Leningradský maliar

Leningradský maliar je konvenčné meno gréckeho maliara červenofigúrových váz, činného približne v rokoch 475 až 450 pred Kr.

Leningradský maliar bol atický ranoklasický vázový maliar, ktorý patril medzi starších manieristov (je jednou z najreprezentatívnejších a ústredných osobností tejto skupiny maliarovLucia Guerrini: Enciclopedia dell’Arte Antica, Classica e Orientale, Roma 1959, Treccani, Leningrado, pittore di ). Jeho meno bolo odvodené od mesta Leningrad, ktorého múzeum (Štátna Ermitáž B2228; BAPD 206561) bolo obohatené jeho rukou zdobenou červenofigúrovou amforou (objavenou v južnom Rusku), zobrazujúcou na strane A hudobníka s kitharou a jeho poslucháčov.

V súlade s tradíciami manieristov uprednostňoval veľké vázy, a to najmä stĺpikové kratéry (vyzdobil len jediný volútový kráter), pelikai a kalpides. Pripisuje sa mu veľký počet váz (viac ako 80) zdobených žánrovými (často sa opakujú scény zo sprievodov kómos a zo symposií), menej mytologickými scénami (mal tiež vkus pre nezvyčajné námety, ktoré po ňom prevzali aj niektorí mladší manieristi). Podobne ako ostatní manieristi, aj Leningradský maliar bol nedôsledný v používaní predbežných náčrtov a reliéfnych línií. Jeho najprepracovanejšie vázy, medzi nimi aj stĺpikové kratéry, majú reliéfne línie takmer pre všetky detaily vrátane očí, pier, nosov, brady a záhybov (drapérii), iné majú reliéfne línie iba medzi vyhradenými oblasťami a niektoré nemajú žiadne reliéfne línie. Postavy odeté v odeve s bohatými záhybmi a so zdobenými lemami, ktoré sú charakteristické pre Mysóna a rané práce Maliara ošípaných, sa v dielach Leningradského maliara neobjavujú. John Beazley používal termíny brat alebo spoločník na charakterizáciu vzťahu medzi Maliarom ošípaných a Leningradským maliarom. Tak zvyčajne označoval maliarov úzko spolupracujúcich a občas učiteľa a jeho žiaka, ale jeho učiteľom bol s najväčšou pravdepodobnosťou Mysón. Nemecký archeológ Thomas Mannack, ktorý je znalcom starovekej keramiky, sa domnieva, že jeho žiakom bol Maliar Oresta (možno aj Maliar Oinanthé).

Medzi jeho najznámejšie diela patrí červenofigúrový kalpis z Vicenzy (Banca Intesa Collection c 278), ktorý zobrazuje ženu pracujúcu s mužmi v hrnčiarskej dielni. Na ramene vázy sú tu zobrazení traja vázoví maliari a jedna maliarka, ako nanášajú dekorácie na hotové nádoby, a to na dva volútové kratéry, na jeden zvoncový kratér a na veľký kantharos; zatiaľ čo je ďalší veľký kantharos na podlahe, v ňom je položené rebrované oinochoé a na stene visí menší kantharos a oinochoé. V strede kompozície je samotná Aténa, pripravená korunovať pracovníka v strede (zrejme hrnčiarskeho majstra) girlandou. Dvaja ďalší pracovníci, obaja muži, sú ovenčení okrídlenými Nikai, okrídlenými zosobneniami víťazstva. Na pravom okraji tohto výjavu však sedí žena a zdobí veľký volútový kratér. Na rozdiel od mužov ju ale mýtické návštevníčky neoslavujú. Len sedí a pracuje. Ženy sú na starogréckych vázach často zobrazované pri svojich „vlastných“ remeslách, ktorých sa muži nezúčastňovali, pri pradení a tkaní, ale výskyt jednej z nich pracujúcej medzi mužmi v mužskej dielni je ojedinelý.

 Referencie 

 Iné projekty 

Kategória:Maliari starovekého Grécka