Bazil Popovič

Bazil Popovič alebo Vasiľ Popovyč (; jazyčije Vasylij Popovyč; ; * 12. september 1796, Velyki Komiaty, Habsburská monarchia, dnes Ukrajina† 19. október 1864, Užhorod, Rakúsko-Uhorsko, dnes Ukrajina) bol rusínsky, resp. ukrajinský kňaz a eparcha na Podkarpatskej Rusi. Zastával funkciu mukačevského gréckokatolíckeho eparchu. Patril medzi zakladateľov Spoločnosti sv. Bazila Veľkého (pôvodný názov: Obščestva sv. Vasyľa Velykoho; iný názov: Spoločnosti sv. Vasilija Veľkého; rusínsky názov: Spoločnosti sv. Vasyľa Velykoho; ukrajinský názov: Tovarystva sv. Vasyľa Velykoho).

 Životopis 
Bazil Popovič sa narodil 12. septembra 1796 v obci Velyki Komiaty v rodine gréckokatolíckeho kňaza Jurija Popoviča a Marije Lendiel.

Základnú školu a prvý ročník na strednej škole absolvoval v meste Carei, potom študoval na strednej škole v meste Sighetu Marmației. Medzi žiakmi vynikal svojím nadaním, pracovitosťou a vzorným správaním. V piatom a v šiestom ročníku študoval na gymnáziu v Užhorode, kde bol tiež považovaný za najlepšieho študenta. Následne v roku 1818 ukončil štvorročné štúdium v bohosloveckom seminári v Pešti, kde študoval filozofiu a teológiu, získal titul doktora filozofie. 10. apríla 1820 ho v Užhorode mukačevský eparcha Alexej Povčij vysvätil za kňaza. Spočiatku slúžil na fare v mestách Svaľava a Sighetu Marmației, kde tiež pôsobil na pozícii sekretára miestneho vikariátu. V tom čase ho navštívil prešovský eparcha Gregor Tarkovič, ktorý ho požiadal, aby sa stal jeho sekretárom a notárom. Ponuku prijal a funkciu začal vykonávať 20. apríla 1822. V roku 1822 bol premiestnený do novovzniknutej prešovskej grécko-katolíckej eparchie, kde pôsobil od roku 1835 až do roku 1837 ako kanonik Prešovskej kapituly a ako kňaz v Katedrálnom Chráme svätého Jána Krstiteľa v Prešove. 16.marca 1837 cisár Ferdinand V. Habsburský vymenoval Bazila Popoviča za mukačevského eparchu, pápež Gregor XVI. ho 25. októbra 1837 schválil, v Ľvove ho za eparchu vysvätil 18. marca 1838 haličský metropolita Mychajlo Levyckyj.

Počas svojho pôsobenia venoval pozornosť regulácii fondov eparchie. Prijal kapitál v hodnote 40 tisíc zlatých a zanechal v hodnote 200 tisíc zlatých. Na začiatku jeho funkčného obdobia existovalo 30 kamenných chrámov, po jeho smrti na území Mukačevskej eparchie sa nachádzalo 234 kamenných chrámov a 222 farských úradov. Každoročne finančne podporil 12 najbiednejších študentov. Počas niekoľkých mesiacov v roku 1855 jeho kuchyňa živila približne 100 až 200 hladujúcich. Bazil Popovič v roku 1841 zvolala eparchiálnu synodu, kde vyriešili otázku rozšírenia fondov určených na materiálnu podporu vdov a sirôt poskytovaných jednotlivými kňazmi. Neskôr vytvoril sirotinec nachádzajúci sa v Užhorode, nový učiteľský seminár a v biskupskom seminári domácu kaplnku (v roku 1858), katedrálu (v rokoch 1857 až 1858), obnovil eparchiálnu rezidenciu (v roku 1859). Zabezpečil tiež pre grécko-katolícke duchovenstvo na finančnú podporu od štátu, keď príjmy farností nepostačovali.

Už, keď bol v seminári, ho zaujali panslavistické myšlienky a názory Jána Kollárajeho názory vzťahy a na kultúrne spolužitie slovanských národov. Tieto postoje a úsilie o nachádzanie spoločných kultúrnych znakov slovanských národov zdieľali stovky slovanských intelektuálov, ktorých národy počas obdobia 19. storočia nemali vlastné štáty, a preto túžili po vymanení sa spod asimilácie (vo forme germanizácie a maďarizácie vedených Habsburgovcami), a vytvárali až glorifikovaný obraz Ruskej ríše, na ktorú orientovali svoje názory a vnímali ju ako záchrancu slovanských národov. Rakúski a maďarskí vládni predstavitelia obrátene vnímali panslavizmus ako tzv. moskovofilstvo, a tak viedenskej vláde poskytovali nepravdivé informácie o kultúrnych hnutiach Srbov, Slovákov, Rusínov či Ukrajincov v snahe o to, aby Habsburgovci zdieľali ich pohľad na panslavizmus a učinili represívne opatrenia.

Bazil Popovič (neberúc do úvahy prekážky vytvárané maďarskými úradmi) dosiahol to, aby bola možná výučba ukrajinského jazyka a náboženstva na gymnáziách v mestách Užhorod, Mukačevo a Sighetu Marmației. Úradným jazykom v kancelárii eparchu boli ruština a zároveň aj miestny ukrajinský dialekt. Bazil Popovič v snahe to zachovať zámerne odkladal vybavovanie žiadostí nenapísaných po rusky. Takéto konanie vyvolalo snahy Maďarov a maďarónov o uvedenie maďarčiny do liturgického života Mukačevskej eparchie ako náhrady za cirkevnú slovančinu, a tak o asimiláciu miestneho karpatskorusínskeho a zakarpatskoukrajinského obyvateľstva. Okrem toho v roku 1863 sa maďarskí gréckokatolíci zišli v meste Hajdúdorog a napísal memorandum odoslané Bazilovi Popovičovi, kde ho žiadali o zavedenie maďarskej liturgie:Svätá stolica vydala prísny zákaz maďarskej liturgie.

Bazil Popovič podporoval časopis Cerkovnaja hazeta (po slovensky Cirkevné noviny), ktorý redigoval v tzv. jazyčiji v Budapešti vydával Ioann Rakovskij. Časopis však nemal úspech kvôli promoskovským názorom redaktora a kvôli ruštine, v ktorej bol vydávaný.

Bazil Popovič prikladal veľký význam vzdelávaniu, a tak očakával, že pri každej fare v Mukačevskej eparchii sa zriadi škola. Od všetkých kostolníkov a od kňazov vyžadoval vzdelanie, a preto vyzýval na publikáciu učebníc písaných v ruštine. Počas jeho pôsobenia sa eparchiálna knižnica podstatne rozšírila. Ku koncu svojho života v snahe o šírenie osvety venoval značné úsilie do založenia Spoločnosti sv. Bazila Veľkého (pôvodný názov: Obščestvo sv. Vasyľa Velykoho; iný názov: Spoločnosť sv. Vasilija Veľkého; rusínsky názov: Spoločnosť sv. Vasyľa Velykoho; ukrajinský názov: Tovarystvo sv. Vasyľa Velykoho), ktorá začala pôsobiť v roku 1866.

V roku 1840 otvoril eparchiálny internát, kde boli zadarmo vychovávané kňažské siroty, pre ostatných chlapcov z roľníckych rodín udelil štipendiá. Založil fond pre podobnú dievčenskú internátnu školu, tento projekt bol zrealizovaný až neskôr kvôvi revolučným udalostiam a bol dokončený v roku 1875, teda až po jeho smrti. Bazil Popovič vyhlásil rusínčinu za oficiálny jazyk eparchie, vďaka čomu sa rusínčina začala vyučovať na gymnáziách v mestách Užhorod, Sighetu Marmației a Sátoraljaújhely.

Kvôli bariéram zo strany maďarských úradov Bazil Popovič nedokázal zrealizovať väčšinu svojich plánov (vrátane zriadenia fondu na podporu vzdelávania). Vystupoval proti nemu Ján Krstiteľ Scitovský, rímskokatolícky biskup a prívrženec Uhorska:

 Pamiatka 
V roku 2011 v obci Velyki Komiaty bola odhalená pamätná tabuľa na jeho počesť, na ktorej je napísané: „Popovyč Vasyľ Jurijovyč, mukačevský grécko-katolícky eparcha, veľký patriot rusínskeho národa, jeden zo zakladateľov Spoločnosti sv. Bazila Veľkého, organizátor rozvoja osvety a národného obrodenia kraja.“.

 Referencie 

 Zdroje 

 .
 .
 .
 .

Kategória:Ukrajinskí gréckokatolícki kňazi
Kategória:Biskupi Mukačevskej eparchie
Kategória:Osobnosti zo Zakarpatskej oblasti