Kliatba

Kliatba je vyjadrená žiadosť k nadprirodzeným silám, aby niekomu vznikla škoda alebo ho stretol zlý osud. Vyslovením kliatby sa určitá osoba stane prekliatou, t.j. po určitej dobe túto osobu postihne nešťastie. Prekliatie sa nemusí vzťahovať len na osoby, ale tiež na celé rodiny, predmety, budovy, miesta atď. Kliatby sa vyskytujú obzvlášť v mytologických líčeniach, ľudových povestiach a rozprávkach.

Kliatbou sa dnes často tiež mieni použitie viac či menej vulgárnych výrazov na uvoľnenie vnútorného napätia. Niektoré kliatby sa doteraz vyskytujú v ustálených obratoch, hoci už nie sú mienené doslova, napr. aby ho čert vzal.

 Súvisiace výrazy 
Opakom kliatby je požehnanie ktorým človek žiada nadprirodzené sily, aby určitej osobe (predmetu, miestu...) pomohli a ochraňovali ho.

V českých zemiach je najznámejšia povesť o vodcovi Chodov Janovi Sladkom Kozinovi, ktorý údajne uvrhol kliatbu na pána Wolfa Maximiliána Lamingera, že sa do roka a do dňa stretnú u božieho súdu. Laminger skutočne za necelý rok zomrel. Táto kliatba, ktorá ma priniesť prekliatemu smrť, zvyčajne do nejakého časového termínu, sa preto niekedy označuje aj lamingerizmus. 

V spojitosti so starovekým Egyptom sa často hovorí o takzvanej faraónovej kliatbe. Po náleze hrobky faraóna Tutanchamóna totiž v krátkom čase za zvláštnych okolností zomrelo hneď niekoľko ľudí, ktorí na hrobke pracovali, napríklad George Herbert, gróf z Carnarvonu, ktorý archeologické práce financoval a ktorý bol spoločne s jej objaviteľom Howardom Carterom prvý, kto do hrobky vstúpil. Čoskoro sa tak objavila fáma, že ktokoľvek do Tutanchamonovej hrobky vstúpi, zomrie.

 Viazacia mágia 
{{Citát v rámčeku|Varuna, tvojich povrazov je sedem,sedem je trojmo rozložených osídiel,
spútajú každého, kto klamne hovorí;kto ale Pravdu hovorí, ten zostane voľný.

So sto povrazmi choď pre neho, Varuna,neujde ti rúhač, Mocný Strážca!
Zlý nech sedí s roztrhnutým bruchom,ako odtrhnutý kvet bez stopky.
|Část  atharvavédského hymnu 4.26}} 
Viazacie kúzla predstavujú zvláštny druh kliatby, ktorá je založená na predstave, že obeť je kúzlom zväzovaná a je jej tak zabránené škodiť či je jej naopak ublížené. Okrem symbolického pútania povrazmi pracujú tieto kúzla aj s motívom bodania.
Doklady o takomto druhu mágie existujú predovšetkým z Indie, starého Grécka a Škandinávie z doby vikingskej. Vo védskej Indii bola spojená predovšetkým so vševidiacim a vševedúcim bohom Varunom, strážcom spravodlivosti a kozmického rádu rta, ktorý bol vyzvaný, aby spútal nepriateľov. V Grécku v Aischylovej dráme Erínye titulné bohyne spievajú kúzelnú pieseň, ktorá má spútať ich obete a predstava magického viazania je bohato doložená z defixií, preklínacích tabuliek.
V Škandinávii je pieseň slúžiaca na spútanie nepriateľov spomínaná v 148. strofe Hávamálu. Starohornonemecké prvé mersburské zaklínadlo uvádza, že takého zviazania, ale aj odpútania, boli schopné dísy.

S pútaním môže súvisieť jeden z praindoeurópskych výrazov pre mágiu a kúzelníctvo soito, ktorý možno rekonštruovať z výrazov ako je waleské hud „mágia“, severské seid, „čarodejníctvo“, a sida, „čarovať“, a snáď aj tocharského nesset'', „mágia“.

 Referencie 

 Pozri aj 

 Interdikt
 Genius loci
 Povera

 Iné projekty 

 Zdroj 

Kategória:Povery
Kategória:Čarodejníctvo
Kategória:Mágia