Kalmarská vojna

Kalmarská vojna (16111613) bola vojna medzi úniou Dánsko-Nórska a Švédskom. Hoci Dánsko-Nórsko rýchlo získalo prevahu, nedokázalo Švédsko úplne poraziť. Kalmarská vojna bola poslednou udalosťou, počas ktorej Dánsko-Nórsko úspešne bránilo svoje dominium maris baltici pred Švédskom a zároveň znamenala rastúci vplyv týchto dvoch krajín na politiku v Pobaltí.

 Pozadie 
Keďže Dánsko-Nórsko kontrolovalo prieliv Öresund medzi Baltským a Severným morom, Švédsko sa snažilo nájsť alternatívnu obchodnú cestu cez riedko osídlené Laponsko, aby sa vyhlo plateniu dánskeho poplatku za využívanie prielivu. V roku 1607 sa švédsky kráľ Karol IX. vyhlásil za ,,Kráľa Laponcov         v Nordlande" a začal vyberať dane na nórskom území, dokonca aj južne od mesta Tromsø.

Keďže boli spomínané poplatky hlavným zdrojom príjmov Dánska, únia Dánsko-Nórska odmietla, aby sa vytvorili alternatívne obchodné trasy, hlavne vtedy, keď viedli cez nórske územie. Dánsko-Nórsko teda protestovalo.

Švédsky kráľ Karol IX. ignoroval protesty dánskeho a nórskeho kráľa Kristiána IV. Reakcia na švédske nároky na tradične nórsku oblasť prišla v apríli roku 1611. 

Dánsko-Nórsko dôsledne vyhlásilo Švédskemu impériu vojnu a dánska armáda tak vtrhla do krajiny.

 Začiatky vojny 
Dánsko-nórska strana plánovala zaútočiť na Švédsko cez tri fronty: z Kristianopelu smerom na Kalmar, z Halmstadu na Jönköping a z nórskej strany na pevnosť Älvsborg a potom ďalej do Västergötlandu.

Mesto Kalmar obliehalo 6 000 dánskych vojakov a bolo dobyté. Nórske jednotky, hoci boli umiestnené na hraniciach, dostali pokyn nevstupovať do Švédska. Dňa 26. júna švédske jednotky uskutočnili prepadnutie na mesto Kristianopel.

V lete roku 1611 dostali švédske vojská pod vedením Baltzara Bäcka rozkaz napadnúť nórsky Jämtland. Tak sa aj stalo a ozbrojení švédski roľníci vpochodovali do Härjedalenu. Jämtland aj Härjedalen boli dobyté bez väčších bojov. 

Bäckova neschopnosť zastaviť excesy zo strany obyvateľstva však spôsobili, že miestni povstali proti švédskym okupantom. Švédske vojská nakoniec situáciu nezvládli a na jeseň roku 1612 museli Jämtland a Härjedalen opustiť.

 Veľký dánsky útok na Štokholm 
Dňa 20. októbra roku 1611 zomrel švédsky kráľ menom Karol IX. Novým nástupcom sa stal jeho syn Gustáv II. Adolf. Po nástupe na trón požiadal o mier, ale Kristián IV. videl príležitosť na väčšie víťazstvá,             v dôsledku čoho napokon posilnil svoje vojská v oblasti južného Švédska. V reakcii na to začal kráľ Gustáv II. Adolf podnikať nájazdy pozdĺž hraníc medzi Dánskom a Švédskom. Počas februárového nájazdu sa Gustáv takmer utopil v Bitke pri Vittsjö po tom, ako ho prekvapila dánska armáda.

Začiatkom roku 1612 zaútočilo Dánsko-Nórsko a dobylo dve pevnosti na hranici medzi bojujúcimi krajinami, Älvsborg a Gullberg, obe v dnešnom Göteborgu. Pre Švédsko to bola veľká komplikácia, pretože na západe nemalo prístup k moru. Po dosiahnutí tohto úspechu a s cieľom čo najskôr ukončiť vojnu nariadilo dánske velenie útok hlboko do Švédska, smerom na hlavné mesto Štokholm. Tento plán sa však ukázal bez úspechu. Taktika spálenej zeme a partizánska vojna zo švédskej strany spôsobili, že táto úloha bola veľmi ťažká a mnohí žoldnieri v dánskej armáde dezertovali, pretože nedostali svoj žold. Dánska armáda tak nikdy nemohla podniknúť vážny útok na hlavné mesto.

 Knäredský mier 
Anglické kráľovstvo a Nizozemská republika tiež investovali do obchodu v Baltskom mori a vyvíjali tlak na Dánsko-Nórsko. Išlo im o ukončenie Kalmarskej vojny pred dosiahnutím rozhodujúceho víťazstva. Dáni a Nóri, hoci boli dobre vybavení a silní, sa vo veľkej miere spoliehali na žoldnierske sily a Kristián IV., ktorý mal málo finančných prostriedkov, sa napokon v roku 1613 nechal presvedčiť. Na príhovor anglického kráľa Jakuba I. bola dňa 20. januára roku 1613 podpísaná Knäredská zmluva.

Dánsko-Nórsko dosiahlo svoje víťazstvo. Obnovilo totiž nórsku kontrolu nad švédskou pozemnou cestou cez Laponsko tým, že Laponsko pripojilo k Nórsku. Ďalej muselo Švédsko zaplatiť výkupné za dve pevnosti (Älvsborg a Gullberg), dve mestá a šesť okolitých oblastí, ktorých sa Dánsko-Nórsko zmocnilo. Švédsko však dosiahlo významný ústupok - právo na voľný obchod cez prieliv Öresund, pričom bolo oslobodené od dánskeho mýta.

 Následky 
Jedným z výsledkov Kalmarskej vojny bolo vytvorenie dánsko-nórskej armády uznávanej v celej Európe. Vzostup námorných mocností vrátane Veľkej Británie a Holandska vytvoril súperenie o moc v Baltskom mori. 

Keďže dánsko-nórska aliancia nedosiahla celkové víťazstvo, Švédsko sa pod vedením Gustáva Adolfa zotavilo. Prekvapivo sa Švédsko a Dánsko-Nórsko stanú v nadchádzajúcej Tridsaťročnej vojne krátkodobými spojenecami.

Kalmarská vojna, ako aj Severná sedemročná vojna znamenali začiatok stáročnej rivality medzi Nórmi a Švédmi, ktorá výrazne ovplyvnila rokovania o vytváraní personálnej únie medzi krajinami po prehre Dánska a Nórska v roku 1814, namiesto toho, aby Nórsko odstúpilo Švédsku, ako sa dohodlo v Kielskej zmluve, Nórsko odmietlo švédsku nadvládu a vzbúrilo sa v krátkej vojne známej ako Nórska vojna za nezávislosť. Výsledkom mala byť zmluva, ktorá umožnila Nórsku zachovať si väčšinu svojej suverenity, pričom bolo len voľne držané v únii so Švédskom.

Úspešná obrana Dánsko-Nórska v rámci dominium maris baltici vzbudila veľkú pozornosť okolitých krajín, keďže Baltské more bolo lukratívnou obchodnou cestou. To viedlo k protiútoku Švédska v Torstensonovej vojne, v ktorej Dánsko-Nórsko prehrá a prenechá kontrolu nad Baltským morom švédskemu kráľovi.

 Verejné povedomie 
Bitka pri Kringene, v ktorej škótske žoldnierske jednotky porazili domobrancov Gudbrandsdalu z Lesja, Dovre, Vågå, Fron, Lom a Ringebu je síce vedľajšou udalosťou vojny, ale v Nórsku sa dodnes oslavuje.

 Pozri aj 

 Dánsko-švédske vojny 
 Gustáv II. Adolf 

 Zdroj 

Kategória:Vojny Švédska
Kategória:Vojny Dánska
Kategória:Vojny 17. storočia