Jakub zo Sączu

Jakub zo Sączu (* asi začiatok 15. storočia, asi Sliezsko/Nowy Sącz† 1479, Krakov) bol stredoveký maliar, sochár a rezbár pôsobiaci v 15. storočí v Malopoľsku a najmä v Krakove. V rokoch 14601466 pôsobil v Bardejove, kde zhotovil hlavný oltár pre Kostol svätého Egídia, z ktorého sa do dnešných dní zachovala iba 2 m socha svätého Egídia umiestnená v kaplnke. Všeobecne býva považovaný za významného krakovského maliara tretej štvrtiny 15. storočia, ktorý do krakovského maliarstva vniesol osviežujúci prúd nového videnia prírody a ľudskej postavy, ako aj rozsiahle znalosti grafického umenia a prehĺbené porozumenie ikonografických tém.

 Meno 
 V slovenskej odbornej literatúre označovaný ako: Jakub zo Sączu alebo Jakub z Nového Sacza
 V staršej poľskej umenovede bol niektorými historikmi umenia stotožňovaný s menom Majstra Oltára Najsvätejšej Trojice (). V určitom bode výskumu sa ustálil názor, že šlo o dvoch samostatných majstrov, ktorí boli pomocne pomenovaní ako Majster chórov () a Krajinár zo Svätého Kríža (). Neskôr väčšina historikov umenia odmietla hypotézu o dvoch majstroch. Zostalo iba pri Majstrovi Oltára Najsvätejšej Trojice, zvanom tiež Majster chórov ako tvorca malieb na krídlach wawelského Oltára Najsvätejšej Trojice.

 / de Nova Sandecz

 , Jakub z Nowego Sącza

 Život 
náhľad|Obraz Madona z Bardejova z Kostola svätého Egídia v Bardejove, olej na paneli, okolo roku 1470, dnes Szépművészeti Múzeum, Budapešť
O živote Jakuba zo Sączu sa zachovalo len málo informácií. Pravdepodobne pochádzal z Nowého Sączu, prípadne sa tam vyučil remeslu, keďže v roku 1443 bol ako novo prijatý krakovský mešťan označený ako maliar z Nowého Sączu (pictor de Nova Sandecz). Jakub sa zvyčajne stotožňuje s maliarom označovaným ako Jakub maliar (Jacobus pictor) alebo Jakub maliar z Krakova (Jacobus pictor de Cracovia), ktorý sa v Krakove spomína v rokoch 14451458.  V archiváliách sa spomína jeho žena Barbora. Medzi jeho objednávateľov patrilo duchovenstvo a meštianstvo z Krakova alebo z iných miest. V roku 1445 zhotovil bližšie nešpecifikované obrazy pre Macieja Grodzieca, oltárnik Kostola Nanebovzatia Panny Márie v Krakove. V súvislosti so svojou umeleckou činnosťou sa Jakub nevyhol viacerým súdnym sporom. V roku 1451 bol Jan Długosz spolu s Maciejom z Grodzieca svedkami v prípade, ktorý proti Jakubovi viedlo krakovské konzistórium. Pripisuje sa mu oprava obrazu pre farára Mikołaja v Sławkówe, zhotovenie neznámeho diela pre oltárnika Marcina alebo výroba a dodanie obrazov do Ľvova pre Mikołaja Wiezynka z Kameniec. Od roku 1454 zastával post cechmajstra krakovského cechu maliarov a stolárov. 

Dňa 12. mája 1460 Ján Długosz poveril Jakuba okopirovaním pôstneho plátna s motívom Ukrižovania Ježiša Krista s pozadím mesta Jeruzalem, ktorú Wawelskej katedrále pravdepodobne darovala francúzska kráľovná Izabela Bavorská. Neskôr v roku 1460 uzavrel s bardejovskou mestskou radou zmluvu o zhotovení hlavného Oltára svätého Egídia (14601466) pre Kostol svätého Egídia za 100 zlatých. Na zhotovení oltára spolupracoval s istým maliarom Mikulášom a možno bližšie neznámym krakovským rezbárom. Hlavný oltár sa nezachoval, ale v kostole pretrvali niektoré sochy spojené s jeho menom, ako aj obraz Madonny z Bardejova (okolo roku 1470, dnes Szépművészeti Múzeum, Budapešť). Súčasne pracoval aj na zhotovení oltára pre farský kostol v Nowom Sączi. V roku 1464 renovoval obraz Panny Márie na žiadosť Boguza, oltárnika a správcu Kostola svätej Barbory v Krakove. Jakub sa neskôr dostal do ostrého konfliktu s pátrom Boguzsom, pretože prácu nedokončil včas a navyše nevrátil zapožičaný obraz na skopírovanie, za čo mu hrozila exkomunikácia. Zomrel v roku 1479 v Krakove.

 Dielo 
vľavo|náhľad|Oltár Najsvätejšej Trojice s ústrednou plastikou tzv. Trón milosti, 1467, Wawelská katedrála, Krakov
Z hľadiska problematickej atribúcie sú najdôležitejším dielom dve oltárne retabulá (1467), ktoré boli zhotovené pre Kaplnku svätej Trojice vo Wawelskej katedrále. Jedno bolo zasvätené Najsvätejšej Trojici; druhé Nanebovzatiu Panny Márie, ktoré bolo v roku 1616 rozobrané a jeho časti (napr. socha Madony, svätej Hedvigy a Otílii) boli použité na barokovom hlavnom oltári v Kostole svätého Jozefa v Muszynej. Oltár Najsvätejšej Trojice sa zachoval v pomerne celistvom stave. V 16. storočí bol premiestnený do Kaplnky svätého Kríža vo Wawelskej katedrále. Oltár má jednoduchú konštrukciu so sochárskou výzdobou v arche a s maľovanými tabuľami na jednej dvojici pohyblivých krídel i v štíte. Oltárnemu retabulu dominuje plastika Najsvätejšej Trojice, ktorá predstavuje ikonograficky typ tzv. Trón milosti (Thronus gratiae alebo Gnadenstuhl). Plastiku sprevádza v postranných nikách štvorica menších figúr svätíc. Na vnútornej strane krídel sú znázornené zástupy svätých (tzv. chóry) v nebeskej sláve, a na vonkajšej strane krídel sú vyobrazené legendy o apoštolovi Pavlovi, svätom Jurajovi, Eustachovi a Sekundovi. Sochárska výzdoba a maľby predstavujú osobité umelecké dielo, ktoré svojou kvalitou ovplyvnilo tvorbu nielen v Malopoľsku, ale so stopami vplyvu na území východného Slovenska. Autorstvo oltára je predmetom odbornej diskusie. Podľa poľského historika umenia Michała Walickeho alebo historika Karola Estreichera bol oltár dielom najmenej dvoch majstrov: jeden bol autorom malieb na vonkajšej strane krídel; druhý, zvaný ako Krajinár zo Svätého Kríža, bol autorom malieb na vnútornej strane krídel. K vzniku hypotézy o dielni Majstra Oltára Najsvätejšej Trojice prispela staršia teória viacerých autorov. Maďarský historik umenia Miklós Csánky a potom poľská historička umenia Ewa Polak-Trajdos sa pokúsili identifikovať autora oltára na základe viacerých diel krakovskej proveniencie, vrátane triptychu Rozoslania apoštolov (1470, dnes Muzeum Narodowe v Krakowie, Krakov) a augustiánskeho polyptychu (pred rokom 1468, dnes Muzeum Narodowe v Krakowie, Krakov), ktoré boli pripisované Jakubovi zo Sączu. Zatiaľ čo Michał Walicki alebo Tadeusz Dobrowolski boli proti. Na otázku, či Jakub zo Sączu bol aj autorom Oltára Najsvätejšej Trojice neexistuje jednoznačná odpoveď.
náhľad|Oltár svätej Babroy, 14601466, Kostol svätého Egídia, Bardejov
Ewa Polak-Trajdos si na rozdiel od svojich predchodcov za východisko pre vymedzenie tvorby Majstra chórov určila sochárske diela. Okrem toho identifikoval neznámeho majstra označovaného ako Jakub maliar (Jacobus pictor) alebo Jakub maliar z Krakova (Jacobus pictor de Cracovia), ktorý sa v Krakove spomína v rokoch 14451458, s meno Jakub zo Sączu. Do Jakubovej dielne zaradila plastiku svätého Egídia (14601466, dnes v Kaplnke Panny Márii v Kostole svätého Egídia, Bardejov) z bývalého hlavného oltára Kostola svätého Egídia v Bardejove, Madonu z Czchówa alebo skupinu figúr svätíc z barokového hlavného oltára v Kostole svätého Jozefa v Muszynej. Ďalej Tri Márie pri Kristovom hrobe (1470, dnes Muzeum Narodowe v Krakowie, Krakov) z Kostola Nanebovzatia Panny Márie v obci Niegowić, krídla triptychu so svätým Vojtechom a Stanislavom (14601463, čiastočné zachované vo Wawelskej katedrále) a krídla triptychu z obce Kasina Wielka (okolo roku 1460, dnes Muzeum Diecezjalnego w Tarnowie, Tarnov). V poľskej umenovede sa vyprofilovali dve skupiny názorov: na jednej strane sa prijíma prístup Ewy Polak-Trajdos; na druhej strane sú jej kritici ako Michał Walicki a Tadeusz Dobrowolski, ktorí na základe časovej postupnosti vzniku diel tvrdia, že je nutné uvažovať o činnosti produktívnej a veľkej dielne, prípadne o viacerých majstroch s ich dielňami tvoriaci pod priamym či sprostredkovaným vplyvom Majstra chórov. Ich kritika sa týkala pokusu identifikovať Majstra chórov s Jakubom zo Sączu. Momentálne chýba jasné stanovisko vo veci priradenia Jakubovho mena maliarskemu alebo sochárskemu majstrovi. Najnovšie poľská historička umenia Helena Malkiewiczówna pre tvorcu rezbárskych diel použila označenie Majster Oltára Najsvätejšej Trojice.

Sochárskymi prvkami, najmä v súvislosti s bardejovskými dielami, sa podrobnejšie zaoberal český historik umenia Jaromír Homolka, ktorý charakterizoval štýl majstra ako prienik medzi súdobou viedenskou a krakovskou, resp. vroclavskou tvorbou. Odlišný postoj zaujal slovenský historik umenia Anton Cyril Glatz, pre ktorého určujúcim dielom bola Madona z Toporca (1420, dnes Szépművészeti Múzeum, Budapešť). Od nej potom odvíjal analýzy sochárskeho spracovania retabuli Kaplnky Najsvätejšej Trojice vo Wawelskej katedrále. Jeho interpretácia nebola prijatá, ale otvorila dôležitú otázku východísk a následného vplyvu na ďalšiu tvorbu v širšom kontexte. V súčasnosti sa cizeluje vzťah medzi jednotlivými dielami, ale aj otázka nadväznosti na sliezsku tvorbu. Poukazuje sa na možný vplyv Oltára svätej Barbory z Kostola svätej Barbory vo Vroclave. Prípadne kontakty s tvorbou Majstra Tucherovho oltára v Norimbergu, Štefana Lochnera v Dolnom Porýni, Jana van Eycka alebo Rogiera van der Weydena v Nizozemsku či viedenskými majstrami ako Majster Albrechtovho oltára, Jakub z Košíc, Niclaus Gerhaert. Predmetom odbornej diskusie je okrem Madony z Bardejova aj ďalšie diela z Bardejova ako socha svätého Egídia alebo oltár svätej Barbory. 

 Referencie 

 Ďalšia literatúra 











 Iné projekty 

Kategória:Narodenia v 15. storočí
Kategória:Úmrtia v 1479
Kategória:Poľskí maliari
Kategória:Poľskí sochári
Kategória:Rezbári