Lamarkizmus

Lamarkizmus (tiež lamarckizmus) je preddarwinovská hypotéza evolúcie, ktorú formuloval Jean Baptiste de Lamarck (*1744 - †1829). Svoje myšlienky o evolúcii publikoval v roku 1809 v knihe Filozofia zoológie (fr. La philosophie zoologique). Hoci sú myšlienky lamarkizmu neplatné, dodnes pretrvávajú v bežnej spoločnosti.

 Chybné myšlienky lamarkizmu 

Najzákladnejšou chybnou myšlienkou lamarkizmu je získané znaky sú dedičné. To bolo vyvrátené Francisom Crickom pomocou ústrednej dogmy molekulárnej biológie, ktorá s dôkazmy ukazuje, že genetická informácia nemôže tiecť z proteínov (ktoré zodpovedajú za znaky a vlastnosti organizmov) do nukleových kyselín, ktoré sú nositeľmi a prenášačmi genetickej informácie do ďalších generácií.

Lamarck tvrdil, že vlastnosti, ktoré jedinci nadobudli počas svojho života, sa prenesú aj na ich potomstvo. 

Rôznu zložitosť a komplexitu organizmov si Lamarck vysveľoval tak, že rôzne vývojové línie organizmov vznikali rôzne dávno, a preto mali rôzne dlhý čas na svoj pokrok v evolúcii. Ak by sme teda považovali človeka za organizmus s najvyššou zložitosťou a komplexitou, musela vývojová vetva človeka vzniknúť ako prvá v histórii.

Lamarck predpokladal, že zdokonaľovanie štruktúry organizmov prebieha ako odpoveď na činnosti, ktorým sa organizmy v prostredí venujú. 

Známy je príklad so žirafou, ktorej dlhý krk si Lamarck vysvetľoval ako dôsledok stálého naťahovania krku žirafy za potravou vo výške stromov. Toho dôsledkom je postupné predlžovanie krku vo vývojovej vetve žirafy. Dnes sa tento fakt vysvetľuje pohlavným výberom, čiže pri pohlavnom rozmnožovaní boli uprednostnení jedinci s dlhším krkom, pretože mali prístup k väčšiemu množstvu potravy, ktorá sa nachádza vo vyšších výškach.

Ďalší známy príklad je o kováčoch. Pozorovaním bolo zistené, že synovia kováčov bývajú svalnatejší. Podľa lamarkistického vysvetlenia fyzickou prácou kováčov silneli ich svaly a toto posilnenie sa prejavovalo (geneticky prenieslo) aj do ďalších generácií. Dnes sa to vysvetľuje výchovou synov (tvrdšia práca už od detstva) aj genetickými dispozíciami (kováčom mohol byť len človek s génmi podporujúcimi silu a výdrž - tieto predispozície sa odovzdávali ďalším generáciám).

 Správne Lamarckove myšlienky 
Lamarck postuloval samotný fakt evolúcie, čiže zmeny organizmov (druhov) v čase.Lamarck predpokladal, že evolúcia sa deje po malých kroch, nie v náhlych zmenách štruktúr organizmov.Lamarck navrhol mechanizmus evolúcie adaptívnych znakov a to taký, že organizmy sa prispôsobujú ssvojmu okoliu. 

Lamarck nikdy netvrdil, že organizmy sa menia priamym pôsobením prostredia na organizmus (napríklad, že pri prechode stavovca zo súše do vody, voda priamo pôsobí na končatiny organizmu za vzniku plutiev). Táto myšlienka patrí skôr Étiennovi Geoffroyovi Saint Hilaireovi a aj tanm predpoklad priamy vplyv skôr v embryonálnom vývoji, nie v dospelosti. Lamarckova myšlienka bola, že prostredie pôsobí na telesnú stavbu nepriamo: prostredie poskytne organizmu nové príležitosti, prostredie ovplyvní chovanie organizmu a až nové chovanie organizmu ovplyvní telesnú stavbu organizmu.

 Referencie 

 Pozri aj 
 Jean Baptiste de Lamarck
 Charles Darwin
 darvinizmus
 evolučná teória

Kategória:Evolučná biológia
Kategória:Biologické teórie