40 dní pěšky do Jeruzaléma

40 dní pěšky do Jeruzaléma je spisovateľská prvotina českého cestovateľa Ladislava Ziburu, ktorý v letných mesiacoch roku 2014 pešo cestoval z Pinarhisaru v Turecku do Jeruzalema v štáte Izrael. Cestovateľ sa vydal z Česka autobusom na bulharsko-turecké hranice, odtiaľ pokračoval pešo do Antálye, následne pokračoval letecky do Izraela, kde cestu zakončil v Jeruzaleme.

 Obsah 
Nasledujúci text obsahuje zhrnutie obsahu kapitol a prezrádza pointu.

 Deň prvý 
Ladislav sa po ceste z Česka do Turecka autobusmi ocitá v západotureckom meste Pinarhisar. Pôvodne mal zakúpený lístok do mesta Edirne, no bulharský autobus tam nesmeroval, preto ho vysadil pri odbočke asi 20 km od mesta. Stretáva muža, ktorý mu chce podarovať svoje sandále, matku s dvoma deťmi, ktoré učí high five a cyklistov na ceste do Istanbulu, ktorých tam plánuje počkať. Večer sa dostáva do mesta Vize, ktoré je od Pinarhisaru vzdialené asi 25 km. Na večeru a kávu ho pozve moslimská rodina a prespí v hamake pri búde obývanej dôchodcom neďaleko zrúcaniny hradu za mestom Vize.

 Deň druhý 
Z Vize sa Ladislav vydáva cez "niekoľko tiahlych miest, ktoré predstavovali zhmotnenie nezaujímavosti". Po ceste ho mnohí miestni pozývajú na čaj, pričom Turci si zakladajú na miestnom čaji, ktorý nesie názov miestnej provincie Rize. Čaj sa servíruje v malom poháriku s dvoma kockami cukru. Pri pozvaní sa zaň neplatí, "stačí ho chváliť a usmievať sa".

Ladislav ďalej spomína miestne napájadlá pre dobytok, z ktorých pil neupravenú vodu. K tomuto riešeniu sa uchyľuje z dôvodu, že horúčavy a dlhá chôdza vyžadujú pitie 6 až 10 litrov vody, ktoré by predstavovali 6 až 10 kg záťaže v batohu navyše.

Poobede ho postarší muž pozve namiesto čaju na Nescafé. Popritom zistí, že pán si zriadil zo svojej skládky elektrospotrebičov bazár a ponúka Ladislava, že si môže so sebou čokoľvek zobrať. Zoznámi sa s Tukanom, ktorý tu cez prázdniny vypomáha. Ide o študenta komparatívnej literatúry na univerzite v Istanbule, ktorý má rád klasickú ruskú literatúru a má proeurópske názory. Kôli miestnym pomerom by sa hanbil, ak by Turecko vstúpilo do Európskej únie; tvrdí že polovica dievčat zostane v Turecku pannami až do svadby nie kvôli náboženstvu, ale kvôli vzhľadu - v prípade neplánovaného tehotenstva by pravdepodobne otec dievčaťa nútil chlapca k sobášu.

Po zotmení sa počas ramadánu môže konzumovať jedlo, a tak dostane pozvanie na večeru od Tukanovej babičky, kde pokračuje v konverzácii s Tukanom. Ten sa mu zverí, že jeho mama sa rozviedla a plánuje sa presťahovať do Londýna, hoci nevie po anglicky. Ponúkne Ladislavovi svoju posteľ, on sa vyspí na podlahe v kuchyni. Pohodlný Ladislav ponuku prijme.

 Deň tretí 
Cestovateľ sa ráno zoznámi s Tukanovou matkou (ktorej vek tipuje na približne 25 rokov) a ich susedom. Matka sa vysloví, že sa jej páčia blondiaci s modrými očami a sused začne spomínať na svoju nelegálnu migráciu v roku 1996 z Turecka do Rakúska, kde sa pred políciou schovávali dva dni na strome. Susedovi sa v Rakúsku nepáčilo, pretože od neho žiadali veľmi veľa práce a nechutil mu rakúsky chlieb. To ho viedlo až na sebaudaniu na polícii, ktorá ho vyhostila z krajiny. Zibura ponúkol pánovi svoje číslo a možnosť pricestovať do Česka; odtiaľ sa môže dostať znova do Rakúska za strýkom, ktorý z Rakúska neodišiel. Ladislav sa ráno výborne naraňajkuje a Tukan mu ponúkne našetrené peniaze jeho rodiny.

Ladislav sa v tretí deň snaží priblížiť k Istanbulu inak ako po diaľnici, Podľa Tukanovej rady sa vydá vedľajšou rozbitou cestou. Stretáva deti Kurdov, o ktorých píše, že majú povesť zlodejov a násilníkov; deti sa mu začnú prehrabávať v batohu. Ladislav nakoniec aj tak skončil na diaľnici. Natrafí na väznicu, ktorú zvonku chránia dvaja policajti, ktorí ho pozvú na čaj. Chce sa ich spýtať na cestu do Istanbulu mimo diaľnice. Vo vnútri väznice mu dôstojník na mobile ukazuje cestu. Je obklopený troma vojakmi so zbraňami, veľkými železným vrátami a stenami s ostnatým drôtom, čo ho inšpiruje k nápadu na fotku pre matku, na ktorej mu vojaci držia samopaly pri hlave; to oni neoblomne odmietnu.

Cestou po rozbitnej asfaltke natrafí na biednu osadu, kde ľudia žijú v igelitových prístreškoch, pália pneumatiky a všade je veľa odpadkov a harabúrd. Zrýchli krok, aby ho miestni nestihli pozvať na jedlo alebo čaj. Poobede sa dostáva na čaj ku dôchodcovi, ktorý pracoval v Nemecku, a ktorý si podobne ako Tukanov sused sťažuje na tamojšie množstvo práce. Ďalej natrafí na cca 200-metrovú vodárenskú vežu, kde ho napadne myšlienka, že sa odfotí, ako močí zhora z veže. 

Na rozbitej asfaltke mu zastane dodávka plná robotníkov, ktorí ho chcú odviezť až do niekoľko kilometrov vzdialenej dediny. Zibura pritom len chcel utiecť psom, ktorý ho agresívne otravovali. Keďže ho nechceli len tak vysadiť, vymyslel si výhovorku, že sa chce zastaviť na kebab, čo robotníkov presvedčilo.

Po treťom dni nocuje v zrúcanine domu. Pri chystaní večere zistí, že plynová bomba, ktorú si pred dvoma rokmi zakúpil na ceste do Ríma nepasuje na varič. Bombu a varič pritom niesol aj pri svojej ceste k Severnému moru, kde prešiel 3800 km.

 Deň štvrtý 
 Štvrtý deň začína Zibura riešiť problém pľuzgierov na nohách. Nohy si umýva niekoľkokrát denne, potiera dezinfekciou na ruky a večer si ich natiera vazelínou. Pľuzgiere neprepichuje a podlepuje náplasťami. Vypisuje zoznam vecí, ktorý si nabudúce zoberie na púť: priedušné tričko, krátke nohavice, dlhé nohavice, trenky, rolák, bundu, turistické palice, spací vak, hamaku, náplasti, nôž, denník, čítačku kníh, fotoaparát, vazelínu, dezinfekciu na ruky.

Na raňajky ho pozve skupina elektrikárov, ktorí ho ponúknu kolou a keksami. Chlapi opravujú drôty vysokého napätia len v šortkách a žabkách. Stretáva skupinku cyklistov v dresoch, ktorí mu odporučia ísť k Marmarskému moru, kde sú vraj pekné dievčatá. Popoludní sa dostane do malej dedinky, sadne si do miestnej kaviarne a začne si ošetrovať nohy. Majiteľ mu bez slova donesie čašu plnú studenej vody a začne mu umývať nohy. Miestni mu poradia nesprávnu cestu k Marmarskému moru smerom na západ, takže sa zbytočne vzdiali od Istanbulu. Ocitá sa vo veľkom meste Silivri, odkiaľ sa po hodine cesty dostane k moru. Dáva si predsavzatie, že pôjde po jeho brehu, aby sa znova zbytočne nestratil. Pri mori sa zoznámi s moslimskými učiteľmi, ktorí ho napriek ramadánu a zákazu alkoholu pre moslimov pozvú na miestny alkoholický nápoj rakija. 

Po západe slnka pokračuje v ceste a hľadá miesto na spanie, pričom zvolil rozostavaný trojposchodový dom. Išiel si kúpiť večeru, zostalo mu však len na mlieko a chlieb, pretože od začiatku cesty vyžíva iba z 40 tureckých lír, ktoré zostali jeho rodičom po dovolenke. Predavačka trvá na tom, aby jedlo zjedol pred jej obchodom, načo sa pri Ziburovi objaví čašníčka z protiľahlej reštaurácie, ktorá mu začala nosiť jedlo bez objednania a následného platenia.

 Deň piaty 
Pri Marmarskom mori sa Zibura dostane do kaviarne, kde mu majiteľ donesie čaj bez opýtania, s jeho manželkou konverzuje v taliančine, ktorú sa sčasti naučil pri ceste do Ríma. Pozoruje pláž, kde mali byť sľúbené dievčatá, je tam však len jeden obézny beloch spálený slnkom. Vysvetľuje si to ramadánom, počas ktorého musí byť nepohodlné ležať na slnku a nesmieť ani piť, ani jesť. Stretáva dvojicu mužov, ktorý mu dajú vizitku ich kamaráta, predávajúceho topánky v neďalekom meste Büyükçekmece za 30 lír (300 českých korún). Cestou tam naňho prehovorí výbornou angličtinou starý muž, ktorý bol námorník, precestoval celý svet a hovorí piatimi jazykmi. V obuvníctve však predávali len lakovky, takže sa Ladislav zastavil v nákupnom centre. Tu však mali len menšie čísla obuvi, ako by potreboval.

Na semafore sa Zibura dá do reči s mužom, ktorý mu navrhol plán, že môže spávať v mešitách. Na ten účel mu napísal na lístok odkaz pre imáma v turečtine. Na večeru po západe slnka ho pozvalo dievča, ktoré študuje cestovný ruch: dostal klasickú večeru: plnenú papriku, jogurt, ryžu a čaj Rize.

Po polnoci sa dostal k rozostavanému domu, ktorý strážila skupina robotníkov, ktorých požiadal o prespanie v dome. Tí mu odporučili, že môže prespať v búde ich kamarátov, ktorá slúžila ako práčovňa. Prespal tam spolu s trojicou Kurdov.
 Referencie 

 Pozri aj 

 Ladislav Zibura

Kategória:Cestopisci
Kategória:Knihy