Karaganda

Karaganda (, ) je mesto v Kazachstane, administratívne centrum Karagandskej oblasti.

Názov mesta pochádza od nízko rastúceho kríka karagana so žltými kvetmi, hovorovo často označovaného ako žltá akácia, ktorý je v okolí mesta vo veľkom rozšírený.

V roku 1857 na území dnešnej Karagandy vznikla baňa na ťažbu uhlia. V roku 1931 sa banícka osada Karaganda premenila na robotnícku osadu. 10. februára 1934 získala Karaganda štatút mesta. Mesto sa nachádza v centrálnej časti Kazachstanu. Je to veľké priemyselné, vedecké a kultúrne centrum.
náhľad|Chrám svätého Jozefa.
Územie akimatu Karagandy je 498 km², z čoho 279 km² tvorí územie samotného mesta; je na 5. mieste v Kazachstane z hľadiska počtu obyvateľov, pričom na začiatku 21. storočia bolo na 2. mieste po Alma-Ate. Administratívne je mesto rozdelené na dve časti, orgánmi miestnej správy sú mestský akimat a maslichat.

V Karagandskej oblasti sa nachádzajú veľké uhoľné banské podniky, podniky strojárskeho, kovospracujúceho a potravinárskeho priemyslu. V súčasnosti je Karaganda jedným z najväčších priemyselných, hospodárskych, vedeckých a kultúrnych centier Kazachstanu.

Karaganda sa nachádza na juhu suchostepnej oblasti, na území Kazašskej plošiny (kaz. Сары Арқа – žltý hrebeň). Región je charakteristický nízkohorskými alebo kopcovitými masívmi.

 Etymológia 
Názov mesta pochádza z kazašského slova қараған (názov kra). Najbežnejším a najznámejším druhom rodu Caragana je takzvaná žltá akácia. Kazašská prípona -dy označuje prídavné meno od slova қараған (karagan); podľa toho je Karagandy / Karaganda miestom, kde rastie karagana.

 Dejiny 
náhľad|Jedna z fontán Karagandy
náhľad|Centrum mesta
náhľad| ark víťazstva
V 19. storočí na mieste mesta žil kazašský rod Argyn. Podľa legendy, že v roku 1833 pastier Appak Bajžanov našiel uhlie. Koncom 19. storočia sa robili geologické prieskumy a začiatkom 20. storočia sa začalo s ťažbou uhlia najskôr ruskými obchodníkmi, potom francúzskymi a anglickými podnikateľmi.

V rámci Stolypinovej agrárnej reformy v roku 1906 prišli prví východoslovanskí prisťahovalci (z Jekaterinoslavskej gubernie 62 rodín, zo Stavropoľskej 21, z oblasti donských kozákov 17, z Kyjevskej gubernie 16 a z mnohých ďalších). Založili dedinu Michajlovka, po ktorej boli založené aj ďalšie. Po revolúcii kvôli odchodu Angličanov bola ťažba dočasne zastavená.

Prvé tri tehlové domy z pálenej červenej hliny v Karagande postavili Briti v rokoch 19071909. Sídlila v nich správa uhoľných baní, nemocnica, škola, izby pre zamestnancov. Okrem týchto troch budov postavili Briti v Karagande prvú železnicu (úzkorozchodnú) pre priemyselné potreby, dlhú 40 kilometrov na úseku Karaganda-Spassk.

V roku 1930 bola obnovená aktívna ťažba uhlia a začalo sa s výstavbou dočasných obydlí - polozemľanky pre vyhnaných občanov ZSSR a ich rodiny. Potom boli postavené dediny Majkuduk, Novaja Tichonovka a Prišachtinsk, v ktorých sa usadila väčšina novoprichádzajúcich robotníkov a odborníkov. Výrazne vzrástol aj počet obyvateľov v starých osadách.

20. marca 1931 sa Kazašský ústredný výkonný výbor rozhodol vytvoriť Karagandskú robotnícku radu s nezávislým rozpočtom a s priamou podriadenosťou výboru. Jeho centrum bolo v obci Boľšaja Michajlovka, ktorá sa neskôr stala súčasťou mesta. V roku 1931 sa banícka osada Karaganda premenila na robotnícku osadu.

10. februára 1934 prezídium Všeruského ústredného výkonného výboru rozhodlo: „1. Premeniť nasledujúce osady Kirgizskej autonómnej sovietskej socialistickej republiky (ktorá zahŕňala aj Karakirgizský autonómny okruh) na mestá: b) v Teľmanskom okrese, v Karagandskej oblasti, osadu Karaganda, ktorá vznikla na území výstavby štátneho trustu na využívanie uhoľnej panvy, a dať jej názov Karaganda“.

Počas II. svetovej vojny bojovali na fronte tisíce Karagandčanov.

V roku 1974 sa 66 podnikov a organizácií, vrátane 3 lomov a 26 baní, zlúčilo do Výrobného združenia Karagandaugoľ.

Rozpad ZSSR mal silný dopad na banícke hlavné mesto Kazachstanu – 90. roky 20. storočia boli pre Karagandu jednými z najťažších (po 20. revolučných a vojnových 40. rokoch). Väčšina podnikov uhoľného priemyslu a jeho odvetví služieb znížila alebo zastavila výrobu. Karaganda, ktorá bola kedysi nazývaná treťou kotolňou ZSSR, vyrába už len malú časť uhlia, ktoré sa ťažilo za ZSSR.
náhľad|Kaskádové námestie

 Výstavba 
náhľad|Plán Karagandy
vľavo|náhľad|Abajova (Leninova) ulica
náhľad|Tenisový kurt
Počas svojej histórie bola Karaganda budovaná plánovane a usporiadane. Typické sú pre ňu krásne, široké ulice a plánovaná zástavba.

Moskovskí architekti vypracovali prvý územný plán mesta (19341938). Nové mesto bolo navrhnuté pre 300 tisíc obyvateľov. Bol navrhnutý systém verejných centier v kombinácii s pravouhlým usporiadaním dopravných komunikácií a vzájomným usporiadaním funkčných zón. Mesto sa malo stať útulným a „mierami primeraným človeku“.

Koncom 60. rokov 20. storočia mala Karaganda viac ako 300 000 obyvateľov. Architektom a urbanistom bolo jasné, že je potrebný nový územný plán navrhnutý pre najmenej 600 000 ľudí. Hlavnou myšlienkou nového všeobecného plánu bolo vytvorenie jedného mesta, ktoré by spájalo starú a novú časť. Juhovýchodná oblasť Karaganda, kde sa začala intenzívna výstavba, sa stala miestom, kde vzniklo súčasné centrum mesta.

28. mája 2011 bol otvorený pomník na počesť slávnej frázy „Kde kde? V Karagande!“

V roku 2013 bolo oznámené, že súčasťou mesta budú dediny Žanaauyl, Kokpekty a špeciálna ekonomická zóna Saryarka.

31. mája 2022, na Deň pamiatky obetí politických represií, bol otvorený pamätník obetiam hladomoru.

 Tábory 
História Karagandy je úzko spätá s tábormi Karlag a ALŽIR GULAG.

Karlag, v ktorom bolo väznených mnoho vedcov a umelcov, sa stal kultúrnym centrom Karagandy. Nachádzalo sa neďaleko obce Dolinskoje.

Väzni usporadúvali koncerty a predstavenia na počesť sovietskych sviatkov. Umelci sa venovali dizajnérskej práci. V Karlagu bol dokonca inscenovaný balet. To všetko malo vysokú odbornú úroveň.

Mnohí deportovaní zostali žiť v Karagande a významne prispeli k rozvoju jej vedy a kultúry.

Alexandr Solženicyn, Súostrovie Gulag:Ak nie najdôležitejším hlavným mestom exilovej strany, tak aspoň jednou z jej perál, bola Karaganda. [...] Pri vchode do tohto vtedy hladného mesta, pri plošticovej búde - stanici, kam sa električky nepribližovali (aby nespadli do zákopov pod zemou), stál pri električkovom okruhu symbolický tehlový dom, ktorého stena bola podopretá drevenými latami, aby sa nezrútila. V centre Nového Mesta bol na kamennej stene vytesaný kameňom: „Uhlie je chlieb“ (pre priemysel). Čierny upečený chlieb sa tu skutočne predával každý deň v obchodoch – a to bola výsada mestského exilu. A čierna práca, a nielen čierna, tu vždy bola. Ostatné obchody s potravinami boli prázdne. A stánky na trhu sú neprístupné, s nepochopiteľnými cenami. Ak nie tri štvrtiny mesta, tak dve tretiny vtedy žili bez pasov a boli zaregistrovaní v komandantských úradoch; na ulici ma neustále volali a spoznávali bývalí trestanci, najmä tí z Ekibastuzu...
náhľad|Mikroobvod Gulder-1
Na výstavbe mesta sa podieľali nemeckí a japonskí vojnoví zajatci.

 Geografia 
 Klíma 
Podnebie v Karagande, ako aj v celom severnom a strednom Kazachstane, je výrazne kontinentálne so silnými zimami, mierne horúcimi letami a nízkymi ročnými zrážkami. V lete za mestom vyhorieva vegetácia a v zime nie sú nezvyčajné fujavice a snehové búrky.

 Priemerná ročná teplota je +3,6 °C
 Priemerný ročný úhrn zrážok je 332 mm.
 Priemerná ročná vlhkosť vzduchu je 65%.
 Priemerná ročná rýchlosť vetra je 3,8 m/s.

 Vodné zdroje 
Mestom preteká rieka Bukpa a končí sa kanál Irtyš – Karaganda. V južnej časti mesta sa nachádza nádrž Fedorovskoje.

 Pôdy a vegetácia 
náhľad|Juhovýchod, Karaganda
Prevládajú hnedé pôdy. Vegetácia je typická pre stepi: karaganník, túžobník, kavyľ a pod.

 Populácia 
Podľa údajov k 1. októbru 2019 je mesto na prvom mieste z hľadiska počtu obyvateľov v regióne Karaganda - 496 701 ľudí a je piate v Kazachstane (po Alma-Ate, Astane, Šymkente a Aktobe).

Až do konca 90. rokov bola Karaganda druhým najľudnatejším mestom v krajine. V 90. rokoch 20. storočia sa jeho populácia znížila o viac ako 56 % v dôsledku hospodárskej recesie a odlivu ruského obyvateľstva.

Na začiatku roku 2023 žilo na území mesta 515 835 ľudí.

Národnostné zloženie (začiatkom roku 2023):

 Kazachovia - 264 437 ľudí. (51,26 %)
 Rusi - 166 301 ľudí. (32,24 %)
 Ukrajinci - 20 363 ľudí. (3,95 %)
 Nemci – 16 259 ľudí. (3,15 %)
 Tatári - 13 392 ľudí. (2,60 %)
 Kórejci - 7 380 ľudí. (1,43 %)
 Bielorusi - 5 078 ľudí. (0,98 %)
 Poliaci – 2 251 ľudí. (0,44 %)
 Azerbajdžanci - 2 106 ľudí (0,41 %)
 a iní

 Kultúra 
Na území mesta sa nachádza množstvo historických a kultúrnych pamiatok.

Vďaka histórii svojho rozvoja predstavuje Karaganda bohatú syntézu rôznych kultúr a tradícií. Kultúru mesta charakterizuje tolerancia a pohostinnosť.

V Karagande je asi 25 národných kultúrnych centier a spoločností: ruské kultúrne centrum Súhlas, azerbajdžanské etnokultúrne centrum NAMUS, nemecké kultúrne centrum Wiedergeburt, poľská spoločnosť Polonia, grécke kultúrne centrum Avgi a ďalšie.

 Ľahká atletika 
Každý rok v prvých májových dňoch sa už viac ako 60 rokov v Karagande koná atletická štafeta o cenu novín Priemyslená Karaganda.

 Mauzóleá 
14 km juhovýchodne od centra mesta sa nachádza mauzóleum Žalantos batyr Kulykuly postavené v roku 1996.
náhľad|Mauzóleum Žalantos batyr Kulykuly. 1996

 Náboženstvo 
V Karagande pokojne koexistujú predstavitelia rôznych náboženstiev. Hlavnými náboženstvami v meste sú islam (sunnizmus) a pravoslávie, rozšírený bol aj katolicizmus, no v dôsledku odlivu nemeckého obyvateľstva sa počet ľudí hlásiacich sa k tomuto náboženstvu znížil.
náhľad|Pravoslávna katedrála v Karagande

 Doprava 
vľavo|náhľad|Hlavná stanica (foto 2004)

 Mestská 
V súčasnosti sú hlavnými typmi mestskej dopravy autobusy a taxíky s pevnou trasou. V minulosti jazdili v meste aj trolejbusy a električky.

 Medzimestská 
Letisko Sary-Arka zabezpečuje diaľkovú lietadlovú prepravu pre všetky typy lietadiel.

Železničná stanica  sa nachádza v centre mesta. Autobusová stanica sa nachádza neďaleko a tvorí pohodlný dopravný uzol.

Z autobusovej stanice jazdia autobusy nielen do Kazachstanu, ale aj do Ruska, Mongolska a Kirgizska.

V októbri 2011 na letisku Sary-Arka pristálo najväčšie nákladné lietadlo na svete AN-225 Mriya.

 Vzdelanie a veda 

 Vysoké školy 
náhľad|Hlavná budova Karagandskej technickej univerzity
Štátne vysoké školy:

 Karagandská univerzita E. A. Buketova
 Karagandská Technická univerzita Abylkasa Saginova
 Karagandská Lekárska univerzita
 Karagandská akadémia Ministerstva vnútra Kazašskej republiky B. Beisenova

 Ekonomika 
Súhrn produktov spracovateľského priemyslu v roku 2008 dosiahol celkovo 63,0 miliárd tenge.

 Medzinárodné vzťahy 
Od jesene 2009 pôsobí v Karagande honorárny konzulát Slovenska. Do jeho pôsobnosti patria oblasti Karagandská, Akmolská a Kostanajská. Na čele konzulárneho úradu stojí honorárny konzul Alexej Nefiodov. Okrem toho je v meste od roku 2012 honorárny konzulát Ukrajiny a od roku 2014 honorárny konzulát Bulharska.

 Parky 
 Centrálny park (bývalý Centrálny park kultúry a oddychu pomenovaný po 30. výročí Komsomolu) je najväčší park v Kazachstane.

 Referencie 

 Iné projekty 

 Zdroj 


Kategória:Mestá v Kazachstane