Anzelm z Luccy

Anzelm kardinál z Luccy (, * 1035/1036, Mantova† 18. marec 1086, Mantova), narodený ako Anzelm z Baggio (), bol stredoveký biskup talianskeho mesta Luccy a významná postava v spore o investitúru uprostred bojov v strednom Taliansku medzi Matildou, grófkou z Toskánska, a cisárom Henrichom IV. Keďže jeho strýko Anzelm bol pred ním tiež biskupom z Luccy, po zvolení strýka za pápeža Alexandra II., býva tento svätec niekedy označovaný ako Anzelm mladší alebo Anzelm II.

 Život 
Anzelm sa narodil v lombardskom Mantove  a tam sa vzdelával v gramatike a dialektike. V mladom veku sa stal kanonikom v katedrále v Luuce. Bol synovcom Anzelma z Luccy staršieho, ktorý sa v roku 1061 stal pápežom Alexandrom II. a určil svojho synovca, aby ho nahradil v jeho bývalej pozícii biskupa z Luccy. Pápež ho poslal do Nemecka a poradil mu, aby prevzal investitúru od cisára Henricha IV. Alexander II. ho povýšil na kardinála-kňaza v roku 1062.

Anzelm odišiel do Nemecka, ale keďže nechcel prijať insígnie duchovnej moci od svetského vládcu, vrátil sa naspäť bez investitúry. Pápež Gregor VII. udelil Anzelmovi biskupské svätenie 10. augusta 1073. V tom istom roku ho vymenoval za biskupa v Lucce, ale odporučil mu, aby neprijal investitúru od Henricha IV. Aj podľa Anzelma mali byť biskupi menovaní a uvádzaní do úradov členmi Cirkvi a nie svetskými panovníkmi. Z nejakého dôvodu však Anzelm tentoraz prijal investitúru, ale čoskoro sa kvôli výčitkam svedomia vzdal svojho biskupstva a vstúpil do benediktínskeho rádu v Polizone (Polirone), clunijskom kláštore neďaleko Mantovy.

Gregor VII. prikázal Anzelmovi, aby sa vrátil do Luccy. On neochotne poslúchol, no naďalej viedol mníšsky život. V rokoch 10771079 akceptoval prevod niekoľkých hradov od grófky Matildy v rámci prípravy na očakávané Henrichovo ťaženie, ktoré sa uskutočnilo v rokoch 10811084. Medzitým sa Anzelm pokúsil vnútiť kanonikom svojej katedrály regulu svätého Augustína. Väčšina prelátov sa odmietla podriadiť novým nariadeniam, keďže ich pápež zakázal. Anzelm bol vyhnaný z Luccy okolo roku 1080 cisárom Henrichom a protipápežom Klementom III. po porážke obrankyne Gregora VII., grófky Matildy z Toskánska v bitke pri Volte Mantovane v októbri 1080.

Anzelm sa najprv ukryl v biskupskej pevnosti Moriana situovanej len pár kilometrov po rieke Arno v smere od Luccy. Sprevádzal ho kňaz Bardo (ktorý neskôr napísal jeho životopis) a potom Anzelm odišiel do Canossy ako duchovný sprievodca grófky Matildy. Prívrženec Henricha IV. biskup Benzo z Alby uvádza, ako Matilda a Anzelm ožobračili kláštory, aby poslali zlato a striebro pápežovi Gregorovi do Ríma.

O niečo neskôr Gregor VII. ustanovil Anzelma za pápežského legáta v Lombardii. Anzelm dostal oprávnenie vládnuť všetkým diecézam, ktoré zostali bez biskupov kvôli konfliktu medzi pápežom a cisárom. Počas života pracoval na reformách pápeža Gregora.

Anzelm bol dobre oboznámený s písmom a napísal niekoľko dôležitých diel útočiacich na laickú investitúru a na obranu pápeža Gregora pred protipápežom Klementom III. a cisárom Henrichom IV. Významným dielom je Contra Guibertum antipapam, v ktorom uvádza viaceré komentáre Svätého písma. V diele Vita Anselmi sa uvádza, že Anzelm bol autorom aj Komentáru k žalmom či Exposition in Lamentations Jeremiae ().

Počas posledných rokov zhromaždil zbierku 13 cirkevnopránych kníh, ktoré tvorili najstaršiu zo zbierok kánonov (tzv. Collectio canonum) podporujúcich gregoriánske reformy, ktoré boli neskôr začlenené do známeho dokumentu tzv. Gratianovho dekrétu. Collectio canonum najvýraznejšie oživilo Justiniánove dielo Novellae, ktoré položili základ rímskeho práva v stredoveku.

Anzelm zomrel v Mantove 18. marca 1086 a je považovaný za patróna tohto mesta. Historici ho vykresľujú ako zdržanlivého a láskavého človeka. 

 Uctievanie 
O tomto biskupovi-svätcovi boli krátko po jeho smrti napísané dva životopisy: Vita Anselmi episcopi Lucensis (od spolukňaza Barda) a Vita metrica of S. Anselmi lucensis episcopi od biskupa Rangeria z Luccy. Anzelm bol vyhlásený za svätého pápežom Viktorom III. už rok po jeho smrti v 1087.

Podľa rímskeho martyrológia je spomienka na tohto svätca slávená v deň úmrtia 18. marca.

 Referencie 

 Pozri aj 

 Boj o investitúru
 Zoznam kardinálov vymenovaných Alexandrom II.
 Zoznam svätcov Katolíckej cirkvi
 Rímske martyrológium

 Zdroj 

Kategória:Narodenia v 1036
Kategória:Úmrtia 18. marca
Kategória:Úmrtia v 1086
Kategória:Talianski rímskokatolícki biskupi
Kategória:Talianski svätci a blahoslavení
Kategória:Talianski kardináli
Kategória:Katolícki svätci majúci sviatok 18. marca