Emil Svoboda (právnik)

Prof. JUDr. Emil Svoboda (* 2. október 1878, Praha, Rakúsko-Uhorsko† 19. august 1948, Český Brod, ČSR) bol český filozof a právnikcivilista, dekan Právnickej fakulty Karlovej univerzity v Prahe.

„Patril k najvýznamnejším pozitivistickým predstaviteľom nenáboženskej etiky, hlásil sa k hnutiu Voľnej myšlienky aj k slobodomurárstvu. Propagoval myšlienku laického náboženstva.“ 

Jeho filozofické práce sú charakteristické noetickou skepsou, monizmom a eudamonizmom: cit všeľudskej jednoty a súcitenie s druhými Svobodu vedie k uznaniu spravodlivosti a lásky ako najvyšších hodnôt.

 Životopis 
Narodil sa v roku 1878 v Prahe. Po štúdiách na gymnáziu v Prahe študoval na Karlovej univerzite v Prahe, kde promoval v roku 1905. Témou jeho habilitačnej práce bola Vůle vnitřní a vůle projevená právním činem (1911). Od roku 1913 bol profesorom na Českom vysokom učení technickom v Prahe. Odmietol ponuku vyučovať na novozriadenej Právnickej fakulte Univerzity Komenského, hoci neskôr do Bratislavy dočasne dochádzal. V roku 1923 odišiel na Karlovu univerzitu vyučovať občianske právo a právnu filozofiu. Počas Prvej ČSR sa podieľal na neuskutočnenej (re)kodifikácii (a unifikácii) občianskeho práva. V rokoch 19291930 bol dekanom Právnickej fakulty Karlovej univerzity. 

Zomrel v roku 1948 v Českom Brode.

 Dielo a myšlienky 

 Právo 
Východiskom jeho tvorby neboli historické, ale teleologické výklady práva. Pri právnickej tvorbe spravidla neodkazoval na staršiu literatúru, ale čerpal iba zo znenia normy. Venoval sa občianskemu právu (rakúskemu i novému česko-slovenskému), osobitne vecným právam, rodinnému právu a dedičskému.  

 Filozofia 
Podľa Tomsu (1928) Svoboda ako právny filozof vo svojom celistvom myslení nenasledoval „žiaden -izmus“ či smer a bol samostatným mysliteľom, hoci v jednotlivých otázkach bol ovplyvnený. Dnes sa jeho dielo pred druhou svetovou vojnou radí k monistickému idealizmu, pričom jeho názory boli blízke českému pozitivizmu. Pod vplyvom Schopenhauera (a skrze neho aj indického myslenia) sa zaoberal sa vôľou a etikou: etický čin mohol obrátiť živočíšnu vôľu vedúcu človeka k egoistickému hájeniu vlastných záujmov altruistickej láske. V mnohom vychádzal z Dostojevského, Tolstoja a kresťanských ideí, ktoré ale odčleňoval od cirkevných a teistických štruktúr a záujmov: Každý si podľa Svobodu nosí v srdci svojho, ale zároveň jediného a všetkým spoločného Boha, ktorý sa v každom ozýva ako hlas jeho svedomia. Pod vplyvom Masaryka vnímal náboženstvo ako povznesenie sa k Bohu a posvätenie života vyšší uvedomením si mravného príkazu spravodlivosti a lásky. Slovom „Boh“ označoval neosobnú, jedinú, večnú, nepoznateľnú prapodstatu a náboženským poznaním prekročenie hraníc vedeckého poznania intuíciou, vierou a osobným presvedčením o Bohu. Svoje náboženstvo ponímal ako filozofické náboženstvo.

V 40. rokoch 20. storočia sa priblížil ku Krejčího pozitivizmu a konanie človeka vnímal ako absolútne determinované a ľudskú slobodu len ako subjektívny pocit. Po vojne sa najmä pod dojmom Leninovho spisu Materializmus a empiriokritizmus, priklonil k marxizmu. Hoci bol silne poznačený Masarykom a spätý s prvorepublikovou demokraciou, veril, že socializmus ako „poriadok konečného oslobodenia človeka, národov a ľudstva“, priblíži k spoločnosti Masarykove humanitné ideály.

 Monografie 
 O reálném dělení domů v obvodu bývalého Pražského ghetta (1909)
 O právní povaze pražských podjezdů a podloubí (1910)
 Vůle vnitřní a vůle projevená právním činem (1911)
 Problém vůle v rakouském právu dědickém (1912)
 Základní myšlenky demokracie (1919)
 Věcná práva užívací (1920)
 Myšlenky o právu, ethice a náboženství (1920, 1925)
 Rodinné právo (1921)
 Dědické právo (1921, 1926, 1946)
 Utopie (1922, 1929)
 Ethické a sociální základy občanského práva (1922)
 Stezka (1924)
 Člověk a společnost (1924)
 Žena – člověk (1925)
 Obrana a útoky (1926)
 Světla v dálce (1927)
 Demokracie jako názor na život a svět (1927)
 Život a myšlenka, o ideách toho, co jest a co se děje (1928)
 Právo občanské. Část zvláštní, právo knihovní (1931, 1947)
 Věci všední a nevšední (1931)
 Na vysoké hoře (1934)
 Dvojí láska (1935)
 Rodinné právo československé (1935, 1946)
 Ideové základy občanského práva (1936)
 Osud člověka (1937)
 Na zemi (1938)
 Záhady života (1941)
 Lidé a skutky (1945, 1947)
 Hledání (1946)
 Duch socialismu (1947, 1948, 1950)
 Věčná otázka svobody (1948)

 Referencie 

 Ďalšia literatúra 

 Iné projekty 

Kategória:Dekani Právnickej fakulty Karlovej univerzity
Kategória:Vyučujúci na Právnickej fakulte Karlovej univerzity
Kategória:Absolventi Právnickej fakulty Karlovej univerzity
Kategória:Držitelia čestných doktorátov Karlovej univerzity
Kategória:Českí univerzitní profesori
Kategória:Českí filozofi
Kategória:Osobnosti z Prahy
Kategória:Českí právni civilisti