Maliar Oresta

Maliar Oresta je konvenčné meno gréckeho maliara červenofigúrových váz, činného v druhej štvrtine 5. storočia pred Kr.

Maliar Oresta, atický vázový maliar, bol podľa nemeckého archeológa Thomasa Mannacka žiak Leningradského maliara a štylisticky ovplyvnený ďalšími členmi manieristickej skupiny, a to konkrétne Maliarom Nausikay, Maliarom Héfaista a Maliarom z Dómu (poznať tu i vplyv Polygnóta a jeho skupiny). Jeho meno je odvodené od zobrazenia Oresta, na jeho rukou zdobenom červenofigúrovom stĺpikovom kratéri, uloženom v Britskom múzeu (British Museum 1923.10–16.1).Lucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, Oreste, Pittore di  Táto váza zobrazuje Oresta v Delfách. Orestes, ktorého práve prenasleduje okrídlená Erinya, dosiahol oltár a pokľakol si naň pravou nohou. Apolón sa v strede scény postavil medzi Oresta a Erinyu. Orestes má na sebe chlamys a petasos a drží dva oštepy a meč, Erinya má na sebe krátky chitón a vo vlasoch hady. Postavy na váze majú klasické proporcie (hlavy sú tu zobrazené relatívne veľké, manieristi hlavy zobrazovali väčšinou menšie a postavy predĺžené)

Ako väčšina manieristov zdobil väčšie nádoby. Britský znalec umenia John Beazley mu na základe jeho štýlu práce pripísal výzdobu dvoch pelikai, deviatich stĺpikových kráterov a jedného zvoncovitého kratéra. Výjav so zobrazením voza pohybujúceho sa doprava, ktorý je na jeho červonofigúrovom zvoncovitom kratéri v parížskom Louvri (Louvre A 258 ), je v dielach neskorších manieristov dobre známy, tu je však zobrazený aspoň jeden nezvyčajný aspekt: voz namiesto obvyklejších štyroch koní ťahajú dva kone. Mladý vozataj má na sebe namiesto tradičnejších dlhých šiat odetý chitón a chlamys. Vlasy má zopnuté vzadu filetou; opraty drží oboma rukami a v pravej ruke má bodec. Druhý mladík, oblečený podobne, s pruhovanými čižmami (nohy vozataja nie sú viditeľné), nesúci oštep alebo kopiju, beží vedľa koní a pozerá sa na vozataja, akoby chcel odhadnúť jeho rýchlosť. Tupý hrot kopije bežiaceho mladíka smeruje nahor.

Tupé hroty na kopijách sú vo vázovej maľbe ešte v 6. storočí pred Kr. zobrazované zriedkavo, ale počas celého piateho storočia pred Kr. sa už zobrazujú často, napríklad v dielach Mysóna, Maliara Achilla a Aisóna, ako aj v dielach mnohých ďalších vázových maliarov. Skutočné tupé hroty, všetky z bronzu, objavili v gréckych hrobkách a svätyniach, kde oštepy ako vojnovú korisť venovali víťazní vojaci. Väčšina z nich má štvorcový prierez (niekoľko je okrúhlych) a majú špicaté, hoci nie ostré hroty. Mnohé z nich majú dedikačné nápisy. Nápis na jemnom tupom hrote umiestnenom v newyorskom Metropolitnom múzeu umenia uvádza, že bol vojnovou korisťou odobratou od obyvateľov Héraie a venovaný Tyndaričanom, teda ich svätyni. 

 Referencie 

 Iné projekty 


Kategória:Maliari starovekého Grécka