Vojny Alexandra Veľkého

Vojny Alexandra Veľkého predstavovali súhrn vojenských bitiek a ťažení v rokoch 334 až 323 pred Kristom a to pod velením macedónskeho kráľa Alexandra III. Veľkého. Ich dôsledkom bolo vybudovanie rozľahlého impéria ako jedného z tých najväčších až na troch kontinentoch a to presnejšie na pôde Európy, Ázie a Afriky.

Mladý kráľ Macedónie menom Alexander III. získal panovnícky stolec roku 336 pred Kristom, presnejšie v čase skonu vlastného otca Filipa II. Macedónskeho. Podarilo sa mu zdediť mimoriadne výkonnú armádu, pričom tá v období do desiatich rokov úspešne dobyla rozľahlé územie Staroperzskej ríše, pričom vybudovala také impérium, ktoré siahalo od Grécka až po rieku Indus v južnej Ázii. Napriek tomu, že sa Alexandrova ríša rozpadla krátko po jeho smrti, jej kultúrny vplyv zanechal trvalú stopu v celom regióne.

 Vláda Filipa II. a Macedónia na vzostupe 
Macedónsky kráľ Filip II., ktorý vládol v rokoch 359 až 336 pred Kristom, sa po svojom nástupe na panovnícky stolec zaslúžil o prebudovanie armády. Celú armádu tvorila ťažká pechota v podobe faláng, ktorých vojaci boli ozbrojení kopijami. V čase jeho panovania si jeho armáda vydobyla vojenský úspech uprostred obliehaní, ktorých cieľom bolo získať moc nad územím Tesálie, Ilýrie a Trácie. Roku 336 pred Kristom, teda presne v čase vojenských príprav smerom do Perzie, bol však macedónsky kráľ menom Filip II. zavraždený rukou jedného z osobných strážcov.

 Prológ Alexandrových výbojov 
Vojenská invázia macedónskych armád pod velením novozvoleného kráľa Alexandra III. ako syna Filipa II. sa začala roku 334 pred Kristom. Stalo sa tak po vylodení jeho vojakov na pobreží polostrova Malá Ázia blízko mesta Trója. Jeho armáda mala silu 37 000 mužov. Išlo presnejšie o 5 000 jazdcov, 24 000 gréckych a macedónskych pešiakov, taktiež 8 000 pomocných oddielov, ku ktorým patrili jednak lukostrelci, prakovníci, vrhači oštepov, zvedi a ženisti, ktorí viedli obliehacie stroje. Zároveň sem boli zaradení dokonca administratívni pracovníci a zdravotníci. Práve na území polostrova Malá Ázia sa k jeho armáde pripojili taktiež 10 000 vojakov, ktorý boli na toto územie vyslaní ešte v časoch vlády jeho otca, macedónskeho kráľa Filipa II.

Prvý raz sa armáda Alexandra III. Macedónskeho postavila zoči-voči tej perzskej začiatkom leta roku 334 pred Kristom pri rieke Granikos (Kocabas, Turecko). Navrhol sa taktiež plán zabitia Alexandra zo strany perzskej armády, ktorý však zlyhal práve vtedy, keď perzské oddiely nevedeli udržať líniu proti macedónskej kavalérii. Do jari roku 333 pred Kristom sa armáde macedónskeho kráľa Alexandra podarilo úspešne prinútiť až 30 miest v Anatólii k poddaniu sa voči jeho moci.

Výraznejší odpor našli Alexandrove sily iba pri Miléte a Halikarnase, ktorý obsadili perzskí vojaci. Alexander sa však prejavil ako zhovievavý dobyvateľ. Vydal rozkaz, aby nedošlo k žiadnemu drancovaniu. Zároveň sa vyhol požadovaniu tribútov nad rámec tých, ktoré platilo miestne obyvateľstvo Peržanom. Okrem tohto sa podarilo Alexandrovi zachovať v plnom rozsahu perzské správne inštitúcie. Ak sa mu provincie vzdali dobrovoľne, ponechal dokonca satrapov v ich úradoch.

 Cesta k dobytiu Blízkeho východu 

 Bitka pri Isse 
Bližšie informácie v hlavnom článku: Bitka pri Isse

V období jesene roku 333 pred Kristom sa stretli obidve znepriatelené armády v blízkosti mesta Issos pri pobreží severovýchodného cípu Stredozemného mora. Kľúčové vojenské víťazstvo macedónskych armád skoncovalo s maloázijskou fázou ťaženia Alexandra Veľkého. Dôsledne sa jeho vojskám otvorila cesta dobytia územia Sýrie a Egypta.

 Vojenské dobytie Egypta a Levanty 
Po vytlačení perzskej armády pod velením Daeria III. z dynastie Achajmenovcov sa rozhodol Alexander Veľký pokračovať vo vojenskom ťažení smerom na juh, aby tak mohol nadobro skoncovať s hrozbou sily perzského loďstva proti Grécku. Keďže nemal k dispozícii vlastné vojenské loďstvo, vydal rozkaz, podľa ktorého mala jeho armáde za cieľ dobyť všetky stredomorské prístavné mestá pod perzskou nadvládou. V čase jari roku 332 pred Kristom začali macedónske vojenské oddiely s obliehaním veľkého prístavného mesta Tyros. Náčelníci tohto fenického mesta však odmietli otvoriť brány macedónskej armáde, čím Alexandrovi nezostalo nič iné, než viesť obliehanie proti mestu. Obliehanie trvalo dovedna až sedem mesiacov, kým mesto padlo do rúk macedónskych vojakov. Toto obliehanie bolo vo vojenskej historiografii známe vďaka tomu, že po materiálnej ale aj ľudskej stránke spôsobilo obidvom bojujúcim stranám, teda macedónskej a perzskej skutočne veľké straty.

V auguste roku 332 pred Kristom však mesto konečne padlo, pričom samotný Alexander vydal rozkaz zmasakrovať až 8 000 obyvateľov, pričom 3 000 dal uvrhnúť do otroctva. Počas vojenského postupu smerom na juh sa macedónske vojská vyhli odporu. Vojenským obkľúčením a následne dlhom dobytí mesta Tyros zo strany macedónskych vojakov došlo k definitívnemu koncu odporu perzského loďstva v oblasti Stredomoria.

Ešte v období zimy roku 331 pred Kristom vyhlásil veštec z prostredia Amonovho chrámu samotného Alexandra Macedónskeho za legitímneho faraóna Egypta. Následne došlo k tomu, že roku začiatkom novembra roku 332 pred Kristom sa podarilo macedónsko-gréckym vojskám preniknúť do Egypta. V polovici mesiaca toho istého roku sa dal macedónsky kráľ Alexander Veľký tentoraz už sám slávnostne korunovať za vládcu. Rok po korunovačnom akte založil mesto Alexandria. Samotný Alexander bol uctievaný ako osloboditeľ, ktorý skoncoval s perzskou nadvládou v Egypte. Navyše bol tamojšími obyvateľmi vyhlásený za syna egyptského boha Amona.

 Definitívne zlomenie moci Achamenojcov 

 Bitka pri Gaugamelách 
Bližšie informácie v hlavnom článku: Bitka pri Gaugaméle

Dňa 30. septembra alebo 1. októbra roku 331 pred Kristom došlo k ďalšiemu vojenskému stretu medzi macedónsko-gréckou armádou na jednej strane a perzskej na strane druhej pri Gaugaméle. Išlo o kľúčové stretnutie Alexandra Veľkého, ktorý definitívne premohol perzského kráľa Daeria III. z dynastie Achajmenovcov. Práve na pláni pri Gaugaméle došlo k definitívnemu rozpadu vojenskej moci Staroperzskej ríše, pričom macedónskemu kráľovi Alexandrovi III. Veľkému už nič nestálo v ceste k jej opanovaniu.

 Prienik smerom do Skýtie 
Roku 329 pred Kristom, teda práve v čase po opanovaní územia Staroperzskej ríše a následnom prezimovaní macedónskych armád v pohorí Hindúkuš, sa Alexander Veľký vydal smerom do Strednej Ázie. Jeho vojskám sa podarilo úspešne podmaniť si územie Partie (Skýtia) a Sogdiany, kde úspešne potlačil výboje tamojších skýtskych kmeňov. Jeho armáda pokračovala vojenským pochodom smerom cez Marakandu (Samarkand) a následne do Buchary. Roku 327 pred Kristom si macedónske oddiely úspešne podmanili taktiež územie Baktrie, dôsledkom čoho prenikli až na územie terajšieho Kábulu. Koncom jari roku 327 pred Kristom sa podarilo macedónskym vojakom znovu prekonať pohorie Hindúkuš. Následne koncom toho istého roka začali Alexandrovi velitelia plánovať nové vojenské ťaženia smerom do Indie.

 Epilóg Alexandrovej expanzie pri rieke Indus 
Roku 326 pred Kristom vtrhli ozbrojené armády pod velením Alexandra Veľkého do údolia rieky Indus. Uprostred zimných mesiacov sa podarilo Alexandrovým oddielom presunúť sa smerom k mestu Taxila, pričom práve tam panoval vladár menom Omfis, ktorý však odovzdal macedónskemu kráľovi vlastné územie bez vzdoru. Alexander Veľký mal v pláne podrobiť si taktiež menšie štáty v oblasti Pandžábu. Tu sa mu však vzoprel miestny panovník menom Poros. V máji roku 326 pred Kristom sa podarilo armáde Alexandra Veľkého zvíťaziť na bojovom poli nad vojskom samotného panovníka uprostred bitky pri Hydaspes (Jhelum). Samotný Alexander prijal Pora za svojho vlastného vazala. Následne vydal rozkaz pokračovať vo vojenskej expanzii smerom do údolia rieky Indus. Koncom júna roku 326 pred Kristom však došlo k vzbure vojakov jeho vlastnej armády, pričom práve samotní ozbrojenci odmietli pre vyčerpanie pokračovať v boji. Zároveň žiadali návrat smerom domov. Macedónsky kráľ Alexander Veľký napokon súhlasil a následne začal sťahovať v priebehu novembra toho istého roku vojská späť.

 Vojenský pochod späť do Babylonu 
Po vojenskej vzbure v blízkosti rieky Indus sa Alexander III. rozhodol vydať rozkaz pre ústup. V júni roku 325 pred Kristom sa podarilo macedónskemu vojsku doraziť až k Patalám. Armáda sa rozdelila do troch skupín. Prvú vojenskú skupinu viedol samotný Alexander a to z mesta Pattala smerom cez Gwadár a Puru v provincii Gedrosia (južná Perzia) a následne cez Pasargadai, pričom roku 324 pred Kristom dorazili jeho vojaci do Persepolisu. Odtiaľ nasledoval vojenský pochod cez provinciu Súsiana až do mesta Babylon. Počas tejto spätnej cesty však došlo k skonu viacerých vojakov, ktorých viedol Alexander Veľký priamo po pôde púšte Makran.

Druhý sled macedónskych vojakov pod velením Alexandrovho armádneho veliteľa Kratera začal svoju cestu taktiež v meste Pattala. Samotný oddiel však postupoval cez mesto Kvéta v provincii Arachosia a následne popri rieke Hilmand cez Drangianu až do mesta Alexandria (Gulashkird), kde došlo k vzájomnému stretnutiu vojenských oddielov Kratera a samotného kráľa Alexandra.

Tretí vojenský sled smeroval pod velením veliteľa Nearcha loďami po vodách Ománskeho a Perzského zálivu. Napokon došlo k úspešnému vylodeniu tohto oddielu v provincii Súsiana, odkiaľ však už vojská postupovali ako pešiaci smerom do Babylonu.

 Alexandrov skon a rozvrat veľkej ríše 
V júni roku 324 pred Kristom sa podarilo macedónskym vojskám pod priamym velením samotného Alexandra skoncovať so vzburou v meste Opis (dnes Bagdad) v provincii Babylonia. Začiatkom roku 323 pred Kristom viedol vojenskú výpravu proti kmeňom Kossai. Následne sa vrátil smerom späť do mesta Babylon, kde pripravoval nové ťaženia proti arabským kočovníkom. Koncom mája roku 323 pred Kristom však náhle ochorel a napokon dňa 10. júna toho istého roku skonal vo veku nedožitých tridsaťtri rokov. Pravdepodobne išlo buď o horúčku, vyčerpanie alebo otravu. Po jeho skone sa začal boj o politickú moc, ktorý viedol k rozpadu jeho rozľahlého impéria.

 Odkaz Macedónskej ríše v kultúre 
Po zániku Staroperzskej ríše sa podarilo vojskám Alexandra Macedónskeho dobyť medzi rokmi 330 až 327 pred Kristom dobyť ostatné severovýchodné provincie. V tom čase došlo k založeniu a vybudovaniu veľkého počtu miest. Ich vzhľad bol navrhnutý podľa klasických línii. Zdobili ich diela gréckych umelcov, čím sa malo zaistiť šírenie gréckeho jazyka a helénskej kultúry do všetkých oblastí ríše.

 Referencie 

 Literatúra 
 FIDLER, Jiří. (2018). Osudové bitky dejín. Praha: OTTOVO NAKLADATELSTVÍ, s.r.o. ISBN 978-80-7451-692-4.
 HAYWOOD, John. (2012). Staroveký svet: Veľké civilizácie od Sumerov po ríšu Inkov. Praha: OTTOVO NAKLADATELSTVÍ, s.r.o. ISBN 978-80-7451-187-5.
 SEGEŠ, Vladimír et al. (2020). Encyklopédia vojen: Od najstarších čias po súčasnosť. Bratislava: Ikar, a.s. ISBN 978-80-551-5611-8.
 SNOW, Peter. (2022). Dejiny sveta : Mapa za mapou. 1. vyd. Bratislava : Ikar, ISBN 978-80-551-7915-5.

 Pozri aj 
 Alexander Veľký
 Macedónia (historické územie)
 Dareios III.
 Staroperzská ríša
 Vojny diadochov
 Helenizmus

 Zdroj 

Kategória:Vojny starovekého Grécka