho dialógu Menexenos ju Sokrates považoval za svoju inštruktorku rétoriky a tradícia jej pripisuje aj autorstvo slávnej Periklovej pohrebnej reči (Epitafios Logos), ktorá definovala ideály demokracie. V spisoch Xenofóna je vykreslená ako autorita na sociálne vzťahy a autorka induktívnej metódy, čím predznamenala sokratovský dialóg. Učila, že základom stability spoločnosti je harmonický vzťah muža a ženy založený na vzájomnej cnosti (areté). Ako partnerka Perikla mala priamy vplyv na formulovanie aténskej politiky, pričom ich vzťah bol vnímaný ako unikátny model intelektuálnej rovnosti.

Pre svoj netradičný vplyv čelila Aspasia útokom Periklových odporcov a bola postavená pred súd pre obvinenie z bezbožnosti (asebeia). Hoci ju Periklova obhajoba zachránila, proces ilustroval hlboké spoločenské napätie. Doboví komediografi ju často dehonestovali ako postavu s nadmernou mocou, čo však moderná historiografia vníma ako potvrdenie jej výnimočného postavenia.

V období neoklasicizmu sa stala symbolom osvietenej ženy, čo dokladajú busty vo Vatikánskych múzeách či portréty od Marie-Geneviève Bouliard. Podobne ako neskoršia Hypatia z Alexandrie, aj Aspasia prelomila mužský monopol na vzdelanie. Kým však Hypatia symbolizuje vedeckú integritu neskorej antiky, Aspasia zostáva symbolom politického a rétorického rozkvetu klasického Grécka.

Aspasia z Milétu zostáva v dejinách symbolom intelektuálnej emancipácie a sily vzdelania, ktoré dokáže prekonať prísne spoločenské bariéry. Svojím inovatívnym prístupom k rétorike a etike vytvorila precedens pre postavenie vzdelanej ženy v Európe. V dejinách politického myslenia je uznávaná ako osobnosť, ktorá dokázala spojiť teoretickú filozofiu s praktickou správou vecí verejných, čím si zabezpečila trvalé miesto medzi najvplyvnejšími mysliteľmi staroveku.

 Referencie 

Kategória:Staroveké Grécko
Kategória:Atény
Kategória:Starovekí filozofi
Kategória:Hetéry