Slovenské národné povstanie v Topoľčanoch

Slovenské národné povstanie v Topoľčanoch neprebehlo podľa plánov. Po vyhlásení povstania a vydaní mobilizačnej vyhlášky sa do kasární 30. septembra dostavilo približne 1 500 záložníkov, z ktorých sa však veľká časť po vypočutí Tisovho prejavu rozišla domov. Dôstojnícky zbor váhal a k povstaniu sa pridala len časť. Zo skladov delostreleckého pluku 1 sa podarilo vojakom a partizánom oddielu Pavel evakuovať k Baťovanom 9 poľných diel (vz. 10 cm ľahká húf­nica 14/19), muníciu a traktory k vlečeniu diel. Až do 2. septembra sa na Ponitrí nebojovalo. Topoľčany boli obsadené nemeckou skupinou SS Schill po boji s partizánmi oddielu Pavel 3. septembra 1944 a stali sa základňou útoku na Baťovany a oporným bodom Einsatzkommanda 14.

Priebeh
29. august
Príprava na Povstanie nebola v Topoľčanoch dostatočná. Vojenské ústredie menovalo povstaleckým veliteľom kpt. delostrelectva Jána Malára. Ten bol koncom augusta 1944 na zdravotnej dovolenke, zdržiaval sa v Topoľčanoch pri rodine, pravidelne však navštevoval kasárne, ale funkčne patril pod Ministerstvo národnej obrany. Veliteľ posádky kpt. Augustín Oravec nebol zapojený do príprav povstania a preto keď 29. augusta 1944 asi o 16. hodine dostal rozkaz z Veliteľstva pozemného vojska na vyhlásenie bojovej pohotovosti, nevedel, o čo vlastne ide. Podľa rozkazu rozmiestnil päť diel, jedno na smer Nitra, jedno na Ripňany, jedno na Prašice a dve delá na smer Trenčín. Zo zvyšku mužstva vytvoril ochranu palebných postavení. V noci z 29. na 30. augusta 1944 mjr. gšt. Július Nosko telefonicky z Banskej Bystrice kontaktoval kpt. A. Oravca. Dal mu príkaz, aby palebné postavenie na smere Trenčín premiestnil na smer Nitra, takže na tomto úseku boli v noci už tri delá a príslušná obsluha. Nosko tiež nariadil vyhlásiť mobilizáciu, povolať dôstojníkov a rotmajstrov z dovolenky a odovzdať velenie posádky kpt. Jánovi Malárovi.

30. august
30. augusta ráno sa zišiel v byte Ing. Weinzettela revolučný Národný výbor v zložení Podmanický, Škriputa a Adamík, kpt. Malár a dostavil sa aj kpt. Gustáv Oravec. Práve v čase zasadania vysielala londýnska vláda rozkaz k ozbrojenému vystúpeniu a obaja kapitáni prehlásili, že sa povstania s posádkou osobne zúčastnia a súčasne sľúbili vernosť revolúcii.

Po vydaní mobilizačnej vyhlášky sa do kasární dostavilo približne 1 500 záložníkov. Dôstojníci Oravec a Kreiczer sa odobrali za kpt. Weinholdom do Zemianskych Kostolian, odkiaľ sa vrátili asi o 11:30. Podľa Weinholdových pokynov zvolali zhromaždenie dôstojníkov, na ktorom Oravec objasnil situáciu a informoval ich o stave v Zemianskych Kostoľanoch, kde začalo vyzbrojovanie partizánov a dobrovoľníkov. Väčšina zhromaždených dôstojníkov súhlasila s jeho interpretáciou a bola za povstanie. 30. augusta bola povolaná mestským rozhlasom do zbrane aj asistenčná jednotka, rota 13 Brannej výchovy, v počte asi 60 mužov, ktorá bola následne vyzbrojená a vystrojená. Na rozkaz kpt. Malára sa mu asistenčná jednotka podriadila a vykonávala strážnu službu v meste. Vystupovanie niektorých jej príslušníkov (mnohí boli spriaznení s režimom) v kasárňach aj mimo nich spochybňovalo spoľahlivosť asistenčnej jednotky. Jednotke velil npor. Reinhold Sturm označovaný členmi topoľčianskeho Národného výboru za germanofila, na druhej strane Jablonický uvádza, že sa nedá akceptovať názor, že sa asistenčná jednotka skladala len z miestnych gardistov a nacistov. 

Nástup do povstania začal večer ochabovať. Generál Augustín Malár popoludní z Bratislavy telefonicky hovoril so svojím bratancom Jánom Malárom a vyčítal mu účasť v povstaleckej akcii. Propovstalecká nálada u mobilizovaných záložníkov začala večer 30. augusta rapídne klesať po rozhlasových prejavoch prezidenta Jozefa Tisu a generála Malára. Vojaci dezertovali a brali so sebou časti výstroja. Časť mužstva dokonca rabovala. Pre absenciu pevného a rozhodného velenia dôstojníci situáciu nezvládli.

31. august
V noci z 30. na 31. augusta dorazili do Topoľčian jednotky trnavskej povstaleckej posádky. Trnavskí dôstojníci vyčítali topoľčianskym, že stoja za Bratislavou. Stotník Andrej Benka-Rybár presviedčal veliteľský zbor, aby sa priadli k povstaniu. Asi 200 mužov topoľčianskej posádky sa pridala k trnavskej posádke, aj to bez náležitej výzbroje a výstroja. Predpoludním 31. augusta prišiel do topoľčianskych kasární podplukovník Dezider Kišš-Kalina a zvolal dôstojnícke zhromaždenie. Kišš-Kalina na ňom povzbudzoval dôstojníkov, aby zotrvali na povstaleckej strane. Opačne zapôsobil fakt, že mjr. Ján Šmigovský a nitrianska posádka ostali verné bratislavskej vláde. Kpt. Malár mal telefonický hovor s posádkou v Nitre, odkiaľ došla správa, že idú Nemci smerom na Topoľčany. Kpt. Malár nechal zastaviť všetky prípravy na odchod do povstania riadené kpt. Oravcom a následne vyslal Alexandra Schmidta a stot. zdrav. MUDr. Kreiezera na MNO pre dispozície, či má alebo nemá ísť s posádkou do povstania. Alexander Schmidt zašiel domov, kde sa postaral o svojich. Do Topoľčian sa vrátili okolo desiatej večer. Tam už boli partizáni zo štábu z Baťovian, ktorých informoval o nastupujúcich nemeckých jednotkách. Na porade sa rozhodlo pre ústup do Veľkých Uheriec. Kpt. Oravec medzitým dezertoval, opustil posádku a odcestoval k rodine. Zvyšok topoľčianskej posádky na čele s kapitánom Malárom sa dohodol s partizánmi, že v priestore Baťovian vytvoria spoločnú obrannú líniu. Ing. Weinzettel vyhľadal v Šimonovanoch Jozefa Trojana a ten nariadil zaistenie Topoľčian partizánmi, aby mohla prebehnúť evakuácia vojenského materiálu. Trojanove hlásenie z toho dňa podľa Jablonického zveličuje úlohu partizánov: 

Asistenčná jednotka (13. rota Brannej výchovy), robila strážnu službu v meste podľa rozkazov kpt. Malára až do poludnia 2. septembra. Potom sa jej príslušníci rozutekali a jednotka prestala existovať.

Septembrové dni
Na Ponitrí nastúpili do povstaleckého vojska a k partizánom tisícky mužov. Miestami panovalo revolučné nadšenie. Niektoré ťažkosti sa však nepodarilo prekonať. Povstalci nedostatok ťažkých a protitankových zbraní. Jednotky sa síce formovali, ale boli bez výcviku a neskúsené v boji. Vojenský štáb kpt. Weinholda v Zemianskych Kostoľanoch mal nedostatok dôstojníkov. Veliteľstvo povstaleckej armády 1. septembra odvelilo Michala Tkáča a ďalších, čo len zmiernilo stav. Pritom Topoľčany predstavovali slabý článok na hraniciach povstaleckého územia. Navyše sa vojenskopartizánska obrana budovala severne od Topoľčian. Do 3. septembra, sa na Ponitrí nebojovalo. 

Veliteľstvo 1. čs. armády na Slovensku hrozbu nemeckého útoku v smere NitraTopoľčany Prievidza hrubo podcenilo. Peší prápor „Oškvarek“, ktorý sa mal presunúť z Príboviec do Zemianskych Kostolian, bol 2. septembra 1944 odvelený na front pri Vrútkach so zdôvodnením, že obrana údolia Nitry je „dobre zaistená“. Veliteľ 1. čs. armády na Slovensku plk. Ján Golian v ten istý deň dokonca nariadil posádkovému veliteľstvu v Zemianskych Kostoľanoch, aby spoločne s partizánmi Nitru dobylo, hoci rozkaz bol nereálny. V priestore Topoľčian zostali len príslušníci partizánskej brigády Pavel, pričom dve z jeho siedmich rôt boli vysunuté k obci Čakajovce, osem kilometrov severne od Nitry. Železničný uzol Zbehy partizáni z neznámych dôvodov neobsadili, ba ani sa ho nepokúsili zničiť. Keď do Čakajoviec ráno 2. septembra 1944 prenikli vojaci SS-Ostuf. Maiera, obe roty po krátkej prestrelke ustúpili k Mýtnej Novej Vsi.

Ráno 3. septembra 1944 sa hlavné sily skupiny „Schill“ a Einsatzkommando-14113 začali presúvať z Nitry do Čakajoviec. Okolo ôsmej hodiny narazili Nemci na severnom okraji Mýtnej Novej Vsi na obranné postavenie s asi 150 príslušníkmi partizánskej brigády Pavel. Bola to však len prvá improvizovaná obrana, ktorú tvorili dve „roty“ povstaleckých bojovníkov z Baťovian pod velením mjr. Chrastinu-Hanesa a por. A. Brnčala. Po približne 45 minút trvajúcej prestrelke boli partizáni zahnaní na útek. Sedem z nich padlo v boji, päť ďalších esesáci zajali a na mieste popravili. 

Od Mýtnej Novej Vsi ustúpili povstalci na čiaru UrminceTopoľčanyKrnča, kde boli lepšie podmienky na vytvorenie stabilnejšej obrany. Jej ťarcha spočívala na miestnych povstalcoch a silách vyslaných na požiadanie mjr. Hanesa ako posily v počte 300 mužov z Baťovian. Silné boje sa rozpútali v priestore Urminiec. Na nemeckej strane boli podľa zápisu v urminskej obecnej kronike zničené dva motocykle a jedno „pancierové auto“. Nemci nakoniec obsadili Topoľčany za chodu po polhodinovom boji. Počas obsadzovania mesta zastihli esesáci na železničnej stanici nákladný vlak zložený z rušňa a dvoch vozňov naložených muníciou, ktorý im v poslednej chvíli unikol.

Dohra
Nakoľko sa nepodarilo povstalcom z Topoľčian vyviezť materiál Delostreleckého pluku 1, mohli Nemci reorganizovať prápor „Mössinger“ na rovnomennú delostreleckú skupinu. Skladala sa zo štábu, motorizovanej batérie „Perl“ so šiestimi ťažkými poľnými húfnicami 150 mm sFH 18, výpomocne motorizovanej batérie „Lindtner“ so štyrmi ľahkými poľnými húfnicami 105 mm leFH 18 a zaisťovacej streleckej roty v sile 90 mužov.

Topoľčany sa stali prvým sídlom veliteľstva Einsatzkommanda 14, ktoré začalo okamžite zatýkať účastníkov odboja a Židov, pričom zoznam zahŕňajúci až 1 300 mien bol zostavený za pomoci domácich kolaborantov. SS-Hstuf. Heuserovi sa už dve hodiny po obsadení mesta  podarilo zhromaždiť 36 členov Hlinkovej Gardy, z ktorých vytvoril pomocnú policajnú silu.

Referencie

Kategória:1944 na Slovensku
Kategória:Bitky v 1944
Topoľčany
Kategória:Česko-slovenský odboj počas druhej svetovej vojny
Kategória:Topoľčany