Šarlota Pruská (1860 – 1919)

Šarlota Pruská (; * 24. júl 1860, Postupim, Pruské kráľovstvo – † 1. október 1919, Baden-Baden, Nemecká ríša) bola sasko-meiningenskou vojvodkyňou v rokoch 1914 – 1918 ako manželka Bernarda III., posledného vojvodu. Narodila sa v Novom paláci v Postupime ako druhé dieťa a najstaršia dcéra princa Fridricha Pruského, člena rodu Hohenzollernovcov, ktorý sa stal v roku 1888 nemeckým cisárom. Prostredníctvom svojej matky Viktórie Sasko-cobursko-gothajskej, bola Šarlota najstaršou vnučkou britskej kráľovnej Viktórie a princa Alberta. 

Princezná Šarlota bola náročné dieťa a ľahostajná študentka s nervóznou povahou. Jej vzťah s matkou bol napätý. Ako Šarlota rástla, začala šíriť klebety a spôsobovať problémy. V snahe uniknúť rodičovskej kontrole sa v sedemnástich rokoch sa vydala za Bernarda Sasko-meiningenského. Slabá vôla jej manžela na ňu nemala veľký vplyv. Princezná Šarlota, známa šírením klebiet a svojou excentrickou osobnosťou, si užívala berlínsku spoločnosť, pričom svoje jediné dieťa, princeznú Feodoru, často nechávala v starostlivosti svojej rodiny. Šarlota a Feodora mali tiež ťažký vzťah. 

V roku 1888, sa Šarlotin brat Viliam stal nemeckým cisárom, čím sa zvýšil jej spoločenský vplyv. Počas vlády svojho svojho brata bola známa svojimi neplechami a svoj život trávila medzi záchvatmi choroby, frivolnými až extravagantnými záľubami. V roku 1914 sa stala sasko-meiningenskou vojvodkyňou, no jej manžel stratil svoj titul na konci prvej svetovej vojne v novembri 1918. Šarlota zomrela nasledujúci rok na infarkt v Baden-Badene. Celý život trpela zlým zdravím. Súčasní historici tvrdia, že trpela porfýriou, genetické ochorenie, ktoré postihovali britskú kráľovskú rodinu.

 Raný život 

 Narodenie a rodina 
vľavo|náhľad|Portrét pruskej kráľovskej rodiny od Franza Xavera Winterhaltera. Zľava doprava: princ Viliam, korunný princ Fridrich, korunná princezná Viktória a princezná Šarlota. 
Princezná Šarlota sa narodila 24. júla 1860 v Novom paláci v Postupime ako Viktoria Elisabeth Auguste Charlotte. Bola najstaršou dcérou a druhým dieťaťom princa Fridricha Viliama Pruského a jeho manželky Viktórie, v rodine známej ako „Vicky“.Pakula, s. 138Van der Kiste 2012, s. 33 Bola zdravým dieťaťom, ktoré sa narodilo 19 mesiacov po ťažkom pôrode svojho staršieho brata, princa Viliama.Packard, s. 106 Jej stará matka, kráľovná Viktória chcela, aby jej najstaršia vnučka bola pomenovaná po nej. Pruská kráľovská rodina však chcela, aby nová princezná niesla meno Šarlota po ruskej cárovnej Alexandre Fiodorovnej, ktorá sa narodila ako princezná Šarlota Pruská. Kompromisom však bolo, že jej krstné meno bolo Viktória, ale hovorilo sa jej Šarlota.  

Šarlotina rodina z otcovej strany patrila k rodu Hohenzollernovcov, kráľovskému rod, ktorý vládol nemeckému štátu Prusko od 17. storočia.Pakula, s. 94 - 101 Šarlotin otec sa stal korunným princom, keď mala jeden rok, keďže Šarlotin starý otec Viliam I. nastúpil na trón. Šarlotina matka, Vicky, bola najstaršou dcérou britskej kráľovnej Viktórie a jej manžela princa Alberta.Van der Kiste 1999 Šarlota a jej brat Viliam boli jedinými vnúčatami narodenými za Albertovho života.Van der Kiste 2012, s. 47  On a Viktória navštívili svoju dcéru a dve vnúčatá, keď Šarlota mala dva mesiace.Hibbert, s. 261 Van der Kiste 2001 Vicky a Fridrich Viliam následne priviedli Viliama a Šarlotu na návštevu do Anglicka v júni 1861Röhl, s. 73, šesť mesiacov pred Albertovou smrťou.Pakula, s. 153 - 159 

 Výchova a vzdelanie 
náhľad|Princezná Šarlota so svojimi rodičmi a súrodencami. Zľava doprava: princ Henrich, korunná princezná Viktória, korunný princ Fridrich Viliam s princeznou Margarétou, princ Viliam a princezná Šarlota. Sediaci zľava doprava: princezná Viktória, princezná Žofia a princ Waldemar. Fotografia z roku 1875. 
Rastúca rodina, ktorá mala osem detí,Ramm 2004 trávila zimy v Berlíne a letá v Postupime. Zvyčajne nejaký čas trávili aj na vidieku k veľkej radosti detí. V roku 1863, Vicky a Fridrich kúpili schátraný pozemok a prestavali ho na farmu, čo umožnilo rodine pravidelne zažívať jednoduchý vidiecky život.Pakula, s. 323 Fridrich Viliam bol milujúci manžel, ale ako dôstojník pruskej armády ho povinnosti čoraz viac odvádzali od domova. Vicky bola intelektuálne náročná matka, ktorá od svojich detí očakávala morálne, politické a vodcovské schopnosti a v neprítomnosti manžela starostlivo dohliadala na ich vzdelávanie a výchovu.Pakula, s. 321 - 324 Krátko po príchode do svojej novej krajiny, Vicky začala pozorovať neustále hádky a intrigy v pruskej kráľovskej rodine. To posilnilo jej vieru v nadradenosť anglickej kultúry. Vychovávala svoje deti v anglickom štýle a úspešne u nich pestovala lásku k svojej rodnej krajine tým, že do domu začleňovala prvky anglickej kultúry a brala ich na časté výlety do Anglicka.Gelardi, s. 9 - 11 

Hoci si Vicky bola blízka so svojou najstaršou dcérou, to sa zmenilo, keď Šarlota začala rásť. Keď mala dva roky, stala sa známou ako „sladká nezbedná malá Dita“Röhl, s. 106 a ukázala sa byť najhoršie zvládnuteľnou z ôsmich detí v rodine.Pakula, s. 335  Ako malé dievča sa správala nervózne a často sa správala rozrušene. Často si ohrýzala nechty, čo viedlo k preventívnym opatreniam, ako je nútené nosenie rukavíc, ale akékoľvek metódy poskytovali len dočasnú úlavu.Van der Kiste 2012, s. 87 Kráľovná Viktória raz napísala svojej dcére Vicky: „Povedz Šarlote, že som zhrozená, keď som počula, že hryzie veci. Stará mama nemá radá nezbedné dievčatká.“ V roku 1863 si korunná princezná do denníka zaznamenala, že Šarlotina „malá myseľ sa zdá byť na telo až príliš aktívna - je taká nervózna, citlivá a taká rýchla. Jej spánok nie je taký zdravý, ako by mal byť a je veľmi chudá.“ Šarlota mala prudké záchvaty hnevu. Vicky ich opísala ako „také záchvaty zúrivosti a tvrdohlavosti, že kríčí ako blázon.“Röhl, s. 107 Šarlota malo tiež podváhu a problémy s trávením.Röhl, Warren a Hunt, s. 183 - 184 
vľavo|náhľad|Zhora nadol: Margaréta, Žofia, Viktória a Šarlota. 
Šarlota bola ľahostajná študentka na zdesenie svojej matky, ktorá si vysoko cenila vzdelanie. Šarlotina guvernantka vyhlásila, že nikdy nevidela dieťa, s ktorým je „viac ťažkostí“ ako s ňou. Vicky raz napísala svojej matke o Šarlote, že „hlúposť nie je hriech, ale robí vzdelanie ťažkou a náročnou úlohou.“ Korunná princezná zriedka skrývala svoje skutočné myšlienky, ktoré sa jej nepáčili.Packard, s. 135 Svoje deti otvorene napomínala, aby povzbudzovali svoje úsilie vyhýbať sa márnivosti. Kráľovná Viktória nabádala svoju dcéru, aby sa k Šarlote správala skôr povzbudivo ako karhavo, pretože verila, že nemôže očakávať, že mladá princezná bude zdieľať vkus svojej matky.Van der Kiste, s. 87 Životopisec Jerrold M. Packard sa domnieva, že je pravdepodobné, že „pekné, ale nervózne a zamračené dievča cítilo sklamanie svojej matky už od útleho veku“, čo prehlbovalo priepasť medzi nimi. 

Postupom času sa medzi troma najstaršími a troma najmladšími deťmí v rodine vyvinul rozkol.Röhl, s. 101Van der Kiste, s. 60 Smrť Šarlotiných bratov Žigmunda a Waldemara v rokoch 1866 a 1879 korunnú princeznú zdevastovala. Historik John CG Röhl tvrdí, že Viktóriine tri najstaršie deti „nikdy nemohli žiť podľa jej idealizovanej spomienky na dvoch mŕtvych princov.“Röhl, s. 13 Prísna výchova, ktorú Vicky dala svojím trom najstarším deťom - Viliamovi, Šarlote a Henrichovi, sa neopakovala v jej vzťahu s jej tromi najmladšími žijúcimi deťmi, Viktóriou, Žofiou a Margarétou.MacDonogh, s. 36 Najstaršie deti, ktoré vycítili sklamanie svojej matky, sa začali hnevať na jej zhovievavosť voči ich najmladším súrodencom. Historik John Van der Kiste špekuluje, že keby Vicky prejavovala rovnú láskavosť ku Šarlote ako k jej mladším súrodencom, „vzťah medzi nimi mohol byť šťastnejší“.  

Šarlota bola obľúbenkyňou svojich starých rodičov z otcovej strany, s ktorými sa často vídala.King, s. 50 Kráľ Viliam a kráľovná Augusta rozmaznávali svoju vnučku a povzbudzovali ju k vzbure proti korunnému princovi a princeznejVan der Kiste 2012 a Šarlota spolu s jej bratom sa v sporoch s jej rodičmi postavili na ich stranu.Packard, s. 173 Túto vzburu povzbudzoval aj nemecký kancelár Otto von Bismarck, ktorý mal politické nezhody s liberálnym korunným princom a jeho manželkou. Šarlota si tiež užívala blízky vzťah so svojím najstarším bratom, hoci sa od seba oddelili po jeho svadbe v roku 1881 s Augustou Viktóriou Šlezvicko-holštajnskou, prezývanou „Dona“. Šarlota ju opísala ako prostoduchú, pomalú a plachú.Vovk, s. 41  Šarlotin vzťah s Viliamom preto zostal problematický. Šarlotina sesternica, kráľovná Mária Rumunská vo svojich pamätiach napísala: „Bolo to vo veľkej miere vďaka Šarlotiným intrigám, že kráľ Karol pretrvával v nepriateľstve voči cisárovi Viliamovi. Šarlota mala voči svojmu bratovi zášť a kedykoľvek mu rada urobila zlú službu.“Kráľovná Mária 1934, s. 345  

 Zasnúbenie a manželstvo 
náhľad|Princezná Šarlota s Bernardom Sasko-meiningenským približne v čase zásnub, 1876
náhľad|Šarlotina rezidencia, vila Liegnitz v parku Sanssouci v Postupime. Vila bola predtým obývaná Augustou z Harrachu, morganatickou manželkou kráľa Fridricha Viliama III. Keď Šarlota dovŕšila štrnásť rokov, Vicky ju opísala ako oveľa mladšiu na svoj vek. Raz napísala: „Šarlota je vo všetkom - v zdraví, vzhľade a chápaní ako desaťročné dieťa!“Röhl, Warren a Hunt, s. 184 Princezná mala krátke nohy, ktoré v kombínácii s dlhým pásom a rukami spôsobovali, že v sede vyzerala vysoká, ale v stoji nízka. Bola tiež dosť neforemná.Röhl, Warren a Hunt, 84 a 184 Väčšinu svojho dospelého života trpela vážnymi zdravotnými problémami. Tieto problémy sprevádzal neustály stav duševného nepokoja a divokého vzrušenia, čo znepokojilo jej lekárov. Medzi jej mnohé zdravotné problémy patrili reumatizmus, bolesti kĺbov, bolesti hlavy a nespavosť.Van der Kiste 2012, s. 601  

Ako Šarlota rástla, jej správanie začalo zahŕňať flirtovanie, šírenie zlomyseľných klebiet a spôsobovanie problémov, čo sú vlastnosti, ktoré si jej matka všimla v mladosti svojej dcéry a dúfala, že z nich vyrastie.Röhl, Warren a Hunt, s. 185 Vicky ju charakterizovala ako „malé podlízavé mačiatko, ktoré vie byť také milujúce, keď kedykoľvek niečo chce.“ Verila, že Šarlotin „pekný zovňajšok“ skrýva „nebezpečné povahové črty“ a obviňovala prírodu z toho, že jej dcére dala takéto vlastnosti.Van der Kiste, s. 126 

V apríli 1877 sa šesťnástročná Šarlota zasnúbila so svojím bratrancom z druhého kolena, princom Bernardom III., dedičom Sasko-meiningenského vojvodstva.Van der Kiste 2012, s. 113 Podľa príbehu, ktorý vyrozprávala životopiskyňa jej matky Hannah Pakula, sa Šarlota do princa zamilovala, keď šoférovali s jej najstarším bratom. Viliam počas jazdy zrýchlil, čo Šarlotu vystrašilo a prinútilo ju držať sa Bernardovej ruky. Pakula dodáva, že táto náhla, ale dočasná vášeň pravdepodobne zodpovedala Šarlotinej „premenlivej osobnosti“.Pakula, s. 371 Van der Kiste sa domnieva, že Šarlotino rozhodnutie vydať sa za Bernarda pramenilo aj z túžby stať sa nezávislou od svojich rodičov a najmä od kritiky svojej matky. 

Princ Bernard, armádny dôstojník slúžiaci v Postupimskom pluku, bol o deväť rokov starší ako ona a veterán nedávnej prusko-francúzskej vojny. Hoci bol považovaný za slabocha, mal mnoho intelektuálnych záujmov, najmä o archeológiu. Šarlota tieto záujmy nezdieľala, ale Vicky dúfala, že manželstvo Šarlotine zlé vlastnosti zmierni. Zasnúbenie trvalo rok, pričom Vicky pripravovala výbavu svojej dcéry.Van der Kiste 2012, s. 138 Zosobášili sa v Berlíne 18. februára 1878 na dvojitom obrade, ktorý zahŕňal aj sobáš princeznej Alžbety Anny Pruskej s Fridrichom Augustom Oldenburským.Van der Kiste, s. 141 Svadby sa zúčastnili Šarlotini strýkovia z matkinej strany, princ z Walesu a vojvoda z Connaughtu, ako aj belgický kráľ Leopold II. a kráľovná Mária Henrietta.Van der Kiste 2012, s. 141MacDonough, s. 60 

Pár si založil domácnosť neďaleko Nového paláca, vo vile Liegnitz, ktorú predtým obývala Augusta z Harrachu, morganatická manželka Fridricha Viliama III.Van der Kiste 2012, s. 180 Kúpili si tiež vilu v Cannes, čo rozhnevalo Viliama, ktorý považoval Francúzsko za nepriateľskú krajinu. Šarlota nakoniec trávila väčšinu zím vo Francúzsku, pretože dúfala, že jej teplé podnebie pomôže zmierniť jej celoživotné zdravotné problémy.Van der Kiste 2012, s. 559Rushton, s. 117 

 Narodenie princeznej Feodory 
vľavo|náhľad|Princezná Šarlota s Feodorou.  
Rok po svadbe, 12. mája 1879, Šarlota porodila svoju dcéru, princeznú Feodoru. Princezná bola prvou vnučkou korunného princa a princeznej, ako aj prvým pravnučkou kráľovnej Viktórie a cisára Viliama.Van der Kiste 2012, s. 192Pakula, s. 374 Šarlota nenávidela obmedzenia, ktoré jej boli kladené počas tehotenstva a na zdesenie svojej matky sa rozhodla, že to bude jej jediné dieťa. Po narodení Feodory sa Šarlota venovala spoločenskému životu v Berlíne a dlhým dovolenkovým cestám.Van der Kiste 2012, s. 207 Počas týchto ciest, Šarlota často nechávala svoju dcéru u Vicky, ktorú považovala za zdroj dobrej výchovy.Packard, s. 292 Feodora často navštevovala zámok Friedrichshof v Kronbergu im Taunus, majetok svojej starej matky.Van der Kiste, s. 458 Pri jednej príležitosti Vicky poznamenala, že Feodora „je naozaj dobré malé dieťa a oveľa ľahšie sa vychováva ako jej matka.“Pakula, s. 561 

V kráľovských rodinách tej doby bolo nezvyčajné byť jedináčikom. Feodora pravdepodobne prežila osamelé detstvo. Rovnako ako jej matka, aj Feodora trpela chorobami a rôznymi fyzickými bolesťami aj silnými migrénami.Van der Kiste 2012, s. 601 - 614 Feodora tiež nemala záujem o štúdium, čo Vicky pripisovala nedostatku rodičovskej výchovy, keďže Šarlota a Bernard boli často preč. Bernard bol často na vojenských cvičeniach po celom Nemecku. Vicky poznamenala: „Atmosféra jej domova nie je pre dieťa v jej veku najlepšia... So Šarlotou ako príklad, čo iné sa dá očakávať.“ 

 Dospelosť 
náhľad|Šarlota Pruská v roku 1883 
Viliam I. udelil Šarlote a Bernardovi vilu neďaleko Tiergartenu v Berlíne a preložil Bernarda k pluku v meste. Šarlota trávila veľa času stretávaním sa s inými dámami, kde bolo bežné venovať sa aktivitám, ako je korčuľovanie, klebetenie a organizovanie večierkov. Bola obdivovaná pre svoj zmysel pre módu, keďže všetko oblečenie doviezla z Paríža. Šarlota tiež fajčila a pila a mnohí ju mali radi za to, že organizovala zábavné večierky. Získala si aj povesť klebetnice a mnohí ju považovali sa trpkú. Bola známa tým, že sa s niekým spriatelila a získala si jeho dôveru, len aby potom prezradila jeho tajomstvá ostatným.Van der Kiste 2012, s. 207-220 

Šarlotin otec nastúpil na nemecký trón ako cisár Fridrich III. v marci 1888,Pakula, s. 461 - 462 ale v júni toho istého roku podľahol rakovine hrdla. Počas tohto obdobia, Šarlota zostala so svojím chorľavým otcom spolu s väčšinou svojich súrodencov.Packard, s. 258 S nástupom jej brata Viliama II. na trón sa Šarlotin spoločenský vplyv v Berlíne zvýšil, kde sa obklopila divokou skupinkou šľachticov, diplomatov a mladých úradníkov z dvora.Röhl, Warren a Hunt, s. 187 Zatiaľ čo sa počas choroby svojho otca postupne zmierila so svojou matkou, Šarlota sa postavila na stranu Viliama, keď sa sťažoval, že sa nemôže zúčastniť zlatého jubilea kráľovnej Viktórie namiesto svojho chorľavého otca.Van der Kiste 2012, s. 259 Po Viliamovom nástupe na trón sa Šarlota s Bernardom postavili vždy na jeho stranu v sporoch s Vicky, zatiaľ čo ju obhajovali jej tri najmladšie dcéry. V jednom liste z tohto obdobia, Vicky charakterizovala svoju najstaršiu dcéru ako „veľmi zvláštnu“ a „sotva sa ku mne priblížila“, pričom Bernarda opísala ako drzého a hrubého.Röhl, s. 633 

 Škandál s listami 
vľavo|náhľad|Portrét od Philipa de László z roku 1899
Začiatkom roku 1891,Röhl, s. 664 vypukol v berlínskej spoločnosti škandál po sérii anonymných listov, ktoré kolovali prominentným členom dvora vrátane Viliama a jeho manželky Dony. Listy boli napísané rovnakým rukopisom a obsahovali pikantné klebety, obvinenia a intrigy medzi mocnými dvora. Niektoré obsahovali pornografické obrázky navrstvené na kráľovských fotografiách.Van der Kiste, s. 91 Počas štyroch rokov bolo odoslaných niekoľko stoviek listov. Viliam nariadil vyšetrovanie, ale pisateľ (ale pisatelia) nikdy identifikovaní. Niektorí súčasníci špekulovali, že za to mohla Šarlota, známa svojím ostrým jazykom a láskou ku klebetám.Röhl, s. 676 Historici naznačujú,  že pisateľom mohol byť Donin brat, Ernest Gunther Šlezvicko-holštajnský spolu so svojou milenkou.Röhl, s. 672-673 Je zrejmé, že autor mal dôverné znalosti o mnohých osobnostiach v kráľovskej rodine, takže bol pravdepodobne členom rodiny alebo dvoran. 

Počas škandálu s listami, Šarlota stratila svoj denník, ktorý obsahoval rodinné tajomstvá aj kritické myšlienky o rôznych členoch jej rodiny. Denník sa nakoniec dostal ku Viliamovi, ktorý nikdy nikomu nepovedal jeho obsah. Bernard bol prevelený k pluku vo Vroclave, čím bol spolu s manželkou v podstate vyhnaný. Viliam ako správca Šarlotinho vreckového im obmedzil možnosť cestovať mimo krajiny, pokiaľ neboli ochotní odísť bez kráľovských poct.Van der Kiste 2012, s. 259 a 404 V roku 1896, Dona obvinila Šarlotu z aféry s Karlom-Augustom Freiherrom Roederom von Diersburgom, dvorným úradníkom. Šarlota tieto obvinenia ostro poprela. Bernard svoju manželku obhajoval a kritizoval Hohnezollernovcov za to, že sa snažia udržať každú pruskú princeznú pod kontrolou rodiny. Bernard zvažoval rezignáciu na svoju vojenskú pozíciu a odchod s manželkou do Meiningenu, hoci sa spor nakoniec vyriešil, keď sa von Diersburg so svojou manželkou vrátil na dvor.Röhl, s. 638 Škandál sa považoval za niečo, čo vážne poškodzuje povesť monarchie.  

 Vzťah s Feodorou 
náhľad|Zľava doprava: Šarlota, cisárovná Viktória, Feodora a kráľovná Viktória. 
Ako Feodora rástla, o jej ruku žiadalo viacero nápadníkov. Vyhnaný princ Peter Karađorđević, o tridsaťšesť rokov starší, ju neúspešne požiadal o ruku. Ďaľším potenciálnym kandidátom bol  bratranec jej matky Alfréd Sasko-koburský.Van der Kiste 2012, 486 - 499 Koncom roka 1897 sa zasnúbila s princom Henrichom XXX. z Reuss a nasledujúci rok, 24. septembra 1898 sa vzali na luteránskom obrade vo Vroclave. Ženích bol o päťnásť rokov starší ako jeho nevesta a bol kapitánom v brunšvickom pluku, ale nebol bohatý ani nijako zvlášť vysoko postavený. Mnohí v rodine boli sobášom šokovaní, ale cisárovná vdova bola spokojná s tým, že jej vnučka sa zdala byť so snúbencom spokojná.Van der Kiste 2012, s. 499 

Keďže jej manžel získal vojenské pridelenie, Feodora cestovala po celom Nemecku.Rushton, s. 118 Manželstvo však nezlepšilo vzťahy medzi matkou a dcérou. Po návšteve páru v roku 1899, Šarlota napísala, že Feodora je „nepochopiteľná“ a „uhýba sa, keď sa snažím ovplyvniť, čo sa týka jej osoby a zdravia.“Van der Kiste 2012, s. 585 Šarlota tiež nemala rada svojho zaťa a kritizovala jeho vzhľad a neschopnosť ovládať svoju tvrdohlavú manželku. Na rozdiel od svojej matky, Feodora chcela deti. Jej neschopnosť otehotnieť ju trápila, hoci Šarlota bola potešená, pretože netúžila po vnúčatách.Van der Kiste 2012, s. 571 a 654 

Van der Kiste píše, že Šarlota a Feodora mali veľmi podobné osobnosti, „obe boli silnoduché stvorenia, ktoré milovali klebety a boli príliš ochotné uveriť jedna druhej v najhoršie.“Van der Kiste 2012, s. 654 Nakoniec sa ich natoľko zhoršil, že Šarlota zakázala Feodore a Henrichovi vstup do jej domu. Šarlota odmietla akceptovať Feodorino tvrdenie, že má maláriu a namiesto toho si myslela, že sa jej dcéra od Henricha nakazila pohlavnou chorobou. V priebehu rokov sa členovia rodiny snažili napraviť vzťah medzi matkou a dcérou, ale neúspešne. Šarlota Feodore nepísala takmer desať rokov. Nakoniec jej napísala po tom, čo Feodora podstúpila nebezpečnú operáciu, ktorá jej mala pomôcť otehotnieť. Šarlota vyjadrila rozhorčenie nad tým, že takáto operácia bola schválená, ale nakoniec ju na Feodorinu žiadosť navštívila v sanatóriu.Van der Kiste 2012, s. 654-669, 699-740 

 Sasko-meiningenská vojvodkyňa a smrť 
vľavo|náhľad|Šarlota v roku 1917
V júni 1911 sa Šarlota zúčastnila korunovácie svojho bratranca Juraja V. v Londýne, ale letné horúčavy ju pripútali na lôžko s opuchnutou tvárou a bolesťami končatín. 25. júna 1914 jej manžel zdedil otcovo vojvodstvo a stal sa Bernardom III., sasko-meningenským vojvodom. Počas prvej svetovej vojny, Bernard odišiel na front, zatiaľ čo Šarlota dohliadala na vojvodstvo  a hlavne pôsobila ako jeho zástupkyňa. Počas vojny, Šarlota čoraz viac pociťovala rôzne bolesti vrátane chronických bolestí, opuchnutých nôh a problémov s obličkami.Van der Kiste 2012, s. 785-838 Jej bolesti boli také silné, že ako jedinú pohodlnú liečbu užívala ópium. 

Koniec vojny v roku 1918, viedol k zániku Nemeckého cisárstva, ako aj mnohých vojvodstiev. V dôsledku toho bol Bernard nútený abdikovať ako vojvoda. Nasledujúci rok, Šarlota odcestovala do Baden-Badenu, aby vyhľadala lekársku pomoc kvôli problémom so srdcom. Šarlota tam nakoniec zomrela 1. októbra 1919 na infarkt vo veku 59 rokov. Bernard zomrel o deväť rokov neskôr a bol s ňou pochovaný na zámku Altenstein v Durínsku.Van der Kiste 2012, 851-864 

 Lekárska analýza 
Nedávni historici tvrdia, že Šarlota a Feodora trpeli porfýriou, genetickým ochorením, o ktorom sa predpokladá, že postihlo niektorých členov britskej kráľovskej rodiny, najmä kráľa Juraja III.Röhl, s. 9 V knihe Purple Secret: Genes, 'Madness', and the Royal Houses of Europe z roku 1998, historik John C. G. Röhl a genetici Martin Warren a David Hunt označujú Šarlotu za osobu, ktorá „zaujímala kľúčové postavenie pri hľadaní mutácie porfýrie u potomkov Hannoverovcov“.Röhl, Warren a Hunt, s. 182 

Ako dôkaz Röhl preskúmal listy medzi Šarlotou a jej lekárom, ako aj korešpondenciu s jej rodičmi, ktorá trvala 25 rokov. Zistil, že už ako malé dievčatko, Šarlota trpela hyperaktivitou a tráviacimi ťažkosťami.Röhl, s. 105-108 Ako mladá žena, vážne ochorela na to, čo jej matka nazvala „maláriou a anémiou“, po ktorej nasledovala „neuralgia, mdloby a nevoľnosť“, čo Röhl opísal ako „učebnicový zoznam príznakov porfýrie.“Röhl, s. 109 Röhl tiež poznamenáva, že ďaľšie príznaky opísané v listoch medzi Šarlotou a jej lekárom Ernstom Schweningenom, ktorý ju liečil viac ako dve desaťročia od začiatku 90. rokov 19. storočia. V nich sa Šarlota rôzne sťažuje na „bolesť zubov, bolesť chrbta, nespavosť, závraty, nevoľnosť, zápchu, neznesiteľné bolesti brucha, opuch, svrbenie kože, čiastočné ochrnutie nôh a tmavočervený alebo oranžový moč“, pričom posledný z nich, Röhl nazýva „rozhodujúcim diagnostickým príznakom.“ 

V 90. rokoch 20. storočia, tím pod vedením Röhla exhumoval hroby Šarloty a Feodory a odobral vzorky z každej princeznej na testovanie. U matky a dcéry výskumníci našli dôkazy o mutácii súvisiacej s porfýriou, hoci tím poznamenal, že si nemôže byť istý, či táto mutácia bola spôsobená genetickým ochorenímRöhl, Warren a Hunt, s. 259-269 ale na základe historických a biologických dôkazov tomu nepochybne verilRöhl, Warren a Hunt, s. 310  a poznamenal, že mnohé z rovnakých symptómov sa vyskytli aj u Šarlotinej matky Vicky ako aj u ďalších členov rodiny kráľovnej Viktórie. Röhl, Warren a Hunt to uzatvorili: „...čo iné mohlo spôsobiť hrozné záchvaty krívania, bolesti brucha a kožné vyrážky a v prípade Šarloty tmavočervený moč?“ 

 Dedičstvo 
Rumunská kráľovná Mária vo svojich pamätiach obšírne opísala svoju „sesternicu Charly“, keďže ich v Máriinej mladosti spájalo veľké priateľstvo, ktoré sa neskôr pokazilo. Mária napísala: Trvalo roky, kým som úplne zničlila svoj cit k nej, a aj keď som zistila, aká je falošná priateľka. Jej jemný pradiaci hlas dokázal, ak som zavrela oči, občas prebudiť ten starý pocit rozkoše, ktorý mi dávala, keď som bola dieťa. Videla som ju znova prichádzať do Rosenau s malými darčekmi pre nás deti, napĺňať tichý dom svojou lahodnou vôňou cigariet a hammamu a uchvacovať naše zbožňujúce oči svojimi krásnymi šatami a krásnymi šperkami, pretože Charly milovala šperky nadovšetko. Len na koni sme ju nikdy nemohli vystáť a vtedy jej teórie a kritizovanie nadradenosti robili z tohto obľúbeného športu mučenie. Charly patrila k tým bytostiam, ktoré jediným slovom pohŕdania dokázali scvrknúť vaše vrúcne nadšenie, urobiť váš majetok bezcenným alebo obrať vašu najbližšiu priateľku o jej šarm, a to hlasom jemným a nežným ako pohladenie. Jej oceňovanie a preceňovanie bolo dekrétom. Ale na jej česť nech sa tu spomenie, že voči mame bola, verím milá úplne na konci.

 Rodokmeň 

 Referencie 

 Literatúra 


















 Iné projekty 

 Externé odkazy 

 Portréty princeznej Šarloty v Národnej galérii portrétov v Londýne

 Zdroj 

Kategória:Pruské princezné
Kategória:Hohenzollernovci
Kategória:Osobnosti z Postupimu
Kategória:Dámy Kráľovského radu Viktórie a Alberta