Paleocénno-eocénne tepelné maximum

Paleocénno-eocénne teplotné maximum (PETM), alternatívne „eocénne teplotné maximum 1“ (ETM1) a predtým známe ako „počiatočný eocén“ alebo „neskoré paleocénne teplotné maximum“, bolo časové obdobie s nárastom globálnej priemernej teploty o viac ako 58 °C v rámci celého obdobia. Táto klimatická udalosť sa vyskytla na časovej hranici geologických oddelení paleocén a eocén. Presný vek a trvanie tejto udalosti nie sú isté, ale odhaduje sa, že sa vyskytla približne pred 55,5 miliónmi rokov.

Odhaduje sa, že s tým spojené obdobie masívneho uvoľňovania uhlíka do atmosféry trvalo približne 6 000 rokov. Celé teplé obdobie trvalo približne 200 000 rokov. Globálne teploty sa zvýšili o 58 °C.

Nástup paleocénno-eocénneho teplotného maxima sa spája s vulkanizmom a vyzdvihovaním súvisiacim so severoatlantickou vulkanickou provinciou, čo spôsobilo extrémne zmeny v kolobehu uhlíka na Zemi a výrazný nárast teploty. Toto obdobie sa vyznačuje výrazným negatívnym výkyvom v záznamoch stabilných izotopov uhlíka (δ13C) z celého sveta. Konkrétne došlo k veľkému poklesu pomeru 13C/12C morských a suchozemských karbonátoch a organického uhlíka. Z párových údajov δ13C, δ11B a pomeru bóru a vápnika vyplýva, že do systému oceán - atmosféra sa za 6 000 rokov uvoľnilo ~14 900 Gt uhlíka.

Stratigrafické profily hornín z tohto obdobia odhaľujú mnohé ďalšie zmeny. Rovnako ako fosílne záznamy mnohých organizmov. Napríklad v morskom prostredí došlo v počiatočných fázach PETM k masovému vymieraniu bentických foraminifer, globálnej expanzii subtropických dinoflagelát, planktonických foraminifer a vápnitého nanoplanktónu. Na súši sa v Európe a v Severnej Amerike náhle objavili moderné rady cicavcov (vrátane primátov).

 Referencie 

 Zdroj 

Kategória:Paleocén
Kategória:Eocén