Ruský štát

Ruský štát bol štát Bielej armády, antiboľševický, vyhlásený aktom Ufskej štátnej konferencie z 23. septembra 1918 (Ústava dočasnej všeruskej vlády), „O vytvorení všeruskej najvyššej moci“ v mene „obnovenia štátnej jednoty a nezávislosti Ruska“, ovplyvnenej revolučnými udalosťami roku 1917, októbrovou revolúciou a podpísaním Brestlitovskej zmluvy s Nemeckom

 Ufska štátna konferencia 
Delegácie Výboru členov ústavodarného zhromaždenia, Dočasnej sibírskej vlády, Dočasnej regionálnej vlády Uralu, vlády kozáckych vojsk, vlád viacerých národno-štátnych subjektov a niekoľkých celoruských politických strán, ktoré boli prítomné na stretnutí, vytvorili Dočasnú celoruskú vládu, na čele ktorej stál Nikolaj Avksentiev.

Bolo vyhlásené, že Dočasná všeruská vláda „až do zvolania Všeruského ústavodarného zhromaždenia je jediným nositeľom najvyššej moci na celom území ruského štátu“ Zákon ustanovoval „prevod na Dočasnú celoruskú vládu, hneď ako to bude potrebné“, „všetky funkcie najvyššej moci“ Preto bola zrušená suverenita regionálnych celkov, ktorú nahradila „široká autonómia regiónov“, ktorej hranice úplne záviseli od „múdrosti dočasnej ruskej vlády“.

Všeruská vláda bola poverená úlohou urýchliť zvolanie Ústavodarného zhromaždenia a následne sa mu bezpodmienečne podriadiť „ako jedinej najvyššej moci v krajine“.

Základy národno-štátnej štruktúry Ruska mali vychádzať z federálnych princípov: „organizácia oslobodzujúceho sa Ruska na základe uznania práv širokej autonómie jeho jednotlivých oblastí, a to z dôvodu geografických, ekonomických a etnických charakteristík, čo naznačuje konečné ustanovenie federálnej organizácie na federálnych princípoch plným Ústavodarným zhromaždením..., uznanie národnostných menšín, ktoré neobývajú samostatné územie, práva na kultúrno-národné sebaurčenie“

Pokiaľ ide o ruskú armádu, zákon hovoril o potrebe „znovu vytvoriť silnú, bojaschopnú, jednotnú ruskú armádu, ktorá bude mimo vplyvu politických strán“ a zároveň o „neprípustnosti politických organizácií vojakov a vylúčení armády z politiky“.

Za naliehavé úlohy na obnovenie štátnej jednoty a nezávislosti Ruska boli vyhlásené tieto úlohy:

 1. Boj za oslobodenie Ruska spod sovietskej moci;

 2. Znovuzjednotenie odmietnutých, padlých a rozptýlených oblastí Ruska;

 3. Neuznanie Brestskej zmluvy a všetkých ostatných zmlúv medzinárodného charakteru, uzavretých v mene Ruska aj jeho jednotlivých častí po februárovej revolúcii akoukoľvek inou autoritou ako ruskou dočasnou vládou, a obnovenie faktickej sily zmluvných vzťahov s mocnosťami dohody;

 4. Pokračovanie vojny proti ustredným mocnostiam.

 Prevrat 18. novembra 
18. novembra 1918 boli členovia adresára, ktorí sa nachádzali v Omsku, zatknutí, Rada ministrov oznámila prevzatie plnej najvyššej moci a potom sa rozhodla preniesť ju na jednu osobu, ktorej udelila titul Najvyšší vládca. Admirál Alexandr Kolčak bol tajným hlasovaním zvolený za člena Rady ministrov na túto funkciu. Admirál ponuku prijal a oznámil prevzatie hodnosti najvyššieho veliteľa. Bola vytvorená nová ruská vláda, ktorá sa do dejín zapísala ako Omská vláda alebo Kolčakova vláda a existovala do 4. januára 1920.

Všetci velitelia Bielych armád na juhu a západe Ruska, ako aj na Sibíri a Ďalekom východe uznali najvyššieho vládcu admirála Kolčaka; na prelome mája a júna 1919 sa generáli Anton Denikin, Jevgenij Miller a Nikolaj Judenič dobrovoľne podriadili Alexandrovi Kolčakovi a oficiálne uznali jeho najvyššie velenie nad všetkými armádami v Rusku. Najvyšší veliteľ zároveň potvrdil právomoci veliteľov. Na príkaz najvyššieho vodcu Miller a Judenič získali status generálneho guvernéra.

 Ekonomika a financie 
Alexander Kolčak mal v auguste 1918 v Kazani ukoristiť ruské zlaté rezervy vo forme zlatých mincí a ingotov, ako aj šperky, platinu, striebro a cenné papiere, ktoré neskôr previezla do Omska Ľudová armáda Výboru členov ústavodarného zhromaždenia. Zlaté rezervy sa odhadovali na 650 miliónov rubľov v zlate podľa predvojnového kurzu. Kolčakova vláda vynaložila 240 miliónov zlatých rubľov na splácanie cárskych dlhov a na zásobovanie spojencov. Bez týchto dodávok sa nezaobišlo, pretože v atmosfére hospodárskeho chaosu počas občianskej vojny priemyselné podniky niekoľkonásobne znížili výrobu.

 Zahraničná politika 
V zahraničnej politike sa Alexandr Kolčak dôsledne držal orientácie na bývalých spojencov Ruska v prvej svetovej vojne. Ako najvyšší vládca a nástupca predoktóbrových ruských vlád (cárskej a dočasnej) vo vyhlásení z 21. novembra 1918 uznal ich zahraničné dlhy a ďalšie zmluvné záväzky (do konca roka 1917 zahraničný dlh Ruska presiahol 12 miliárd rubľov).

 Referencie 

Kategória:Ruská občianska vojna
Kategória:Zaniknuté štáty Európy
Kategória:Dejiny Ruska