Fridrich III. (Prusko)

Fridrich Viliam I. (* 14. august 1688, Berlín† 31. máj 1740, Postupim) bol v rokoch 1713 až 1740 pruským kráľom, brandenburským kurfirstom (ako Fridrich Viliam II.) a neuchâtelským kniežaťom. Bol tiež významným reformátorom štátnej moci a armády. Povahou bol absolutista. Zároveň išlo o panovníka, ktorý sa vyznačoval svojou sporivosťou ale aj náladovou povahou. Známy bol taktiež vďaka tomu, že sa správal hrubo. Bol vychovaný v kalvinistickom a merkantilistickom duchu a so silným zmyslom pre povinnosť. Tento monarcha, súčasníkmi nazývaný „kaprál na tróne“, chodil celý život v modrej uniforme, a založil tak tradíciu pruských kráľov-militaristov.

 Mladosť a prvé roky vládnutia 
Vďaka vzdelaniu bol určitým intelektom. Ešte v čase mladosti si vyskúšal na svojom statku vo Wusterhausene ako meste odkiaľ panoval to, akým spôsobom by fungovala jeho koncepcia vojenského štátu. Čoskoro po svojom nástupe zaviedol prísny systém úspor a reforiem a to jednak pre školstvo, sprísnenie určitých trestov ale aj nútenú kolonizáciu. Práve doslova drastické obmedzenie štátnych výdavkov a zrušenie prebytočných byrokratických funkcií prinieslo obdivuhodný výsledok a to dostatok peňazí v štátnej pokladni. Stalo sa tak na úkor miest a dedín. Viac než 80 percent štátnych príjmov venoval svojej jedinej skutočnej láske – armáde. Jej stav sa počas jeho panovania na tróne zdvojnásobil a dosiahol počet až 80 tisíc mužov, pričom počet obyvateľov Pruska predstavoval pri 2,5 milióna obyvateľov. Pruská armáda patrila početne na štvrté miesto v Európe, bola však najlepšie vycvičená a najdisciplinovanejšia.

Práve v čase vlády Fridricha Viliama I. je možné nájsť korene neskôr preslávenej militarizácie pruskej spoločnosti. Pruský kráľ však nebol kráľom vojny. Vojnovým konfliktom sa, naopak, radšej vyhýbal. Jedinou výnimkou bola účasť jeho armád v čase Severnej vojny. Spojencom Ruského cárstva sa však stal až roku 1715, keď už bola porážka Švédskeho impéria takmer neodvratná. Ako odmenu získal ďalšiu časť Pomoranska vrátane ústia rieky Odry. Jeho správanie sa vyznačovalo doslova takou silnou krutosťou, že mal v pláne popraviť vlastného syna Fridricha za dezerciu z armády, ale nakoniec bol prehovorený a syn dostal milosť.

Od stredného veku trpel chorobami. Išlo presnejšie o dnu. Okrem toho bol taktiež bol obézny. Dôkazom bolo to, že mal telesnú výšku iba 140 centimetrov lenže jeho telesná hmotnosť bola až 130 kilogramov. Práve tieto nepriaznivé okolnosti ho roku 1734 pripútali na iinvalidný vozík. Skonal dňa 31. mája roku 1740 vo veku 51 rokov. Po jeho smrti sa stal kráľom jeho syn Fridrich, ktorý vstúpil do dejín ako Fridrich II. Veľký.

 Ochranca českých exulantov 
V čase, keď práve arcibiskup Salzburského kniežatstva menom Leopold Anton von Firmian vypudil z krajiny prostredníctvom svojho patentu viac než 20 000 evanjelikov, objavil sa problém ich nového usadenia. Práve títo evanjelickí vyhnanci odišli v období zimy 1731 a 1732 do vyhnanstva, pričom si nevedeli dať rady, kde bude ich nový domov. Dňa 2. februára roku 1732 vyhlásil pruský kráľ Fridrich Viliam I. ponuku, pričom o niekoľko mesiacov neskôr, presnejšie dňa 30. apríla toho istého roku ich prijal v Berlíne.

Práve to bol dôvod, prečo došlo v auguste roku 1732 k vyslaniu delegácie českých diplomatov na čele s Jánom Liberdom a to so žiadosťou o prijatie aj pobielohorských exulantov, ktorí sem tajne a dlhodobo prúdili v malých skupinách z územia Čiech, Moravy i Sliezska. Po prekonaní počiatočnej nedôvery (ako sa kráľ presvedčil o pracovitosti a zbožnosti exulantov ) bol dňa 21. novembra roku 1735 položený základný kameň českého kostola vo Fridrichovom meste. Na prianie kráľa boli pre tento kostol zhotovené dva zvony s biblickými citátmi a venovaním. Preklad v češtine znel: „Tieto dva zvony darovalo milostivo Jeho Veličenstvo kráľ v Prusku, Friedrich Viliam, tunajšiemu evanjelickému českému zboru, ktorý bol vzatý pod jeho ochranu. V Berlíne roku 1736. Nad portálom kostola bol do kameňa vytesaný nápis, ktorý v preklade znel: Jeho Kráľovské Veličenstvo v Prusku, Friedrich Viliam, nechal v Kristovom roku 1736 postaviť tento kostolík pre tunajší český zbor, ktorý našiel pod jeho mocnou ochranou, podobne ako mocnú ochranu.“

V januári roku 1737 dal kráľ vymerať pozemky pre stavbu až 34 českých domov (Fridrichovo mesto, Vilémova ulica). Po mesiaci pozval do Berlína takisto českých exulantov z Chotebuzi a Gerlachsheimu. Dňa 9. apríla roku 1737 bolo rozhodnuté o usadení. Vďační exulanti po tomto panovníkovi pomenovávali svojich synov a v roku 1912 mu v Českom Rixdorfe nechali na svoje náklady zhotoviť sochu, ktorej autorom bol sochár menom Alfred Reichel (* 1856 – † 1928). Po smrti Fridricha Viliama I. prijímal českých exulantov pre nepriaznivé politické dôvody po Bitke na Bielej Hore dokonca jeho syn a to Fridrich II. Veľký.

 Manželstvo a potomkovia 
Dňa 28. novembra roku 1706 sa oženil so svojou vlastnou sesternicou, hannoverskou princeznou Žofiou Doroteou, dcérou budúceho britského kráľa Juraja Ľudovíta Brunšvicko-Lüneburského a Žofie Dorotey z Celle. Sobáš bol dohodnutý predovšetkým s prispením starej matky obidvoch snúbencov a to Žofie Falckej.

V manželskom živote išlo o úplne odlišných ľudí. Žofia Dorotea doslova milovala hudbu. Zaujímala sa o jednak o tanec ale aj umenie, literatúru či módu. Jej manžel, žil, naopak, sparťanským spôsobom, pričom jeho najväčšou vášňou bola armáda a správa krajiny. Práve to bol dôvod, prečo sa krajina vďaka jeho panovaniu stala tou, ktorá vedela prosperovať.
náhľad|Dve najstaršie deti Fridricha I. – Vilemína a Fridrich na portréte od Antoina Pesne.
Z manželstva vzišlo dovedna až štrnásť potomkov, z toho sedem synov a sedem dcér, štyria z nich však zomreli ešte v útlom veku:

 Fridrich Ľudovít (* 23. november 1707 – † 13. máj 1708)
 Vilemína (* 3. júl 1709 – † 14. októbra 1758), ⚭ 1731 markgróf Fridrich III. Brandenbursko-Bayreuthský (* 10. máj 1711 – † 26. február 1763)
 Fridrich Viliam (* 16. august 1710 – † 21. júl 1711)
 Fridrich Viliam (* 24. január 1712 – † 17. august 1786), brandenburský kurfirst, neuchâtelské knieža a pruský kráľ od roku 1740 až do svojej smrti, ⚭ 1733 Alžbeta Kristína Brunšvicko-Bevernská (* 8. november 1715 – † 13. január 1797) 
 Šarlota (* 5. mája 1713 – † 10. júna 1714)
 Frederika Lujza (* 28. september 1714 – † 4. február 1784), ⚭ 1729 markgróf Karol Viliam Fridrich Brandenbursko-Ansbašský (* 12. máj 1712 – † 3. august 1757)
 Filipína Šarlota (* 13. marec 1716 – † 17. február 1801), ⚭ 1733 Karol I. Brunšvicko-Wolfenbüttelský (* 1. august 1713 – † 26. marec 1780), brunšvicko-wolfenbüttelský
 Karol (* 2. máj 1717 – † 31. august 1719)
 Žofia Dorota (* 25. január 1719 – † 13. november 1765), ⚭ 1734 Fridrich Viliam Brandenbursko-Schwedtský (* 17. november 1700 – † 4. marec 1771), pruský princ a markgróf Brandenburský
 Lujza Ulrika (* 24. júl 1720 – † 2. júl 1782), ⚭ 1744 Adolf I. Fridrich (* 14. máj 1710 – † 12. február 1771), kráľ švédsky od roku 1751 až do svojej smrti
 August Viliam (* 9. august 1722 – † 12. jún 1758), ⚭ 1742 Lujza Amália Brunšvicko-Wolfenbüttelská (* 29. január 1722 – † 13. január 1780)
 Anna Amália (* 9. november 1723 – † 30. marec 1787), abatiša z Quedlinburgu
 Henrich (* 18. január 1726 – † 3. august 1802), ⚭ 1752 Vilemína Hesensko-Kasselská (* 25. február 1726 – † 8. október 1808)
 August Ferdinand (* 23. máj 1730 – † 2. máj 1813), ⚭ 1755 Anna Alžbeta Luisa Brandenbursko-Schwedtská (* 22. apríl 1738 – † 10. február 1820)

 Rodokmeň a predkovia 

 Pozri aj 
 Protihabsburské stavovské povstanie Františka II. Rákociho
 Bitka pri Trenčíne (1708)

 Iné projekty 

 Zdroj 

Kategória:Pruskí králi
Kategória:Hohenzollernovci
Kategória:Osobnosti z Berlína