Konštantín Malofejev

Konštantín Valerijevič Malofejev (rus. Константин Валерьевич Малофеев, angl. Konstantin Valeryevich Malofeev; * 3. júla 1974, Puščino, Moskovská oblasť, Sovietsky zväz) je ruský oligarcha, investor a mediálny magnát. Založil investičný fond Marshall Capital Partners, mediálnu skupinu Tsargrad a Nadáciu svätého Bazila Veľkého. Je známy svojou podporou ruskej pravoslávnej cirkvi, monarchizmu a konzervatívnych hodnôt. 

Od roku 2014 je zaradený na sankčné zoznamy EÚ, USA a ďalších krajín za podporu separatistov na Ukrajine a je predmetom medzinárodného zatykača pre podozrenie z vytvárania a financovania nelegálnych paramilitárnych formácií. 

 Mladosť a vzdelanie 

 Detstvo 
Konštantín Malofejev sa narodil 3. júla 1974 v meste Puščino v Moskovskej oblasti, ktoré bolo vedeckým centrom v Sovietskom zväze. Jeho otec, Valerij Michajlovič Malofejev, bol astrofyzik a vedúci laboratória pre plazmovú astrofyziku v Puščinskom rádioastronomickom observatóriu Ruskej akadémie vied. Matka, Raisa Zinurovna, pracovala ako programátorka a neskôr sa stala generálnou riaditeľkou Nadácie svätého Bazila Veľkého, ktorej predsedom je jej syn. Žili v špeciálnom ubytovacom zariadení pre sovietskych vedcov.

Malofejev v Puščine navštevoval miestnu základnú, strednú školu (v ruskom systéme od piatej triedy) a umeleckú školu, kde študoval sochárstvo. V detstve trávil veľa času v nemocnici kvôli vážnej chorobe, ktorá ho pripútala na lôžko od prvej do piatej triedy základnej školy. Podľa Malofejeva prišiel k prvému kontaktu s náboženstvom vo veku 11 alebo 12 rokov, keď mu jeden z otcových kolegov daroval Bibliu. Jeho náboženské cítenie následne prehĺbila ťažká choroba, ktorá mu otvorila "vnútorné obzory", ako aj vplyv prababky.

Vo veku 13 rokov bol Malofejev prijatý do amerického školského a študentského výmenného programu People to People (dosl. 'ľudia ľuďom') v rámci ktorého strávil tri roky štúdia v Spojených štátoch na Long Island University v New Yorku a na University of Maryland. Podľa profilového článku uverejnenom webe televízie Carihrad, ktorú neskôr založil, "V Amerike nevidel nič, čo by sa dalo obdivovať."

 Štúdium na Moskovskej štátnej univerzite 
V rokoch 19911996 absolvoval Právnickú fakultu Moskovskej štátnej univerzity M. V. Lomonosova (MGU). Počas vysokoškolského štúdia sa prihlásil do programu, vďaka ktorému sa dostal do belgického Leuvenu, kde študoval ústavné právo EÚ a získal titul LL.M. Vo svojej dizertačnej práci sa venoval ústavnému mechanizmu, pomocou ktorého by moderné Rusko mohlo znovu zaviesť monarchiu. Popri štúdiu pracoval vo Federálnej rade pre zabezpečenie slobody prejavu v štátnom a rozhlasovom vysielaní (rus. Федеральный совет по обеспечению свободы слова на государственном телерадиовещании), kde pôsobil ako asistent poslanca Najvyššej rady Ruskej federácie (najvyšší zakonodarný orgán Ruska v rokoch 19901993) Stanislava Govoruchina. Počas štvrtého ročníka, vo veku 20 rokov, sa obrátil k pravoslávnemu kresťanstvu a nechal sa pokrstiť. 

 Formovanie monarchistických názorov 
Počiatky Malofejevovho príklonu k monarchizmu siahajú do jeho štrnástich rokov, keď ho ovplyvnilo čítanie pamätí cárskeho dôstojníka a literatúry o Bielom hnutí. Malofejev, unesený myšlienkou monarchie, napísal list parížskemu veľkovojvodovi Vladimírovi Kirillovičovi, považovanému za hlavu cárskej dynastie v exile. Po prečítaní Malofejevovho listu vojvoda požiadal knieža Zuraba Čavčavadzeho, ktorý bol vtedy jeho asistentom, aby mu osobne doručil odpoveď. Prvýkrát osobne teda stretol Čavčavadzeho vo veku 16 rokov, a podľa Malofejeových slov sa stal jeho "sprievodcom svetom predrevolučného Ruska a pravoslávia." Čavčavadze sa neskôr stal riaditeľom Malofejevovho Gymnázia svätého Bazila Veľkého viceprezidentom Marshall Capital Partners a členom správnej rady Katehonu aj Charitatívnej nadácie svätého Bazila veľkého.

Priatelia z mladosti
Medzi Malofejevových najbližších priateľov z detstva patrí Arsenij Mironov (* 1973), s ktorým sa spoznal v Puščine. Spolu navštevovali miestny pravoslávny chrám od Malofejevových 13 rokov. Mironov už koncom 90. rokov napísal fantasy s kresťanským nádychom Staroruská hra (rus. Древнерусская игра). Hlavnými hrdinami trilógie sú študenti Moskovskej štátnej univerzity, medzi ktorými je možné rozoznať Malofejeva. Mironov neskôr spolupracoval s Malofejevom na projektoch, ako napríklad na koncepcii pravoslávneho gymnázia sv. Bazila Veľkého. Mirinov tiež predstavil Malofejeva Igorovi Ščegolevovi, neskoršiemu ministrovi komunikácií, s ktorým sa zoznámil počas práce pre ITAR-TASS vo Paríži v 90. rokoch.

Ščegolev potom v rokoch 2001 až 2008 viedol protokolárne oddelenie Vladimira Putina. Keď sa Ščegolev stal ministrom komunikácií (20082012), priviedol na ministerstvo Mironova. Mironov sa stal riaditeľom Oddelenia informácií a vzťahov s verejnosťou Ministerstva komunikácií a masmédií.

Počas štúdií na Moskovskej štátnej univerzite sa Malofejev spriatelil s Alexandrom Provotorovom (* 1974), s ktorým sa zoznámil v prvom ročníku na univerzitnom zemiakovom poli. Zdieľali záujmy o ruskú a starovekú históriu, spolu navštevovali univerzitný chrám sv. mučenice Tatiany a stali sa kmotrami - Provotorov je krstným otcom Malofejevovej dcéry a naopak. Provotorov neskôr pôsobil ako generálny riaditeľ Rostelecomu.

Ďalším priateľom z univerzitných rokov bol Dmitrij Skuratov (* 1976), syn bývalého generálneho prokurátora Jurija Skuratova, ktorý študoval o dva roky nižšie. Spoznali sa vďaka spoločnej láske k futbalu. Malofejev pomohol Skuratovovi nájsť prácu v MDM banke po škandále s jeho otcom v roku 1999. Skuratov je švagrom Provotorova cez svoju sestru Alexandru Jurjevnu Skuratovovú. 

 Kariéra 

 Začiatok kariéry a MDM Bank (19962004) 
V roku 1996, ešte počas posledného ročníka štúdia, dostal Konštantín Malofejev pracovnú ponuku od Dmitrija Bakatina, profesora fakulty a syna posledného predsedu KGB, na základe ktorej začal pracovať ako právnik v investičnej banke Renaissance Capital, kde pôsobil do roku 1998, keď bol v súvislosti s ruskou finančnou krízou prepustený. alt=Investičné odelenie MDM Bank v roku 2003|náhľad|Investičné odelenie MDM Bank v roku 2003
Kľúčovou postavou Renaissance Capital bol Boris Jordan, rusko‑americký podnikateľ. Jeho otec, Alexej Jordan, bol významnou osobnosťou Asociácie ruských kadetských zborov v zahraničí. Boris Jordan patril v druhej polovici 90. rokov medzi najagresívnejších hráčov na ruskej investičnej scéne.

Po prepustení sa Malofejev niekoľko rokov venoval investíciám a poradenstvu a vystriedal niekoľko zamestnaní. V roku 2021 nastúpil Malofejev na pozíciu vedúceho investičného manažmentu v spoločnosti Interros. V roku 2002 prestúpil do MDM Bank, kde do roku 2004 viedol oddelenie korporátnych financií a rozvíjal prax fúzií a akvizícií.

 Marshall Capital Partners (2005) 
V roku 2005 založil investičnú skupinu Marshall Capital Partners, ktorá sa zameriavala na priame investície do nových technológií, dopravy, výroby potravín, maloobchodu a nehnuteľností. Medzi jej významné investície patril podiel v štátnej telekomunikačnej spoločnosti Rostelecom. Vďaka blízkemu vzťahu s Igorom Ščegolevom, vtedajším ministrom komunikácií a masmédií, a investícii do Rostelecom, uskutočnenej s jeho podporou, bol Malofejev považovaný za jedného z najvplyvnejších ľudí v ruskom telekomunikačnom sektore. V roku 2008 dosiahla hodnota portfólia aktív spoločnosti Marshall Capital 1,5 miliardy dolárov. Medzi významných investorov Marshall Capital patrila aj francúzska poisťovacia spoločnosť AXA.

 Gymnázium svätého Bazila Veľkého (2006) 
Gymnázium svätého Bazila Veľkého (rus. Православная гимназия Святителя Василия Великого) založil Malofejev v roku 2006 ako jeden z jeho hlavných charitatívnych projektov. Otvorenie požehnal vtedajší patriarcha Alexej II. Podľa Malofejeva sa malo gymnázium stať pravoslávnou Eton College, ktoré pripraví novú elitu na návrat ruskej monarchie. Na tvorbe koncepcie a nových učebníc sa podieľal Arsenij Mironov, ktorý projekt konzultoval aj s Igorom Ščegolevom, ktorého poznal z detstva.

Gymnázium vedie knieža Zurab Čavčavadze, s ktorým sa pozná Malofejev osobne už od detstva.

 Charitatívna nadácia svätého Bazila Veľkého (2007) 
V úzkom prepojení s gymnáziom založil v roku 2007 Malofejev Charitatívnu nadáciu svätého Bazila Veľkého (rus. Благотворительный фонд святителя Василия Великого, angl. St. Basil the Great Charitable Foundation) a stal sa predsedom jej správnej rady. Išlo o najväčšiu pravoslávnu charitatívnu organizáciu s ročným rozpočtom dosahujúcim 40 miliónov amerických dolárov. Formálnym poslaním nadácie bola podpora ruskej pravoslávnej cirkvi, obnova sakrálnych stavieb a náboženského umenia, ako aj podpora sociálnych projektov, vrátane podpory sirotčincov, pričom bola financovaná prostredníctvom Marshall Capital Partners a slúžila ako platforma pre Malofejevove filantropické aktivity.

Medzi členov správnej rady patrí knieža Zurab Čavčavadze a gróf Serge de Pahlen, manžel dedičky spoločnosti Fiat Margherity Agnelli. Alexej Komov je zodpovedný za medzinárodné vzťahy. Podľa investigatívnych zdrojov riadil medzinárodné projekty nadácie a zabezpečoval spojenie s organizáciami ako Svetovým kongres rodín (angl. World Congress of Families, WCF), CitizenGO a Agenda Europe.

 Svjazinvest a Rostelecom (20092013) 
V roku 2009 bol Malofejev vymenovaný do predstavenstva štátneho telekomunikačného holdingu Svjazinvest (rus. Связьинвест, angl. Svyazinvest) na základe výberu ministra Igora Ščegoleva. Tam viedol Výbor pre strategické plánovanie. V roku 2010 sa stal Malofejev aj členom predstavenstva spoločnosti Rostelecom (rus. Ростелеком), s ktorým sa v roku 2011 Svjazinvest zlúčil. Na začiatku roku 2013 Malofejev súhlasil s predajom svojich podielov (približne 10,7%) v Rostelecome magnátovi Arkadijovi Rotenbergovi, partnerovi Vladimíra Putina z džuda, niekoľko týždňov pred odvolaním Malofejevovho bývalého obchodného partnera Alexandra Provotorova z funkcie generálneho riaditeľa. Dohoda sa však nestihla dokončiť v stanovenom termíne, a nakoniec koncom roka 2013 Rostelecom odkúpil všetky Malofejevove akcie, ktoré v jeho mene držala Gazprombanka prostredníctvom zložitej vlastníckej štruktúry.

 Liga bezpečného internetu (2011) 
V roku 2011 Malofejev prostredníctvom Charitatívnej nadácie svätého Bazila Veľkého založil a financoval neziskovú organizáciu Liga bezpečného internetu (rus. Лига безопасного интернета, angl. Safe Internet League), kde je členom dozornej rady a do roku 2015 bol jej predsedom (rus. председатель правления). Vstúpili do nej najväčšie ruské telekomunikačné a technologické spoločnosti vrátane Rostelecom a Kaspersky. Igor Ščegolev, vtedajší minister telekomunikácií, sa stal predsedom dozornej rady (rus. попечительский совет) ligy. Medzi členmi správnej rady boli nielen zástupcovia spoločností, vrátane Provotova a Kasperského, ale aj predstavitelia štátnych inštitúciíí, medzi nimi Andrej Gerasimov (FSB), Alexej Moškov (minister vnútra), Alexander Toršin (Rada ruskej federácie), Olga Šamšinová (Generálna prokurátúra), ale aj zástupca Moskovského patriarchátu.

Táto nezisková organizcia, ktorá úzko spolupracuje s ruskými štátnymi orgánmi, sa oficiálne zameriava na ochranu detí pred škodlivým obsahom na internete, ako sú pedofília, drogy a extrémizmus, kritici však hovoria o internetovej cenzúre nepohodlných názorov. Organizácia sa podieľala na príprave zákona o čiernej listine webových stránok, prijatého v Rusku v roku 2012, ako aj na ďalšej cenzúrnej legislatíve, a zároveň pomáhala organizovať regionálne "kybernetické jednotky", ktorých členovia nahlasovali zakázaný obsah na internete. V roku 2024 Európska rada na organizáciu uvalila sankcie za jej participácii na cenzúre v Rusku.

 Skupina Carihrad (2014) 
náhľad|Logo televízie Carihrad
V roku 2014 Malofejev založil skupinu (holding) Carihrad (rus. группа компаний «Царьград», angl. Tsargrad Group). Jeho jadrom je konzervatívna televízna stanica Carihrad TV (rus. Царьград ТВ, angl. Tsargrad TV), ktorá začala vysielať v novembri 2015, po referende na Kryme. Kanál bol spočiatku súčasťou satelitných balíčkov, ale v roku 2017 zmenil formát a plne prešiel na online vysielanie. Stanica Carihrad TV produkuje obsah zameraný na pravoslávne kresťanstvo, anti-západné naratívy, podporu ruskej politiky, vrátane ospravedlňovania anexie Krymu a konfliktu na Donbase, nacionalistických názorov vrátane monarchizmu a ruskej pravoslávnej identity.

Séfredaktorom po zoležní sa stal Alexander Dugin, ktorý bol zároveň komentátorom stanice. V roku 2017 napríklad v relácii Náš uhol pohľadu realizoval rozhovor s krajne pravicovým konšpiračným teoretikom Alexom Jonesom, v ktorom ho označil za hrdinu.

Založeniu stanice predchádzalo nadviazanie spolupráce s Jackom Hanickom, dlhoročným zamestnancom Fox News ešte v roku 2013. Spolu s Hanickom budoval Malofejev konzervatívne mediálne impérium. Podľa súdnych dokumentov sa pokúšali aj o mediálnu expanziu do Bulharska a Grécka, kam bol Hanick vyslaný medzi rokmi 2015 a 2016. Cieľom tejto snahy o expanziu na Balkán bola propagácia panpravoslávnej ideológie.

V roku 2020 bola stanica zablokovaná na platforme YouTube a v roku 2023 bola webová stránka kanála zablokovaná aj v Kazachstane a v Moldavsku. V apríli 2022 bol holding Carihrad sankcionovaný USA a "označený za základný kameň Malofeevovej rozsiahej siete škodlivého vplyvu" a v decembri 2023 bola Carihrad TV zaradená do sankčného zoznamu EÚ v rámci 12. balíka sankcií proti Rusku za jej úlohu v šírení pro-kremeľskej propagandy a podpore ruskej agresie voči Ukrajine.

 Katehon Think Tank (2016) 
V februári 2016 bol oficiálne zaregistrovaný Katehon Think Tank (rus. Аналитический центр Катехон), za ktorého zakladateľa sa považuje Malofeev, ktorý sa prezentuje ako komunita expertov z rôznych krajín, ktorí vykonávajú výskum v rôznych oblastiach vrátane geopolitických, geostrategických a politických analýz. V správe americkej vládnej agentúry GEC je charakterizovaný ako "moskovský quasi-think tank, ktorý je šíriteľom virulentných anti-západných dezinformácií a propagandy prostredníctvom svojej webovej stránky v piatich jazykoch; je vedený jednotlivcami s jasnými väzbami na ruský štát a ruské spravodajské služby".

Pred oficiálným založením think tanku, ktorého neoficiálne založenie niektoré zdroje datujú do roku 2014, bol ako šéfredaktor a kontaktná osoba platformy katehon.com uvádzaný Alexey Komov. V roku 2016 je uvedený Malofejev ako prezident dozornej rady a medzi jej členmi boli Alexander Dugin, Leonid Rešetnikov, Sergej Glaziev a Andrej Klimov.

Ruská jazyková verzia stránky katehon.com uvádza, že v roku 2023 vznikol Carihradský inštitút (rus. Институт Царьграда, angl. Tsargrad Institute) a webová stránka katehon.com slúži ako platforma na zverejňovanie materiálov zo seminárov, kongresov a konferencií Carihradského inštitútu. Malofejev je uvedený ako zakladateľ inštitútu, riaditeľom je Alexander Dugin a výkonným riaditeľom Alexander Razumovskij.Anglická jazyková verzia ketehon.com uvádza naďalej Katehon think tank.

 Spoločnosť dvojhlavého orla (2017) 
V novembri 2017 bol Malofeev jednohlasne zvolený za predsedu (správnej) rady Spoločnosti Dvojhlavého orla (rus. Общество содействия русскому историческому развитию - Двуглавый орёл, angl. Double-Headed Eagle Society). Ide o organizáciu s výraznou monarchistickou, pravoslávne-konzervatívnou a imperiálne orientovanou ideológiou, ktorá sa navonok prezentuje ako združenie zamerané na "Ruské historické osvietenie".

Organizácia presadzuje imperiálny výklad ruských dejín, podporuje myšlienku znovuzjednotenia "historických ruských území", ktoré zahŕňajú pobaltské štáty, Strednú Áziu, Kaukaz, Moldavsko, Bielorusko a Ukrajinu a spája nacionalizmus s pravoslávnym tradicionalizmom, pričom sa opiera o symboliku cárskej ríše a kult posledného ruského cára Mikuláša II. Vo svojom manifeste organizácia uvádza, že verí, že "Bohom daná pravoslávna monarchia je pre Rusko najorganickejšou a najspásonosnejšou formou vlády". Zároveň sa hlasí k "pravoslávnemu imperializmu" a tvrdí, že "Rusko je odsúdené buď na zánik, alebo sa opäť stane impériom".

Spoločnosť bola založená 1. novembra 2015 a jej prvým lídrom a zakladateľom bol Leonid Rešetnikov. Pre organizáciu pracovala aj Rešetnikovova dcéra Alexandra. Po nástupe Malofejeva do funkcie predsedu (správnej) rady zostal Rešetnikov pôsobiť ako podpredseda a výkonný riaditeľ. Organizácia mala registrované sídlo na rovnakej adrese ako Ruský inštitút pre strategické štúdie (rus. Российский институт стратегических исследований, RISI; angl. Russian Institute for Strategic Studies, RISS), ktorý v tom čase fungoval ako think tank ruskej Služby zahraničnej rozviedky (SVR). Rešetnikov bol riaditeľom RISS v rokoch 20092017 a je bývalým agentom sovietskej (pôsobil na Balkáne) a ruskej zahraničnej spravodajskej služby. Zo SVR v roku 2009 odišiel do dôchodku v hodnosti generálporučíka.

V novembri 2020 sa spoločnosť transformovala na Tsargrad Society (rus. Общество «Царьград»). Rešetnikov tento krok komentoval ako "pochovanie dvojhlavého orla" a následne spolu so skupinou označovanou ako "neo-bielogvardejci" z organizácie odišiel a založil organizáciu Dedičstvo impéria (rus. Наследие империи).

 Celosvetový ruský národný snem (20192024) 
alt=24. október 2022, vedenie Svetového ruského národného snemu počas plenárneho zasadnutia. Zľava: Konštantín Malofejev, patriarcha Kirill, metropolita voskresenský Dionýz (Peter Porubaj) - vikár patriarchu Kirilla, Alexander Ščipkov.|náhľad|24. október 2022, vedenie Svetového ruského národného snemu počas plenárneho zasadnutia. Zľava: Konštantín Malofejev, patriarcha Kirill, metropolita voskresenský Dionýz (Peter Porubaj) - vikár patriarchu Kirilla, Alexander Ščipkov.V apríli 2019 bol Malofejev vymenovaný za podpredsedu Celosvetového ruského národného snemu (rus. Всемирный русский народный собор, ВРНС; angl. World Russian People's Council, WRPC), medzinárodne pôsobiacej organizácie založenej v roku 1993 a fungujúcej pod záštitou Ruskej pravoslávnej cirkvi, ktorej predsedom je patriarcha Kirill.

Snem, ktorého stretnutia organizoval Malofejev, presadzoval veľké rodiny, zákaz potratov a koncept "ruského sveta", ktorý odkazoval na historický priestor Ruskej ríše. Na kongrese snemu v roku 2019, ktorého sa zúčastnil aj Vladimír Putin, Malofejev účastníkom povedal, že snem by mal plniť funkciu stredovekého parlamentu a svoju úlohu opísal ako "dohľad nad expertnou prácou" a "rozvoj medzinárodnej agendy a agendy ľudských práv".

Regionálne fóra organizované snemom boli podľa analýz využívané na legitimizáciu ruskej invázie na Ukrajinu. Ich obsah nielenže preberal oficiálne naratívy Moskvy, ale v niektorých prípadoch k nim aktívne prispieval k zosilneniu militantnej rétoriky. Dve fóra konané na okupovaných územiach, na ktorých Malofejev vystúpil, v Sevastopole v júli 2024 osobne a v Luhansku v máji 2023 na diaľku, boli obe nazvané Ruský svet (rus. Russkij mir).

Ihneď po Malofejevovom nástupe vytvoril snem Ruskú mládežnícku organizáciu (rus. Русская молодежная организация, RMO) podriadenú rade, na čele ktorej stál Andrej Afanasiev, novinár z Malofejevovej Carihrad TV. Deklarovaným cieľom RMO bola koordinácia mladých ľudí so záujmom o "posilňovanie ruskej identity" a "ochranu tradičných hodnôt ruského národa". Od svojho vzniku šírila na internete obsah typický pre krajnú pravicu, vrátane xenofóbneho diskurzu a idealizácie Ruského impéria. O niekoľko týždňov neskôr Afanasiev oznámil, že začal pôsobiť v Spoločnosti Dvojhlavého orla, do ktorej pozval aj členov RMO. Nakoniec sa RMO odčlenilo od snemu a začlenilo sa do Spoločnosti Dvojhlavého orla.

V aktivitách snemu bol dlhodobo angažovaný aj Alexander Dugin, ktorý bol od roku 2007 členom rady a minimálne od roku 2023 je členom prezídia snemu.

Snem 27. marca 2024 vydal dekrét, v ktorom označil ruskú inváziu na Ukrajinu za "svätú vojnu" proti "Západu, ktorý prepadol satanizmu" a proti "náporu globalizmu". Dekrét ostro kritizovala aj Svetová rada cirkví. V tejto súvislosti experti upozorňujú na rolu WRPC pri systematickom prenasledovaní kresťanských a iných náboženských komunít ruskou vládou v okupovaných oblastiach. Na rovnakom kongrese bolo zvolené aj nové vedenie snemu, v ktorom sa už Malofejev nenachádzal. Podľa niektorých analýz to súviselo s jeho ambíciou presadiť sa ako hlavný ideológ Ruska a s rivalitou s politickými stratégmi Kremľa, čo mohlo spôsobovať problémy patriarchovi Kirillovi.

 Bratstvo akademikov (2020) 
Bratstvo akademikov (rus. Братство Академистов) založil a financoval Malofejev v roku 2020 ako súčasť Carihradskej skupiny s cieľom budovať novú "národnú elitu" ktorá má dominovať v ruskej štátnej správe a kultúre a prispieť ku globálnej ruskej ideologickej dominancii. Bratstvo je sieťou študentských združení (klubov akademikov), ktoré vznikali na univerzitách po celom Rusku. Medzi deklarované ciele Bratstva patrilo rozvíjanie "zručností sebaorganizácie" u študentov, ako aj vštepovanie "národnej solidarity a vzájomnej pomoci" a "organizovanie študentských diskusných platforiem a školení pre mladých politikov".

Bratstvo organizovalo pre svojich členov prednášky o ruskom nacionalizme a stretnutia s regionálnymi politikmi a pravicovo-konzervatívnymi rečníkmi, medzi ktorými bola Daria Duginová, dcéra Alexandra Dugina alebo Piotr Tolstoj, poslanec za stranu Jednotné Rusko.

Krátko pred začiatkom vojenskej agresie proti Ukrajine vo februári 2022 Bratstvo začalo meniť svoju štruktúru. Z lokálnej komunity v rámci Carihradskej skupiny sa rozšírilo na sieť buniek na viacerých významných ruských univerzitách a bunky boli založené v najmenej 25 ruských mestách a na Ruskom okupovaných územiach Ukrajiny, vrátane Chersonskej oblasti a Krymu.

Bunky pôsobili napríklad na Moskovskom štátnom inštitúte medzinárodných vzťahov (MGIMO), Ruskej akadémii národného hospodárstva a verejnej správy (RANEPA) a Petrohradskej štátnej univerzite. Niektoré z nich boli registrované ako oficiálne študentské združenia univerzít, čo znamená, že mali povolenie vedenia.

Bratstvo zabezpečuje vojenský výcvik pre svojich členov vo viacerých regiónoch Ruska, ktorý zahŕňa streľbu, taktickú prípravu, taktickú medicínu a obsluhu dronov a je prezentovaný ako príprava na účasť v bojoch proti Ukrajine. Niektorí členovia dobrovoľne odišli bojovať na front na Ukrajine. Od začiatku vojenskej agresie voči Ukrajine v roku 2022 sa akademici tiež angažovali proti protivojnovým aktivitám, čo zahŕňa písanie udaní proti pedagógom a študentom. Podľa britskej vojenskej rozviedky táto organizácia ovplyvňuje prístup Ruska k vojne proti Ukrajine smerom k ešte väčšej radikalizácii.

Bratstvo vedie Nikita Izjumov, bývalý realitný maklér, ktorý prevádzkuje videoblog zameraný na mladých priaznivcov imperialistických ideí, kde kritizuje štátne orgány za nedostatočne prísnu imigračnú politiku, obhajuje úplnú likvidáciu Ukrajiny ako štátu a vyjadruje opatrnú podporu bývalému "ministrovi obrany" samozvanej Doneckej ľudovej republiky Igorovi Strelkovovi, ktorý je v súčasnosti väznený v Rusku.

Bratstvo podmieňuje členstvo prijatím štyroch ideologických pilierov, ktoré sú znázornené v jeho logu - kríži s dvojhlavým orlom a písmenom "A". Jednotlivé ramená kríža symbolizujú základné princípy organizácie. Horné rameno kríža predstavuje myšlienku Ruska ako "Tretieho Ríma" a katechónu, teda sily, ktorá má zadržiavať zlo a chaos vo svete. Dolné rameno symbolizuje budúcnosť a orientáciu organizácie na formovanie novej ruskej elity. Pravé rameno vyjadruje koncept tzv. Svätej Rusi ako duchovnej jednoty nebeskej a pozemskej Rusi. Ľavé rameno kríža symbolizuje vlasť a povinnosť oddanej služby štátu a jeho historickému poslaniu.

Medzinárodné hnutie rusofilov (2023)
V roku 2023 bolo na kongrese v Moskve založené Medzinárodné hnutie rusofilov (angl. International Russophile Movement, IRM; rus. Международное движение русофилов, МДР). Deklarovaným poslaním hnutia je "vytvorenie mosta pre komunikáciu a vzájomné porozumenie s ruským ľudom a poskytovanie spoľahlivých a ideologicky nezávislých informácií" o živote Rusku a ako jeden zo svojich hlavných cieľov hnutie deklaruje "boj proti rastúcej rusofóbii na celom svete". Hnutie bolo podľa portálu The Insider založené v reakcii na uvalenie sankcií Európskóu úniou na kľúčové organizácie s podobným zameraním, zmrazenie ich aktív, vyhostenie zamestnancov a zvýšený dohľad, čo výrazne obmedzilo vplyvové pôsobenie Ruska v Európe. 

Za generálneho tajomníka bol na prvom kongrese jednohlasne zvolený Nikolaj Malinov, bývalý bulharský politik obvinený z korupcie a špionáže v prospech Ruska, ktorý viedol Národné hnutie rusofilov 16 rokov v Bulharsku. Malinov je dlhodobým priateľom a blízkym spolupracovníkom Malofejeva. Hoci je Malinov verejne prezentovaný ako iniciátor hnutia, kľúčovú úlohu v hnutí zohráva Malofejev. Organizuje rusofilské kongresy a prostredníctvom kanálu Carihrad zabezpečuje mediálne pokrytie aktivít hnutia. Carihrad TV tiež často pozýva členov hnutia do programov ako expertov. Niektoré zdroje Malofejeva, popri Ministerstve zahraničných vecí Ruska, označujú za faktického organizátora a hlavného financovateľa hnutia. Rusofilské hnutie dostáva podľa The Insider tiež podporu od niekoľkých organizácií, ktoré sú buď kontrolované ruskou vládou, alebo sú prepojené s jej vojenskou spravodajskou službou (GRU) alebo zahraničnou spravodajskou službou (SVR).

Zakladajúcimi členmi hnutia boli okrem Malinova, bývalý poslanec Bundestagu a člen strany AfD Waldemar Herdt a Fabrice Sorlin, známi pre dlhodobú spoluprácu s Malofejevom a ako autor pre Katehon. Obaja sa stali podpredsedami riadiceho orgánu IRM. Medzi členmi riadiaceho orgánu IRM, z ktorých mnohí propagujú Duginove myšlienky, boli Steven Segal, Pepé Escobar, Patrick Poppel. Členom riadiaceho orgánu sa stal aj Ján Čarnogurský, ktorý sa osobne zúčastnil druhého kongresu IRM 27. februára 2024 v Moskve.

Delegátov prvého kongresu privítali Segej Lavrov, Maria Zacharova, Alexander Dugin, viacerí lídri ruských politických strán a Malofejev, ktorý sprostredkoval aj príhovor patriarchu Kirilla. Carlo Maria Viganò vystúpil prostredníctvom videohovoru a označil Rusko za "poslednú baštu civilizácie proti barbarstvu". Medzi účastníkmi, ktorých denník The Guardian opísal ako "politických marginálov a konšpiračných teoretikov", boli aj Pierre de Gaulle, vnuk Charlesa de Gaulla, a talianska princezná Vittoria Alliata di Villafranca.

15. decembra 2025 Európska únia zaradila hnutie na sankčný zoznam. Podľa odôvodnenia sa hnutie prezentuje ako globálna sieť sympatizantov Ruska, no slúži ruskej vláde na šírenie destabilizačných naratívov, manipuláciu verejnej mienky v iných krajinách a posilnenie protizápadných nálad, čím prispieva k ohrozeniu stability EÚ a Ukrajiny prostredníctvom informačných operácií. Je v ňom tiež zdôraznená podpora hnutia zo strany ruského Ministerstva zahraničných vecí, angažovanie sa Lavrova a spojenie hnutia s Duginom a Malofejevom.

 Medzinárodná liga antiglobalistov "paladíni" (2025) 
12. septembra 2025 sa v Mariinskom paláci v Petrohrade, sídle mestského parlamentu, konal medzinárodný kongres krajne pravicových a neonacistických hnutí. Podujatie zorganizoval Konstantin Malofeev. Kongres vyvrcholil založením Medzinárodnej ligy antiglobalistov "paladíni" (rus. Международная лига антиглобалистов «Паладины», angl. International Sovereigntist League “Paladins”), pomenovanej po vražednej teroristickej organizácii založenej bývalým dôstojníkom SS Ottom Skorzenym. Kongres bol podľa Malofejeva otvorený modlitbou a minútou ticha na počesť amerického konzervatívneho aktivistu Charlieho Kirka, ktorý sa stal hrdinom ruskej propagandy po jeho vražde.

Medzi účastníkmi boli neofašisti z Talianska a Brazílie, neonacisti z gréckeho Zlatého úsvitu, radikálni nacionalisti zo Srbska, nemecká Alternatíva pre Nemecko (AfD) a ďalšie krajne pravicové skupiny. Na konferencii vystúpili aj Alexander Dugin a prostredníctvom videokonferencie aj konšpiračný teoretik a antisemita Alain Soral (Bonnet).

Kongresu predchádzal sprievod Petrohradom, ktorý viedol patriarcha Kirill. Medzi účastníkmi boli najmä aktivisti z Malofejevovho Carihradu, Dvojhlavého orla a Akademického bratstva, ktorého členovia sa priamo zapájajú ako dobrovoľníci do bojov na Ukrajine, ako aj členovia krajnej pravice z najmenej dvoch zahraničných skupín: maďarského Hnutia 64 žúp (HVIM) a belgického Národa.

Zoznam organizácií, ktoré sa zúčastnili kongresu:

 Dvojhlavý orol a Bratstvo akademikov ako súčasť Malofejevovej skupiny Carihrad (Rusko)
 Zlatý úsvit (Grécko)
 Forza Nuova, Lealtà Azione, Rete dei Patrioti (Taliansko)
 Falange Española de las JONS, Democracia Nacional, Málaga 1487 (Španielsko)
 Les Nationalistes, Nouvelle Droite (Francúzsko)
 Národ (Belgicko)
 Hnutie 64 žúp (HVIM) (Maďarsko)
 Srpska Akcija a Narodna Patrola (Srbsko)
 Bittereinders (Južná Afrika)
 Condor 8 (Argentína)
 UNR (Mexiko)
 Nova Resistência (Brazília)
 Patriotická alternatíva (PA) (Spojené kráľovstvo)
 Alternatíva pre Nemecko (AfD) (Nemecko)

 Politické aktivity 
V novembri 2012 kandidoval Malofejev v doplňujúcich voľbách za poslanca do miestnej samosprávy vidieckeho sídla Znamenskoje v Ugranskom okrese Smolenskej oblasti. Dňa 17. novembra prvostupňový súd však zrušil Malofejevovu registráciu ako kandidáta z dôvodu volebnej korupcie, ktorej sa mal dopustiť. Rozhodnutie súdu v čase volieb ešte nenadobudlo právoplatnosť a Malofeev bol zvolený za poslanca so 74,85 % hlasov. Chcel takto získať možnosť uchádzať sa o post senátora za Smolenskú oblasť do Rady federácie (horná komora parlamentu). Smolenský oblastný súd vo februári 2013 zrušil výsledky volieb. V roku 2016 však najvyšší súd uznal Malofejeva ako poškodeného.

Druhýkrát sa Malofejev o vstup do politiky pokúsil prostredníctvom upadajúcej strany Spravodlivé Rusko (SR) v roku 2019. Podľa plánu diskutovaného s lídrom strany Sergejom Mironovom sa mal stať jedným zo sponzorov strany a iniciovať jej ideologickú transformáciu. Po jeho vstupe do strany v marci 2019 bol plánovaný mimoriadny kongres, ktorý by schválil zmeny v štatúte a vymenovanie Malofeeva za podpredsedu. Takmer okamžite po vstupe Malofejeva do SR začali nacionalisti dostávať pozvánky na vstup do strany. Vplyvní členovia strany sa však nakoniec postavili proti Malofejevovej aktívnej účasti v strane a Mironov nedokázal dosiahnuť dohodu. Plánovaný mimoriadny kongres bol zrušený a Malofejev po riadnom kongrese zo SR vystúpil.

 Väzby na Slovensko 

 Alexander Usovský 
Podľa investigatívnej reportáže Frontal 21 nemeckej verejnoprávnej televízie ZDF z roku 2017, založenej na tisíckach uniknutých e-mailov, Malofejev poskytol približne 100-tisíc eur bieloruskému podnikateľovi Alexandrovi Usovskému, ktorý si na Slovensku v roku 2013 založil Centrum pre východoeurópsku kultúru, ktoré však podľa zistení ZDF existovalo len na papieri. Finančné prostriedky mali byť následne distribuované spriazneným subjektom v regióne, pričom na Slovensku bola ako príjemca identifikovaná parlamentná strana Kotlebovci - Ľudová strana Naše Slovensko (ĽSNS), ktorú viedol Marián Kotleba. Peniaze mali slúžiť na organizáciu demonštrácií a podporu iniciatív za vystúpenie Slovenska z NATO a EÚ. ĽSNS práve v tom období, v júli 2016, spustila petíciu za vypísanie referenda o vystúpení Slovenska z EÚ a NATO. Vtedajší podpredseda ĽSNS Milan Uhrík a ďalší predstavitelia strany ako aj Usovskij prijatie peňazí popreli. Polícia a Národná kriminálna agentúra (NAKA) kauzu operatívne preverovali, no v roku 2017 konštatovali, že nenašli dostatok dôkazov na začatie trestného stíhania. Podozrenia zostali živé aj vďaka neskoršej kauze Bohuša Garbára, odsúdeného z špiónaže v prospech Ruska, ktorý v roku 2016 daroval ĽSNS 10-tisíc eur. Obvinenia z financovania ĽSNS Ruskom sa objavili aj v súvislosti so zatknutím poľského proruského aktivistu a údajného ruského špióna Mateusza Piskorského v roku 2016, ktorý bol lídrom proruského hnutia Zmena (pol. Zmiana). Malofejev, Piskorski a Čarnogurský boli neskôr rečníkmi na 1. Globálnej konferencii o multipolarite (angl. 1st Global Conference on Multipolarity), ktorú spoluorganizovalo Medzinárodné hnutie rusofilov, v ktorého pozadí stojí Malofejev, v apríli 2023.

Peniaze od Usovského mala dostať aj proruská aktivistka Veronika Moravcová z organizácie Pokojní bojovníci, ktorá poprela, že by sa Usovským osobne stretla, ale potvrdila prijatie peňazí z Bieloruska. 

 Podnikateľské väzby 
Aktivity Malofejeva sa v slovenskom kontexte dostali do pozornosti aj vďaka investigatívnej sérii portálu Aktuality.sk a Inštitútu pre budovanie odolnosti. Podľa tejto investigatívy je kľúčovým bodom Malofejevovho nepriameho vplyvu na Slovensku ruský podnikateľ Jevgenij Žulanov, ktorého investigatívne zdroje označujú za biznisového partnera a prostredníka Malofejeva. Žulanov je majoritným vlastníkom spoločnosti Omega Investments, ktorá vlastní bývalý hotel Danube v Bratislave. Ľudovít Černák, bývalý minister hospodárstva, ktorý je zároveň honorárnym konzulom Uzbekistanu na Slovensku, pôsobí so Žulanovom vo vlastníckej štruktúre hotela už dlhé roky. Žulanovova firma Omega Investments patrila v roku 2022 medzi ruské firmy s najväčším obratom na Slovensku. Investigatíva ďalej odhalila aj prepojenie na rodinu bývalého šéfa SIS Ivana Lexu. V dokumentoch Žulanovových firiem na Slovensku sa nachádza generálne plnomocenstvo pre Vladimíra Lexu ml., synovca Ivana Lexu, ktoré mu umožňovalo samostatne konať v mene firiem ovládaných Žulanovovom.

Slovenský kontext je úzko prepojený s kauzou v Rusku, kde Žulanov podľa zistení investigatívnej skupiny Systema (Rádio Slobodná Európa) pomohol Malofejevovi ovládnuť IT firmu AT Consulting. V roku 2018 bol zakladateľ firmy Šilov zatknutý za údajnú korupciu a počas jeho väzby prevzal kontrolu nad firmami z jeho okruhu Žulanov, pričom do vedenia boli dosadení ľudia blízki Malofejevovi, vrátane jeho syna Kirilla. Operácia vyvrcholila týždeň pred ruskou inváziou na Ukrajinu vo februári 2022, kedy ruský štátny koncern Rosatom odkúpil AT Consulting za približne 265 miliónov dolárov. Suma bola pravdepodobne výrazne nadhodnotená a 235 miliónov dolárov z tejto transakcie skončilo na účtoch subjektov a osôb priamo napojených na Malofejeva.

 Osobný život 
Malofejev bol ženatý s právničkou Irinou Michajlovnou Vilterovou. Rozviedli sa v lete 2023. Majú spolu tri deti: Kirilla (* 1995), Natáliu (* 1999) a Tatianu (* 2011).

Malofejev je krstným otcom detí Igora Ščogoleva, bývalého ministra telekomunikácií. Malofejev je tiež krstným otcom dcéry Alexandra Provotorova a Provotorov je krstným otcom Malofejevovej dcéry.

Začiatkom roka 2024 sa objavili informácie, že Malofejev je vo vzťahu s Mariou Ľvovou-Beľovou, prezidentskou komisárkou pre práva deti v Rusku, ktorá opustila manžela, kňaza Pavla Kogelmana, za ktorého bola vydatá a s ktorým vychovávala desať deti. Malofeev a Ľvova-Beľova sa v septembri 2024 zosobášili. Svadba sa konala v dedinke Deauville neďaleko Moskvy, na jednom z najdrahších svadobných miest v Moskovskej oblasti a náklady boli odhadované na niekoľko desiatok miliónov rubľov.

Na Ľvovu-Beľovu Medzinárodný trestný súd vydal marci 2023 zatykač pre jej údajnú úlohu pri deportácii ukrajinských detí do Ruska počas ruskej vojenskej agresie voči Ukrajine.
 Poznámka 

 Referencie 

Kategória:Narodenia v 1974
Kategória:Narodenia 3. júla
Kategória:Ruskí podnikatelia
Kategória:Ruskí miliardári
Kategória:Osoby na sankčnom zozname USA
Kategória:Osoby na sankčnom zozname EÚ
Kategória:Osoby na sankčnom zozname Ukrajiny
Kategória:Osoby na sankčnom zozname Veľkej Británie
Kategória:Osoby na sankčnom zozname Kanady
Kategória:Osoby na sankčnom zozname Japonska
Kategória:Osoby na sankčnom zozname Austrálie
Kategória:Osoby na sankčnom zozname Nového Zélandu
Kategória:Osoby na sankčnom zozname Švajčiarska