Mária Bytomská

Mária Bytomská (; * pred rokom 1295† 15. december 1317, Temešvár, Uhorsko) bola uhorská kráľovná vďaka sobášu s uhorským kráľom Karolom Róbertom I.

Bola tretím dieťaťom a jedinou dcérou kniežaťa Kazimíra z Bytomu a jeho manželky Heleny, ktorej pôvod je neznámy, hoci neskoršia historiografia ju skôr uznáva ako dcéru Leva I. z Haliča z dynastie Rurikovcov.

Mária bola prvou alebo druhou manželkou uhorského kráľa Karola I. Róberta z Anjou. Tento zväzok bol bezdetný, ale staršia literatúra tvrdila, že mali dve dcéry. O činnosti Márie ako uhorskej kráľovnej sa vie len málo. Jej sobáš s Karolom I. Róbertom upevnil poľsko-uhorskú dohodu namierenú proti Českému kráľovstvu a pomohol aj nadviazať úzke poľsko-uhorské vzťahy v 14. storočí, čo sa odzrkadlilo v cirkevnej kariére bratov Márie, Boleslava a Meška v Uhorsku. Neskoršie tretie manželstvo Karola I. Róberta bolo s poľskou šľachtičnou Alžbetou Poľskou.

 Život 
 Narodenie 
Presný dátum narodenia Márie nie je známy. V roku 1306, keď bola vydatá za Karola Róberta, súčasné kánonické právo stanovilo, že minimálny vek na uzavretie manželstva musí byť najmenej 12 rokov. Takže sa narodila najneskôr v roku 1294. Bola prvou členkou sliezskej vetvy dynastie Piastovcov menom Mária. Dôvody tohto návrhu mena sú tiež neznáme. Medzi deťmi Kazimíra z Bytomu sa zvyčajne umiestňovala na šiestom a poslednom mieste, no mohla sa narodiť aj ako tretie dieťa v poradí.

 Kráľovná 
Informácie o svadbe Márie Bytomskej a Karola I. Róberta boli uvedené v kronike Jána Długosza, ktorý uvádza dva rôzne dátumy tejto udalosti: 1306 a 1310. Prvý dátum je všeobecne akceptovaný väčšinou historikov. Ako dôkaz slúži prvý známy dokument, ktorý nazýva Máriu uhorskou kráľovnou, ktorý pochádza z 23. júna 1306 a okrem toho ju úradné uhorské listiny z roku 1306 výslovne označili za kráľovnú. Nakoniec sa predpokladá, že pôžička 140 kusov rýdzeho striebra, ktorú okolo roku 1305 vytiahol Kazimír z Bytomu, bola použitá na pokrytie nákladov na svadbu Márie a Karola I. Róberta. V oboch správach o svadbe Długosz spomína krásu Márie a uvádza, že sliezska piastovská princezná bola „veľmi pekné dievča“ a „dievča, ktoré sa preslávilo svojou neobyčajnou krásou“. Sobáš bol pravdepodobne z iniciatívy Vladislava I. (bratranca Máriinho otca) a rolu dohadzovača hral jej brat Boleslav, vtedajší scholastik z Krakova a vojvoda z Toszeku. Svadobný obrad sa konal pravdepodobne v Bytome, vlasť nevesty. Máriu po príchode do Uhorska v súlade s takmer storočným zvykom korunoval za uhorskú kráľovnú vesprémsky biskup v Stoličnom Belehrade.

Toto manželstvo bolo vonkajším vyjadrením zbližovania sa medzi Poľským a Uhorským kráľovstvom, spojeného s prechodom politiky rodu Anjouovcov do úzkych politických vzťahov s Poľskom. Navyše, Bytomské kniežatstvo, teraz úzko spojené s protičeskou stranou, sa mohlo vymaniť z feudálneho vzťahu s Českým kráľovstvom. Svoju pozíciu konkurenta o uhorský trón proti Otovi III. Bavorskému si Karol I. Róbert upevnil aj sobášom, pretože (ako predpokladali historici) jeho manželka bola úzko spätá s rodom Arpádovcov: Máriina matka Helena bola vnučkou kráľa Uhorská Bela IV prostredníctvom svojej matky. Postavenie Márie ako uhorskej kráľovnej otvorilo cestu aj pre následnú kariéru v uhorskej cirkvi pre jej bratov Boleslava (neskoršieho ostrihomského arcibiskupa) a Meška (neskoršieho nitrianskeho a vesprémskeho biskupa).

Málo sa vie o úlohe Márie na uhorskom kráľovskom dvore. Sú ňou vydané len dva dokumenty. Prvý z roku 1312 sa spolu s kolkom zachovala dodnes. Obsah druhého z 9. apríla 1313 je známy ako konfirmácia kapituly v Stoličnom Belehrade. Lícna strana pečatného obrazu Márie zobrazovala kráľovnú sediacu na tróne s kvetinovou obálkou a písmenami M a A na oboch stranách, pričom bola umiestnená na zadnej strane obvyklého dvojkríža a medzi ramenami mala písmená Angevin RI a A. Písmená na oboch stranách pečate pozostávajú z mena kráľovnej.

Mária zomrela 15. decembra 1317 v Temešvári (dnes Rumunsko) a podľa správ Jána Długosza bola pochovaná v kráľovskej krypte v Stoličnom Belehrade v Bazilike Panny Márie. Poľský kronikár túto skutočnosť potvrdzuje aj v uhorských prameňoch, tie však uvádzajú tri rôzne dátumy Máriinej smrti: 1315, 1316 alebo 1317. Tretí dátum je dnes akceptovaný ako definitívny vďaka listine Karola I. Róberta z 24. februára 1317, v ktorej sa ešte stále spomína Mária ako žijúca osoba. Výsledné rozdiely v dátumoch v listinách možno vysvetliť ako chybu pisateľa, ktorý neumiestnil správne posledné číslo – namiesto MCCCXVII napísal MCCCXV a MCCCXVI. Obrázok jej pohrebu umiestnený v úvode tohto článku je zmenšeninou z Chronicon Pictum, ktorá sa v súčasnosti zachovala v Národnej knižnici v Budapešti.

Po smrti Márie sa Karol I. Róbert v roku 1318 oženil s Beatrix Luxemburskou, ktorá zomrela nasledujúci rok pri pôrode, a v roku 1320 sa naposledy oženil s Alžbetou Poľskou, ktorá mu napokon porodila potrebných mužských dedičov.

 Rodina 
Manželstvo medzi Máriou a Karolom I. Róbertom bolo bezdetné, pravdepodobne kvôli kráľovninej neplodnosti. Staršia literatúra pripisovala tomuto zväzku dve dcéry.

 Katarína ? († 1355), vydatá v roku 1338 za svídnického vojvodu Henricha II.; ich jediné dieťa, Anna Svídnická, sa neskôr stala cisárovnou Svätej ríše rímskej sobášom s Karolom IV.
 Alžbeta ? († 19. augusta 1367) sa vydala za „Bolesława Opolského“ (pravdepodobne vojvodu Boleslava II. Niemodlinského).

 Existencia týchto dvoch dcér ako potomkov Márie Bytomskej je podporovaná skupinou poľských a zahraničných historikov na čele s genealógom Włodzimierzom Dworzaczekom, bola nedávno spochybnená a odmietnutá historikmi.

Za Máriinho života sa jej manželovi koncom roku 1317 alebo začiatkom roku 1318 narodil nemanželský syn Koloman. Matkou bola istá Guze (alebo Alžbeta) Csák, dcéra Juraja Csáka. Tento syn pokračoval v cirkevnej kariére a v rokoch 1337 až 1375 bol biskupom v Rábe.

 Iné projekty 

 Zdroj 

Kategória:Kráľovské manželky Uhorska
Kategória:Piastovci
Kategória:Pochovaní v bazilike v Stoličnom Belehrade