Gabriel Bátori

Gabriel Bátori (, * 15. august 1589, Oradea, Sedmohradské kniežatstvo† 27. október 1613, Oradea) bol sedmohradským kniežaťom v rokoch 1608 až 1613 ako posledné sedmohradské knieža z uhorského rodu Bátoriovcov. Napriek tomu, že sa doňho ako nového vladára vkladali veľké nádeje pre úspešné knieža, stal sa napokon jeden z tých najviac nenávidených vládcov a to pre jeho ľahkomyseľnosť v politike, čím spôsobil silný úpadok samotnej krajiny.

 Pôvod a cesta na kniežací stolec 
Narodil sa dňa 15. augusta roku 1589 v meste Veľký Varadín (Oradea). Bol posledným mužským potomkom rodu Bátoriovcov zo Šomló, pričom ešte v januári roku 1607, teda niekoľko dní po smrti bývalého varadínskeho kapitána a sedmohradského kniežaťa Štefana Bočkaja dal najavo, že chce trón kniežatstva získať práve pre seba. Murad paša sa vo svojom liste veľkovezírovi odvolával na hrdinskú minulosť Bátoriovcov a ich vernosť voči Vysokej Porte. Zároveň vyhlásil, že kniežatstvo mu patrí pokrvne. Sedmohradské stavy si však ešte vtedy zvolili za knieža Žigmunda Rákociho ako sedmohradského miestodržiteľa už zosnulého Štefana Bočkaja.

Na jeseň roku 1607 prinieslo mladému Bátorimu šťastie druhé hajdúske povstanie, ktoré vypuklo v Tiszántúli. Bátori sa dohodol s vodcami hajdúchov o tom, že ak ich privedie na územie Sedmohradského kniežatstva, dostanú vojenskú podporu, starostlivosť o ich osady a zároveň im jednoznačne zaručí slobody ešte z čias Štefana Bočkaja. A dvoch hajdúskych vodcov Andreja Nagya a Jána Eleka povýšil do svojho okruhu poradcov. Budúce knieža sľúbilo, že usadí hajdúchov, ktorí ešte nedostali dom, v oblasti siahajúcej od Varadína po Ecséd a Kálló. Okrem tohto im dal jasne najavo, že práve oni dostanú peňažnú odmenu za preukázanie služieb pre vernosť. Následne sa už musel Gabriel Bátori dohodnúť so Žigmundom Rákocim o abdikácii. Ten sa už ako starý muž skúsený v politických intrigách oficiálne dňa 5. marca vzdal kniežacieho trónu výmenou za vhodné finančné výhody. Získal hrad Šariš a Szádvár. Na na druhý deň odišiel s rodinou na svoje šľachtické majetky.

Sedmohradské rády zhromaždené v Kluži si oficiálne dňa 7. marca zvolili Gabriela Bátoriho za knieža, v čom zohral kľúčovú úlohu okrem iných taktiež Gabriel Betlen, ktorý ho silne podporoval. Výsledok kniežacej voľby vyhlásili v meste ešte v ten istý deň. Práve vtedy zneli výstrely zo zbraní vojakov. Obradu sa zúčastnili taktiež trubači.

 Sprisahanie a skon 
Knieža Gabriel Bátori ako potomok slávneho šľachtického rodu zožal veľkú obľúbenosť u sedmohradských poddaných. Práve oni očakávali, že bude viesť vnútornú politiku podobne ako poľský kráľ menom Štefan Bátori. Mladý monarchia však v týchto záležitostiach zlyhal. Po relatívne krátkom čase panovania sa stal známym pre slabo organizovaný život. Vyhľadával divokú formu zábavy. Okrem iného často holdoval alkoholu a navyše viedol ľúbostný život nielen s manželkami šľachtických radcov ale dokonca s vlastnou pokrvnou sestrou. Zanedbával povinnosti vladára. Oponentom nasilu odobral majetky ba dokonca siahal občas po násilí.

Práve jeho napätá forma vlády viedla k tomu, že sa proti nemu postavili katolícki magnáti na panovníckom dvore. Tí očakávali od ostrihomského prímasa Františka Forgáča to, že by mohlo dôjsť k intervencii habsburským vojskom. Roku 1610 sa zorganizoval neúspešný atentát proti Bátorimu, za čo niektorí zaplatili buď majetkom alebo životom. Sám knieža Bátori začal dávať na prvé miesto kalvínskych kazateľov a kňazov, čím potláčal slovo a právomoci katolíkov a unitárov.

Roku 1611 sa dostal do potýčky so sedmohradskými Sasmi a to pre obmedzenie ich autonómie. Ich odpor potlačil vojskom, ktoré obsadilo mesto Sibiň. Následne zaútočili na územie Sedmohradského kniežatstva spojené vojská valašského kniežaťa Radu Serbena a uhorské oddiely, ktoré vyslal prímas František Forgáč, pričom im velil Juraj III. Druget. Bátori zorganizoval úspešne vojnovú výpravu za pomoci jeho dvorného radcu Gabriela Betlena. Vzbúrenci boli rozprášení. Na sklonku svojho panovania sa však obrátil proti hajdúchom, ktorí mu pomohli získať kniežací stolec ale aj proti Betlenovi.

Gabriel Betlen bol ako Bátoriho radca doslova donútený ujsť preč z územia Sedmohradského kniežatstva, čím by si zachránil život pred choromyseľným panovníkom. Podarilo sa mu dostať na územie Osmanskej ríše, kde si získal značnú dôveru zo strany Vysokej Porty. Napokon to boli práve osmanskí vojaci, ktorí nastolili poriadok v Sedmohradsku. Roku 1613 bol Gabriel Bátori zavraždený. Sedmohradské stavy sa napokon rozhodli, že novým panovníkom bude práve Gabriel Betlen ako Bátoriho kniežací radca.

 Referencie 

 Literatúra 
 BADA, Michal. (2017). Slovenské dejiny II (1526-1780). Bratislava: Literárne informačné centrum. ISBN 978-80-8119-103-9.
 KÓNYA, Peter et al. (2014). Dejiny Uhorska (1000-1918). 2. vyd. Bratislava: Citadella. ISBN 978-80-89628-59-9.
 MRVA, Ivan – SEGEŠ, Vladimír. (2012). Dejiny Uhorska a Slováci. Bratislava: Perfekt, a.s. ISBN 978-80-8046-586-5.

 Pozri aj 
 Sedmohradské kniežatstvo (1570 – 1711)
 Štefan Bočkaj
 Žigmund Rákoci
 Gabriel Betlen

 Iné projekty 

 Zdroj 
 Rubicon.hu

Kategória:Vládcovia Sedmohradska
Kategória:Bátoriovci
Kategória:Zavraždení vládcovia