Kyslá hornina

Kyslá hornina alebo acidná horninaHejtman, B., 1969: Petrografie. SNTL - Nakladatelství technické literatury, Nakladateľstvo Alfa, Praha-Bratislava, s. 21 svetlá vyvretá hornina relatívne bohatšia na SiO2, väčšinou nad 63 hmot. %Maitre, R. W. Le, Streckeisen, A., Zanettin, B., Bas, M. J. Le, Bonin, B., Bateman, P., 2002: Igneous Rocks: A Classification and Glossary of Terms (Recommendations of the International Union of Geological Sciences Subcommission on the Systematics of Igneous Rocks). Cambridge University Press, 252 s. ISBN 978-0-521-66215-4. resp. 65 hmot. % SiO2Dudek, A., Malkovský, M., Suk, M., 1984: Atlas hornin. Academia, Praha,  s. 32. Termín sa zvyčajne používa v zmysle geochemického zloženia určitej horniny. Termín blízky označeniu felzický, ktorý vyjadruje mineralogické zloženia; alebo kremitý. Typický príklad kyslých hornín sú granit alebo jeho vulkanický ekvivalent ryolit. Kyslé horniny majú najmenej 10% voľného kremeňa. Vplyvom vyššieho zastúpenia SiO2, je magma kyslých hornín viskóznejšia ako pri intermediárnych a bázických horninách. Jedným z dôsledkov je potom fakt, že sopky produkujúce kyslé lávy sa vyznačujú ničivejšími erupciami.

V praxi a najmä pri terénnom výskume nie je vždy možné bez časovo náročných a nezriedka drahých chemických analýz zistiť obsah SiO2 a tým pádom aj klasifikovať horninu týmto spôsobom, preto sa používajú klasifikácie mineralogické, kde sa vyvreté horniny delia na felzické a mafické.

 Referencie 

Kategória:Vyvreté horniny
Kategória:Petrológia