Alkaios z Mytilény

Alkaios (; * asi 625 pred Kr., Mytiléna – † asi 580 pred Kr.) bol starogrécky lyrický básnik. Je po ňom nazvaná alkajská strofa (antický časomerný veršový systémhttps://beliana.sav.sk/heslo/Alkaios).

Alkaios bol grécky lyrický básnik (bol autor sólovej monodickej lyriky, ktorá bola spievaná,  často v sprievode barbitonu), ktorého dielo bolo v starovekom svete vysoko cenené. Žil v rovnakom čase a na tom istom meste ako poetka Sapfó (uvádza sa aj, že bol možno jej milencom). Zbierku Alkaiových dochovaných básní v 10 knihách (dnes stratených) zostavili alexandrijskí učenci v Egypte v 2. storočí pred Kr. Vo svojich básňach používal rôzne metre, medzi nimi alkajskú strofu, ktorú neskôr rímsky lyrický básnik Horatius (z 1. storočia pred Kr.) prispôsobil latinskej poézii. Z Alkaiovho diela sa zachovali do byzantského stredoveku a do moderného sveta iba fragmenty a citáty, ale papyrusové texty objavené a publikované v 20. storočí značne rozšírili poznatky o jeho poézii, čo umožnilo učencom zhodnotiť jeho hlavné témy a jeho kvalitu ako básnika.

Alkaiove básne možno rozdeliť do štyroch skupín: hymny na počesť bohov a hrdinov, ľúbostná poézia, pijanské piesne a politické básne (gr. stasiótika). Mnohé z fragmentov odrážajú intenzitu básnikovho zapojenia do spoločenského a politického života Mytilény. Vyjadrujú uzavretý svet aristokratických hodnôt a konzervativizmu, v ktorom koexistujú realizmus a idealizmus – hoci idealizmus je obmedzený normami a cieľmi básnikovej politickej frakcie.

Koncom 7. a začiatkom 6. storočia pred Kr. bojovali aristokratické rodiny o moc na Lesbose, medzi nimi aj Alkaios a jeho bratia Antimenides a Kikis. Tieto rodiny sa zapojili do hetaireií („frakcií“), spoločností šľachticov spojených prísahou vernosti a spoločnými etickými a politickými názormi. V rokoch 612 – 609 pred Kr. sprisahanie organizované Alkaiovými bratmi a ich spojencom Pittakom zvrhlo tyrana Melanchra. Alkaios bol pravdepodobne príliš mladý na to, aby sa toho zúčastnil, ale neskôr (okolo roku 606 pred Kr.) bojoval po boku Pittaka vo vojne medzi Mytilénou a Aténami o kontrolu nad Sigeionom (s pevnosťou), mysom na Tróade neďaleko Hellespontu. Údajne potom rozprával svojmu priateľovi Melanippovi, ako musel prenechať svoj štít nepriateľovi, aby si zachránil vlastný život. Na Lesbose sa k moci dostal nový tyran Myrsilos a Alkaios sa stal jeho nepriateľom. Po neúspešnom sprisahaní musel Alkaios odísť do exilu a usadil sa v Pyrrhe, malom mestečku neďaleko Mytilény. Počas exilu Alkaios písal trpké polemiky proti Pittakovi, ktorý sa pridal k inej frakcii. Básnik privítal Myrsilovu smrť s veľkou radosťou: „Teraz sa musíme opiť a piť, či chceme alebo nie, pretože Myrsilos je mŕtvy!“ Po jeho smrti sa Alkaios mohol vrátiť domov.

Na miesto Myrsila mesto vymenovalo za aisymnéta („voleného úradníka“) Pittaka, ktorý sa pri moci udržal desať rokov (590 – 580 pred Kr.). Pittakos sa tešil povesti benevolentného muža a neskôr bol zaradený medzi Siedmich mudrcov (do zoskupenia reprezentatívnych múdrych a inteligentných mužov zo všetkých častí Grécka v 6. storočí pred Kr.) Pre Alkaia však Pittakov vzostup k moci znamenal návrat do exilu (uvádza sa tiež, že bol v exile až trikrát). Alkaiova poézia v tomto období sa zameriava na jeho nešťastie, bitky a neúnavnú zášť voči Pittakovi, ktorému sa vysmieva pre nelojalitu, fyzické chyby (vrátane plochých nôh a veľkého brucha), hrubosť a nízky pôvod. O básnikovom exile existuje len málo dôkazov; snáď to bol Egypt, Trácia alebo Boiótia. Pittakos ho mohol odvolať z jeho druhého exilu. Jeho smrť je tiež záhadou, hoci vo svojej poézii naznačil, že je starý, a niektorí veria, že zomrel v bitke.

Medzi diela Alkaia patrí alegória Pieseň o búrke na lodi, ktorá sa nachádza v niekoľkých fragmentoch. Častou témou je víno, dar Dionýza, „zrkadlo človeka“, ktoré v každom ročnom období ponúka básnikovi liek proti jeho trápeniam. Táto téma podporuje teóriu, že veľká časť jeho veršov bola zložená pre symposiá, čo je kontext, ktorý by vysvetľoval jeho aluzívny jazyk, plný odkazov, ktoré predpokladajú spoločné skúsenosti, hodnoty a túžby politických spoločníkov (hetairoi) zhromaždených na pitie a spev. Horatius uviedol, že Alkaios písal aj hymny a erotické verše pre pekných mladých mužov. Ďalšie fragmenty Alkaiovho diela vyjadrujú atmosféru každodenného života v Mytiléne v 6. storočí pred Kr. Písal o lodiach a riekach, o kráse dievčat, o kŕdli štebotavých vtákov a o kvetoch, ktoré ohlasujú jar. Alkaiove výroky často zdôrazňujú, že pravou silou mesta nie sú jeho hradby, ale jeho statoční a odvážni občania: „Nie v tesaných kameňoch, ani v precízne opracovaných trámoch, nie v najušľachtilejších snoch staviteľa, ale v odvážnych a cieľavedomých mužoch, tam je pevnosť, tam žije štát.“

Quintilian uviedol: „Alkaios je právom ocenený zlatým brkom v tej časti svojho diela, kde útočí na tyranov; jeho etická hodnota je tiež veľká; jeho štýl je stručný, veľkolepý, presný, veľmi podobný Homérovmu; ale uchyľuje sa k humoru a láske, keď sa to viac hodí pre vyššie témy.“

 Referencie 

 Iné projekty 


Kategória:Narodenia v 7. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 6. storočí pred Kr.
Kategória:Básnici starovekého Grécka