Pravlk obrovský

Pravlk obrovskýBURNIE, D. et al. Veľká obrazová encyklopédia dinosaurov. Bratislava: Svojtka & Co., 2009, ISBN 9788081072291, S. 212.  (iné názvy: pravlkDRIETOMSKÁ, L. Canis dirus. In: Kynologická revue. č. 248. 2011. S. 22, vlk hroznýCOENRAADS, R. et al. Nespútané živly planéty Zem. Bratislava: Tarsago Slovensko, 2015. S. 115KUCHARSKÁ, N. et al. Atlas vyhynutých zvierat: živočíchy, ktoré zmizli. Bratislava: Ikar, a.s. - Stonožka, 2019, S. 28, ľudovo hrozný vlkPALMER, D. Predhistória. Bratislava: Ikar, 2010, S. 434LAMBERT, D. et al. Dinosaury a život v praveku: veľká rodinná encyklopédia. Bratislava: Slovart, 2002, S. 220, 221, ľudovo strašný vlkLOPEZ, B. H. et al. O vlkoch a ľuďoch. Tulčík: ABIES, 2000, S. 24; lat. Aenocyon dirus alebo staršie Canis dirus) bol vyhynutý druh šelmy z čeľade  psovité. Zaraďuje sa buď do rodu pravlk (Aenocyon) ako jeho jediný druh, alebo staršie niekedy do rodu Canis ako jeden z mnohých druhov tohto rodu.  Latinské meno Canis dirus znamená doslova "pes [alebo vlk] strašný [alebo hrozný]".

Žil v Amerike vo vrchnom pleistocéne a včasnom holocéne (pred 125 000 – 9 500 rokmi). Novšie zvykne zahŕňať aj bývalý druh Stereocyon nehringi/Canis nehringi.

Druh bol pomenovaný v roku 1858, štyri roky po tom, čo bol nájdený prvý exemplár. Rozoznávajú sa dva poddruhy: Aenocyon dirus guildayi a Aenocyon dirus dirus. Najväčšia zbierka jeho fosílií bola získaná z lokality La Brea Tar Pits v Los Angeles.

Pozostatky sa našli v širokom spektre biotopov vrátane plání, trávnatých plôch a niektorých zalesnených horských oblastí Severnej Ameriky a vyprahnutej savany Južnej Ameriky. Miesta sa pohybujú v nadmorskej výške od hladiny mora do 2 255 metrov. Severne od 42° severnej zemepisnej šírky sa len zriedka našli fosílie pravlka; nad touto zemepisnou šírkou bolo len päť nepotvrdených hlásení. Predpokladá sa, že toto obmedzenie územia výskytu je spôsobené teplotou, korisťou alebo obmedzeniami biotopov, ktoré sú spôsobené blízkosťou pevninských ľadovcov, ktoré v tom čase existovali.

Bol približne rovnako veľký ako najväčší súčasný vlk dravý (Canis lupus): Canis lupus pambasileus a Canis lupus occidentalis. Aenocyon dirus guildayi vážil v priemere 60 kilogramov a Aenocyon dirus dirus mal v priemere 68 kg. Jeho lebka a chrup sa zhodovali s lebkou a chrupom vlka dravého, ale jeho zuby boli väčšie s väčšou schopnosťou strihania a jeho sila uhryznutia v očnom zube bola silnejšia ako u akéhokoľvek známeho druhu psovitých šeliem. Predpokladá sa, že tieto vlastnosti sú prispôsobením na lov pleistocénnych veľkých bylinožravcov v Severnej Amerike. Je známe, že ich korisť zahŕňala kone Equus occidentalis, gigantické leňochody, mastodonty, bizóny Bison antiquus a ťavy z rodu Camelops. V porovnaní so súčasným vlkom mal menší mozog. K jeho vyhynutiu došlo počas štvrtohorného vymierania spolu s väčšinou jeho koristi. Ako príčina jeho vyhynutia sa navrhuje jeho závislosť od veľkých bylinožravcov, spolu s klimatickými zmenami a konkurenciou s inými druhmi alebo kombinácia týchto faktorov. Podľa datovaných pozostatkov žili pravlky ešte pred 9 500 rokmi.

V roku 2021 jedna štúdia DNA zistila, že pravlk obrovský je veľmi odlišná vývojová línia v porovnaní s existujúcimi vlkmi. Ak je tomu tak, je vhodnejšie pravlka obrovského zaradiť do samostatného rodu Aenocyon (namiesto rodu Canis), ako to napokon už v minulosti navrhol John Campbell Merriam v roku 1918.

 Referencie 

 Iné projekty 

 Zdroj 

Kategória:Psovité
Kategória:Praveké živočíchy
Kategória:Vymreté cicavce