Olexandr Jakovyč Oxančenko

Olexandr Jakovyč Oxančenko, prezývaný Sivý vlk (; * 26. apríl 1968, Malomichajlovka, Ukrajinská SSR, ZSSR – † 25. február 2022, nad Kyjevom, Ukrajina), bol ukrajinský stíhací pilot a poslanec mesta Mirhorod. Bol plukovníkom ukrajinských vzdušných síl, ktorý pred odchodom do dôchodku v roku 2018 získal ocenenia na viacerých leteckých prehliadkach. V roku 2022 sa po začiatku ruskej invázie na Ukrajinu vrátil do aktívnej služby a zahynul počas bitky o Kyjev. Posmrtne mu bol udelený titul Hrdina Ukrajiny.

 Životopis 
Narodil sa 26. apríla 1968 v obci Malomichajlovka v Dnepropetrovskej oblasti Ukrajiny, ktorá bola vtedy súčasťou Sovietskeho zväzu. Do roku 1985 navštevoval miestnu strednú školu, než začal vojenský letecký výcvik. Absolvoval Charkovské vyššie vojenské letecké učilište pilotov. V roku 1989 vstúpil do sovietskych vzdušných síl. Slúžil ako pilot-inštruktor a neskôr sa vypracoval do funkcie zástupcu veliteľa svojej jednotky leteckého výcviku v 831. brigáde taktického letectva dislokovanej na základni Mirhorod. Počas ruskej anexie Krymu v roku 2014 slúžil na základni Beľbek a zúčastnil sa bojov na Kryme a Donbase.

V rokoch 2013 až 2018 bol predvádzacím (display) pilotom stíhacieho lietadla Suchoj Su-27 ukrajinských vzdušných síl. Mal nalietaných viac ako 2 000 hodín. V roku 2016 lietal na Malta International Airshow, stal sa víťazom Medzinárodných leteckých dní SIAF, pričom dostal trofej od veliteľa slovenských vzdušných síl. V tom istom roku bol tiež ocenený ako Mirhorodská osobnosť roka. V roku 2017 získal cenu As the Crow Flies Award za najlepšiu letovú ukážku na Royal International Air Tattoo. V roku 2018 sa stal najlepším pilotom na Czech International Air Fest a v hodnosti plukovníka odišiel do dôchodku.

Bol členom politickej strany Sila a česť v Poltavskej oblasti. Od novembra 2020 pôsobil ako jeden z poslancov mestského zastupiteľstva v Mirhorode. Po začiatku ruskej invázie na Ukrajinu v roku 2022 sa vrátil z dôchodku do aktívnej služby. Zahynul v noci 25. februára pri obrane vzdušného priestoru nad Kyjevom, pravdepodobne paľbou vlastných jednotiek, keď sa snažil odpútať pozornosť nepriateľských lietadiel. Bol ženatý a mal dve dcéry a syna. Bol nositeľom Radu Daniela Haličského. Ukrajinský prezident Volodymyr Zelenskyj mu posmrtne udelil Rad zlatej hviezdy a tým zároveň aj titul Hrdina Ukrajiny. Pochovali ho 6. marca na vojenskom cintoríne v Mirhorode.

 Referencie 

 Iné projekty 

 Zdroj 

Kategória:Osobnosti z Dnipropetrovskej oblasti
Kategória:Sovietski letci
Kategória:Ukrajinskí letci
Kategória:Ukrajinskí komunálni politici
Kategória:Hrdinovia Ukrajiny
Kategória:Ukrajinské vojenské osobnosti
Kategória:Osobnosti rusko-ukrajinskej vojny