Malopoľský dialekt

Malopoľský dialekt (poľ. dialekt małopolski) je zoskupenie regionálnych variantov poľštiny v okolí historického regiónu Malopoľsko. Presné územie je ťažké vymedziť z dôvodu rozšírenosti jeho prvkov, ako aj pre existenciu prechodných subdialektov."Dialekt małopolski", webová stránka Varšavskej univerzity

V rámci malopoľského dialektu sa okrem iných zvyčajne rozlišujú nasledujúce nárečia: podkarpatsko-krakovské, sieradzské, kielecko-sandomierzske, staršie východné a novšie východné. 

Malopoľský dialekt má dlhotrvajúcu liturgickú tradíciu, najmä v porovnaní s ostatnými poľskými nárečovými oblasťami. Existuje v ňom napísaných mnoho kníh a básní.

Medzi spoločné znaky malopoľského dialektu patria:

 „mazurzenie“ (t.j. vyslovovanie hlások /s, z, t͡s, d͡z/ namiesto spisovných /ʂ, ʐ, t͡ʂ, d͡ʐ/)"Charakterystyka dialektu małopolskiego"Stanislaw Gogolewski, "Dialectology in Poland, 1873-1997",  In: Towards a History of Linguistics in Poland, by E. F. K. Koerner, A. J. Szwedek (eds.) (2001) , p. 128
 spodobovanie neznelých obštruentov na znelé, a to aj na rozhraní slov, napr.: kot leci [kɔd ˈlɛt͡ɕi] (spisovná poľština: [kɔt ˈlɛt͡ɕi])
 rozličná nazalizácia (alebo jej neprítomnosť) v prípade hlások /ɔ̃/ a /ɛ̃/ v rôznych častiach nárečovej oblasti
 zlučovanie skupín záverových a frikatívnych spoluhlások do afrikatívnych spoluhlások, napr.: trzysta [ˈt͡ʂɨsta] (spisovná poľština: [ˈtʂɨsta] alebo [ˈt͡ʂʂɨsta])
 častý prízvuk na prvej slabike, tiež prízvuk na poslednej slabike vo vokatíve (na rozdiel od prízvuku na predposlednej slabike, ktorý je bežný v iných variantoch poľštiny)
 časté používanie častice „że“ v imperatíve ("weźże" vs. "weź" – vezmi)

 Referencie 

Zdroj

Kategória:Západoslovanské jazyky
Kategória:Nárečia poľštiny