Štátny sekretariát

Štátny sekretariát () je najdôležitejšou inštitúciou Rímskej kúrie. Udržiava diplomatické vzťahy Svätej stolice s inými štátmi a zodpovedá za politiku Svätej stolice a tým aj Vatikánu. Štátny sekretariát sa člení na Sekciu pre všeobecné záležitosti, Sekciu pre vzťahy so štátmi a Sekciu diplomatického personálu.

 História 
Štátny sekretariát je založený na stredovekej inštitúcii pápežských tajomníkov, ktorá bola prvýkrát doložená v Avignone v roku 1338 a bola vytvorená podľa anglo-francúzskeho štýlu. Ich úlohou bola politická a finančná korešpondencia a vzťah k dokumentom z pápežskej kancelárie a pápežskej komory rozšíril ich okruh a zdalo sa, že v 15. storočí bolo možné poveriť vlastných tajných tajomníkov dôvernou korešpondenciou. Prechod k vytvoreniu vlastnej autority nebol doteraz preskúmaný, ale jej jadrom bolo nezávislé vedenie registra tajomníkmi. Zriadenie stálych nunciatúr od roku 1500 si vyžadovalo úrad, ktorý spracovával správy nunciov a odovzdával im pokyny pápeža. Tajomník bol vždy len podriadený, podpisovať bol oprávnený iba kardinál, obyčajne pápežov synovec, preto nazývaný aj kardinál nepot. Tajomník bol teda podriadený pápežovi a nepotovi zároveň, mal však právo hlásiť sa pápežovi. Okolo roku 1570 bolo v jeho kancelárii niekoľko pisárov, archivár a šifrový tajomník, ako aj tajomník pre latinské listy a tajomník pre listy kniežatám. V roku 1605 sa prvýkrát objavil titul štátneho tajomníka. Rastúce úlohy pápežskej diplomacie následne viedli k rozšíreniu Štátneho sekretariátu; Tajomníkovi pomáhal substitút, návrhy korešpondencie zabezpečovali zapisovatelia, z jediného zapisovateľa tajnej korešpondencie sa vedúcim ministrom stal štátny tajomník, od roku 1644 kardinál. Samostatnú zodpovednosť vo svojej oblasti podnikania dostal formálne až vtedy, keď ústava Romanum decet Pontificem Inocent VIII. zrušil 22. júna 1692 úrad kardinála nepota. Štátny tajomník zároveň prevzal jeho oblasť zodpovednosti. Odvtedy sa jeho úrad musel zaoberať aj vnútornými záležitosťami pápežských štátov.

Od konštitúcie Sapienti consilio, ktorú vydal pápež Pius X. 29. júna 1908, je štátny sekretariát rozdelený na tri oddelenia. Sekcia pre mimoriadne záležitosti, Sekcia pre bežné cirkevné záležitosti a Sekretariát pre Apoštolské Breven. Pápež Pavol VI. začlenil Apoštolský kancelár do Štátneho sekretariátu 27. februára 1973 s Motu proprio Quo aptius.

Pozri: Zoznam štátnych sekretárov Vatikánu

 Sekcia pre všeobecné záležitosti 
Sekcia pre všeobecné záležitosti (známa aj ako prvá sekcia) je najväčším oddelením Štátneho sekretariátu. Udržiava pravidelnú korešpondenciu s nunciatúrami, ako aj rokovania s diplomatmi cudzích mocností. Na čele sekcie je substitút s hodnosťou arcibiskupa a asesora. Súčasným substitútom je arcibiskup Edgar Peña Parra.

 Sekcia pre vzťahy so štátmi a medzinárodnými organizáciami 
Sekcia pre vzťahy so štátmi a medzinárodnými organizáciami (tiež označovaná ako druhá sekcia) sa zaoberá vzťahmi cirkvi s vládami štátov a je zodpovedná za uzatváranie a plnenie konkordátov. Na jej čele stojí sekretár s hodnosťou arcibiskupa, bežne označovaný ako „Vatikánsky minister zahraničných vecí“ v súčasnosti arcibiskup Paul Richard Gallagher. Tajomníkovi podlieha jeden alebo viac podtajomníkov. Sekcia je rozdelená do ôsmich kancelárií organizovaných podľa jazykov.

 Sekcia pre diplomatický personál Svätého Stolca 
Tretia sekcia zodpovedá za zamestnancov v diplomatických službách Svätej stolice. Bola vytvorená v roku 2017 na podporu delegáta pre pápežské misie Jana Romea Pawłowského.

 Substitúti Štátneho sekretariátu 
 Vincenzo Santucci (1844 – 1850)
 Giuseppe Berardi (1851 – 1868)
 Marino Marini (1868 – 1875)
 Vincenzo Vannutelli (1875 – 1880)
 Luigi Pallotti (1880 – 1882)
 Mario Mocenni (1882 – 1893)
 Aristide Rinaldini (1893 – 1896)
 Luigi Tripepi (1896 – 1901)
 Giacomo della Chiesa (1901 – 1907), neskorší pápež Benedikt XV.
 Nicola Canali (1908 – 1914)
 Federico Tedeschini (1914 – 1921)
 Giuseppe Pizzardo (1921 – 1929)
 Alfredo Ottaviani (1929 – 1935)
 Domenico Tardini (1935 – 1937)
 Giovanni Battista Montini (1937 – 1953), neskorší pápež Pavol VI.
 Angelo Dell'Acqua (1953 – 1967) a Carlo Grano (1953 – 1958)
 Giovanni Benelli (1967 – 1977)
 Giuseppe Caprio (1977 – 1979)
 Eduardo Martínez Somalo (1979 – 1988)
 Edward Idris Cassidy (1988 – 1989)
 Giovanni Battista Re (1989 – 2000)
 Leonardo Sandri (2000 – 2007)
 Fernando Filoni (2007 – 2011)
 Giovanni Angelo Becciu (2011 – 2018)
 Edgar Peña Parra (od roku 2018)

 Substitúti pre vzťahy so štátmi 
 Angelo Sodano (1988 – 1990)
 Jean-Louis Tauran (1990 – 2003)
 Giovanni Lajolo (2003 – 2006)
 Dominique Mamberti (2006 – 2014)
 Paul Richard Gallagher (od roku 2014)

 Substitúti pre diplomatický personál 
 Jan Romeo Pawłowski (2020 – 2022)
 Luciano Russo (od roku 2022)

 Referencie 

 Zdroj 

Kategória:Štátni sekretári Vatikánu
Kategória:Cirkevné tituly