Roses

Roses je obec v comarca (okrese) Alt Empordà, ktorá sa nachádza na pobreží Costa Brava v Katalánsku v Španielsku.

Roses je miestom bývalého biskupstva Rotdon, teraz latinsko-katolíckeho titulárneho stolca. Nachádza sa na pobreží na severnom konci zálivu Roses a je dôležitým rybárskym prístavom a turistickým centrom. Cesta C-260 spája mesto s Figueres.

Turistický chodník GR 92, ktorý zhruba kopíruje dĺžku pobrežia Stredozemného mora v Španielsku, má východiskový bod v Roses. 3. etapa ho spája severne na vzdialenosť 21,7 km do Cadaqués, kým 4. etapa ho spája južným smerom k rybníku El Cortalet v Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà vo vzdialenosti 16,3 km.

 História 

 Raná história 
vľavo|náhľad| Rodoské mince, 5. – 1. storočie p.n.l.
Pôvod Roses je sporný. Podľa klasických prameňov ho založili v 8. storočí pred Kristom grécki kolonisti z Rodosu a volali ho Rhode (Ῥόδη), Rhodus (Ῥόδος) a Ῥοδίπολις/Ῥόδη πόλις.

Je viac pravdepodobné, že ho založili v 5. storočí pred Kristom Gréci z Massalia (Marseille), možno s prímesou kolonistov zo susedného Emporionu (dnešné Empúries). Pozostatky gréckeho osídlenia sú stále viditeľné.
vľavo|náhľad| Vizigótska osada na Puig Rom
Pozostatky z rímskeho obdobia siahajú do 2. storočia pred Kristom a pokračujú až do kresťanských čias s paleokresťanským kostolom a nekropolou. Zdá sa, že mesto bolo po páde rímskej moci opustené, ale na neďalekom Puig Rom bolo vykopané opevnené osídlenie z obdobia Vizigótov.

Stredoveké mesto vyrástlo okolo kláštora Santa Maria de Roses (spomínaný od roku 944). O jeho jurisdikciu sa delili opáti Santa Maria de Roses a grófi z Empúries. V roku 1402 bolo grófstvo Empúries začlenené pod Aragónsku korunu a Roses získalo právo organizovať vlastnú miestnu vládu a hospodárstvo.

 Opevnenie 
vľavo|náhľad|Castell de la Trinitat
V prvých desaťročiach 16. storočia trpelo Roses opakovanými útokmi kaperov zo severnej Afriky. Na odvrátenie hrozby nariadil Karol V. v roku 1543 výstavbu rozsiahleho opevnenia Ciutadella. Napriek opatreniam námorná eskadra vedená tureckým admirálom Barbarossom o niekoľko mesiacov na mesto zaútočila a vyplienila ho. Po zásadných úpravách bolo opevnenie dokončené v roku 1553 za Karolovho syna Filipa II. Celé stredoveké mesto bolo ohradené baštovým päťuholníkovým múrom.

Obranný systém bol doplnený o hrad Castell de la Trinitat, vzdialený asi 2.5 km na východ. Mesto dostalo stálu vojenskú posádku, čo zásadne zmenilo jeho charakter. Aby sa minimalizovalo trenie medzi občanmi a vojakmi, postavili sa kasárne, ktoré ale nezabránili postupnému presunu časti obyvateľstva za hradby, kde sa dnes nachádza novodobé mesto Roses.

V nasledujúcich storočiach boli opevnenia ťažko skúšané. V roku 1645, počas katalánskeho povstania, francúzske jednotky obliehali Roses a dobyli ho. Pyrenejský mier (1659) prinavrátil mesto Španielsku.

Počas deväťročnej vojny v roku 1693 opäť dobyli Francúzi mesto. Tentoraz trvala francúzska okupácia až do Zmluvy z Rijswijku v roku 1697. V roku 1712, počas vojny o španielske dedičstvo, sa rakúske jednotky pokúsili dobyť mesto, ale boli zahnané. V roku 1719, počas vojny štvornásobnej aliancie, Francúzi opäť zaútočili, ale nepodarilo sa im dobyť Roses.

Po dlhom období relatívneho pokoja začali francúzske revolučné vojny ďalšie kolo nepriateľských akcií. V roku 1793 francúzska revolučná vláda vyhlásila vojnu Španielsku. Najprv sa španielske armády presadili vo Francúzsku, no v roku 1794 vtrhli revolučné armády do Katalánska. Obliehanie Roses trvalo od 28. novembra 1794 do 3. februára 1795, kedy bola celá posádka okrem 300 vojakov bezpečne evakuovaná španielskou námornou eskadrou. Mesto bolo odovzdané Francúzsku. Vojna medzi Francúzskom a Španielskom sa skončila Bazilejským mierom podpísaným v júli 1795, po ktorom sa mesto rýchlo vrátilo pod španielsku kontrolu.

V roku 1808 prinútil francúzsky cisár Napoleon I. španielskeho kráľa Karola IV. a jeho syna Ferdinanda abdikovať, pričom dosadil na trón svojho brata Jozefa Bonaparta. Keď sa španielsky ľud vzbúril proti tomuto povýšeneckému správaniu, francúzske armády opäť vtrhli do krajiny v polostrovnej vojne. Štvrté a posledné obliehanie Roses sa odohralo v roku 1808. Počas operácie kapitán škótskeho kráľovského námorníctva Thomas Cochrane, známy ako aj Lord Cochrane, pomáhal Španielom umiestnením svojich mužov do Castell de la Trinitat, aby pomohli brániť mesto. Škót zostal, kým sa citadela a mesto nevzdali, než evakuoval seba a svojich mužov. V roku 1814, keď sa porazení Francúzi stiahli zo Španielska, vyhodili do vzduchu mestské opevnenie spolu s Castell de la Trinitat. V tom čase bolo starobylé mesto, nazývané Ciutadella, úplne zničené. Medzitým smerom na východ moderné mesto pomaly ďalej rástlo.

 Moderná doba 
vľavo|náhľad| Palmami lemovaná morská promenáda
V roku 1879 Roses utrpelo ničivú hospodársku krízu spôsobenú fyloxérou, škodcom viniča, ktorý zničil miestne vinárstvo. Časť obyvateľstva sa presťahovala do Barcelony alebo emigrovala do Spojených štátov.

V 20. storočí, hlavne v období po druhej svetovej vojne profitovalo z nárastu v cestovnom ruchu.

Počas posledných desaťročí sa vo vnútri múrov Ciutadelly uskutočnili dôležité vykopávky týkajúce sa nielen gréckych a rímskych pozostatkov, ale aj časti stredovekého mesta a jeho hradieb. V 90. rokoch sa na stenách Ciutadelly uskutočnili rozsiahle rekonštrukčné práce a v roku 2004 v nej otvorili múzeum. Kontroverzná obnova Castell de Trinitat bola formálne dokončená v roku 2010.

Roses bolo od roku 1961 až do jej zatvorenia v júli 2011 domovom El Bulli, jednej z najlepších a najznámejších reštaurácií na svete. Od roku 1997 bola El Bulli držiteľom troch michelinských hviezd a od roku 2005 bola 4 roky časopisom Restaurant Magazine vyhodnotená ako najlepšia reštaurácia na svete.

 Cirkevná história 
Kláštor Santa Maria de Roses sa prvýkrát spomína v listine z roku 944. Okolo kláštora vyrástlo stredoveké mesto Roses, o ktorého jurisdikciu sa delili opáti Santa Maria de Roses a grófi z Empúries.

Ako Rotdon bolo Roses sufragánne biskupstvo metropolitnej rímskokatolíckej arcidiecézy Tarragona, ktoré ale vybledlo.

 Titulárny stolec 
Diecéza bola menovite obnovená v roku 1969 ako latinskokatolícke titulárne biskupstvo. Titul držali:

 William Tibertus McCarty, CSsR (11.9.1969 – 13.1.1971)
 Francis Lenny (3.5.1974 – 16.7.1978)
 Laurence Forristal (3.12.1979 – 30.6.1981)
 John Anthony Rawsthorne (9.11.1981 – 4.6.1997)
 Néstor Hugo Navarro (15.4.1998 – 19.3.2003)
 Enrique Benavent Vidal (8.11.2004 – 17.5.2013)
 Jesús Fernández González (10.12.2013 – 8.6.2020)
 Aurelio García Macías (27.5.2021 – súčasnosť)

 Demografia 
Podľa Štatistického Inšitútu Katalánska malo Roses v roku 2016 popukáciu 19 438 ľudí na rozlohe 45,9 km²; hustota je 423,4 ľudí na kilometer štvorcový, čo je oveľa viac ako priemer Comarca (okrese) Alt Empordà (103,2) a Katalánska (234,3).

 Skupiny obyvateľstva podľa veku (2015)

0 – 14 rokov3 33915 – 64 rokov12 90565 – 84 rokov2 95585 rokov376Celkovo19 575

 Skupiny obyvateľstva podľa pohlavia (2016)

Muži9 722Ženy9 716Celkovo19 438
Roses má v lete vyššiu populáciu kvôli cestovnému ruchu, v rámci ktorého víta 120 000 návštevníkov, z ktorých väčšina je zo Španielska, Francúzska, Nemecka a Spojeného kráľovstva.

 Referencie 

 Literatúra 
 Buscató i Somoza, Lluís (1999). La colònia grega de Rhode. Figueres. .
 Díaz i Romañach, Narciso (1991). Roses: Una vila amb història. Roses. .
 Díaz, Carlos; Hug Palou; Anna Ma. Puig (1998). La Ciutadella de Roses. Girona. .
 Fuente, Pablo de la (1998). Les fortificacions reials del golf de Roses en l'època moderna. Figueres. .
 Palol, Pere de (2004). El Castrum del Puig de les Muralles de Puig Rom (Roses, Alt Empordà). Girona. .
 Pujol i Hamelink, Marcel (1997). La vila de Roses (segles XIV-XVI). Figueres. .

 Zdroj 

Kategória:Obce v Španielsku
Kategória:Katalánsko