História a kultúra dojčenia

História a kultúra dojčenia vytýčuje meniace sa sociálne, medicínske a právne postoje k dojčeniu, aktu kŕmenia dieťaťa materským mliekom z prsníka priamo do úst. Dojčenie môže vykonávať matka dieťaťa alebo jej náhrada, zvyčajne nazývaná dojka.
náhľad|Ílchanátsky princ Ghazan počas dojčenia

Vo väčšine spoločností ženy dojčia svoje deti, pokiaľ im v tom nebráni choroba alebo smrť. Pred dostupnosťou dojčenskej výživy v takýchto situáciách, pokiaľ sa rýchlo nenašla zdravotná sestra, dieťa čelilo vysokému riziku hladovania a bola vysoká úmrtnosť dojčiat. Dojky boli normálnou súčasťou spoločenského poriadku, hoci sociálne postoje k mokrému ošetrovateľstvu sa líšili, ako aj k sociálnemu postaveniu dojky. Samotné dojčenie začalo byť vnímané ako bežné; príliš bežné, aby to robila kráľovská rodina, dokonca aj v starovekých spoločnostiach, a kojenie detí z kráľovských rodín bolo zamestnané dojčením. Tento postoj sa časom rozšíril najmä v západnej Európe, kde deti šľachtičných často dojčili dojky. Ženy z nižšej triedy dojčili svoje deti a používali dojku iba v prípade, že neboli schopné nakŕmiť svoje vlastné dieťa.

V Európe 15. storočia sa pokúšali použiť kravské alebo kozie mlieko, ale tieto pokusy boli neúspešné. V 18. storočí sa ako náhrada dojčenia zaviedla múka alebo obilniny zmiešané s vývarom, ale aj tá bola neúspešná.  Vylepšená dojčenská výživa sa objavila v polovici 19. storočia a poskytovala alternatívu k dojkám a dokonca aj samotnému dojčeniu.

Začiatkom 20. storočia sa dojčenie začalo vnímať negatívne, najmä v Kanade a USA, kde sa považovalo za podradnú a nekultúrnu prax. Zvýšilo sa používanie dojčenskej výživy, čo sa ešte urýchlilo po 2. svetovej vojne. Od 60. rokov 20. storočia zažilo dojčenie obrodu, ktorá pokračovala do 21. storočia, hoci negatívne postoje k dojčeniu boli v spoločnosti stále zakorenené až do 90. rokov 20. storočia.

 Referencie 

 Pozri aj 
 stolička na dojčenie
 odstavenie
 postpartum confinement

 Zdroj 

Kategória:Materstvo
Kategória:Dojčenie