Bratislavská župa (Česko-Slovensko, 1918 – 1922)

Bratislavská župa (do roku 1919 Prešporská župa) bola jedna zo žúp, jednotiek územnej správy na Slovensku v rámci prvorepublikového Československa. Bola vytvorená pri vzniku Československa vyňatím drvivej väčšiny územia z uhorskej Prešporskej župy. Existovala v rokoch 1918–1922 a mala rozlohu 4.227 km². Jej správnym centrom bola Bratislava, ktorá však súčasťou župy nebola a tvorila samostatné mesto na úrovni župy. Najvyššie položeným bodom bol vrchol malokarpatských Zárub.

 Vznik župy 
Po vyhlásení Martinskej deklarácie 30. októbra 1918 a pripojení územia Slovenska k Česko-Slovensku prebralo územie Slovenska župný a municipálny systém pochádzajúci z obdobia Rakúsko-Uhorska. Zaisťoval to zákon č.11/1918 Zb. z. a n. vydaný Národným výborom československým v Prahe, ktorý mal zabezpečiť kontinuitu a nerušený prechod správy do nového štátneho úradu. Jedným z provizórnych administratívnych celkov na území Slovenska bola prvorepubliková Bratislavská župa, ktorá vznikla pripojením väčšej časti pôvodnej uhorskej Prešporskej župy k Česko-Slovensku. K novému štátnemu útvaru tak bolo pripojených 98,5% pôvodnej župy,Volko–Kiš, s. 24. z ktorej zostalo Maďarsku len malé územie na pravom brehu Dunaja. Naopak, Slovensku pripadla drobná časť susednej Mošonskej župy na ľavom brehu rieky, ktorá bola neskôr pričlenená práve k župe Bratislavskej.

Počas ďalšieho obdobia bola správa župy výrazne centralizovaná. Prijatie zákona č. 64/1918 Zb. z. a n. rozpustilo mestské a obecné výbory a ich právomoci prenieslo na komisie, ktoré mali byť ustanovené zmocnencom vlády a zároveň zriadilo Ministerstvo s plnou mocou pre správu Slovenska. Tento zákon však nerozpustil župné výbory (municipálne zbory) a administratívne výbory, ktoré boli rozpustené až nepublikovaným nariadením ministra s plnou mocou pre správu Slovenska č. 555/1919, ktoré predovšetkým posilnilo právomoci župana.

Na čele župy stál vládou menovaný župan, ktorý disponoval všetkými právomocami, zatiaľ čo samosprávna funkcia župy bola potlačená.Volko–Kiš, s. 29. Župan musel priamo zodpovedať ministrovi s plnou mocou pre správu Slovenska. Ten župana mohol menovať aj odvolať a do jeho rúk župan skladal prísahu. Štátni, samosprávni úradníci, zamestnanci a cirkevní hodnostári boli povinní zložiť sľub vernosti ČSR. Úradným jazykom sa stal slovenský jazyk.

Do čela slúžnovských okresov postavil minister s plnou mocou pre správu Slovenska štátnych úradníkov, ktorí spočiatku používali názov okresný komisár, neskôr sa znova vrátili k pôvodnému názvu slúžny. Pôsobnosť slúžneho bola široká a zasahovala do všetkých správnych oblastí.

 Bratislavskí župania 
Prvým bratislavským županom po roku 1918 sa stal evanjelický kňaz Samuel Zoch. V súvislosti so županským postom prišiel 10. januára 1919 o mandát poslanca Revolučného národného zhromaždenia. Vo funkcii „župana mesta Bratislavy a Bratislavskej župy“ ho vystriedal ďalší evanjelický teológ, dovtedy referent pre zásobovanie v Šrobárovom Ministerstve s plnou mocou pre správu Slovenska, Matej Metod Bella. Ten prišiel v súvislosti s funkciou o mandát poslanca 14. októbra 1919 a zostal županom až do konca župného zriadenia roku 1928.

 Sídlo župy 
Sídlo župy sa nachádzalo v Bratislave (do roku 1919 nazývanej Prešporok). Názov Bratislava sa začal paralelne vyskytovať v oficiálnych vyhláseniach ešte predtým, ako sa mesto stalo sídlom Ministerstva s plnou mocou pre správu Slovenska. Dňa 14. februára 1919 sa na návrh ministra Vavra Šrobára rozhodlo ministerstvo premenovať Prešporok na Bratislavu, čo 22. februára 1919 oficiálne potvrdila česko-slovenská vláda prijatím uznesenia o zmene názvu mesta Prešporok. 27. marca 1919 bol nový názov Bratislava oficiálne oznámený v Úradných novinách župy Prešporskej. 

Samotné mesto však súčasťou Bratislavskej župy nebolo a ako mesto s municipálnym právom tvorilo samostatnú územnosprávnu jednotku na úrovni župy. Zmena nastala až po vydaní nariadenia vlády 275/1922 Zb. zo dňa 21. septembra 1922, ktorým Bratislave zanikol štatút municipálneho mesta a stala integrálnou súčasťou župy na pozícii mesta so zriadeným magistrátom.

 Zánik župy 
Bratislavská župa zanikla v celom svojom rozsahu dňa 1. januára 1923. Od tohto dátumu začal na Slovensku platiť nový župný systém, ktorý v praxi nahradil doterajšiu územnú správu na Slovensku. Celé územie bývalej Bratislavskej župy bolo začlenené do novovzniknutej veľkej Bratislavskej župy (XV.), ktorej súčasťou sa stali aj niektoré územia bývalej Nitrianskej a Komárňanskej župy.

 Geografia 
Bratislavská župa sa nachádzala na juhozápadnom Slovensku, na západe tvorila hranicu rieka Morava (hranica s Rakúskou republikou) a južnú hranicu tvoril Dunaj, ktorý tvoril štátnu hranicu s Maďarským kráľovstvom. Výnimkou bolo pravobrežné predmostie Petržalka. V roku 1920 hraničila župa na severe a východe s Nitrianskou župou a na juhovýchode s Komárňanskou župou.Volko–Kiš, príloha 4.

 Administratívne členenie 
V roku 1919 sa Bratislavská župa členila na sedem slúžnovských okresov a štyri mestá so zriadeným magistrátom, ktoré boli na úrovni okresov:

 Bratislava,
 Dunajská Streda,
 Galanta,
 Malacky,
 Senec,
 Šamorín,
 Trnava,
 mesto Svätý Jur,
 mesto Pezinok,
 mesto Modra,
 mesto Trnava.

 Referencie 

 Pozri aj 
 Bratislavská župa (Uhorsko)
 Bratislavská župa (Česko-Slovensko, 1923 – 1928)

Kategória:Župy v Česko-Slovensku