Druhá kríza v Taiwanskej úžine

Druhá kríza v Taiwanskej úžine (,  - pa-er-san pchao čan) je názov pre ozbrojený konflikt, ktorý sa odohral na jeseň roku 1958 medzi armádou Čínskej ľudovej republiky (ČĽR) a armádou Čínskej republiky v oblasti pobrežných ostrovov Ma-cu a Ťin-men v Taiwanskom prielive.

Druhá kríza v Taiwanskej úžine je jedným z radu konfliktov medzi Komunistickou stranou Číny a nacionalistickým Kuomintangom nadväzujúcich na Čínsku občiansku vojnu. Zároveň je súčasťou Studenej vojny a odohrala sa len tri roky po Prvej kríze v Taiwanskej úžine.

 Príčiny konfliktu 
Druhú krízu v Taiwanskej úžine spôsobila najmä vojenská prítomnosť a eskalácia napätia zo strany Kuomintangu a USA. Pevninská Čína pod vedením Mao Ce-tunga v čase „Veľkého skoku vpred“ nebola príliš pripravená na vojenský konflikt. Najmä od roku 1958 však zvyšoval vodca Kuomintangu Čankajšek množstvo zbraní na ostrovoch Ťin-men a Ma-cu. Ťin-men sa stal ústredným bodom krízy, pretože bol jedným z ostrovov v bezprostrednej blízkosti pevniny.

Tento ostrov bol v roku 1949 obsadený Kuomintangom počas jeho úniku na Taiwan. Faktom je, že tieto ostrovy boli a stále sú nenahraditeľné pre útok Kuomintangu na pevninskú Čínu a pre jej znovudobytie. Preto bola z pohľadu ČĽR okupácia týchto ostrovov Čankajškovou armádou priamym ohrozením pevninskej Číny. Posilňovanie vojenských posádok zo strany Kuomintangu, s podporou USA, sa tak stal faktorom, ktorý prispel k zvyšovaniu napätia medzi pevninskou Čínou a provinciou Taiwan.

Toto napätie následne vyeskalovalo do už druhého konfliktu v Taiwanskej úžine.

 Konflikt 
Ako reakciu na prítomnosť amerického námorníctva v Taiwanskom prielive sa ČĽR rozhodla rozšíriť svoje pásmo teritoriálnych vôd na 12 námorných míľ. Zo strany Spojených štátov však nedošlo k rešpektovaniu tohto pásma, preto ČĽR pri každom narušení svojich teritoriálnych vôd vydala „vážne varovanie“. Počet týchto varovaní dosahoval trojciferné čísla.

O 5:30 ráno 23. augusta 1958 začalo delostrelectvo Čínskej ľudovej oslobodeneckej armády (ČĽOA) ostreľovať ostrov Ťin-men, po čom nasledovala odvetná reakcia zo strany kuomintangskej armády. Hrozilo nebezpečenstvo zapojenia armád spojencov oboch znepriatelených strán (teda USA a ZSSR), čo by mohlo vyústiť až do rozsiahleho konfliktu a použitia jadrových zbraní.

Spojené štáty zareagovali na taiwanskú žiadosť o pomoc, americký prezident Eisenhower počas operácie Black Magic nariadil do oblasti presunúť plavidlá Siedmej flotily amerického námorníctva, aby pomohli kuomintangskej vláde chrániť zásobovacie linky na ostrovy. Podľa svojich záväzkov vyplývajúcich zo Zmluvy o vzájomnej obrane medzi Taiwanom a USA z roku 1954, ktorá sa nevzťahovala na ostrovy Ma-cu a Ťin-men, sa americká armáda angažovala iba vo vyzbrojovaní (predovšetkým taiwanských leteckých a námorných síl) a v zabezpečovaní námorných ciest.

Znižujúce sa zásoby streliva ČĽOA po intenzívnom bombardovaní ostrovov a vojenská (prevažne letecká) prevaha taiwanského vojska viedli nakoniec k snahe vyriešiť konflikt diplomatickou cestou. Kríza prakticky ustála 6. októbra 1958 po tom, čo minister obrany ČĽR Pcheng Te-chuaj ponúkol mierové urovnanie s kuomintangskými nacionalistami.

Pri prestrelke bolo zabitých alebo zranených približne 2 500 vojakov Čínskej republiky a 500 vojakov Čínskej ľudovej republiky. Hlavným cieľom provokácie v Taiwanskej úžine nebolo obsadenie pobrežných ostrovov, ale zistiť, kam až sú ochotné USA zájsť pri ochrane Taiwanu a nakoľko sa môže ČĽR spoľahnúť na podporu zo strany ZSSR. Výsledok konfliktu posilnil tendencie ČĽR získať vlastnú jadrovú zbraň.

 Dozvuky krízy 
Po skončení krízy pokračovali obe strany striedavo v nepárne a párne dni vo vzájomnom bombardovaní letákmi a pamfletmi obsahujúcimi propagandistické heslá. Tento podivný spôsob neformálnej výmeny názorov pokračoval až do normalizácie diplomatických vzťahov medzi Spojenými štátmi a Čínskou ľudovou republikou v roku 1979.

 Referencie 

 Zdroj 

Kategória:20. storočie na Taiwane
Kategória:Taiwanský prieliv
Kategória:Bitky v Číne
Kategória:Dejiny Číny