Levočský partizánsky oddiel

Levočský partizánsky oddiel, tiež tretia samostatná slovenská rota bol partizánsky oddiel, súčasť diverznej partizánskej brigády Klement Gottwald. Základ tvorila 12členná partizánska skupina založená 1. septembra 1944 na Toryskách funkcionármi KSS a Revolučného národného výboru z Levoče, keď povstalci boli nútení opustiť mesto. Začiatkom septembra bol začlenený do partizánskej brigády Klement Gottwald. Oddiel pôsobil v oblasti Levočských vrchov a Braniska. V poslednej októbrovej dekáde bol prepadnutý protipartizánskou jednotkou. Čata J. Marcinka sa prebila z obkľúčenia a pôsobila samostatne až do spojenia s Červenou armádou 25. januára 1945. Zvyšok oddielu sa presunul do Nízkych Tatier, kde sa spojil s partizánskou brigádou Jánošík a zväzkom Stalin. 8. decembra 1944 sa na Veľkom boku spojil s kmeňovou brigádou Klement Gottwald a stal sa súčasťou jej štábneho oddielu. 

História oddielu

Napriek tomu, že 30. augusta 1944 sa levočská vojenská posádka sa pridala k Slovenskému národnému povstaniu, po neúspešnom povstaleckom útoku na Kežmarok došlo 31. august ku kolapsu povstaleckej akcie a armáda sa z mesta stiahla. 2. septembra obsadili Nemci mesto bez boja.
Členovia KSS a revolučného národného výboru z Levoče založili na Toryskách 1. septembra 12člennú partizánsku skupinu. 
3. septembra oddiel prepadol strelnicu v Levoči, aby ukoristil zbrane a muníciu zo skladu a skladište zničil. V Oľšavici sa spojila so skupinou J. Marcinka, pozostávajúcou predovšetkým z antifašistov zo Spišských Vlachov. Spolu utvorili oddiel, ktorý mal koncom septembra 1944 7080 príslušníkov. Veliteľom bol Š. Slivka, od konca októbra 1944 Karol Bedrna, komisárom Karol Bedrna, po ňom Ondrej Botoz. Začiatkom septembra 1944 nadviazal spojenie s 1. diverznou rotou brigády Klement Gottwald Myhajla Tatura a bol do nej začlenený ako samostatná slovenská rota. Sídlil v tábore na Brinkách, operoval v priestore SabinovSpišský HrhovStará Ľubovňa. Oddiel vyhodil most na ceste BraniskoŠiroké, prepadol skladište medzi Toryskami a Lúčkami, kde sa vyzbrojil. Viackrát prerušil diaľkové telefónne a telegrafné vedenie nemeckej armády.

Oddiel 14., 19. a 27. septembra, ako aj 3. a 15. októbra 1944 prepadol nemecké kolóny medzi Braniskom a Levočou a spôsobil Nemcom značné straty na ľudskej sile i materiáli. Pri prepadoch na Branisku partizáni strieľali zo zálohy ťažkým guľometom, ktorý ostával ukrytý na mieste.
13. októbra nemeckí prieskumníci v uniformách slovenských vojakov prenikli až do partizánskeho zrubu vo Vinnej, v boji bol zabitý Andrej Bendík.

Podľa rozkazu z 18. októbra 1944 sa mal oddiel presunúť do priestoru Dobšinej. V tom čase ho napadla protipartizánska jednotka. Čata J. Marcinku sa dostala do obkľúčenia, ktoré prerazila a presunula sa do priestoru SlovinkyPoráč, kde potom pôsobila samostatne až do spojenia s Červenou armádou 25. januára 1945. Zvyšok oddielu (asi 30 členov) sa presunul do Nízkych Tatier, kde spolupracoval s partizánskou brigádou Jánošík a zväzkom Stalin. Zúčastňoval sa na ich bojových akciách (prepad nemeckej jednotky vo Vikartovciach, v Liptovskej Tepličke, prepad na ceste Červená SkalaBrezno, TelgártŠumiac). 8. decembra 1944 sa na Veľkom boku spojil s kmeňovou brigádou Klement Gottwald a stal sa súčasťou jej štábneho oddielu.

 V literatúre
Veliteľ brigády Kvitinskij bol autorom memoárov „Front bez tylu“ (Kyjev, 1971) a „Partizánske Tatry“, ktoré opisujú aj históriu levočského partizánskeho oddielu.

 Poznámky 

Referencie

Kategória:Levoča
Kategória:Partizánske jednotky počas Slovenského národného povstania
Kategória:Partizánske organizácie