Viktória Hesenská

Viktória Hesenská (Victoria Alberta Elisabeth Mathilde Marie, * 5. apríl 1863,  Windsor Castle, Windsor, Spojené kráľovstvo† 24. september 1950, Kensingtonský palác, Londýn) bola hesenská princezná, najstaršia dcéra Ľudovíta IV. Hesenského a Alice Sasko-Koburskej, druhej dcéry kráľovnej Viktórie a princa Alberta.

Narodila sa na hrade Windsor v prítomnosti svojej starej matky z matkinej strany a vyrastala v Nemecku a v Anglicku. Jej matka zomrela keď jej súrodenci boli malí, čo ju postavilo do pozície zodpovednosti o svojich súrodencov. Vydala sa za otcovho morganatického bratranca princa Ľudovíta z Battenbergu, dôstojníka kráľovského námornictva Spojeného kráľovstva proti vôli svojho otca. Väčšinu svojho manželského života prežila v rôznych častiach Európy na námorných postoch svojho manžela a navštevovala mnoho svojich príbuzných. Jej rodina ju vnímala ako liberálnu, priamu, praktickú a bystrú.

Počas prvej svetovej vojny ona aj jej manžel opustili svoje nemecké tituly a prijali priezvisko Mountbatten, čo bola anglická verzia Battenberg. Dve z jej sestier - Alžbeta a Alix, ktoré sa vydali do ruskej cárskej rodiny zavraždili boľševici. Bola matkou švédskej kráľovnej Lujzy a britského štátnika a dôstojníka kráľovského námorníctva Spojeného kráľovstva Louisa Mountbattena. Bola starou matkou princa Philipa, vojvodu z Edinburghu a prastarou matkou Karola III.

 Detstvo 
vľavo|náhľad|Viktória v roku 1871
Viktória sa narodila na Veľkonočnú nedeľu na hrade Windsor v prítomnosti svojej babičky z matkinej strany kráľovnej Viktórie. Bola pokrstená v luteránskej viere v Zelenom salóne na hrade Windsor v náručí kráľovnej 27. apríla. Jej krstnými rodičmi boli kráľovná Viktória, princezná Mária Adelaida z Cambridge, Ľudovít III. Hesenský (v zastúpení princom Alexandrom Hesenským), princ z Walesu a princ Henrich Hesenský.

Svoj skorý život strávila v Bessungen, predmestí Darmstadtu, kým sa rodina nepresťahovala do Neues Palais v Darmstadte, keď mala tri roky. Tam až do dospelosti zdieľala izbu so svojou mladšou sestrou Alžbetou. Súkromne sa vzdelávala na vysokej úrovni a po celý život bola vášnivou čitateľkou.Hough, s. 30

Počas pruskej invázie do Hesenska boli Viktória a Alžbeta poslané do Spojeného kráľovstva,  kde žili so svojou starou matkou, kým sa invázia skončila pohltením Hesenska-Kasselu a častí Hesensko-Darmstadtu do Pruska.Hough, s. 29 Počas prusko-francúzskej vojny v roku 1870 boli v areáli paláca v Darmstadte zriadené vojenské nemocnice a spolu s matkou pomáhala vo vývarovniach. Neskôr si spomenula na silný chlad zimy a na popálenie ruky horúcou polievkou.Hough, s. 34
vľavo|náhľad|Hesenské sestry smútia za svojou matkou
V roku 1872 bola Viktóriinmu 18 mesačnému bratovi Fridrichovi diagnostikovaná hemofília. Diagnóza bola pre kráľovské rodiny obrovským šokom, bolo to 20 rokov, čo kráľovná Viktória porodila svojho syna s hemofíliou princa Leopolda vojvodu z Albany a bol to prvý náznak toho, že porucha krvácania je v kráľovskej rodine dedičná.Hough, s. 36 Nasledujúci rok Fridrich spadol z okna na kamenné schody a na následky zranení zomrel. Bola to prvá z tragédii, ktoré postihli jej rodinu.

Začiatkom novembra 1878 sa Viktória nakazila záškrtom. Alžbeta bola rýchlo presunutá z ich izby a bola jediným členom rodiny, ktorý unikol chorobe. Viktóriina matka Alica celé dni ošetrovala chorých, ale nedokázala zachrániť svoju najmladšiu dcéru a Viktóriinu sestru Máriu, ktorá zomrela v polovici novembra. Keď sa zdalo, že sa zvyšok rodiny zotavil, Alica ochorela. Zomrela 14. decembra 1878, v deň výročia smrti svojho otca princa Alberta.Hough, s. 46–48 Ako najstaršie dieťa Viktória prevzala čiastočne úlohu matky svojich mladších súrodencov a spoločníčky svojho otca. Neskôr napísala: „Smrť mojej matky bola nenapraviteľnou stratou... Moje detstvo sa skončilo jej smrťou, pretože som sa stala najstaršou a najzodpovednejšou“.Hough, s. 50

 Manželstvo a rodina 
náhľad|Princezné Irena, Viktória, Alžbeta a Alix
vľavo|náhľad|Viktória a Ľudovít v deň svadby
Na rodinných stretnutiach sa Viktória často stretávala s princom Ľudovítom z Battenbergu, ktorý bol bratrancom jej otca a bol členom morganatickej vetvy Hesensko-Darmstadtských. Ľudovít prijal britskú národnosť a slúžil Royal Navy. V zime roku 1882 sa opäť stretli v Darmstadte a nasledujúce leto sa zasnúbili.Hough, s. 57 

Po krátkom odklade kvôli smrti svojho strýka z matkinej strany Leopolda, vojvodu z AlbanyHough, s. 114, sa Viktória 30. apríla 1884 v Darmstadte vydala za princa Ľudovíta. Jej otec svadbu  neschválil, podľa jeho názoru mal princ Ľudovít - jeho vlastný bratranec málo peňazí a aby ho Ľudovít pripravil o spoločnosť svojej dcéry, keďže by pár prirodzene žil v zahraničí v Spojenom kráľovstve. Viktória bola však odhodlaná a nevšímala si otcovu nespokojnosť. Je pozoruhodné, že ten istý deň sa Viktóriin otec tajne oženil so svojou milenkou, grófkou Alexandrinou Hutten-Czapskou.  Jeho manželstvo s rozvedenou osobou, ktorá nemala rovnaké postavenie, šokovalo zhromaždenú kráľovskú rodinu v Európe a prostredníctvom diplomatického a rodinného tlaku bol jej otec nútený požiadať o zrušenie svojho vlastného manželstva.Hough, s. 117–122

vľavo|náhľad|Viktória (zadný rad, druhá sprava) na sobáši svojho brata Ernesta Ľudovíta (zadný rad, vpravo) s princeznou Viktóriou Melitou z Edinburghu (sediaca druhá sprava). Ruský cár Mikuláš II. a jeho snúbenica Alix Hesenská je vzadu vľavo. Irena a Alžbeta sedia v prvom rade vľavo a veľkovojvoda Sergej Alexandrovič (Alžbetin manžel) sedí vpravo.
Bývali v rade domov v Chichesteri v Sussexe, Waltone-on-Thames a Schloss Heiligenberg v Jugenheim. Keď Ľudovít slúžil v stredomorskej flotile, strávila niekoľko zím na Malte. V roku 1887 sa nakazila brušným týfusom, ale potom čo sa vyliečila z choroby, zúčastnila osláv Zlatého jubilea kráľovnej Viktórie v Londýne.Hough, s. 158–159 Zaujímala sa o vedu a nakreslila podrobnú mapu geologickú mapu Malty a zúčastnila sa archeologických vykopávok na ostrove a aj v Nemecku.Hough, s. 169 Vo zväzkoch viazaných v koži si viedla starostlivé záznamy o prečítaných knihách, ktoré odhaľujú široké spektrum záujmov vrátane socialistickej filozofie.Hough, s. 213–214, 372 a 375

Osobne učila svoje deti a predstavovala im nové nápady a vynálezy.Hough, s. 177 Svojmu mladšiemu synovi Louisovi dávala lekcie až do jeho desiatich rokoch. V roku 1968 o nej povedal, že bola „chodiacou encyklopédiou.“ 

V roku 1906 letela vo vzducholodi Zeppelin a ešte neskôr letela v dvojplošníku, aj keď „nebol vyrobený na prepravu cestujúcich a sedeli sme bezpečne pripevnení na malej stoličke“.Viktória Milford Haven citovaná v Hough, s. 215 Až do roku 1914 Viktória pravidelne navštevovala svojich príbuzných v zahraničí v Nemecku a v Rusku, vrátane dvoch sestier ktoré sa vydali do ruskej cárskej rodiny: Alžbeta, ktorá sa vydala za veľkovojvodu Sergeja Alexandroviča a Alix, ktorá sa vydala za cára Mikuláša II. Viktória bola jednou z príbuzných cárovnej, ktorá sa ju snažila presvedčiť, aby sa vzdala vplyvu Rasputina.Hough, s. 264 O vypuknutí vojny medzi Nemeckom a Spojeným kráľovstvom v roku 1914 sa Viktória a jej dcéra Lujza dozvedeli, keď boli v Rusku v Jekaterinburgu.

 Neskorší život 
vľavo|náhľad|Alžbeta Fiodorovna a Viktória
Ľudovít bol nútený odstúpiť z Royal Navy na začiatku vojny, keď sa jeho nemecký pôvod stal hanbou a pár sa stiahol do Kent House na Isle of Wight, ktorý Viktória dostala od svojej tety Lujzy, vojvodkyne z Argyllu.Hough, s. 274 Viktória obviňovala z nútenej rezignácie svojho manžela vládu, „ktorú málokto veľmi rešpektuje alebo jej dôveruje“. Nedôverovala Winstonovi Churchillovi, pretože ho považovala za nespoľahlivého - raz si od nej požičal knihu a nevrátil ju.Terraine, s. 10 Pokračujúce verejné nepriateľstvo voči Nemecku viedlo kráľa Juraja V. vzdať sa svojich nemeckých titulov a zároveň sa 14. júla 1917 Ľudovít a Viktória sa vzdali zriekli svojich titulov a pričom za svoje priezvisko prijali anglickú verziu svojho priezviska - Mountbatten. O štyri roky neskôr, kráľ povýšil Ľudovíta do šlachtického stavu ako markíz z Milford Haven. Počas vojny boli v Rusku zavraždené dve Viktóriine sestry Alžbeta a Alix, a jej brat Ernest Ľudovít bol zosadený. Pri svojej poslednej návšteve Ruska v roku 1914 Viktória išla okolo domu v Jekaterinburgu, kde bola Alix zavraždená.Hough, s. 288 V januári 1921, po dlhej a spletitej ceste, bolo Alžbetino telo pochované na Olivovom vrchu v Jeruzaleme za prítomnosti Viktórie. Alixino telo nebolo za života Viktórie objavené.
náhľad|Mountbatten rodinné stretnutie: Viktória Mountbatten, Lujza Mountbatten, Gustáv VI. Adolf Švédsky, Juraj Mountbatten, Princezná Alica z Battenbergu, Princ Ondrej Grécko- Dánsky, Louis Mountbatten a Edwina Ashleyová.
Viktóriin manžel zomrel v Londýne v septembri 1921. Po stretnutí s ňou v námornom a vojenskom klube na Piccadilly sa sťažoval, že sa necíti dobre a Viktória ho presvedčila, aby si oddýchol v izbe, ktorú si rezervovali v klubovej prístavbe. Zavolala lekára, ktorý predpísal nejaký liek, a Viktória išla vybaviť recept do neďalekej lekárne. Keď sa vrátila, Ľudovít bol mŕtvy.Hough, s. 333 Po ovdovení sa presťahovala do rezidencie v Kentsingtonskom paláci a podľa slov jej životopisca sa stala „matriachálnou postavou v živote európskej kráľovskej rodiny, ktorá prežila“.Hough, s. 338 V roku 1930 utrpela jej dcéra Alica nervové zrútenie a bola jej diagnostikovaná schizofrénia.Vickers, s. 200–205 V nasledujúcom desaťročí bola Viktória z veľkej časti zodpovedná za výchovu svojho vnuka princa Philipa počas odlúčenia rodičov a liečenia jeho matky. Philip na ňu spomínal: „Svoju babičku som mal veľmi rád a vždy bola nápomocná. S deťmi bola veľmi dobrá...zaujala k nim praktický prístup. Správala sa k nim správnym spôsobom - správnou kombináciou racionálneho a emocionálneho“.Princ Philip citovaný v Hough, s. 354

V októbri 1937 zomrel Viktóriin brat Ernest Ľudovít. Krátko na to jej ovdovená švagriná, synovec, vnučka a dve z jej pravnúčat zomreli pri leteckej havárii v Ostende v Belgicku. Viktóriina vnučka Cecília Grécko-Dánska, sa vydala za Viktóriinho synovca (syna Ernesta Ľudovíta) Juraja Donáta Hesenského. Oni a aj ich dvaja malí synovia Ľudovít a Alexander zahynuli pri tejto havárii. Cecíliino najmladšie dieťa Johanna, bola adoptovaná jej strýkom Ľudovítom Hesenským, ale dievčatko prežilo svojich rodičov a súrodencov o 18 mesiacov a zomrelo v roku 1939 na meningitídu.

Čoskoro nasledovala ďalšia tragédia, keď Viktóriin syn George, ďalší rok zomrel na rakovinu kostí. Počas druhej svetovej vojny bola Viktória v Kensingtonskom paláci a nejaký čas strávila na hrade Windsor s kráľom Jurajom VI. Jej pozostalý syn Louis a jej dvaja vnuci (David Mountbatten a princ Philip) slúžili v Royal Navy, zatiaľ čo jej nemeckí príbuzní bojovali so Spojeným kráľovstvom. Väčšinu času trávila čítaním a staraním sa o svoje deti, jej dcéra Alica zostala v okupovanom Grécku a nemohla štyri roky komunikovať so svojou matkou.Hough, s. 375 a 382 Po víťazstve spojencov sa jej syn Louis sa stal grófom Mountbattenom z Barmy. Bol mu ponúknutý post vicekráľa Indie, ale ona bola proti jeho prijatiu, pretože vedela, že táto pozícia by bola nebezpečná a ťažká. Napriek jej námietkam, Louis prijal tento post.Ziegler, s. 359

15. decembra 1948 sa Viktória zúčastnila krstu svojho pravnuka, princa Charlesa (budúceho kráľa Karola III.) Bola jedným z jeho krstných rodičov spolu s kráľom Jurajom VI., nórskym kráľom Haakonom VII., kráľovnou Máriou, princeznou Margarétou, princom Jurajom Grécko-Dánskym, Lady Brabourne a Davidom Bowes-Lyon.

V lete 1950 ochorela na bronchitídu (fajčila od 16 rokov)Hough, s. 53 v dome lorda Mountbattena v Broadlands v Hampshire. Hovoriac, že „je lepšie zomrieť doma“, sa Viktória opäť presťahovala do Kensingtonského paláca, kde zomrela 24. septembra vo veku 87 rokov. Pochovali ju na pôde kostola Sv. Mildred kostol Whipingham na Isle of Wight.

 Dedičstvo 
S pomocou svojej dvornej dámy barónky Sophie Buxhoeveden, Viktória napísala monografie uložené v archíve Mountbattenovcov na univerzite v Southamptone, ktoré zostávajú zaujímavým zdrojom kráľovských historikov. Výber listov kráľovnej Viktórie princeznej Viktórii boli publikované s komentárom Richarda Hougha a úvodom Viktóriinej vnučky Patricie Mountbatten.

Lord Mountbatten na ňu spomínal s láskou: „Moja matka bola veľmi rýchla, bola veľmi zhovorčivá, veľmi agresívna a hádavá“.Gróf Mountbatten z Barmy citovaný v Hough, s. 339 Jej vnučka ju považovala za „impozantnú, ale nikdy zastrašujúcu... ako nanajvýš čestnú ženu, plnú zdravého rozumu a skromnosti“.Lady Pamela Hicks citovaná v Hough, s. 373 

 Vyznamenania 
 Hesenské veľkovojvodstvo: Dáma Rádu Zlatého leva 1. januára 1883
 Pruské kráľovstvo: Medaila červeného kríža 1. trieda„Genealogie“, Hof- und Staats-Handbuch des Großherzogs Hessen, 1904, s. 2
 Ruská ríša: Rád sv. Kataríny
 Spojené kráľovstvo: 
 Zlatá jubilejná medaila kráľovnej Viktórie, 1887 
 Kráľovský rád Viktórie a Alberta 1. trieda

 Potomstvo 
 Alica z Battenbergu (* 25. február 1885 – † 5.december 1969)ZIEGLER, Philip. Alice, princezná (princezná Alice z Battenbergu, vydatá princezná Ondrej Grécko- Dánska.) ISBN 978-0-19-861411-1.

 Lujza Mounbattenová (* 13. júl 1889 – † 7. marec 1965)

 George Mounbatten (* 6. november 1892 – † 8. apríl 1938 ZIEGLER, Philip. Mountbatten, George Louis Victor Henry Sergius, druhý markíz z Milford Haven. ISBN 978-0-19-861411-1.

 Louis Mountbatten (* 25. jún 1900 – † 27. august 1979)ZIEGLER, Philip. Mountbatten, Louis Francis Albert Victor Nicholas, prvý gróf Mountbatten z Barmy. ISBN 978-0-19-861411-1.

 Rodokmeň 

 Referencie 

 Iné projekty 

 Externé odkazy 
 Kostol St. Mildred, Whippingham, Isle of Wight  
 Archív Mountbattenovcov na Univerzite v Southamptone
 Portréty Viktórie, markízy z Milford Haven

 Zdroj 

Kategória:Hesensko-darmstadtskí
Kategória:Princezné
Kategória:Nositelia Radu svätej Kataríny
Kategória:Dámy Kráľovského radu Viktórie a Alberta
Kategória:Osobnosti z Windsoru (Berkshire)