Gandhára

Gandhára bolo staroveké kráľovstvo, ktoré sa rozkladalo na území dnešného severozápadného Pakistanu a severovýchodného Afganistanu. Predpokladá sa, že Gandhára bola kráľovstvo v tvare trojuholníka, ktoré sa tiahlo 100 kilometrov horizontálne a 70 kilometrov vertikálne, západne od rieky Indus a južne od pohoria Hindúkuš. „Veľká Gandhára“ označuje celý región, kde mala Gandhára kultúrny a politický vplyv – a ten sa rozprestieral až do údolia Kábulu, náhornej plošiny Potwar a niekedy dokonca aj do regiónu Sindh.

História Gandhary siaha až do védskeho obdobia, keď bola nezávislým kráľovstvom. Následne ju dobyli rôzne mocnosti vrátane Achajmenovskej ríše, Macedónskej ríše a Maurjovskej ríše.

Názov Gandhára má rôzne etymologické zdroje, z ktorých najznámejší je sanskrtské slovo „gandha“, čo znamená parfém. Toto slovo sa vzťahovalo na aromatické byliny a koreniny, s ktorými obchodovali Gandharčania. V perzštine slovo „Gandhara“ znamená „za Hindúkušom“ a odkazuje na obchodnú cestu.

 Dejiny 
Oblasť Gandhary bola obývaná ľuďmi už v dobe kamennej. Dôkazy o tejto ľudskej prítomnosti vidíme v artefaktoch, ako sú kamenné nástroje a spálené kosti, ktoré boli datované do veku približne 15 000 rokov. V období véd bola Gandhára mahádžanápada, t. j. jedným zo 16 kráľovstiev starovekej Indie. Kráľovstvo sa spomína v oboch veľkých hinduistických eposoch, Mahábhárate a Rámájane. Podľa prvého z nich boli napríklad Gandharčania podporovateľmi Kauravovcov, ktorí bojovali proti Pándavovcom. O Gandharčanoch sa tiež hovorí, že boli veľmi zruční vo vojnovom umení.

Gandharčania stratili svoju nezávislosť po tom, čo ich v 6. storočí pred Kristom dobyla Achajmenovská ríša, buď za vlády Kýra Veľkého, alebo v prvom roku Darea I. Na nápise v Dareovej hrobke v Naqsh-e Rustam neďaleko Persepolisu je Gandhara uvedená ako jedna zo satrapií (spravovaných provincií) pod Achajmenovskou ríšou. Okolo roku 380 pred Kristom začali Peržania strácať kontrolu nad Gandharou a v regióne začalo vznikať množstvo menších kráľovstiev.

Tieto štáty však nemali krátke trvanie, pretože Gandharu v roku 327 pred Kristom dobyl Alexander Veľký. Macedónska vláda v Gandháre však netrvala dlho, pretože bola opäť dobytá Čandraguptom Maurjom, zakladateľom Maurjovskej ríše. Podľa tradície žil Čandragupta Maurja v čase dobytia v Taxile, hlavnom meste Gandháry. Tradícia tiež uvádza, že Gandhára slúžila ako základňa Čandraguptu Maurju, keď začal svoju kampaň proti Magadhe, v tom čase dominantnej mocnosti v severnej Indii.

Po úpadku Maurjovskej ríše bola jej západná hranica opäť otvorená invázii. Okolo roku 185 pred Kristom dobyl Gandharu grécko-baktrijský vládca Demetrius I. Grécko-baktrijská vláda v Gandhare sa skončila, keď do regiónu vtrhli Kušani zo Strednej Ázie. Následne Gandharu obsadili rôzne skupiny vrátane Sakov, Partov a nakoniec moslimov pod vedením Mahmúda z Ghazni. Po tomto poslednom dobytí zanikol aj samotný názov Gandhára.

 Jazyk 
Rukopisy, napísané v jazyku používanom Gandháre, patria k najstarších rukopisom objaveným v Ázii. Išlo o prakritský jazyk, ktorý sa objavuje na minciach, nápisoch a textoch (väčšina z nich bola napísaná na kôre brezy a uchovávaná v označených hlinených nádobách). Niektoré z týchto textov, označované ako "gandhárske budhistické texty", sú zároveň najstaršími objavenými budhistickými textami.

 Umenie 

Najväčším odkazom, ktorý po sebe zanechali Gandharčania, je ich umenie, ktoré svedčí o polohe regiónu na križovatke kultúrnych vplyvov prichádzajúcich z Východu a Západu. Gandhárske umenie siaha do 1. storočia pred Kristom, pričom maľba, sochárstvo, mince a keramika tvorili veľkú časť tejto tradície. Vrcholom bolo obdobie Kušanskej éry – najmä po tom, čo vtedajší vládca Kaniška zaviedol obrazy Budhu, ako ich vidíme dnes. V raných budhistických tradíciách sa obrazy Budhu nevytvárali, pretože Budha žiadal, aby sa po svete šírilo učenie a nie obrazy. Toto sa zmenilo počas Kušanského obdobia.

Počas tejto éry vzniklo mnoho obrazov Budhu a Bódhisattvov, rôznych veľkostí a roztrúsených po celom regióne. Bódhisattva predstavuje život a stav Budhu pred dosiahnutím osvietenia. Medzi nimi sa dá ľahko rozlíšiť, pretože Bódhisattvovia bývajú zobrazovaní s prvkami luxusu, ako sú šperky, oblečenie, sandále atď. Na druhej strane, Budha bol vždy zobrazovaný v jednoduchosti, v kláštornom rúchu a s gumičkami do vlasov zopnutými do drdola. Mnohé iterácie zobrazujú okolo jeho hlavy svätožiaru. V niektorých scénach sú zobrazené aj mytologické postavy, bohovia, polobohovia, kráľovská rodina, stráže alebo vojaci, hudobníci atď., zvyčajne s Budhom v strede.

Rôzne regióny mali odlišné znaky, ktoré slúžili ako značky na identifikáciu miesta, kde bol obraz vytvorený. Boli to rôzne laksany (božské znaky), mudry (gestá rúk) a rôzne rúcha.

Na vyrezávanie tvaru sa pred dokončením sochy v sadre použil kameň Kandžur a bridlica. Predpokladá sa, že pôvodne boli sochy namaľované jasnými farbami, ale zostala z nich iba sadra. Niektoré z nich boli tiež ozdobené zlatými listami a drahými kameňmi.

 Architektúra 

Gandharská architektúra, podobne ako jej umenie, bola výrazne ovplyvnená príchodom a šírením budhizmu. Stúpy a s nimi spojené náboženské zariadenia sa tak stali jednou z najvýraznejších charakteristík architektúry tej doby. Boli postavené na uctievanie Budhu a mníchov, ktorí boli vysoko vážení a považovaní za významných. Niektoré boli postavené aj na mieste, kde sa odohrávali udalosti súvisiace s Budhovým životom.

Spočiatku mali stúpy skromnú veľkosť, ale ako sa náboženstvo šírilo krajinou, stávali sa čoraz väčšími a prepracovanejšími.

Stúpy slúžili aj ako priestor na vystavovanie a uctievanie gandharského umenia so sochami, reliéfnymi rezbami, maľbami a inými prvkami. Tieto obrazy buď zdobili steny, alebo sa nachádzali na nádvoriach, vo výklenkoch, kaplnkách atď.

Zatiaľ čo stúpy boli ústredným bodom uctievania, kláštor sa vyvinul ako podporná štruktúra pre život mníchov. Postupom času sa kláštory stali samostatnými sebestačnými jednotkami podporovanými ich poľnohospodárskymi činnosťami a darmi. Kláštor zvyčajne pozostával z obslužnej haly, kuchyne, odľahlej chodby, kúpeľne a zdravotníckeho a všeobecného skladu.

Nachádzame tiež dôkazy o iných náboženstvách – džinizme, hinduizme a zoroastrizmu – a ich architektonických iteráciách. Medzi ne patrí zoroastristický chrám v Jandiale a džinistický chrám a chrám Slnka v Sirkape.

Okrem náboženských stavieb existovala pochopiteľná prevaha občianskych budov, ktoré sa menili a líšili v závislosti od regiónu a éry. Mestá existovali ako organické aj plánované sídla, pričom staršie boli vo všeobecnosti organické, zatiaľ čo novšie boli viac plánované a zdá sa, že sa inšpirovali hipodamským usporiadaním. Súčasťou starovekej štruktúry boli stavby vrátane rezidencií, obchodov, promenád, slnečných hodín, pavilónov, ulíc, ciest, strážnych veží, brán a opevnenia.

 Archeologický výskum 
Hoci Gandhára zostala po svojom úpadku prominentným a známym menom, znovuobjavená a vykopaná bola až počas a po britskej kolonizácie Indie. Dejiny, umenie a architektúra Gandháry tak boli odhalené koncom 19. a 20. storočia.

Taxila bola vykopaná v rokoch 1912 až 1934. Medzi ďalšie objavy patrili grécke, partské a kušanské mestá, ktoré pomohli historikom pochopiť časovú os regiónu a jeho umenia. Približne v roku 1947 urobila Univerzita v Péšávare mnoho objavov, ktoré podnietili ďalšie vykopávky a štúdie v regióne.

 Referencie 

Kategória:Staroveké ríše