Amundsenova expedícia na južný pól

Amundsenova expedícia na južný pól bola prvou, ktorá úspešne dosiahla južný geografický pól. Päťčlenná skupina vedená nórskym polárnym bádateľom Roaldom Amundsenom dosiahla pól 14. decembra 1911, s päťtýždňovým náskokom pred skupinou vedenou Robertom Falconom Scottom z britskej expedície Terra Nova. Amundsenova skupina sa bez komplikácií vrátila na svoju základňu, zatiaľ čo všetci muži Scottovej skupiny na spiatočnej ceste zahynuli.

Amundsen sa ako Severan pôvodne zaujímal o Arktídu a jeho pôvodným cieľom bolo dosiahnutie severného pólu driftovaním v lodi zamrznutej v ľade. Za týmto účelom získal povolenie polárnika Fridtjofa Nansena na použitie špeciálnej lode Fram, ktorý sa s ňou o to isté pokúsil už skôr, a začal zháňať financie. Jeho plány však stroskotali v roku 1909, kedy sa za dobyvateľov severného pólu vyhlásili nezávisle hneď dvaja americkí polárnici, Frederick Cook a Robert Peary (uznaný bol iba Pearyho výkon). Amundsen si teda zaumienil, že namiesto severného pólu dobyje južný pól. Pretože si však nebol istý, ako by takú radikálnu zmenu cieľa expedície vnímala verejnosť a hlavne jeho sponzori, svoje rozhodnutie nezverejnil. Ešte v júni 1910, kedy vyplávali, si dokonca aj väčšina jeho posádky myslela, že ich cieľom je severný pól.

Amundsenova výprava si vybudovala svoju antarktickú základňu, nazvanú Framheim, v Zátoke veľrýb pri Rossovom pobrežnom ľade. Najprv strávili mesiace prípravami a zásobovaním predsunutých skladov. Potom Amundsen vyrazil s vybranými mužmi k pólu, ale počasie ho prinútilo k predčasnému návratu. Dňa 19. októbra 1911 sa však vydal na úspešnú cestu k pólu a 25. januára 1912 sa vrátil do svojho základného tábora, pričom celá cesta tam a späť mu trvala 99 dní. Na doposiaľ nepreskúmanej trase objavil ľadovec Axela Heiberga, ktorý použil ako cestu na Juhopolárnu plošinu. Skupina skúsených lyžiarov, okrem Amundsena, Olav Bjaaland, Helmer Hanssen, Sverre Hassel a Oscar Wisting, cestovala na lyžiach a so saňami ťahanými psami, čo sa ukázalo ako dobrá voľba, a cesta tam aj späť sa zaobišla bez vážnych problémov. Súčasťou výpravy bolo nielen dosiahnutie pólu – jedna skupina mužov preskúmala Zem kráľa Eduarda VII. a loď Fram vykonala rozsiahle oceánografické merania.

Úspech expedície bol široko oceňovaný najmä pre spôsob, akým vynakladala so svojimi prostriedkami a udržala si sústredenie na hlavný cieľ – dosiahnuť južný geografický pól. V očiach britskej verejnosti však boli úspechy nórskej výpravy vo svojej dobe do značnej miery zatienené strhujúcim príbehom o hrdinstve a tragédii Scottovej expedície. Amundsenovi sa navyše vytýkalo tajenie skutočného cieľa výpravy ako „podvod“. Súčasní polárni historici však oveľa viac uznávajú zručnosť a odvahu Amundsenovej expedície. Na južnom póle, resp. 100 m od neho, dnes stojí americká výskumná stanica nazvaná na počesť oboch prieskumníkov „Amundsen-Scott“.

 Poznámky 

 Referencie 

 Literatúra 
 AMUNDSEN, Roald. The South Pole (An Account of the Norwegian Antarctic Expedition in the "Fram", 1910-1912). Londýn : C. Hurst, 1976. 841 s. ISBN 978-0-903983-47-1.
 HUNTFORD, Roland. The Last Place on Earth. Londýn a Sydney : Pan Books, 1985. 565 s. ISBN 978-0-330-28816-3.

 Iné projekty 

Kategória:Antarktické expedície
Kategória:Veda a technika v 1910
Kategória:Veda a technika v 1911
Kategória:Veda a technika v 1912