Operácia Splinter Factor

Operácia Splinter Factor bola údajná tajná podvratná operácia americkej Central Intelligence Agency v rokoch 19491952 pod vedením Allena Dullesa, provokácia využitím poľského dvojitého agenta Józefa Światło a amerického ľavicového intelektuála Noela Fielda s cieľom kompromitovať národných komunistických vodcov vo východoeurópskych krajinách (Maďarsko, Bulharsko, Československo). Tí boli vykreslení ako americkí špióni a vďaka Stalinovej podozrievavosti umocnenej jeho sporom s juhoslovanským vedením komunistickej strany a roztržkou s Izraelom mali byť súdení komunistickými vládami, na ustanovení ktorých sa sami podieľali. Operácia vyústila do politických procesov s László Rajkom v Maďarsku, s Trajčo Kostovom v Bulharsku a vyvrcholila procesom s vedením protištátneho sprisahaneckého centra na čele s Rudolfom Slánským v Československu. Informácie o operácii publikoval ako prvý britský žurnalista Steven Stewart v roku 1974 a opätovne doplnené o nové zdroje publikoval David Talbot. Provokácie západných tajných služieb voči Rudolfovi Slánskému, „velkému metařovi“, pripúšťajú aj českí historici a bývajú citovaní západnými kolegami. Existencia operácie Splinter Factor býva využívaná na ospravedlnenie komunistických politických procesov 50. rokov.

Predohra
Ľavicovo orientovaný americký diplomat Noel Haviland Field bol už v roku 1935 kontaktovaný sovietskou spravodajskou službou prostredníctvom Hede Massingovej. Mal nastúpiť na miesto vedúceho nemeckej sekcie State Department-u. Vybral si však miesto v Spoločnosti národov v Ženeve a odmietol sa stať plnohodnotným agentom, čím stratil dôveru sovietskych kruhov. Počas druhej svetovej vojny a tesne po nej pracoval Noel Haviland Field vo Francúzsku a Švajčiarsku na repatriáciách a podpore židovských a antifašistických utečencov, medzi nimi mnohých bývalých španielskych interbrigadistov. Osobne sa spoznal s mnohými komunistami, ktorí sa neskôr dostali po komunistickom prevzatí moci vo východnej Európe do významných straníckych a štátnych pozícií. V tomto období mal tiež kontakty s americkou spravodajskou službou OSS a dôstojníkom Allenom Dullesom, ktoré využil na podporu nemeckých komunistov zo strany OSS prostredníctvom Výboru slobodného Nemecka pre západ (). Dulles na Fieldov podnet mal podporovať vydávanie a distribúciu podzemných novín Neues Deutschland. Po vojne sa noviny s rovnakým menom stali oficiálnymi komunistickými novinami Východného Nemecka, ktoré nastúpilo cestu sovietizácie a Dulles utŕžil profesionálnu prehru. Vtedy sa mala začať osobná Dullesova antipatia voči Fieldovi.

Ďalším aktérom budúcej operácie bol Józef Światło, predvojnový poľský komunista, počas vojny politický dôstojník 1. poľskej pešej divízia Tadeusza Kościuszka sformovanej v Sovietskom zväze. V roku 1945 bol prevelený do novovytvoreného Ministerstva verejnej bezpečnosti komunistického Poľska. Pri svojej práci Światło, podobne ako mnoho iných agentov komunistickej tajnej polície, používal mučenie a falšovanie. Podieľal sa na zatýkaní členov a vedenia poľskej podzemnej organizácie Armia Krajowa a na falšovaní poľského referenda z roku 1946. Časom bol povýšený na podplukovníka a slúžil v rôznych úradoch a oddeleniach. V roku 1951 skončil v 10. oddelení, kde bol jedným z vedúcich dôstojníkov. 10. oddelenie bolo zodpovedné za dohľad nad samotnými členmi komunistickej strany.

V roku 1948 Józef Światło údajne kontaktoval britskú SIS s úmyslom stať sa jej agentom. Briti mali odovzdať Światłov prípad novovytvorenej americkej Central Intelligence Agency a Józef Światło sa stal americkým agentom.

Operácia Splinter Factor
Zatknutie Fieldovcov
V roku 1949 sa Noel Field rozhodol presťahovať na Východ. Jeho príchod vyvolal záujem poľskej tajnej služby, ktorá ho podozrievala ako potenciálneho amerického špióna (Noel Field sa poznal s mnohými členmi Politbyra komunistických strán Poľska, Československa, východného Nemecka, Bulharska). Kvôli podozreniam tajnej polície sa ho poľskí komunisti stránili, až na Annu Duracz, sekretárku náčelníka tajnej polície Jakuba Bermana, ktorú Noel Field požiadal o pomoc pri hľadaní práce a prostredníctvom nej oslovil listom aj Jakuba Bermana, aby získal súhlas sovietskej strany na prácu a život vo východnej Európe. 
Józefa Światło sa rozhodol využiť list Noela Fielda na osobný útok proti Bermanovi tým, že Bermana obviní z podpory amerických špiónov. Ako americký agent sa pre istotu dotázal CIA, či môže zahájiť operáciu, kde obvinenie Noela Fielda môže priniesť veľké škody Fieldovým bývalým známym v poľskej komunistickej strane. 

Allen Dulles sa rozhodol využiť prípad Noela Fielda na kompromitáciu národných komunistických predstaviteľov, ktorí sa predsa len tešili vo východoeurópskych štátoch značnej autorite a popularite, a na vynútenie sovietskeho zásahu, ktorý by spravil komunizmus v očiach obyvateľov východoeurópskych štátov netolerovateľným. Táto kompromitácia mala viesť k od zhoršenia vzťahov so Sovietskym zväzom až k potenciálnemu odtrhnutiu východoeurópskych štátov od Sovietskeho zväzu. Józef Światło dostal od CIA odpoveď, že jeho úlohou bude odhaľovať vedúcich predstaviteľov komunistických strán ako amerických agentov, odhalí medzinárodné trockistické sprisahanie vo všetkých východoeurópskych krajinách a ukáže, že titoizmus našiel živnú pôdu nielen v Poľsku, ale aj v Maďarsku, Bulharsku, Československu a východnom Nemecku.

Report Józefa Światła o Noelovi Fieldovi vzbudil vzhľadom na Fieldove široké kontakty medzi komunistami v sovietskych kruhoch veľkú pozornosť a od Beriju sa dostal k Jozefovi Stalinovi. Sovieti preverovali Noela Fielda prostredníctvom svojho agenta v CIA, ktorý bol ale dvojitým agentom (Stewart jeho totožnosť utajuje). Agentova neurčitá odpoveď Sovietov utvrdila v presvedčení, že Field je americkým agentom. Podľa analýzy sovietskeho generála Belkina, s ktorou Stalin súhlasil, bolo centrom protisovietskej činnosti Maďarsko. Maďarský komunistický vodca Mátyás Rákosi na Stalinov príkaz požiadal Čechov o zatknutie Noela Fielda v Prahe. České úrady pôvodne odmietli, no Belkin intervenoval u Gottwalda a ten následne privolil, aby zatknutie v Prahe vykonali agenti maďarskej tajnej polície.

Noel Field priletel 5. mája 1949 z Paríža do Prahy. 11. mája 1949 odišiel z hotela sprevádzaný dvoma mužmi a ďalej sa neozýval.  Bol prevezený do Budapešti, kde započali výsluchy pod dohľadom Gábora Petra, hlavy maďarskej tajnej polície. Noel Field len raz priznal, že je americkým agentom, no následne to odvolal.

Noelova manželka Herta Field postupne začínala mať obavy a odcestovala do Prahy pátrať po manželovi. Noelov brat, Hermann Field, jej prisľúbil, že na ceste z Varšavy do Londýna sa zastaví v Prahe. 22. augusta 1949 bol však zatknutý na varšavskom letisku. Herta Field bola v Prahe navštívená agentami ŠtB. Opísala im kontakty svojho manžela a sovietskej spravodajskej služby. Jej výpoveď sa zhodovala s Fieldovou výpoveďou maďarskej tajnej polícii, ktorá bola sprístupnená československej ŠtB. 28. augusta 1949 Hertu previezli do Bratislavy a tu ju odovzdali Maďarom, ktorí ju zatkli a odviezli do Budapešti.

Proces s László Rajkom
Následne sa rozbehlo v Maďarsku a v celej východnej Európe zatýkanie komunistov nejako spojených s Noelom Fieldom. Jedna z prvých zatknutých  v Poľsku bola Anna Duracz, Bermanova sekretárka. V Maďarsku bol zatknutý Tibor Szonyi, vedúci kádrového oddelenia maďarského ústredného výboru strany. Jeho zatknutie priviedlo vyšetrovateľov k Lászlovi Rajkovi, ktorý bol od roku 1946 ministrom vnútra (zodpovedným za perzekúciu nekomunistov) a od roku 1948 ministrom zahraničných vecí. V tejto pozícii vykonal čin, ktorý mu bol neskôr vytýkanýv októbri 1948 už po sovietskojuhoslovanskej roztržke sa stretol tajne na maďarskojuhoslovanskej hranici s juhoslovanským ministrom vnútra Alexandrom Rankovičom. Podľa Stewarta bol Rajk na základe informácií z vypočúvania Szonyiho a Fielda zatknutý 30. mája 1949

Rajkov proces bol prvým z východoeurópskych politických procesov proti komunistickým funkcionárom. Na súde, ktorý sa konal od 16. do 24. septembra 1949, vo veľkej zasadacej sieni ústredia Odborového zväzu kovospracujúcich a strojárskych robotníkov v Budapešti, sa Rajk priznal ku všetkým obvineniam, ktoré boli proti nemu vznesené. Po jeho priznaní obžaloba požadovala pre neho a ďalších sedem mužov, ktorí s ním stáli pred súdom, tresty smrti. Rajkov proces mal byť príkladom pre začiatok Stalinových protititovských čistiek. Rajk bol spolu s Dr. Tiborom Szönyim a Andrásom Szalaiom odsúdený na trest smrti. Rajk bol popravený 15. októbra 1949. Józef Światło sa podľa Stewarta zúčastnil tak výsluchov Noela Fielda, kde mal získavať mená poľských komunistov napojených na Fielda, tak samotného procesu.

Proces s Trajčo Kostovom
Trajčo Kostov Džunev (;* 17. jún 1897 † 16. december 1949) bol bulharský politik, predseda Rady ministrov a tajomník Ústredného výboru Bulharskej komunistickej strany. 27. marca 1949 bol odvolaný z postu predsedu Národného ekonomického a finančného výboru a následne z ostatných štátnych funkcií, pretože sa pri dohadovaní obchodných zmlúv so Sovietskym zväzom snažil vybojovať čo najlepšie obchodné podmienky pre Bulharsko. Bol ustanovený riaditeľom národnej knižnice, pričom nebol podľa Stewarta z ničoho obvinený. Zo strany bol vylúčený mesiac po Fieldovom zatknutí a 20. júna 1949 bol zatknutý. 

Trajčo Kostov a ďalších 10 prominentných komunistov boli v Sofii súdení od 7. do 14. decembra 1949. Kostov bol obvinený, že zorganizoval ústredie podzemnej organizácie zameranej na násilné zvrhnutie vlády, spáchal činy zamerané na zhoršenie priateľských vzťahov medzi Bulharskom a Sovietskym zväzom a ostatnými ľudovými demokraciami, podriadil sa rozkazom britských, amerických a juhoslovanských spravodajských služieb na špionáž, pri plnení štátnych povinností a pokynov voči zahraničným vládam úmyselne vykonával svoje služby a plnil pokyny na úkor štátu, dopustil sa činov zameraných na dezorganizáciu národného hospodárstva a zásobovacieho systému krajiny a mal úzke politické väzby s Titom, ktorý sa rozišiel so Stalinom. V tomto jedinom prípade východoeurópskych politických procesov zlyhala réžia procesu a Kostov svoje písomné priznanie vynútené nátlakom pred súdom naživo poprel. Následne bol odvedený a súdny proces sa konal v jeho neprítomnosti. Kostov bol ako jediný odsúdený na trest smrti, dva dni o vynesení rozsudku bol popravený a bolo publikované jeho údajné priznanie sa pred smrťou, kde oľutoval aj svoje správanie pred súdom.

Československo
V Československu Klement Gottwald nepodporoval myšlienku veľkých procesov. Józef Światło presvedčil poľského prezidenta Bieruta a maďarského  generálneho tajomníka maďarskej strany pracujúcich Mátyása Rákosiho, aby vyvíjali na Československo nátlak. 3. septembra 1949 poslal Mátyás Rákosi prezidentovi Gottwaldovi list, v ktorom upozorňuje, že pri vyšetrovaní László Rajka narazili medzi špiónmi na československé mená. Konkrétne obviňoval Vladimíra Clementisa (ministra zahraničných vecí), Artura Londona, jeho námestníka, ministra vnútra Václava Noska, Otta Šlinga a ďalších. 16. septembra 1949 Gottwald kapituloval a prizval sovietskych poradcov Lichačova a Makarova.
Po príchode sovietskych poradcov k československej bezpečnosti boli ako prví vyšetrovaní komunistickí funkcionári zatknutí v súvislosti s prípadom Noela Fielda – V. Nový, Eugen Löbl a Gejza Pavlík. Pre sovietskych poradcov a vyšetrovateľov však boli málo reprezentatívni a tým pádom nevhodní pre pripravovaný politický proces.

Vladimír Clementis v októbri 1949 vycestoval na zasadnutie OSN. Podľa Stewarta začali v tom čase provokácie zo strany CIA. Clementis bol v západných novinových článkoch označovaný za jedného z mála nezávisle mysliacich politikov východnej Európy, oponujúcich stalinizmu. Švajčiarske noviny priniesli správu, že Clementis bude po návrate do Československa zatknutý. Gottwald, aby Clementisa ubezpečil o podpore, vyslal za ním do New Yorku manželku Ľudmilu. Vtedy CIA priamo kontaktovala Clementisa a ponúkla mu emigráciu, on však odmietol a v decembri sa vrátil do Prahy.

Clementis bol 13. marca 1950 obvinený z buržoázneho nacionalizmu a uvoľnený z pozície ministra zahraničných vecí. V tom čase vyšetrovatelia ŠtB pod dozorom sovietskych poradcov, vytvorili koncepciu prepojeného sprisahania v KSČ s dvoma vetvami – českou, na čele s O. Šlingom a M. Švermovou, ktorá mala odstrániť z funkcií Rudolfa Slánského a Antonína Zápotockého a izolovať Klementa Gottwalda, a slovenskú, na čele s Vladimírom Clementisom, Gustávom Husákom a Lacom Novomeským, ktorá mala rozvrátiť a rozbiť republiku oddelením Slovenska.

Keďže medzi zatknutými osobami aj naďalej chýbali najvyšší funkcionári strany a štátu, nebolo vedenie rezortu bezpečnosti ani sovietski poradcovia spokojní s touto koncepciou vyšetrovania. Tieň podozrenia tak postupne padol na Rudolfa Slánského, generálneho tajomníka ÚV KSČ. Podľa Stewarta aj Allen Dulles hodnotil Rudolfa Slánského ako človeka schopného udržať Československo v sovietskom bloku.

„Velký metař“
V novembri 1951 priniesol do ČSR dvojitý agent (pracoval pre Štb aj pre exilovú čs. tajnú službu) Rudolf Nevečeřal list „velkému metaři“. 

O liste vedela Štb. Agent list odovzdal Daniele Kaňkovskej, ktorá ho mala odovzdať adresátovi. Tá ho však spálila, napriek tomu však bola zatknutá a strávila 13 rokov vo väzení. Vyšetrovatelia Štb a sovietski poradcovia usúdili, že adresátom bol Slánský. Česká historiografia doteraz neurčila, kto mal byť „Velký metař“, ale pripúšťa, že mohlo ísť o provokáciu západných tajných služieb voči Slánskému. Stewart spomína dvojitého agenta pod fiktívnym menom Otto Haupter, ktorý poslal list Kaňkovskej. Pokyn k zatknutiu Rudolfa Slánského však musel prísť od samotného J. V. Stalina. V noci z 23. na 24. novembra 1951 bol Rudolf Slánský zatknutý.

Proces s vedením protištátneho sprisahaneckého centra na čele s Rudolfom Slánským

Proces s vedením protištátneho sprisahaneckého centra na čele s Rudolfom Slánským prebehol od 20. novembra do 27. novembra 1952 v Prahe. Všetci obvinení sa v rámci zrežírovaného súdneho konania priznali k vine a požadovali pre seba prísne tresty. Bolo vynesených a vykonaných 11 rozsudkov smrti a tri rozsudky doživotia.

Dohra
Po smrti Jozefa Stalina v roku 1953 a zatknutí Lavrentija Beriju vycestoval Józef Światło na služobnú cestu do Východného Nemecka. 5. decembra 1953 počas cesty berlínskym metrom cez Západný Berlín, „utiekol“ a prebehol na Západ. Światłov útek oznámila v Poľsku Poľská tlačová agentúra 25. októbra 1954, pričom Światła označila za zradcu a provokatéra. V priebehu nasledujúcich mesiacov americké noviny a Rádio Slobodná Európa (v cykle „V zákulisí tajnej polície a strany“) rozsiahlo informovali o politických represiách v Poľsku na základe Światłových odhalení. 

Už na prvej tlačovej konferencii 28. septembra 1954 Józef Światło odhalil, že Noel a Hermann Fieldovci sú držaní vo väzení za železnou oponou. Poľská komisia opätovne preskúmala prípad Fieldovcov a oznámila sovietskej strane, že boli nevinní. 25. októbra 1954 bol v Poľsku prepustený Hermann Field a 17. novembra 1954 v Budapešti Noel a Hertha Fieldovci. Ako odškodné dostali 40 000 dolárov. Napriek nezákonnému väzneniu sa rozhodli ostať a žiť v Maďarsku. Stewart usudzuje, že psychologická ujma spôsobená konaním Spojených štátov bola pre nich závažnejšia ako fyzické utrpenie spôsobené komunistickým žalárom.

 Poznámky 

 Referencie 

 Pozri aj 
 Allen Dulles
 Rudolf Slánský
 László Rajk
 Proces s vedením protištátneho sprisahaneckého centra na čele s Rudolfom Slánským
 Zoznam osôb popravených z politických dôvodov v komunistickom Československu

Kategória:Dejiny Česko-Slovenska
Kategória:Dejiny Slovenska
Kategória:Komunizmus na Slovensku
Kategória:Politické procesy v komunistickom Česko-Slovensku