Nezávislosť Grónska

Nezávislosť Grónska (, grón. Kalaallisuut kiffaanngissusiat) je politickou ambíciou niektorých politických strán (ako sú Siumut, Inuit Ataqatigiit, Partii Naleraq a Nunatta Qitornai ), advokačných skupín a jednotlivcov z Grónska, autonómneho územia v rámci Dánskeho kráľovstva, stať sa nezávislým suverénnym štátom.

 Pozadie 

 Nórska a Inuitská kolonizácia 
Súčasnú populáciu Grónska tvoria prevažne Inuiti pochádzajúci z kmeňa Thule, ktorý migroval zo severoamerickej pevniny v 13. storočí nášho letopočtu a postupne sa usadil na ostrove. Dánsky nárok na ostrov pochádza zo severského osídlenia južného Grónska, ktoré trvalo od 80. rokov 10. storočia do 15. storočia.

Vedci sa domnievajú, že najstaršie známe severské osady v Grónsku pochádzajú z Islandu a že Erik Červený založil ranú kolóniu v roku 985. Nórske kráľovstvo si neskôr nárokovalo a kontrolovalo Grónsko ojedinele približne v rokoch 12611319.

Tieto severské osady zanikli v priebehu 14. a začiatkom 15. storočia a jedinými obyvateľmi ostrova sa stali Inuiti, ktorí sa rozšírili na južné a západné pobrežie a boli de facto nezávislí viac ako 200 rokov, kým sa neobnovila európska kolonizácia. Napriek tomu európske mocnosti de iure pokračovali v európskej držbe Grónska.

 Európska kolonizácia v 18. – 20. storočí 
Európsky kontakt s Grónskom bol obnovený až v roku 1721 misiou Hansa Egedeho, po ktorej nasledovali moravské misie. Tie založili trvalé kolónie a – po neúspechu pri hľadaní severských národov – sa pokúsili christianizovať Inuitov.

V tom čase sa Nórsko a Dánsko zjednotili pod Dánsko-Nórsko, ktoré považovalo Grónsko za súčasť svojho územia. To sa skončilo 14. januára 1814 po odstúpení Nórska od Dánska v dôsledku napoleonských vojen v Európe. V dôsledku Kielskej zmluvy Dánsko čoskoro získalo plnú koloniálnu kontrolu nad Grónskom. Od roku 1814 do roku 1953 bolo Grónsko kolóniou, ktorá nebola nezávislá a nebola súčasťou Dánska, ale bola priamo kontrolovaná dánskou vládou.

 Americký protektorát a okupácia 
Počas druhej svetovej vojny bolo Dánsko v rokoch 1940 až 1945 okupované a kontrolované nacistickým Nemeckom. V dôsledku toho dánska a americká vláda podpísali 9. apríla 1941 dohodu o odovzdaní obrany a kontroly nad Grónskom Spojeným štátom (Dánsku vládu zastupoval dánsky veľvyslanec v USA, keďže USA neuznali nacistickú vládu Dánska). Prvé jednotky dorazili do Grónska 7. júla 1941. USA vybudovali dve letiská s pristávacími dráhami v plnej dĺžke, ktoré sú od roku 2018 stále hlavnými medzinárodnými letiskami Grónska; nachádzajú sa však ďaleko od akéhokoľvek tradičného osídlenia.

Grónsko bolo v týchto rokoch skutočne nezávislé a umožnilo Spojeným štátom vybudovať na svojom území základne, a to aj napriek dánskej predvojnovej neutralite. Po vojne sa obnovila predvojnová situácia, americké základne zostali a Dánsko s Grónskom ako súčasťou kráľovstva vstúpilo do NATO.

 Kroky k nezávislosti 
V roku 1953 nová dánska ústava začlenila Grónsko do Dánska, ostrov tým získal zastúpenie v dánskom parlamente a bol uznaný ako dánska provincia známa ako grófstvo Grónska.

V roku 1972 na žiadosť provinčnej rady Knud Hertling zriadil výbor grónskych členov, aby preskúmal možnosť zvýšenia miestnej moci. V roku 1975 výbor odporučil čo najrýchlejší prechod na domovskú vládu. Hertling reagoval vytvorením Komisie pre samosprávu v Grónsku so 14 členmi rovnomerne rozdelenými medzi zástupcov Grónska a Dánska. Práca komisie predložila svoju záverečnú správu v júni 1978 s návrhmi na zákon o domácom poriadku.

V roku 1979 dánska vláda udelila Grónsku domovskú vládu, pričom Dánsko si ponechalo kontrolu nad množstvom oblastí vrátane zahraničných vzťahov, obrany, menových záležitostí a právneho systému v Grónsku.

Minimálne zastúpenie Grónska v dánskom Folketingu znamenalo, že hoci viac ako 70 % Grónčanov bolo proti vstupu na spoločný európsky trh (EHS), vstúpilo v roku 1973 ako súčasť Dánska. Obavy Grónčanov, že colná únia umožní zahraničným firmám konkurovať a nadmerne loviť ich vody, sa rýchlo naplnili. Po zabezpečení domácej vlády sa holá väčšina (53 %) grónskeho obyvateľstva 23. februára 1982 vyslovila za odchod z EHS, pričom tento proces trval až do roku 1985. Výsledkom bola zmluva o Grónsku z roku 1985.

V roku 2008 občania Grónska schválili referendum o grónskej samospráve 75 % hlasov za vyšší stupeň autonómie. Grónsko prevzalo kontrolu nad presadzovaním práva, pobrežnou strážou a právnym systémom. Úradný jazyk sa zmenil z dánčiny na grónčinu 21. júna 2009, na štátny deň Grónska. Zákon dáva kontrolu nad zahraničnými vzťahmi Grónska s ostrovom v obchode a iných oblastiach, za ktoré je zodpovedný. Grónsko má zástupcov v Kodani, Bruseli, Reykjavíku a Washingtone, DC

Ako súčasť zákona o samospráve z roku 2009 (oddiel § 21) môže Grónsko vyhlásiť úplnú nezávislosť, ak si ju želá presadzovať, ale musí to schváliť ľud Grónska v referende. Prieskum v roku 2016 ukázal, že medzi grónskym ľudom bola jasná väčšina (64 %) za úplnú nezávislosť, ale prieskum v roku 2017 ukázal, že existuje jasná opozícia (78 %), ak by to znamenalo pokles životnej úrovne.

Bývalý grónsky premiér Kuupik Kleist opakovane vyjadril potrebu diverzifikovať grónsku ekonomiku, ktorá sa spolieha najmä na rybolov, cestovný ruch a značný ročný blokový grant od dánskeho štátu. Blokový grant sa rovná približne dvom tretinám grónskeho vládneho rozpočtu alebo približne jednej štvrtine celého HDP Grónska. Ekonomická stabilita sa považuje za základ úplnej politickej nezávislosti od Dánska. Keď bol Kim Kielsen v roku 2017 so silnou väčšinou znovu zvolený za vodcu najväčšej grónskej strany za nezávislosť Siumut, pozorovatelia to považovali za víťazstvo frakcie „pomalej nezávislosti“ namiesto frakcie „teraz nezávislosti“. (Jeho oponent, Vittus Qujaukitsoq, argumentoval za nezávislosť, aj keby to znamenalo stratu veľkého ročného blokového grantu od dánskeho štátu.) Počas rozpravy v dánskom parlamente (ktorý zahŕňa aj poslancov z Grónska) v roku 2018 dánsky premiér Lars Løkke povedal, že Grónsko musí jasne povedať, či chce zostať súčasťou kráľovstva alebo sa stať nezávislým. Ak by sa Grónsko stalo nezávislou krajinou, Dánsko by prestalo Grónsku poskytovať ročný blokový grant.

V roku 2008 bojovníci za nezávislosť uvádzali rok 2021 (300. výročie dánskej koloniálnej nadvlády) ako dátum možnej nezávislosti.

 Prieskum verejnej mienky 
Prieskum v roku 2016 ukázal, že medzi obyvateľmi Grónska existuje jasná väčšina (64 %) za úplnú nezávislosť.

Prieskum z roku 2019 ukázal, že 67,8 % Grónčanov podporuje nezávislosť od Dánska niekedy v nasledujúcich dvoch desaťročiach.

 V oblasti fikcie 
Otázka nezávislosti Grónska sa výrazne objavuje v ôsmej epizóde švédsko-islandského televízneho seriálu Tenký ľad (20192020). Napísali ho Søren Stærmose a Lena Endre a natáčal sa prevažne v Grónsku na vrchole grónskej zimy. Na konci prvej sezóny získa Grónsko nezávislosť s tajnou podporou Spojených štátov. Politický systém nového nezávislého Grónska nie je uvedený, hoci sa ukazuje, že krajina udelila nemenovanej americkej ropnej spoločnosti práva na ťažbu ropy v mori na veľkom hlbokomorskom nálezisku.

 Referencie 

Kategória:Politika v Grónsku
Kategória:Stránky s neskontrolovanými prekladmi