18. dobrovoľnícka divízia tankových granátnikov SS „Horst Wessel“

18. dobrovoľnícka divízia tankových granátnikov SS „Horst Wessel“ () bola jednou z divízií Waffen-SS, ktorá bojovala v druhej svetovej vojne. Divízia sa zúčastnila potláčania Slovenského národného povstania.

 Vznik divízie 
náhľad|Horst Wessel v uniforme SA, po ktorom bola divízia pomenovaná

V januári roku 1944 nariadil Adolf Hitler ríšskemu vodcovi SS Heinrichovi Himmlerovi, aby zostavil bojovú divíziu v rámci Waffen-SS, ktorá by bola vytvorená z kádrov záložníkov SA. Himmler nariadil, aby na vytvorenie 18. dobrovoľníckej divízie tankových granátnikov SS bola použitá 1. pešia motorizovaná brigáda SS. Divízia bola doplnená hlavne z maďarských Volksdeutsche (Nemcov žijúcich mimo územia Nemecka) z oblasti Banátu.

Vytváranie divízie prebiehalo vo východopruskom výcvikovom stredisku Stablack a bolo dokončené 25. januára toho istého roku. Jej prvým veliteľom sa stal predchádzajúci veliteľ 1. pešej brigády SS, veterán prvej svetovej vojny a ostrieľaný frontový veliteľ, SS-Standartenführer August-Wilhelm Trabandt.

Ešte ku koncu januára dostala divízia čestný názov Horst Wessel, ktorý získala po veliteľovi jedného z berlínskych oddielov SA, ktorý bol v roku 1930 zabitý komunistami. Hoci jeho smrť nebola politicky motivovaná, bola nacistami využitá na protikomunistickej propagande a z Wessela sa stal jeden z najväčších nacistických mučeníkov.

Bojové nasadenie
Po svojom sformovaní bola divízia odvelená do Záhrebu v Chorvátsku a neskôr bola prevelená do oblasti pozdĺž maďarskojuhoslovanských hraníc, kde bola nasadená do bojov proti Titovým partizánom. Avšak už v marci bola divízia presunutá do Maďarska, kde sa mala spoločne s 8. jazdnou divíziou SS „Florian Geyer“ zúčastniť operácie Margarethe, ktorá mala slúžiť na zastrašenie maďarskej vlády, ktorá mala v tom čase snahy vymaniť sa z vojny.

V júli 1944 bola značná časť divízie (hlavne 40. pluk tankových granátnikov SS) odvelená na Ukrajinu, kde sa ako bojová skupina Schäfer () pod velením SS-Obersturmbannführera Ernsta Schäfera, zúčastnila na vyslobodení nemeckých divízií z brodskej kapsy.

V auguste bola táto bojová skupina odvelená na juh od Ľvova, kde v bojoch s partizánmi a Červenou armádou utrpela ťažké straty a musela byť dočasne posilnená francúzskym práporom z SS-Sturmbrigade „Frankreich“.

 Slovenské národné povstanie 

 Bojová skupina Schäfer 
Po vypuknutí Slovenského národného povstania bola Kampfgruppe Schäfer operatívne začlenená do úderného pluku 1. tankovej armády, ktorý bol vyslaný z južného Poľska od Noweho Sączu na Spiš proti povstalcom. Kampfgruppe Schäfer dorazila v noci z 3. na 4. septembra do Popradu a následne zahájila postup na horný Liptov s úlohou obsadiť Ružomberok a spojiť sa s nemeckou vojenskou bojovou skupinou Ohlen. Po bojoch vo Svite a pri Štrbe bol Liptovský Mikuláš obsadený bez boja 5. septembra a Ružomberok 6. septembra, napriek tomu, že povstalci mali číselnú prevahu.

Pod Ružomberkom sa však povstalecká obrana úspešne zachytila pri Bielom Potoku. Tu príslušníci VI. taktickej skupiny pod velením pplk. Jána Černeka pevne držali strategickú výšinu Ostrô, kde odrazili v nasledujúcich týždňoch 14 nemeckých útokov a udržali pozície až do záverečnej októbrovej nemeckej ofenzívy proti povstalcom. Kampfgruppe Schäfer sa neúspešne pokúšala o prielom v tomto smere na Banskú Bystricu až do svojho vystriedania. Naopak v dňoch 12. až 15. septembra uspela Kampfgruppe pri Kraľovanoch a Dolnom Kubíne, čím Nemci dočasne ovládli celú trať Košicko-bohumínskej železnice.

Spriechodnenie košickobohumínskej železnice, striedanie a preskupovanie nemeckých jednotiek v priestore Ružomberka a dovtedajšie nemecké neúspechy viedli k útlmu nemeckej útočnej aktivity. Úsek v Ružomberku po skupine SS Schäffer  prevzali jednotky brigády SS Dirlewanger a Kampfgruppe Schäffer bola presunutá k materskej jednotke do Maďarska.

 Generálna ofenzíva proti SNP 

18. divízia Horst Wessel zohrala kľúčovú úlohu pri porážke Slovenského národného povstania. K 17. októbru 1944 zaujala postavenia na slovenskomaďarskej hranici, ktorá bola dovtedy pokojným úsekom povstaleckého frontu. Od 18. októbra jej útoky v smeroch JelšavaMuráň, Rimavská SobotaTisovec (dobytý 22. októbra) a LučenecDetva (dobytá 23. októbra) hlavnou mierou prispeli k rozkladu a porážke povstaleckej armády.

Neskoršie nasadenie
Následne sa divízia v Maďarsku v rámci LVII. tankového zboru zapojila do ťažkých bojov proti postupujúce Červenej armáde okolo Budapešti.

Ku koncu roka sa divízia stala súčasťou tankového zboru „Feldherrnhalle“ a začala ustupovať z Maďarska na východ a potom na sever cez mesto Jászberény. Tým sa tiež vyhla obkľúčeniu a stiahla sa ďalej cez Slovensko na Moravu. Tu bola vo februári 1945 slabo doplnená a krátko sa zapojila do protipartizánskych operácií. V tomto čase tiež vystriedala niekoľko veliteľov na svojom čele.

SS-Brigadeführer Trabandt bol odvelený, aby prevzal nový veliteľský post, nový veliteľ SS-Gruppenführer Fitzthum zahynul pri autonehode vo Viedni a velenia sa ujal SS-Oberführer Bochmann. Ten divízii úspešne velil počas ťažkých bojov v Sliezsku a nakoniec bol vážne ranený. Divízia tiež utŕžila značné straty a jej novým veliteľom sa stal SS-Standartenführer Heinrich Petersen.

Petersen velil divízii až do konca vojny, kedy sa s ňou vzdal Červenej armáde blízko mesta Hirschberg (dnešná Jelenia Góra). Petersen potom spáchal samovraždu. Hŕstke vojakov sa podarilo prebiť až na západ a dostať sa do amerického zajatia.

 Velitelia 
 Vrchné velenie divízie 
 SS-Brigadeführer August-Wilhelm Trabandt (25. január 19443. január 1945)
 SS-Gruppenführer Josef Fitzthum (3. január 194510. január 1945)
 SS-Oberführer Georg Bochmann (10. január 1945? marec 1945)
 SS-Standartenführer Heinrich Petersen (? marec 19458. máj 1945)
Náčelník operácií
 SS-Sturmbannführer Erich Wulff (20. december 194315. jún 1944)
 SS-Hauptsturmführer Erich Stüber (15. jún 194420. júl 1944)
 Hauptmann Schneider (20. júl 1944 (20. júl 194425. júl 1944))
 SS-Sturmbannführer Emil Stürzbecher (25. júl 194425. august 1944)
 Major iG Günther H. Wind (25. august 1944? máj 1945)
Proviantný dôstojník
 SS-Obersturmbannführer HeinrichAugust Barner
 SS-Hauptsturmführer Helmut Meyer

 Zloženie divízie 
 SS-Panzergrenadier-Regiment 39 (39. pluk tankových granátnikov SS)
 SS-Panzergrenadier-Regiment 40 (40. pluk tankových granátnikov SS)
 SS-Artillerie-Regiment 18 (18. delostrelecký pluk SS)
 SS-Panzer-Aufklärungs-Abteilung 18 (18. tankový prieskumný oddiel SS)
 SS-Panzer-Abteilung 18 (18. tankový oddiel SS)
 SS-Panzerjäger-Abteilung 18 (18. oddiel stíhačov tankov SS)
 SS-Flak-Abteilung 18 (18. oddiel protilietadlovej obrany SS)
 SS-Nachrichten-Abteilung 18 (18. spravodajský oddiel SS)
 SS-Pionier-Bataillon 18 (18. ženijný prápor SS)
 SS-Verwaltungstruppen-Abteilung 18 (18. správny oddiel SS)
 SS-Wirtschafts-Bataillon 18 (18. hospodársky prápor SS)
 SS-Nachschub-Truppen 18 (18. zásobovacia čata SS)
 SS-Instandsetzungs-Abteilung 18 (18. opravársky oddiel SS)
 SS-Feldgendarmérie-Abteilung 18 (18. oddiel poľného žandárstva SS)
 SS-Feldersatz-Bataillon 18 (18. pohotovostný prápor SS)
 SS-Sanitäts-Abteilung 18 (18. sanitný oddiel SS)

 Početné stavy divízie 
MesiacRokPočet 30. jún  1944  8 530 20. september  1944  10 063 december  1944  11 000

 Poznámky 

 Referencie 

 Pozri aj 
 Zoznam jednotiek Waffen-SS

 Iné projekty 

 Zdroj 

Kategória:Nemecké vojenské jednotky druhej svetovej vojny
Kategória:Nemecké a iné jednotky nasadené na potlačenie Slovenského národného povstania a partizánov
Kategória:Waffen-SS