Bibliotheca (Pseudo-Apollodóros)

Bibliotheca (starogrécky: Βιβλιοθήκη, Bibliothēkē, „Knižnica"), známa aj ako Pseudo-Apollodórova Bibliotheca, je zbierka gréckych mýtov a hrdinských legiend, usporiadaná do troch kníh, všeobecne datovaná do prvého alebo druhého storočia.Hard, Robin. 1997. Apollodorus: The Library of Greek Mythology. Oxford: Oxford University Press. ISBN 978-0-199-53632-0.

Tradične sa za autora považoval Apollodóros z Atén, ale toto pripisovanie sa dnes považuje za nepravdivé. V dôsledku toho sa k Apollodórovi priradil prívlastok „Pseudo-".

Bibliotheca bola nazvaná „najcennejším mýtografickým dielom, ktoré sa zachovalo zo staroveku".Diller, Aubrey. 1983. The Text History of the Bibliotheca of Pseudo-Apollodorus. S. 199–216 Studies in Greek Manuscript Tradition, editované A. Diller. Amsterdam: A. M. Hakkert. 

Stručné a neprikrášlené opisy mýtov v Bibliothece viedli niektorých komentátorov k domnienke, že aj jej ucelené časti sú predobrazom strateného diela.Frazer, J. G.; Apollodorus (2017-06-21). The Library of Greek Mythology. Independently Published. ISBN 9781521558911.

 Pseudo-Apollodorus 

Na niektorých zachovaných rukopisoch je ako autor uvedený istý „Apollodóros". Tento autor bol mylne stotožňovaný s Apollodórom Aténskym (nar. asi 180 pred Kr.), žiakom Aristarcha zo Samotrákie, najmä preto, že je známe – zo zmienok v menších schóliách o Homérovi – že Apollodóros Aténsky zanechal podobný rozsiahly repertoár o mytológii vo forme veršovanej kroniky. Text, ktorý sa zachoval do súčasnosti, však cituje rímskeho autora, Kastora z Rodosu, Cicerovho súčasníka z 1. storočia pred Kr. Mylné priradenie urobili učenci po Fótiovej zmienke o tomto mene, hoci Fótius ho ako Aténčana nemenoval a toto meno sa v tom čase bežne používalo.Aldrich, Keith (1975), The Library of Greek Mythology, Lawrence, Kansas: Coronado Press, ISBN 0872910725 Keďže (z chronologických dôvodov) Apollodóros Aténsky nemohol knihu napísať, autor sa niekedy označuje ako „Pseudo-Apollodóros", aby sa odlíšil. V moderných dielach sa často nazýva jednoducho „Apollodóros".

 Rukopisná tradícia 
Prvá zmienka o diele pochádza od Fótia z 9. storočia. V 13. storočí sa takmer stratilo, zachovalo sa v jednom dnes už neúplnom rukopise,Bibliothèque nationale, Paríž. ktorý bol v 15. storočí prepisovaný pre kardinála Bessariona. Ostatné zachované rukopisy pochádzajú z tejto kópie.

Hoci je Bibliotheca v rukopisoch nerozdelená, konvenčne sa delí na tri knihy. Časť tretej knihy, ktorá sa náhle láme v príbehu o Théseovi, sa stratila. Fótius mal pred sebou celé dielo, keďže vo svojom „opise prečítaných kníh" spomína, že obsahovalo príbehy o hrdinoch trójskej vojny a o nostoi, ktoré v zachovaných rukopisoch chýbajú. Sir James George Frazer vydal epiteton knihy spojením dvoch rukopisných zhrnutí textu, ktoré obsahovali aj stratenú časť.Frazer, James G. 1913. Apollodorus. Loeb Classical Library.

 Tlačené vydania 
Prvé tlačené vydanie Bibliotheky vyšlo v Ríme v roku 1555 pod redakciou Benedetta Egia (Benedictus Aegius) zo Spoleta, ktorý text rozdelil do troch kníh, ale vo veľmi poškodenom texte urobil mnoho neopodstatnených úprav. Hieronymus Commelinus vydal vylepšený text v Heidelbergu roku 1559. Prvým textom založeným na porovnávacích rukopisoch bol text Christiana Gottloba Heyneho z Göttingenu, 1782 – 83. 

 Referencie 

 Zdroj 

Kategória:Knihy z 1. storočia
Kategória:Knihy z 2. storočia
Kategória:Literatúra v starovekom Grécku