Bombardovanie Dubnice nad Váhom 7. júla 1944

Bombardovanie Dubnice nad Váhom 7. júla 1944 bol nálet amerických vzdušných síl na Škodove závody v Dubnici nad Váhom počas druhej svetovej vojny. Celkovo 20 bombardérov B-24 Liberator 15. leteckej armády zaútočilo 7. júla 1944 pri návrate z náletu na rafinériu Odertal (dnes Zdzieszowice) na juhu dnešného Poľska (vtedy na území Nemecka) na náhradný cieľ – zbrojovku v Dubnici na Slovensku, ktorá bola v tom čase súčasťou koncernu Herman Göring Waffenwerke. Nálet poškodil viacero objektov zbrojovky a kvôli následným absenciám robotníkov obávajúcich sa opakovania náletu došlo k poklesu vojnovej výroby.

 Predohra 
Zbrojársky podnik v Dubnici nad Váhom bol založený v období predvojnovej konjunktúry v roku 1937. Patril koncernu Škoda Plzeň. Závod bol vybudovaný ako polopodzemná prevádzka a systematicky bol dobudovávaný ako uzavretý technologický cyklus od výroby polotovarov, mechanického opracovania, výroby špeciálneho náradia až po skúšky hotových delostreleckých systémov. Počas vojny sa podnik dostal pod kontrolou Herman Göring Waffenwerke a vyrábal pre Nemecko delostrelecké zbrane, muníciu, súčiastky námorných torpéd či leteckých motorov. Na sklonku vojny sa pripravovala aj výroba súčiastok rakiet V2.Tvaroška, R., 2001, Výroba V-2 na Slovensku. Armáda, 11/2001, s. 27.

Dňa 11. decembra 1941 potom, ako Japonsko napadlo Spojené štáty útokom na Pearl Harbor, Nemecko vyhlásilo USA vojnu. Predseda vlády a minister zahraničných vecí Slovenskej republiky Vojtech Tuka vyhlásil vojnu Spojeným štátom a Veľkej Británii v mene SR 12. decembra. Na rozdiel od vojny s Poľskom a Sovietskym zväzom Slovenská republika nepodnikla voči západným mocnostiam žiadne priame vojenské akcie. V lete 1943 sa územie Slovenského štátu dostalo do dosahu amerických vzdušných síl v Stredomorí. Koncom roka sa 15. letecká armáda zapojila do ničenia vybraných strategických cieľov v strednej Európe a 16. júna 1944 uskutočnila prvý nálet na Slovenskobombardovanie bratislavskej rafinérie Apollo.

Konštrukcia dubnickej zbrojovky bola – vďaka exilovej vláde v Londýne – Spojencom známa. Výrobný blok chránila tzv. nárazová doska, tvorená 2,2 metrami železobetónu, 2 metrami hliny a 0,8 metrami stropu, ktorá nemohla byť zničená ani pri použití časovaných bômb najväčšieho kalibru. Preto dubnická zbrojovka napriek dôležitosti produkcie nefigurovala na zozname primárnych cieľov leteckých náletov, ale len ako príležitostný cieľ, hlavne z psychologických dôvodov.

 Priebeh náletu 
Na piatok 7. júla 1944 naplánovalo veliteľstvo 15. leteckej armády prvý veľký nálet na priemyselný komplex petrochemických závodov Blechhammer (dnes Blachownia Śląska) a Odertal (Zdzieszowice) na juhu dnešného Poľska (vtedy na území Nemecka). Na splnenie tejto úlohy vzlietli v to ráno okolo 06:30 až 07:00 hod. zo základní v južnom Taliansku mohutné zväzy 555 štvormotorových bombardérov B-24 Liberator a B-17 Flying Fortress, ktoré zamierili k ostrovu Hvar, aby sa sformovali. Asi o 07:30 začalo postupne vzlietať 352 sprievodných stíhačiek P-51 Mustang a P-38 Lightning, ktoré nabrali kurz k miestu stretnutia s bombardérmi. Najprv malo zoskupenie 189 lietadiel B-17 5. bombardovacieho krídla napadnúť závod Blechhammer-Juh. Vzápätí mala formácia 226 strojov B-24 49. a 55. krídla zaútočiť na sesterský závod Blechhammer-Sever a nakoniec malo 140 Liberatorov 304. krídla udrieť na Odertal. Sprievod zväzu pri prieniku nad cieľ malo zabezpečiť 59 stíhačiek P-38 Lightning 14. stíhacej skupiny a 96 lietadiel P-51 Mustang patriacich 325. a 332. skupine. V cieľových priestoroch malo ochranu prebrať 110 Mustangov z 31. a 52. skupiny a o bezpečný návrat do Talianska sa malo postarať 87 lietadiel P-38 1. a 82. skupiny. Súčasne pripravili americkí plánovači aj klamnú akciu, ktorá začala hodinu pred štartom hlavného zoskupenia. Účelom bolo vyvolať predčasný vzlet nepriateľských stíhačov. Cieľom 111 Liberatorov 47. krídla bez stíhacej ochrany sa stala zoraďovacia stanica a letisko v Záhrebe v Juhoslávii.


Úlohou 454. bombardovacej skupiny zo zostavy 304. krídla bolo počas misie č. 75 zaútočiť na rafinériu Odertal. O 06:30 vzlietlo zo základne San Giovanni 38 lietadiel B-24 Liberator. Štyri z nich sa museli vrátiť predčasne. Dva kvôli poruche palivového systému, jeden z dôvodu úniku paliva a štvrtý pre poruchu generátorov. Dva z týchto strojov omylom zhodili 20 kusov 500-librových bômb nad Jadranským morom. Zvyšné bombardéry leteli k cieľu ponad ostrov Cazziol (Kopište), obec Zlatná na Ostrove, mesto Šternberk, Neustadt (Prudnik) až k počiatočnému bodu náletu, ktorým bol Oberglogau (Głogówek).

Letecký poplach v Dubnici nad Váhom bol vyhlásený o 09:48. V čase 10:45 preletela nad mestom formácia lietadiel smerom na sever a asi o hodinu sa vracali späť na juh na základne v Taliansku. O 11:30 zhodilo 12 B-24 zo 454. skupiny 120 kusov 500-librových bômb (30 ton) na hlavný cieľ, rafinériu Odertal, z výšky 6 700 metrov. Po bombardovaní primárneho cieľa sa lietadlá odklonili na Zebrzydowice, späť na Zlatnú na Ostrove a priamo do Talianska. Dvadsať Liberatorov 454. skupiny však nezhodilo kvôli poruche na zameriavači vedúceho stroja svoje bomby nad Odertalom, a tak sa počas letu späť táto skupina bombardérov oddelila od hlavného zoskupenia a zo smeru Uherské Hradiště a Horná Súča napadla medzi 12:04 až 12:07 hod. príležitostný cieľ, ktorým boli Škodove závody v Dubnici nad Váhom. Na cieľ dopadlo 195 kusov 500-librových bômb s celkovou hmotnosťou 48,75 ton.

Dubnickú zbrojovku chránili 30. a 32. delostrelecká protilietadlová batéria pod velením stotníka Juraja Hinterbuchnera a poručíka Slavomíra Šimonoviča. Pozícia 30. DPLB bola zhruba 100 metrov od dubnickej hydrocentrály a 32. DPLB sa nachádzala pri obci Prejta. Dva kanóny z uvedených batérií boli umiestnené v obci Príles. Obe batérie boli vybavené ťažkými protilietadlovými kanónmi vzor 22 kalibru 83,5 mm s výškovým dostrelom 11 300 metrov a účinným dostrelom 7 000 metrov. Dňa 7. júla 1944 batérie vystrelili iba šesť granátov.


Stíhaciu ochranu B-24 55. a 304. krídla, ktorého súčasťou bola aj 454. skupina, mali pri návrate z náletu na rafinérie Blechhammer a Odertal zabezpečovať dvojmotorové stíhačky P-38 Lightning 82. stíhacej skupiny. O 09:05 začalo vzlietať zo základne Vincenzo 38 lietadiel P-38 všetkých troch letiek 82. skupiny. Pätnásť Lightningov 95. letky – a celú skupinu – viedol 1st Lt. Joseph F. Belton, po jeho pravici viedol 13 lietadiel 96. letky 1st Lt. Charles H. Pinson a 10 strojom 97. letky tvoriacich ľavé krídlo formácie velil 1st Lt. Edsell F. Hanson. Po 2 hodinách a 10 minútach bezproblémového letu prileteli v čase 11:15 nad Bánovce nad Bebravou, kde mali prevziať od P-38 14. skupiny ochranu vracajúcich sa bombardérov a sprevádzať ich až k Jadranskému moru, kde už nehrozil útok nepriateľských stíhačiek. V ich blízkosti preleteli formácie lietadiel B-17 Flying Fortress, potom mali priletieť avizované B-24 Liberator, ale za B-17 sa už ďalšie formácie neobjavili. 1st Lt. Belton sa pokúsil nadviazať rádiové spojenie s bombardérmi, ktorým mal zabezpečiť ochranu. Nedostal odpoveď. Preto sa o 11:45 otočil so svojimi Lightningmi na juh, keďže nemohol ďalej čakať, pretože im nebezpečne dochádzalo palivo. Okrem toho sa už niekoľkokrát stalo, že bombardéry neleteli po predpísanej trase kvôli vzdušnému boju alebo navigačnej chybe. P-38 teda odleteli zo slovenského vzdušného priestoru smerom na obec Zlatná na Ostrove, ktorá bola jedným z určených kontrolných bodov na spiatočnej trase bombardérov. 


V diaľke nad Odertalom bolo vidno tri nepriateľské jednomotorové stíhačky. Na poludnie zaútočila zo zadnej polosféry na formáciu 454. skupiny v oblasti príležitostného cieľa skupina 10 až 12 Messerschmittov Bf 109 a Focke-Wulfov Fw 190. Štyri z nich uskutočnili štyri po sebe nasledujúce útoky a dva z nich boli zostrelené. Vtedy sa k skupine útočníkov pridali dva dvojmotorové Me 410 patriace ťažkej stíhacej eskadre ZG 76. Útočníci sa sústredili na boxy B a C, pričom sa zvlášť zamerali na oneskorené a osamotené lietadlá. Agresívne útoky pokračovali až do 12:35 hod. po jazero Balaton. Útočníci prilietali v skupinkách tvorených dvoma až piatimi lietadlami, útočiac z pozícií 2, 3, 6 a 9 hodín a všetkých výšok. Fw 190 mali tmavú kamufláž, Bf 109 mali biele vrtuľové kužele, žlté (pravdepodobne JG 302(?) alebo JGr Ost) a zelené pásy (JG 27) a namodralú kamufláž trupu.

Dvadsaťosem Liberatorov 454. skupiny pristálo na základni o 14:32 a ďalšie tri na ostrove Vis. Dva bombardéry videli poslednýkrát nad cieľom a dva boli zostrelené protilietadlovým delostrelectvom a nepriateľskými stíhačmi. Medzi stratenými strojmi boli B-24H-10-CF (42-52173 „R-Baby“) s pilotom Johnom B. Wilsonom zo 736. letky, B-24J (42-99758) pilotovaný Walterom R. Wengerom, tiež zo 736. letky, B-24G (42-78297) pod velením Edwarda W. Rodgersa zo 737. letky a B-24H (42-95380) s pilotom Earlom R. Dubasom, takisto príslušníkom 737. letky. Ďalšie štyri lietadlá boli poškodené flakom a jedno stíhačmi. Šesťdesiatjeden letcov bolo nezvestných a dvaja sa vrátili na základňu vážne zranení.

 Obete 
Jedna z bômb zasiahla protiletecký kryt pred závodnou kantínou, kde sa ukrývali zamestnanci. Celkovo si nálet vyžiadal 16 ľudských obetí, väčšinou to boli nemeckí zamestnanci z krytu. Pohreb obetí náletu sa konal 10. júla 1944 o 16:00 hod. Zoznam obetí: Fritz Lischewski (* 1917), Michal Uličný (* 1925), Gustáv Grob (* 1924), Jan Pöss (* 1917), Vilhelm Schiller (* 1917), Anna Rusnáková (* 1928), Jozef Ďurček (* 1919), Jozef Revický (* 1916), Anna Hoghová (* 1928), František Bludovský (* 1925), Anton Schüstale (* 1925), Magda Bayerova (* 1918), Hugo Homsath (* 1912), Ferdinand Frindt (* 1918), Fritz Mrotzek (* 1899) a Jan Rosa (* 1912).

 Výsledky náletu 

Škody spôsobené náletom boli zhrnuté v správe č. 168Dôv.1944 zo dňa 10. júla 1944 adresovanej II/1. oddeleniu Ministerstva národnej obrany, Trenčianske Teplice (citované v pôvodnom znení).

 Poznámky 

 Referencie 

 Pozri aj 
 Bombardovanie Slovenska v rokoch 1939 – 1945

Dubnica nad Váhom
Kategória:7. júl
Kategória:1944 na Slovensku
Kategória:Dubnica nad Váhom