Čynadijovo

Čynadijovo ( , , predtým Beregszentmiklós alebo Szolyvaszentmiklós, ) je rurálne sídlisko medzi mestami Mukačevo a Svaľava, v údolí rieky Latorica v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine. Spadá do Mukačevského rajónu. V roku 2022 malo 6688 obyvateľov.

V meste prevláda drevospracujúci priemysel. Je tu železničná stanica na hlavnej trati Ľvov – Stryj – Čop, kde zastavujú prímestské vlaky Mukačevo – Lavočne. Prechádza tadiaľto aj ukrajinská diaľnica M06, ktorá je súčasťou európskej cesty E50.

 Dejiny 
Osada získala svoj maďarský názov podľa kostola sv. Mikuláša (Szentmiklós). Jeho história siaha až do 13. storočia. Kráľ Belo IV. daroval toto územie svojmu zaťovi Rostislavovi Michajlovičovi v roku 1247. V 14. storočí veľakrát zmenilo majiteľa. Prvá písomná zmienka o meste pochádza z roku 1336.

Peter Perényi, ktorý začiatkom 15. storočia vlastnil Szentmiklós, začal stavať hrad (zámok). V roku 1657 utrpelo Čynadijovo vážne poškodenie od vojsk Jerzyho Sebastiana Lubomirského. Zachovaná budova je výsledkom obnovy Františka I. Rákóciho. Po prehratom povstaní Františka II. Rákociho dal cisár Karol VI. Mukačevo a Čynadijovo arcibiskupovi Lotharovi Františkovi von Schönborn. O rok neskôr prešiel na jeho synovca, biskupa Fridricha Karla von Schönborn.

Schönbornská éra pokračovala v Čynadijove až do 20. storočia. Ich panstvo Mukačevo-Čynadijovo bolo jedným z najväčších vo východnej Európe. V roku 1731 malo panstvo 200 dedín a 4 mestá na ploche približne . Najvýraznejšou pamiatkou mesta je poľovnícky zámoček Schönbornovcov, poľovnícky zámoček Beregvar, pôvodne postavený z dreva, ale v 90. rokoch 19. storočia prestavaný na veľké vidiecke sídlo do fantazijného dizajnu.

Patrilo do Rakúsko-Uhorska a od jeho rozpadu v roku 1918 až do roku 1938 bolo súčasťou Česko-Slovenska v rámci Podkarpatskej Rusi. V roku 1944 bolo mesto s okolím pripojené k Ukrajinskej SSR.

Do 26. januára 2024 bolo Čynadijovo sídlisko mestského typu. V tento deň vstúpil do platnosti nový zákon, ktorý tento štatút zrušil a Čynadijovo sa stalo rurálnym sídliskom.

 Pamiatky a cirkevné stavby 
 V roku 1928 kúpil kupec Šebela drevený kostol Sv. Prokopa a Barbory ​​z priľahlej obce Hliňance a nechal ho rozobrať, previezť do Kunčic pod Ondřejníkem na Morave a tam v tom istom roku znovu postaviť. Je ho tam vidieť dodnes, vrátane nádherného ikonostasu. 
 Gréckokatolícky kostol sv. Ilji z prelomu 19. a 20. storočia.
 Kostol sv. Mikuláša Divotvorcu založený v 15. storočí; kostol bol spočiatku rímskokatolícky, neskôr gréckokatolícky a potom pravoslávny.
 Kláštor Počajivskej ikony Matky Božej – mužský kláštor Mukačevskej diecézy Ukrajinskej pravoslávnej cirkvi. 
 Zámok z 15. storočia.
 V blízkej obci Karpaty je zámok zo 16. storočia, ktorý predtým patril rodu Schönbornovcov.

 Iné projekty 

 Zdroj 

Kategória:Sídliská mestského typu na Ukrajine
Kategória:Geografia Zakarpatskej oblasti
Kategória:Mukačevský rajón