Čapajev (partizánsky zväzok)

Partizánsky zväzok Čapajev bolo partizánske zoskupenie, ktoré počas roka 1944 operovalo na východnom Slovensku zo svojich základní v Slánskych vrchoch. Po vypuknutí Slovenského národného povstania a v súvislosti so začiatkom Karpatsko-duklianskej operácie sa 9. septembra 1944 začal zväzok presúvať do nového operačného priestoru bližšie k frontu, do Ondavskej vrchoviny. Dňa 23.  novembra 1944 sa zväzok prebojoval cez front a spojil sa s jednotkami Červenej armády. Počas tohto boja za nevyjasnených okolností zahynul náčelník štábu zväzku a jeho hlavný organizátor npor. let. Ľudovít Kukorelli.

Jednotka bola pomenovaná na počesť ruského vojaka a veliteľa Červenej armády z čias občianskej vojny v Rusku Vasilija Ivanoviča Čapajeva.
 Vznik 
Vznik partizánskej skupiny Čapajev je spojený s dôstojníkom slovenského letectva Ľudovítom Kukorellim a jeho príchodom na východné Slovensko, konkrétne do Bardejova. Kukorelli na východné Slovensko odcestoval z Bratislavy nočným rýchlikom 26. apríla 1943 a jeho príchod miestni odbojári privítali. Mali totiž v úmysle postaviť organizovanú partizánsku jednotku podľa vojenských pravidiel na čele s vojenským dôstojníkom.

Kukorelli najskôr pobudol v Bardejove u jedného odbojára, člena okresného ilegálneho vedenia Komunistickej strany Slovenska v Bardejove, ktorý ho nakontaktoval na ďalších odbojárov.

Zárodky budúceho partizánskeho oddielu Čapajev vznikli v "drevorubačskom" tábore nad obcou Maťaška (dnes Matiaška) v Giraltovskom okrese. Na vytvorení pôvodne ochranného tábora v drevorubačskej zrubovej kolibe mal zásluhu Karol Miklánek, príslušník občianskeho odboja a v roku 1944 už skúsený manažér. Na Maťaške sa ukrývalo viacero rasovo prenasledovaných osôb, ku ktorým pribudlo aj niekoľko sovietskych občanov - utečencov zo zajateckých táborov. V čase príchodu Kukorelliho sa v kolibe ukrývalo viac ako desať mužov, oficiálne zamestnaných ako drevorubači a robotníci,

Po troch týždňoch sa uskutočnilo stretnutie Kukorelliho s prednostom žandárskej stanice v Hanušovciach nad Topľou dôst. zást. žand. Vojtechom Borovským. Borovský Kukorelliho oboznámil s návrhom odbojových aktivistov na zorganizovanie partizánskej jednotky. Kukorelli ako vojak-profesionál prijal úlohu organizátora jednotky a projekt pri ďalších stretnutiach so širším okruhom odbojárov nadobúdal konkrétnu podobu.  

Kukorelli chápajúc. že proces budovania jednotky a jej zásobovania, je veľmi nákladná vec, podnikol spoločne s Borovským cestu do Trenčína. V Trenčíne navštívili niekoľko miest, kde podľa ich názoru bolo možné získať materiálnu a finančnú pomoc. Následne sa Borovský vrátil na východné Slovensko a Kukorelli pokračoval vo svojej misii aj ďalší týždeň, tentoraz už na stredom Slovensku, V jeseni zopakoval Kukorelli svoju cestu na stredné a západné Slovensko opäť, no v Hlohovci mal smolu. Narazil na jedného žandára, ktorému kedysi ušiel, ten ho spoznal a Kukorelli bol zadržaný. Počas eskorty na UŠB do Bratislavy sa mu však podarilo ujsť.   

Kukorelli sa počas svojho pobytu na stredom Slovensku stretol s mnohými odbojármi. Na stretnutiach sa mimo iného uvažovalo o využití sovietskych utečencov z pracovného tábora v Ústí nad Oravou. Kukorelli telegrafoval Borovskému, či ešte potrebuje "drevorubačov". Borovský odpovedal kladne. Skupina takmer dvoch desiatok sovietskych utečencov, medzi ktorými bol aj budúci veliteľ partizánskeho oddielu Čapajev Ivan Kononovič Baľuta a ďalší budúci členovia štábu, bola na východné Slovensko do tábora na Maťaške presunutá v polovici februára 1944 za pomoci troch žandárov z Ružomberka, napojených na odboj. Vo februári 1944 sa na východné Slovensko vrátil aj Kukorelli.   
alt=Zrub partizánov Čapájeva nad obcou Petrovce|náhľad|Zrub partizánov Čapajeva nad obcou Petrovce v Slanských vrchoch
Početný stav "drevorubačov" na Maťaške sa rýchlo zvyšoval a tábor už kapacitne nestačil. Navyše väčší počet osôb v tábore mohol pritiahnuť pozornosť a preto bolo prijaté riešenie o presune skupiny. Vyhladnutý bol priestor pod vrchom Oblík v Slanských vrchoch nad obcou Petrovce a dve veľké drevenice. Začiatkom marca sa skupina presunula na novú základňu.    

Pôvodná skupina mala svoje velenie a príchod novej skupiny sovietskych zajatcov zmenil pomery v skupine. Zmena velenia skupiny sa odohrala za neprehľadných okolností. Príslušník oddielu Čapajev Vasil Leščenko, ktorý bol 30. apríla počas viac ako mesačnej akcie slovenských bezpečnostných orgánov zatknutý v obci Valkovce, počas výsluchu na UŠB vypovedal, ako došlo k odstráneniu pôvodného velenia Hanušovskej skupiny. Bol ním Konštantín Bystrov. Bystrov bol veľmi prísny a od svojich podriadených vyžadoval vykonávanie diverzných akcií, ktoré ohrozovali aj ich životy. Dokonca popravil osemnásťročného partizána, ktorý zaspal na stráži. Preto sa dohodli, že sa ho zbavia. K likvidácii Bystrova a jeho zástupcu došlo 8. apríla po ich návrate z akcie.   

Dňa 9. apríla 1944 bolo vytvorené nové velenie v zostave:   

 veliteľ: seržant Ivan Kononovič Baľuta
 zástupca veliteľa: Ivan Pavlovič Smirnov
 náčelník štábu: npor. let. Ľudovít Kukorelli
 veliteľ zásobovacej služby: Štefan Kubík (pôvodným menom Bernát Friedmann)
Skupina si dala názov 1. automatná partizánska skupina Čapajev.

 Do septembra 1944 

Pre formovanie odboja na Slovensku bol dôležitý koniec roka 1943 a podpísanie tzv. Vianočnej dohody a vytvorenie ilegálne Slovenskej národnej rady,, ako strešného odbojového orgánu. Dôležitú úlohu pri formovaní domáceho odboja a pri prípravách budúceho ozbrojeného povstania zohral Karol Šmidke. 

V októbri 1943 Šmidke navštívil Prešov, kde rokoval s členmi oblastného vedenia Komunistickej strany Slovenska a v októbri 1943 sa v Bratislave stretol aj s Vojtechom Borovským, v tom čase už vedúcim odbojového vedenia na východom Slovensku. V januári 1944 navštívil Šmidke Borovského v jeho byte v Hanušovciach a oboznámil ho s úlohami, ktoré vyplynuli z Vianočnej dohody a vytvorenia nového politického orgánu. V marci sa Šmidke v Hanušovciach objavil opäť. Členov oblastného ilegálneho vedenia oboznámil s aktuálnymi úlohami, rozbehnutím príprav ozbrojeného povstania, pričom prítomným pripomenul dôležitosť udržiavania kontaktov s armádou.
alt=Pamätník na Ľudovíta Kukorelliho v Košiciach|vľavo|náhľad|Pamätník na Ľudovíta Kukorelliho v Košiciach
Na základe Šmidkeho usmernení sa konala v Hanušovciach porada zástupcov oblastného odboja a troch partizánskych skupín, ktoré sa formovali na východnom Slovensku - hanušovskej skupiny (Čapajev), skupiny Pugačov a vranovskej partizánskej skupiny. Za čapajevovcov sa stretnutia zúčastnili Ľudovít Kukorelli, Ivan K. Baľuta a Štefan Kubík. Za vranovskú skupinu okrem jej veliteľa aj jej hlavný organizátor Cyril Daxner. Za oblastné odbojové vedenie bolí prítomní Vojtech Borovský, Peter Babej a Vojtech Plachta. Témou stretnutia bolo operatívne podriadenie partizánskych skupín pod jednotné velenie. Hlavným stmeľujúcim elementom sa mala stať hanušovská skupina - Čapajev.

Represie bezpečnostných orgánov slovenského štátu voči ilegálnemu odboju na východnom Slovensku, počas ktorých bol zatknutí celý rad ľudí medzi nimi aj Vojtech Borovský a Cyril Daxner, sa čapajevovcov dotkli len minimálne. Skupina, ktorá v tom čase mala 32 členov obdržala informácie o chystaným záťahu na odbojárov, sa koncom apríla dočasne presunula zo Slanských vrchov do pohoria Čergov, a utáborila sa takmer na vrchole Minčol. Miestne obyvateľstvo bolo ústretové a v rámci svojich možností sa snažilo pomáhať, Pomáhali aj odbojoví ako komunistickí, tak aj občianski aktivisti. No nestačilo to a kvôli proviantu bolo potrebné chodiť do vzdialenejších obcí.

V tom čase už čapajevovci mali pechotné zbrane, no vo výcviku ich mohli využiť len iluzórne. Výcvik bol zameraný aj na používanie výbušnín. Späť na svoju základňu v Slanských vrchoch sa čápajevovci presunuli v polovici júna.     

Náčelník štábu Ľudovít Kukorelli zaviedol vydávanie rozkazov písomnou formou, Štruktúra bola ustálená a Bojový skupinový rozkaz mal spravidla šesť rubrík:  

v záhlaví: Bojový skupinový rozkaz - číslo a dátum

 Popis úlohy, miesto a čas, poznámka, že presné úlohy vydá veliteľ na mieste
 Meno veliteľa akcie a jeho zástupcu
 Menný zoznam ostatných účastníkov akcie
 Materiál - zbrane a výbušniny
 Dátum a čas návratu
 Prípadné ďalšie poznámky

Rozkaz podpisoval náčelník štábu a veliteľ akcie. V priebehu júla a augusta (do 30. augusta) bolo vydaných celkovo 76 rozkazov. Písomnou formou sa robilo aj vyhodnotenie akcie, ktoré malo takisto ustálenú formu.  

Kukorelli zaviedol aj kmeňovú knihu brigády a jej I. zväzok viedol sám. Kmeňový list bol rozdelený na dve časti: hlavičku oddelenú vodorovnou čiarou a druhú časť. Hlavička obsahovala položky meno, priezvisko, miesto a dátum narodenia, stav, počet detí, zaradenie pred príchodom do skupiny (zajatec, vojenský zbeh, dobrovoľník), adresa najbližšej príbuznej osoby, dátum príchodu do skupiny. V druhá časť obsahovala pochvaly a tresty. II. zväzku sa už pochvaly a tresty neuvádzali.    

So zvyšujúcim sa počtom príslušníkov skupiny bolo možné prejsť k vytvoreniu vyšších formácií. Z čiat boli ku 1. augustuvytvorené tri roty.

V poslednej augustovej dekáde boli do brigády Čapajev začlenení aj príslušníci partizánskej skupiny Pugačov operujúcej v pohorí Vihorlat. Skupina prišla nešťastnou zhodou okolností o veliteľa A. G. Jemeľjanova a nemala ďalšieho kompetentného človeka s dostatočnými skúsenosťami, ktorý by ho nahradil. Bolo preto prijaté rozhodnutie kontaktovať velenie čapajevovcov a do Slanských vrchov sa presunulo 80 členov Pugačova. Malá skupinka ostala vo Vihorlate a počas povstania bola začlenená do iného oddielu.    
+Národnostné zloženie partizánskej brigády Čapajev ku 31. augustu 1944Slováci222Česi10Rusi86Ukrajinci39Rusíni26Židia23Tatári10Bielorusi4Rómovia2Poliaci, Maďari, Osetínci, Francúzi, Azerbajdžancipo jednom príslušníkovineuvedené2Celkovo432 (430)
Začiatkom júla prišli na východné Slovensko pplk. Branislav Manica a odbojár Ján Repta. Manica bol človekom pplk. Goliana, veliteľa tajného vojenského ústredia pripravujúceho povstanie. Cieľom cesty bolo obnovenie toku informácií o stave príprav povstania, prerušeného po jarných represiách. Odbojár Ján Repta sa osobne oznal s Ľudovítom Kukorellim a sprostredkoval jeho stretnutie s Manicom. Na stretnutí Manica oboznámil Kukorelliho so stavom príprav povstania a žiadal Kukorelliho, aby partizáni neútočili na slovenské vojsko, a hlavne aby utlmili svoju činnosť až do momentu vypuknutia povstania. Utlmovať činnosť partizánov však bolo náročné, nakoľko ich k aktivitám nabádali prostredníctvom rádiového vysielania ako Moskva, tak aj Londýn. Kukorelli Manicovi prisľúbil, že v tomto smere pokúsi uplatniť svoj vplyv na veliteľa brigády Baľutu.

 Kontakty s vojakmi Východoslovenskej armády 
Formujúce sa partizánskej oddiely na východnom Slovensku začali zaujímať aj odbojových dôstojníkov v armáde. Dňa 6. apríla sa v byte Karola Miklánka v Prešove stretli zástupcovia odboja, medzi ktorými nechýbal ani Kukorelli s pplk. Mirkom Veselom a mjr. Jurajom Bilejom. Snahou vojakov bolo, aby sa partizáni podriadili vojenskému odboju, no v tomto smere na ešte nenastal čas na zhodu.   

Nová situácia však nastala, keď sa v prvej polovici mája na východné Slovensko presunuli jednotky poľnej, tzv. Východoslovenskej armády (VSA). Už počas svojho pobytu v pohorí Ćergov zaznamenali rozšírili rady čapajevovcov prví dezertéri z poľných vojenských jednotiek. Vojaci prichádzali so zbraňami, niektorí priniesli aj rezervné. Prvé kontakty s vojakmi ukázali, že partizáni v nich môžu mať cenných spojencov.        

S protifašistickým odbojom sympatizoval celý rad dôstojníkov VSA. Jej hlavný veliteľ gen. II. tr. Augustín Malár, ktorý bol na východom Slovensku obľúbený, dostal dokonca od ministra obrany Čatloša inštrukcie, podľa ktorých mal s partizánmi vychádzať obratne a prostredníctvom nich nadväzovať kontakty s Červenou armádou. Chytených partizánov mal Malár popravovať len administratívne. Reálne ich však mal zachraňovať. Kontakty s Čapajevovcami nadviazali aj príslušníci poľnej jednotky Pluku útočnej vozby stotníci útočnej vozby Ján Jarembák a Martin Ďuriš-Rubanský.       

Najaktívnejšie sa do spolupráce s odbojom zapojil veliteľ 1. pešej divízie (1. PD)  plk. pech. Mikuláš Markus a pridal sa k nemu prakticky celý jeho štáb. Markus kontaktoval čapajevovcov s cieľom dohodnúť stretnutie. Tí si dali podmienku, podľa ktorej mali vojaci ukryť na dohodnuté miesto pod vrch Oblík tri guľomety. Podmienka partizánov bola splnená a stretnutie sa 3. augusta pod Oblikom aj uskutočnilo.        

Za vojakov sa stretnutia zúčastnil veliteľ divízie plk. pech. Mikuláš Markus, náčelník jeho štábu mjr. gšt. Elemír Polk, prednosta operačného oddelenia stot. pech. Ján Stejskal a prednosta spravodajského oddelenia npor. pech. Gejza Kelemen. Za partizánov boli prítomní veliteľ partizánskej skupiny  Ivan K. Baľuta, náčelník štábu skupiny npor. let. Ľudovít Kukorelli a ďalší dvaja členovia štábu. Výsledkom stretnutia bola písomná dohoda, ktorá ukončila nepriateľstvo medzi vojakmi a partizánmi. Vojaci partizánom prisľúbili, že všetky protipartizánske akcie budú čapajevovcom včas oznámené. Po uznaní 1. pešej divízie VSA za súčasť spojeneckých síl mala 1. APSČ (Automatná partizánska skupina Čapajev) podliehať veleniu 1. PD a veliteľ  divízie môže s ňou disponovať. Už pred stretnutím partizáni skupiny Čapajev striktne dodržiavali všetky ústne dohody o neútočení na vojakov. Po podpísaní dohody sa ďalšie partizánske útoky na zbrojné sklady a vojenské hliadky diali len po predchádzajúcej dohode s vojakmi. Východoslovenská armáda sa stala pre čapajevovcov oporou. Podobnú dohodu s vojakmi podpísal aj partizánsky oddiel Pugačov. Podobnú dohodu ako s vojakmi chceli mať partizáni aj so žandármi.

 Kontakty s ďalšími organizátorskými a partizánskymi skupinami 
alt=Busty Ľ Kukorelliho a I. K. Baľutu v Hanušovciach n. T.|vľavo|náhľad|Busty Ľudovíta Kukorelliho a Ivana Kononoviča Baľutu v Hanušovciach n. T. odhalené Maticou slovenskou, 25. augusta 2014 pri príležitosti 80. výročia SNP. Autorom je Tomáš Polonský
Od začiatku augusta sú na Slovensko vysielané organizátorské skupiny. Okrem prvej vlny výsadkov na stredné Slovensko začali prenikať cez Dukliansky alebo Lupkovský priesmyk na východné Slovensko ďalšie skupiny a zväzky, Niektoré organizátorské skupiny mali podobu aj desantov. Všetky skupiny sa postupne začali presúvať na stredné Slovensko no s niektoré z nich prišli s čapajevovamii do dlhodobejšieho alebo vážnejšieho kontaktu, prípadne zohrali na východnom Slovensku po vypuknutí povstania dôležitú úlohu.

V noci z 3. na 4. augusta sa ako druhý v poradí presunul cez Duklansky priesmyk na východné Slovensko partizánsky oddiel Alexander Nevskyj (veliteľ pplk. Viktor Alexandrovič Karasjov-Stepanov). Prechod bol dopredu dohodnutý s vojakmi Jazdeckého priezvedného oddielu 2 a jednotkami 1. ženijného práporu 1. PD VSA. Pplk. Karasjov-Stepanov sa najskôr stretol s velením 1. PD a v priebehu niekoľkých dní sa uskutočnilo aj jeho stretnutie s velením skupiny Čapajev. Stretnutie sa konalo v obci Bogliarka a velenie čapajevovcov na stretnutie priviezli vojaci. Karasjov bol prekvapený početnosťou, bojovou morálkou a organizáciou skupiny Čapajev a prejavil záujem navštíviť čapajevovcov na ich základní v Slanských vrchoch. Po prípravách, ktoré zahŕňali aj upratovanie na základni a prípravu na slávnostný akt prísahy, sa stretnutie uskutočnilo 18. augusta. Karasjov navrhol čapajevovcom, aby sa ich brigáda pripojila ku zväzku Alexander Nevskij, pričom by mala autonómny status a spoločne sa presunuli na stredné Slovensko. V tomto duchu už mal pripravený rozkaz. Čapajevovci však ponuku odmietli s odôvodnením, že majú záväzky voči obyvateľom východného Slovenska, odboju vo VSA a nemienili opustiť operačný priestor a už vôbec sa presunúť ďalej na západ. Pplk. Karasjov-Stepanov rešpektoval ich rozhodnutie a ako dar im venoval rádiostanicu.

V noci zo 14. - 15. augusta bola v priestore Merník a Čičava neďaleko obce Maťaška vysadená 18 členná organizátorská skupina, ktorej velil Alexej Afanasjevič Martynov. Skupina sa 20. augusta dostala do kontaktu s čapajevovcami, s ktorými až do svojho odchodu na stredné Slovensko v druhej dekáde septembra úzko spolupracovala. Prostredníctvom vysielačky skupiny Martynov dostali čapajevovci možnosť sa spojiť s partizánskym štábom 1. Ukrajinského frontu.

Dňa 20. augusta bola priamo na základňu Čapajeva v Petrovciach vysadená 18 členná organizátorská skupina pod velením Anatolija Antonoviča Snežinského. Počet členov skupiny bol doplnený ďalšími príslušníkmi Čapajeva na 30 a celá skupina bola odvelená do Považského Inovca, kde sa rozrástla na brigádu a operovala pod názvom Boženko.

Dňa 28. augusta sa cez Lupkovský priesmyk na slovenské územie presunul ďalší oddiel pod velením Romana Stepanoviča Streľcova. Oddiel pôsobil pod názvom Za Vlasť a úzko koordinoval svoju činnosť s čapajevovcami. Podobne to bolo s ďalšími dvoma oddielmi (jeden z nich sa volal Požarskij), ktoré na východné Slovensko prenikli už v polovici augusta. 

 Bojové akcie Čapajevovcov do konca augusta 1944 
alt=diverzná akcia Čapajevovcov poškodenie vidaduktu v Hanušovciach.|náhľad|pamätná tabuľa - diverzná akcia Čapajevovcov, poškodenie viaduktu v Hanušovciach nad  Topľou

 Akcie zamerané na získanie zbraní 

 máj 1944 - prepadnutie stanice finančnej pohraničnej stráže v Kalinove, Vydrani, vojenskej stráže v Radome, prepadnutie vojenského auta medzi Adidovcami a Zubným, okres Humenné, a prepadli a odzbrojili žandársku hliadku v obci Kríže, okres Bardejov.
 5. - 6. jún - prepadnutie vojenskej hlásky za dedinou Megeš, okres Giraltovce. Korisť 4 pušky, 310 nábojov a jeden kompas.
 14. - 15. júl - prepadnutie žandárskej stanice v Pečovskej Novej Vsi. Došlo ku prestrelke, pri ktorej bol jeden žandár zastrelený a dvaja zranení. Na strane čapajevovcov padol jeden partizán a jeden bol zranený. Korisť: 4 pušky, 4 pištole, 120 nábojov, 3 písacie stroje a kancelársky materiál.
 25. júl - prepadnutie vojenskej hlásky P-17 v Hanušovciach. Došlo ku prestrelke pri ktorej bol zastrelený veliteľ hlásky.
 25. - 26. júl - prepad zbrojného skladu štábnej roty 1. pešej divízie v Giraltovciach. Korisť 8 ľahkých guľometov, dva podstavce na protilietadlovú streľbu z ľahkých guľometov, pištole, topánky, prikrývky a iný materiál. K partizánom odišli dvaja vojaci zo stráže.
 8. august - prepad stráží Poľných pekární č. 21 vo Veľkom Šariši. Korisť 10 pušiek, 2 ľahké guľomety, 7 zásobníkov do ľahkých guľometov, 2 debny nábojov, 8 plášťov, opasky s nábojníkmi a bodákmi. Prepad vykonal oddiel Pugačov.
 19. august - privedenie zbehov od Spojovacieho práporu 1 a sovietskych zajatcov. Počet zbraní nie je uvedený.
 21. august - prepad Zbrojného skladu 1. divízie v obci Kuková Partizáni odzbrojili stráž, a na dvoch nákladných autách Man 4500 Diesel V 42807 a V 42818 odviezli korisť: 61 tisíc nábojov do pušiek, 3 000 granátov, 4 000 nábojov do pištolí, 1 ľahký guľomet, 36 protitankových nábojov 37 mm a iný materiál.
 24. august - prepad stráží Spojovacieho práporu 1 v Brezove. Na nákladnom aute si odviezli korisť: 5 ľahkých guľometov, 49 pušiek vz. 24, 11 pištolí, 3913 nábojov, 10 zásobníkov do ľahkých guľometov, 6 rádiostaníc, 4 PR-16 rádioprijímačov, 16 telefónnych prístrojov.
 27. august - odzbrojenie stráže na železničnom moste Lagan v Hanušovciach nad Topľou. Stráž odzbrojená, s partizánmi odišli 4 príslušníci stráže s plnou výzbrojou. Korisť: 1 ľahký guľomet, 28 zásobníkov, 2 pušky, 57 granátov a iný materiál.
 28. august - z kameňolomu Mandlovec v obci Vyšný Šebeš (Vyšná Šebastová) odniesli partizáni 150 kg antracitu a zápalné šnúry. Pušný prach vo váhe 250 kg hodili do jamy kameňolomu.
 28. august - odzbrojenie pracovného VSA a jeho veliteľstva v Zámutove. Stráže i celá jednotka v počte okolo 150 mužov odzbrojená. Korisť: 2 ľahké guľomety, 35 zásobníkov do guľometov, 2 plničky, 45 pušiek, 3 pištole, 113 granátov, 29 stanových, 11 chlebníkov, 10 ks sumiek. Na odvezenie koristi si od oddielu zobrali jeden konský povoz, ktorý večer vrátili. 
 29. august - odchod strážnej jednotky železničného mosta medzi Hermanovcami a Hanušovcami k partizánom. Doniesli 4 ľahké guľomety, 24 000 nábojov, 75 granátov, 2 pištole, 7 koní a 1 písací stroj 
 30. august - pri opätovnom zničení mosta v Komarianoch stráž v počte 26 mužov odišla k partizánom aj s výzbrojou. 

 Diverzné akcie 

 8. apríl  na trati pri Lupkovskom tuneli  Uskutočnili sa prvé deštrukcie – prerušenie nemeckého diaľkového kábla pri obci Rakovčík v ten istý deň a niektoré ďalšie.
 21. júl - o 22.50 hod. na úseku trate Kostoľany nad Hornádom - Kysak, výbuch nálože pod vlakom č. 4021. Došlo k vytrhnutiu koľajnice a poškodeniu trate. Trať bola odstavená 8 hodín.
 23. júl - prerušený diaľkový spojovací kábel nemeckej brannej moci medzi Rakovčíkom a Štiavníkom
 1. august - o 22.25 hod. na trati Kostoľany nad Hornádom - Kysak bola výbuchom poškodená koľaj. Trať bola odstavená na 6 hodín a 35 minút.
 4. august - o 2.10 hod.na úseku Vranov nad Topľou - Soľ na 17,17 km v katastri obce Komariany (dnes Komárany) vybuchla mína pod rušňom vlaku č. 263. Výbuch vytrhol 86 cm koľajníc, poškodil dva podvaly, čiastočne rušeň a vozeň.
 5. august - o 4.48 hod. na úseku Kysak - Kostoľany nad Hornádom  na kilometri 9,8 poškodili dva výbuchy železničnú trať, telefónne vedenie a prerušili dopravu.
 6. august - prepadnutie nemeckej autokolóny pri obci Štiavnik (Šarišský Štiavnik). Zničených bolo 10 nákladných áut s muníciou a jedno osobné auto. Zabitých bolo 6 Nemcov, ďalších 6 bolo ranených a 10 bolo nezvestných. Na strane partizánov boli dvaja mŕtvi a jeden ranený.
 9. august - o 24.00 hod. na trati Kostoľany nad Hornádom - Kysak na km 9,4 odzbrojili partizáni strážny oddiel. Po prepustení vojakov bol výbuchom zničený most a doprava bola prerušená 12 dní.
 11. august - o 22.40 hod. bola na trati Kostoľany nad Hornádom - Kysak výbuchom poškodená koľajnica o dĺžke 22 m a 4 podvaly.
 12. august - výbuch a deštrukcia na trati Košice - Obyšovce (dnes Obišovce) 
 13. august - o 00.10 bola v úseku Čirč - Muszyna výbuch poškodil a na dve hodiny vyradil z prevádzky tzv. leluchovský most. 
 Zo 17. - 18. august - Na trati Kysak - Malá Lodina na kilometri 20,7  pri hláske č. 1 obsadili partizáni výhybňu. Zničili telegrafné a telefónne zariadenia a poškodili most cez Hornád smerom na Malú Lodinu. Most klesol až na hladinu Hornádu. Doprava bola prerušená na dva týždne.
 19. august - o 2.30 hod, bol na trati Vranov nad Topľou - Soľ na kilometri 19,5 poškodený komariansky most. Nákladná doprava bola prerušená na 7 dní.
 25. august - bola prepadnutá železničná stanica v Margecanoch. Zničené boli výhybky, poškodené lokomotívy a zapálených bolo niekoľko cisterien. Oslobodených bolo 16 ruských zajatcov. Zabitých a ranených bolo niekoľko nemeckých vojakov.
 26. august -  prepad dvoch vojenských nákladných áut na úseku Remeniny - Maťaška, Korisť 2 samopaly.
 29. august -  02.00 hod. bol opätovne poškodený komariansky most na trati Vranov nad Topľou - Soľ.
 29. august - zlikvidovaný železničný most na trase Prešov - Kysak medzi Kendicami a Haniskou.
 30. august - o 09.00 hod, na trati Lipany - Pusté Pole v km 56,4 vybuchla mína pod motorovým vlakom č. 2820. Predná časť motorového vlaku bola rozbitá. Výbuch prerušil premávku do 31. augusta 1944.   
21. júna bol v obci Remeniny, okres Giraltovce zastrelený člen Hlinkovej gardy a predseda miestnej organizácie HSĽS, učiteľ v miestnej ľudovej školy Mikuláš Šima. V oficiálnych dokumentoch skupiny Čapajev o tom niet zmienky, no určite šlo o ich čin, avšak pravdepodobne šlo o "iniciatívu zdola". V partizánskej skupine boli ľudia, ktorým bolo zo strany Hlinkovej gardy ublížené a tento akt mohol byť aktom osobnej pomsty.  

Ďalšia akcia pôsobí úsmevne. Obyvatelia obce Bogliarka v okrese Bardejov sa sťažovali, že ich šikanuje miestny člen Hlinkovej gardy lesník Ján Cárik. Kukorelli vyslal do dediny väčšiu skupiny partizánov. Jej veliteľ usporiadal v centre obce zhromaždenie pre miestnych obyvateľov, pri ktorom bolo Cárikovi na sedaciu časť tela symbolicky naložených niekoľko palíc a zhromaždenie bolo rozpustené.  

Vážna akcia sa odohrala 29. augusta. Ľudovít Kukorelli a Štefan Kubík za pomoci železničných robotníkov zaistili vo vlaku stojacom na stanici v Hanušovciach nad Topľou 28 nemeckých dôstojníkov. Za pomoci troch slovenských vojakov ich eskortovali do tábora v Slanských vrchoch. Nemci boli neskôr zastrelení. Štefan Kubík si na udalosť neskôr spomínal takto:  

 Partizánske letisko 
alt=Pamätník na partizánske letisko v obci Petrovce v Slánskych vrchoch|vľavo|náhľad|Pamätník na partizánske letisko v obci Petrovce v Slanských vrchoch
Veliteľ organizátorského desantu Alexej Afanasjevič Martynov, ktorého na východné Slovensko vyslal partizánsky štáb pri Vojenskej rade 1. Ukrajinského frontu (1. UF), po odoslaní hlásení o čapajevovcoch obdržal 20. augusta  inštrukciu, aby vyhliadol plochu vhodnú na pristátie lietadla. Odborným poradcom Martynova pre túto úlohu sa stal Ľudovít Kukorelli, bývalý pilot.

Spoločne vybrali a dali upraviť plochu v katastri obce Petrovce. O niekoľko dní na tomto improvizovanom letisku pristálo lietadlo so styčným dôstojníkom 1. UF, ktorý mal za úlohu oboznámiť sa so situáciou. Po dvoch dňoch sa mal vrátil späť aj so styčným človekom velenia brigády Čapajev. Voľba padla na jej veliteľa I. K. Baľutu. Baľuta neodletel s prázdnymi rukami. Velenie 1. PD poskytlo plán karpatských opevnení, ktorý k čapajevovcom osobne doručil náčelník štábu 1. PD mjr. gšt. Elemír Polk v doprovode náčelníka spravodajského oddelenia 1. PD por. pech. Gejzu Kelemena. Štáb Čapajeva napísal pozdravný list veleniu 1. československého armádneho zboru (1. ČSAZ) a sovietski príslušníci brigády napísali listy svojim rodinám. Lietadlo so styčným dôstojníkom a Ivanom K. Baľutom odletelo za front 29. augusta vo večerných hodinách. Na štábe čapajevovcov, kde hlavné velenie nad brigádou prevzal náčelník štábu Kukorelli, nevedeli, že Nemci začali obsadzovať Slovensko a Vojenské ústredie vyslalo do posádok krycie heslo - "Začnite s vysťahovaním!".

 Zmena statusu jednotky 
Návšteva veliteľa brigády Čapajev Baľutu v Štábe partizánskeho hnutia (ŠPH) pri 1. Ukrajinskom fronte a rokovania s jeho predstaviteľmi v dňoch 30. a 31 augusta, priniesli aj zmenu statusu Čapajeva. Partizánska jednotka bola zaregistrovaná a začlenená pod ŠPH, ktorý určoval strategicko-taktické a operačné úlohy a rámcovo usmerňoval personálnu a organizačnú činnosť. Ivan K. Baľuta dostal splnomocnenie pokračovať vo funkcii veliteľa brigády Čapajev a bol vyznamenaný Radom červenej zástavy. Od 1. septembra skupina Čapajev nadobudla status zväzku.

 30. august až 9. september 1944 
Dňa 29. augusta sa na štábe zväzku Čapajev uskutočnila porada, výsledkom ktorej bola dohoda o opatreniach smerujúcich k prevzatiu moci v kraji, Dohoda zahŕňala tento plán:   

 Útok na Hanušovce, eliminácia miestnej nemeckej posádky a znefunkčnenie hanušovského železničného viaduktu.
 Eliminácia nemeckej posádky v Kysaku, ktorá mala za úlohu chrániť dôležitý železničný uzol Kysak-Obyšovce, prerušenie železničného spojenia a zamínovanie prístupových ciest..
 Po splnení týchto úloh malo nasledovať obsadenie Prešova.    

Na základe výsledkov porady vydal Kukorelli 30. augusta niekoľko rozkazov, ktoré sa týkali prevzatia kontroly nad civilnou správou v okrese Giraltovce. 30. augusta zaútočili čapajevovci na Hanušovce a rozprášili nemeckú posádku a časť obsahu  intendančného skladu 1. PD VSA v miestnom kaštieli premiestnili pod vrch Oblík. Boja v Hanušovciach sa mala zúčastniť aj tanková čata 3 roty 2 (npor. útv. Ján Achimský), ktorá sa v tom čase nachádzala Giraltovciach pri štábe 1. PD VSA. Hneď na druhý deň čapajevovci poškodili hanušovský železničný viadukt   

V tom čase mali na štábe Čapajeva pohotovosť, Čakalo sa na závery porady, ktorá sa konala na Armádnom veliteľstve v Prešove. Rozhlasový príhovor veliteľa VSA gen. Malára ich dezorientoval. Na druhý deň namiesto jasných rozkazov od armády k začatiu odporu začali prichádzať iné správy, Nemci začali odzbrojovať východoslovenskú armádu a základňa čapajevovcov v Slanských vrchoch sa stala jedným z troch väčších zberných miest, kam sa uchyľovali slovenskí vojaci a jednotky, ktoré unikli odzbrojeniu. K čapajevovcom sa uchýlil aj mjr. Elemír Polk a niekoľkými dôstojníkmi z veliteľstva 1. PD v Giraltovciach a v podvečerných hodinách sa do obce Zlatá Baňa na západnej strane Slanských vrchov presunul zbytok tankov a celý štáb poľnej jednotky pluku útočnej vozby, technická jednotka zo Zámutova a vojenské dielne. Po krátkej porade so štábom zväzku Čapajev padlo rozhodnutie o uskutočnení bojových akcií za podpory tankov. Hneď 1. septembra krátko po polnoci vyrazilo 8 tankov a dva stíhače tankov Marder III za podpory partizánov na Prešov, menšia skupina zložená z 5 tankov čaty III/1 a dvoch nákladných automobilov s partizánmi vyrazili od Zlatej Bane smerom na Obyšovce (dnes Obišovce) s úmyslom o obsadenie železničného uzla v Kysaku. V skorých ranných hodinách došlo v Obyšovciach a Kysaku k bitke, z ktorej sa späť na základňu nevrátil ani jeden tank a iba jeden tankista. Straty utrpeli aj partizáni.  

Povstalecký útok na Prešov 1. septembra
Dňa 1. septembra sa uskutočnila aj druhá bojová akcia. Velil jej pobočník veliteľa tankového práporu npor. útv. Dominik Miartuš. Povstalci sa pokúsili obsadiť mesto Prešov. Bojovú skupinu tvorilo osem tankov LT vz. 38, dva protitankové stíhače Marder III, motorizovaná pechota zložená z vojakov a partizánov. Aj táto skupina vyrazila bez prieskumu cestných komunikácii a informácií o situácii v Prešove. Veliteľ nemeckej odzbrojovacej skupiny „Rintelen" (genmjr. Josef Rintelen) vedel o tom, že štáb Pluku útočnej vozby aj so zálohou sa nenechal odzbrojiť unikol a bol pripravený na možný odpor. Príjazdovú cestu v smere od Vranova na Prešov zaistil protitankovou batériou. Npor. útv. Miartuš vydal rozkaz útočnej vozbe zaútočiť na batériu čelne. Nemeckú batériu sa síce podarilo zničiť, ale povstalci za to zaplatili stratou dvoch tankov LT vz. 38 a jedného stíhača Marder III. Nemeckej obrane prišiel na pomoc aj pancierový vlak Panzerzug 62. Celkove boli Nemci v presile, a tak veliteľ skupiny npor. útv. D. Miartuš dal rozkaz na ústup. V Hanušovciach, ktoré neboli obsadené, sa ku skupine pridali ďalší partizáni. Povstalci spálili drevené mosty cez rieku Topľa, ukoristili telefónny kábel, zničili telefónne stĺpy a zajali nemecký nákladný automobil s nemeckými vojakmi, ktorý aj s osadenstvom dopravili na partizánsku základňu.

 Nová organizačná štruktúra 
Od 1. septembra prešli čapajevovci na novú štruktúru jednotky - zväzok. Ku pôvodným dvom oddielom pribudli ďalšie dva zložené z vojakov VSA, ktorí sa nenechali odzbrojiť. Tieto oddiely v čase od 1. septembra podnikali útočné nájazdy na nemecké kolóny presúvajúce sa na trase Vranov nad Topľou - Hanušovce - Prešov a na obranu Hermanovskej doliny. Oddiely Pugačov a Bohun pokračovali v diverzných akciách na cestách a železničných tratiach.   

Veliteľ oddielu "Ščors" mjr. gšt. Elemír Polk vydal prvý skupinový rozkaz 1. septembra. V ňom mimo iného určil priestory, do ktorých sa mali sústreďovať vojaci VSA, ktorí sa nenechali zajať. Do týchto priestorov mali byť vysielané spojky od čapajevovcov s ďalšími inštrukciami. Otázku roztratených vojakov slovenských poľných divízií riešil Polk aj v rozkaze z 5. septembra. 2. septembra zase nariadil príslušníkom svojho oddielu narúšať pohyb nepriateľa na ceste v smere k obci Lipníky.    

V dňoch od 2. septembra pokračoval v bojových akciách aj oddiel "Bohdan Chmeľnyckij". 2. a 3. septembra podnikol za podpory tankov niekoľko nájazdov na nemecké kolóny prepravujúce sa po ceste Vranov nad Topľou - Prešov a po týchto stretoch mu ostali už len 3 bojaschopné tanky a jeden stíhač tankov Marder III.     

Boje v Hermanovciach a Zlatej Bani
V dňoch 4. a 5. septembra podnikli Nemci za podpory útočných diel dva útoky smerom od Bystého na Hermanovskú dolinu. Obidva útoky boli za pomoci druhého stíhača tankov Marder III (veliteľ dôst. zástupca Július Rajták) odrazené.    
alt=Hrob Júliusa Rajtáka na šarišskom cintoríne v Hermanovciach nad Topľou|vľavo|náhľad|Hrob dôst. zástupcu Júliusa Rajtáka na šarišskom cintoríne v Hermanovciach nad Topľou

V ranných hodinách 7. septembra sa začal rozhodujúci nemecký nápor, ktorého cieľom bola eliminácia nebezpečného zoskupenia v Slanských vrchoch. Za podpory útočných diel a pancierového vlaku Panzerzug 62 útočili Nemci zo smeru od Hanušoviec na Petrovce, od Bystrého na Hermanovce a od Kokošovice na Zlatú Baňu. Veliteľ obrany Hermanovskej doliny stot. útv. František Adam vydal rozkaz, aby zvyšné tanky a zostávajúca pechota zaútočili smerom na Bystré. Prudký výpad spôsobil nemeckej pechote veľké straty a doprial čas na odpútanie sa a ústup. Nemci boli vytlačení až do Bystrého a okolo 11. hodiny sa začal ústup, ktorý kryl Rajtákov Marder Samotný Rajták počas boja zahynul. Stotník Adam a npor. Švarc sa pokúšali stroj zachrániť, no kvôli paľbe protivníka sa im to nepodarilo a Marder III tak padol do rúk Nemcov. Neskôr prišiel rozkaz hlavného štábu Čapajev zničiť zostávajúcu techniku, znefunkčniť telefónne prístroje, opustiť bojisko a ustúpiť smerom k masívu vrchu Šimonka a zaujať kruhovú obrany. Nemci však už hlbšie do Slanských vrchov nepostupovali. Obce Hermanovce, Petrovce a Zlatá Baňa boli vypálené. Okrem toho Nemci zastrelili dvoch obyvateľov Zlatej Bane a ďalších šiestich odvliekli na nútené práce. V Hermanovciach Nemci zastrelili ďalších štyroch obyvateľov.    

Straty oddielu "Bohdan Chmeľnyckij" boli za necelý týždeň nasledovné: okolo desiatky mŕtvych, 5 zajatých a 20 ranených.

Po 9. septembri 1944

 Presun do nového operačného priestoru 
Po ústupe k vrchu Šimonka a na jej masív bola situácia zväzku veľmi zlá. Základňa zväzku nebolo prispôsobená na také veľké množstvo mužstva, zásoby potravín boli poskromné, letisko v Petrovciach bolo v nemeckých rukách a nálada vojakov bola veľmi zlá. 8. septembra v skorých ranných hodinách po mohutnej delostreleckej príprave začala Karpatsko-duklianska operácia a v tejto súvislosti obdržal zväzok rozkaz Štábu partizánskeho hnutia pri 1. UF podpísaný maršalom Konevom.    

Po úvahách ako ďalej a uvedomení si nutnosti vyplniť rozkaz a zarátaním situácie, v akej sa zväzok nachádzal, padlo rozhodnutie o vojenských oddieloch. Najväčšia časť vojakov po dohode a s povolením velenia zväzku sa od jednotky odlúčila a odišla domov, časť vojakov sa presunula na Stredné Slovensko, kde sa zapojila do Slovenské národné povstania. Časť vojakov ostala so zväzkom a pokračovala v partizánskom boji. Malá časť dôstojníkov a vojakov z oboch vojenských oddielov ostala na základni v Slanských vrchoch a očakávala príchod frontu. Bol medzi nimi mjr. gšt. Elemír Polk,  mjr. útv Jozef Dobrotka, stot. útv. Ján Jarembák,  MUDr. Imrich Hudec a ďalší. Žili v stanoch na Šimonke a v poľovníckom zrube nad obcou Petrovce. V druhej polovici septembra sa na základni objavila partizánska ošetrovateľka Anna Onderová (neskôr sa stala manželkou Ľudovíta Kukorelliho) a ďalší partizán. Dvojica prišla po dokumenty a odovzdala odkaz od plk. gšt. Viliama Talského, aby sa skupina urýchlene presunula do nového štábu Čapajeva nad obcou Závada. Skupina sa postupne zmenšovala a začiatkom októbra zostalo v Slanských vrchoch už len niekoľko ľudí  Bol medzi nimi mjr. útv Jozef Dobrotka, stot. útv. Ján Jarembák. Finančne im vypomohol posádkový veliteľ z Prešova a miestni odbojári im zabezpečili civilné oblečenie a falošné dokumenty a muži sa presunuli na Stredné Slovensko a do Bratislavy.          

Hlavná časť zväzku Čapajev, ktorého personálny počet sa zredukoval na približne 700 osôb, začal presun do Ondavskej vrchoviny. Náročný presun, ktorý bol zvládnutý bez väčších problémov, im uľahčil fakt, že po začatí Karpatsko-duklianskej operácie poľavil nemecký tlak na Slanské vrchy, nakoľko Nemci odsunuli jednotky na obranu pred postupujúcou Červenou armádou a 1. Česko-slovenským armádnym zborom (1. ČSAZ). Čapajevovci sa presúvali po trase Bystré (prechod cez rieku Topľa) - Metrík - Detrík - Bžany - Lomné - Tokajík - Piskorovce - Prituľaný - Ruská Poruba - Závada - Soľník, kde sa utáborili. V priestore Soľník došlo ku stretnutiu s partizánmi zväzku Stalin (pplk. Michail I. Šukajev). Obidve partizánske zoskupenia pobudli v priestore Soľník niekoľko dní. Zväzok Stalin sa začal presúvať na Stredné Slovensko a čapajevovci už nepokračovali k Duklianskemu priesmyku, ale vrátili sa k obci Závada a operoval v trojuholníku Stropkov - Medzilaborce - Humenné. V novom operačnom priestore bol partizánsky zväzok reorganizovaný a skladal sa zo štyroch oddielov: Bohun, Pugačov  Ščors a Detvan.                     

 Talského oddiel 
Pri obci Závada bolo zriadené partizánske letisko a 16. septembra na ňom pristálo lietadlo, na ktorého palube bol zástupca veliteľa VSA plk. gšt. Viliam Talský. Talského na Východné Slovensko vyslal veliteľ 1. Ukrajinského frontu maršal Ivan Stepanovič Konev s úlohou, aby pod svojej velenie skoncentroval čo možno najviac vojakov bývalej Východoslovenskej armády. Vojaci bývalej VSA, ktorí ešte boli súčasťou ako vo zväzku Stalin tak aj Čapajev, však nejavili záujem byť členmi vojenskej formácie pod velením Talského. Pamätali si Talského správanie zo 30. a 31. augusta, keď namiesto jasných rozkazov odletel za front.

Nakoniec pplk. Šukajev vyčlenil zo svojho zväzku vojenský oddiel o sile približne 100 príslušníkov pod velením mjr. jazd. Bileja a dal ho k dispozícii Talskému. Niekoľko dôstojníkov pre Talského vyčlenili aj čapajevovci. Oddiel si dal názov Detvan. velil mu naďalej mjr. Bilej a zastrešujúce veliteľstvo dostalo názov Veliteľstvo východnej vojenskej skupiny. Prvý rozkaz hovoriaci o úlohách veliteľstva bol vydaný 22. septembra. Skupina bola napokon operatívne riadená štábom 1. česko-slovenského armádneho zboru a vykonávala prieskum a poskytovala spravodajské informácie štábu 1. česko-slovenského armádneho zboru.

 Štruktúra partizánskeho zväzku "Čapajev" 

 od 1. septembra 1944 
Veliteľstvo zväzku

 Veliteľ zväzku: Ivan Kononovič Baľuta
 Zástupca veliteľa: Ivan Iľjič Kudriavcev
 Zástupca veliteľa pre hospodárske veci: Ivan Pavlovič Smirnov
 Zástupca veliteľa pre technické veci: Michail Ivanovič Cepkov
 Komisár: Alexander Fiodorovoč Luniev
 Náčelník štábu: npor. let. Ľudovít Kukorelli
 Zástupca náčelníka: npor. Ferdinand Uliczay
 Náčelník zásobovania: Bernát Friedmann
 Náčelník zdravotnej služby: MUDr. Nikolaj Vladimirovič Pravatorov

Spojovacia čata - veliteľ: Ján Tesárik (9 osôb), Čata jazdeckej rozviedky: Vasilij Alexandrovič Novikov, Administratíva: pisári - 3 osoby, prekladateľ - 1 osoba, propaganda a agitácia - 2 osoby, Hospodárska čata - 18 osôb, Sanitári - 2  muži a 1 žena

Oddiel "Bohun" - 344 príslušníkov 

  Veliteľ: Anatolij Nikolajevič Miťajev
  Zástupca veliteľa: Anatolij Ivanovič Kuračev
  Komisár: Dimitrij Ivanovič Baranov
  Náčelník štábu: Nikolaj Ivanovič Dokučajev
  Náčelník rozviedky: Vasilij Alexandrovič Novikov
  Náčelník zásobovacej služby: Ivan Pavlovič Smirnov
  Zástupca náčelníka zásobovacej služby: Bernát Friedmann
  Veliteľ 1. bataliónu (práporu): Andrej Pavlovič Krilosov
  Veliteľ 2. bataliónu: Grigorij Nikolajevič Zaruckij

Oddiel "Pugačov" - 163 príslušníkov  

 Veliteľ: Ivan Iľjič Kudriavcev
 Komisár: Michal Sivoči (v dokumente bolo meno napísané cyrilikou a veľmi nečitateľné)
 Náčelník štábu: Jozef Melicharčík
Oddiely "Bohun" a "Pugačov" boli zložené z prevažne kmeňových príslušníkov zväzku. Oddiel  "Bohun" mal veliteľské stanovište pri štábe zväzku a tak zásobovacia služba pri zborovom veliteľstve mala na starosti aj zásobovanie oddielu "Bohun".

Oddiel: "Ščors" - 224 príslušníkov  

 Veliteľ: mjr. gšt. Elemír Polk
 Zástupca veliteľa: npor. pech Gejza Kelemen
 2. zástupca veliteľa: npor. pech. Ladislav Cellár
 Komisár: Peter Babej

Oddiel "Bohdan Chmeľnyckij" - 333 príslušníkov  

 Veliteľ mjr. útv. Jozef Dobrotka
 Zástupca veliteľa: stot. útv. František Adam
 Náčelník štábu: stot. útv. Ján Jarembák
 Zástupca náčelníka štábu: npor. útv. Karol Adamec
 Veliteľ tankovej roty: npor. útv. Pavel Švarc
 Náčelník spravodajskej služby: por. útv Mikuláš Novák
 Náčelník hospodárskej služby: por. hosp. Michal Janovský
 Zástupca prednostu hospodárskej služby: npor. útv. Dominik Miartuš
 Dôstojník spojov: por. útv. Alexander Daňo
 Náčelník techn. časti: stot. tech. zbroj. František Pacelt
 Náčelník sanitárnej služby: por. zdrav. MUDr. Imrich Hudec
 Veliteľ štábnej roty: stot. útv. Martin Ďuriš-Rubanský
Oddiel "Bohdan Chmeľnyckij" vytvoril vojaci poľnej jednotky Pluku útočnej vozby. Oddiel  "Ščors" vytvorili vojaci z iných jednotiek oboch peších divízií. 


od polovice septembra 1944

Veliteľstvo zväzku
 Veliteľ zväzku: Ivan Kononovič Baľuta
 Komisár: Alexander Fiodorovoč Luniev
 Náčelník štábu: npor. let. Ľudovít Kukorelli
 Zástupca náčelníka: npor. Ferdinand Uliczay
 Náčelník rozviedky: Michail Ivanovič Cepkov
 Náčelník zásobovacej služby: Ivan Pavlovič Smirnov
 Náčelník zdravotnej služby: MUDr. Nikolaj Vladimirovič Pravatorov
Oddiel "Bohun" 
  Veliteľ: Anatolij Nikolajevič Miťajev
  Komisár: Dimitrij Ivanovič Baranov
  Náčelník štábu: Nikolaj Ivanovič Dokučajev

Oddiel: "Ščors"
 Veliteľ: Anatolij Ivanovič Kuračev
 Komisár: Andrej Pavlovič Krilosov
 Náčelník štábu: Nikolaj Alexandrovič Moškin

Oddiel: "Pugačov"
 Veliteľ:  Ivan Iľjič Kudriavcev
 Komisár: Dimitrij Gavrilovič Čajerov
 Náčelník štábu: Nikolaj Šalik

Oddiel: "Detvan"
 Veliteľ: mjr. jazd. Juraj Bilej
 Zástupca veliteľa: npor. jazd. Ivan Čučka
 Náčelník štábu: npor. jazd. Henrich Lipský
 Veliteľ roty: npor. jazd. Jozef Seman
Pribudol aj oddiel Buďonyj (veliteľ Ivan Ivanovič Kuľbakin) zložený zo 40 osôb zväčša sovietskych občanov, ktorí z rôznych dôvodov neodišli na Stredné Slovensko.

 Aktivity v Ondavskej vrchovine 
V novom operačnom priestore neďaleko frontovej línie sa zväzok Čapajev ocitol v tesnej blízkosti ďalších troch menších partizánskych oddielov: "Požarskij" (veliteľ dôstojník ČA Leonid Jefinovič Bereštejn),  "Za vlasť " (rusky "Za rodinu" - veliteľ Roman Stepanovič Streľcov, krycie meno Kurov), "oddiel Majorova" (veliteľ kpt. ČA Ivan Semionovič Majorov). 

Partizánske územie zahŕňajúce viac ako 24 obcí, bolo vnútorne členené na operačné úseky jednotlivých skupín. Hlavnou zásobovacou základňou sa stala obec Košarovce. Zo zástupcov všetkých oddielov bol vytvorený štáb zásobovateľov, ktorý sa staral o zaobstarávanie proviantu a jeho prerozdelenie. Pravidelne sa konali porady so zástupcami jednotlivých obci, na ktorých bola dohodnutá výška dodávok, čas a spôsob ich preberania. Ženy v dedinách šili pre partizánov teplé spodné prádlo a plietli svetre. Partizánske skupiny aj na Východnom Slovensku boli finančne podporované z rozpočtu veliteľstva 1. československej armády na Slovensku . peniaze sprostredkúval najmä Vojtech Borovský. Peter Babej sa vrátil do Giraltovského okresu.

V niektorých dedinách zriadili partizáni stále posádky. Posádky boli v obciach Závada, Košarovce, Ruská Poruba, Vyšná Sitnica, Nižná Sitnica atď. Čapajevovci mali vybudovanú menšiu základňu v obci Hrubov, kde za občas zdržiaval aj štáb zväzku a zriadené tam bolo aj poľné letisko.

Velitelia na všetkých stupňoch boli upozorňovaní na ohľaduplné správanie voči miestnemu obyvateľstvu. Za neprístojnosti a brutalitu voči civilistom hrozili prísne tresty a tak medzi partizánmi a civilným obyvateľstvom nedochádzalo k väčším nedorozumeniam. Zápis kronikára z obce Prituľanu.
alt=pamätník na zväzky Čapajev a Šukájev v Ruskej Porube|vľavo|náhľad|Mohyla - pamätník na zväzky Čapajev a Šukajev v Ruskej Porube 
Partizánsky zväzok Čapajev predstavoval v októbri 1944 elitnú a veľmi skúsenú jednotku s odborne pripravenými špecialistami. Jednotka bola zložená z bývalých slovenských a sovietskych vojakov a len v malej miere civilných osôb.  O skvalitnenie výzbroje sa staral Štáb partizánskeho hnutia pri 1. Ukrajinskom fronte.

Po reorganizácii a udomácnení sa v novom operačnom priestore začal zväzok partizánsku vojnu. Nemci, ktorí viedli v Karpatoch obranné boje a na Strednom Slovensku útočili proti povstaleckému územiu, nemali dostatok jednotiek, aby zaútočili proti partizánskym oblastiam v Ondavskej vrchovine a pohorí Vihorlat. Partizáni kontrolovali prísunové komunikácie k Duklianskemu a Lupkovskému priesmyku vrátane železničnej trate Michalovce - Humenné - Medzilaborce. Partizánske skupiny vrátane zväzku Čapajev operovali v hĺbke obrany nepriateľa len 20 - 30 km od predného okraja obrany. a zamerali sa na cestnú infraštruktúru. Po poškodení železničných mostov a železničných tratí sa zamerali na cesty, po ktorých Nemci prevážali materiál. Tak došlo k prepadu nemeckej autokolóny pri obci Miňovce. Partizáni zničili 8 nákladných áut a jedno doprovodné pásové vozidlo a zmocnili sa zbraní a streliva, Pri obci Vyšná Oľka partizáni zlikvidovali vozatajskú kolónu, zloženú z viac ako 20 vozov  Osádky boli rozprášené a partizáni sa zmocnili zbraní, streliva a koní. Čapajevoci zničili železničný most a transport pri Humennom, železobetónový most cez rieku Ondavku medzi dedinami Závadka a Topoľovka, železničný most a transport pri Brekove. Počas operačného pôsobenia v priestore Stropkov - Medzilaborce - Humenné podnikli čapajevovci len na železnici 22 úspešných diverzných akcií. Okrem diverznej činnosti vykonávali partizáni rozsiahlu spravodajskú činnosť v prospech 1. a 4. UF a 1. ČSAZ. Na svojich partizánskych letiskách prijali štyri partizánske desantné skupiny a vybavili ich na odchod do iných oblastí, medzi nimi oddiel Borkaňuk vysadený v noci z 26. na 27. septembra . V nočných hodinách 26. októbra prepadli čapajevovci štáb nemeckej 97. divízie horských strelcov, ktorý sa práve nachádzal v obci Sukov. Stalo sa tak v predvečer 26. výročia vzniku Česko-Slovenska a štáb ju považoval za vhodný dar k výročiu.   Túto udalosť reportoval aj náčelník Hlavného štábu partizánskeho hnutia A. N. Asmolov, pričom hlásil nemecké straty 450 vojakov, 45 štábnych dôstojníkov vrátane náčelníka štábu divízie, 35 áut, 4 rádiostanice a celú operačnú dokumentáciu štábu. Viliam Plevza v Encyklopédii odbja a SNP datuje túto akciu na 28. októbra a uvádza len 70 mŕtvych Nemcov, vrátane generála. Helena Pažurová uvádza 70 mŕtvych Nemcov za cenu straty jedného mladého guľometčíka.

V novom prostredí sa čapajevovci venovali aj osvetovej práci. Odbojoví aktivisti spoločne s partizánmi organizovali besedy. Motivačne na tieto akcie pôsobilo aj oslobodenie prvej obce na slovenskom území - Kalinov, ako aj prechod 38. armády a  1. ČSAZ cez Dukliansky priesmyk. Výročie vzniku Česko-slovenska si zase v pripomenuli slávnostným zhromaždením v obci Košárovce, na ktorom sa zúčastnili aj obyvatelia ďalších obcí.

 Čistka vo velení a nový veliteľ Kokin 
Spoločne s veliteľom zväzku Čapajev Baľutom bol lietadlom 31. augusta na Východné Slovensko dopravený aj splnomocnenec kpt. Červenej armády Viktor Nikolajevič Kokin obdržal od ŠPH 1. UF úlohu, zisťovať početnosť partizánskych skupín na území Česko-Slovenska, ktoré neboli zaregistrované ústrednými, alebo frontovými štábmi partizánskeho hnutia ZSSR, ich politický profil, spôsob organizácie a dislokáciu. Na štábe Čapajeva vykonával Kokin funkciu staršieho pomocníka operačného oddelenia štábu a po svojom príchode sa iniciatívne ujal komunikácie so ŠPH pri 1. UF prostredníctvom dvoch vysielačiek. V rádiogramoch okrem mena veliteľa zväzku uvádzal aj svoje meno.

Dňa 3. októbra prišiel rádiogram, z ktorého sa na štábe Čapajeva dozvedeli, že na sledujúci deň príde pre veliteľa Baľutu lietadlo. Panovalo presvedčenie, že Baľuta opätovne dostane vyznamenanie, nakoľko činnosť zväzku bola úspešná. Velenie nad jednotkou prevzal Kukorelli a lietadlo s Baľutom odletel za front, kde bol 7. októbra presunutý na Ukrajinský Štáb partizánskeho hnutia v Kyjeve, kde bol 15. novembra vzatý do vyšetrovacej väzby pre zradu a spoluprácu s gestapom. Na post veliteľa zväzku bol s platnosťou od 15. novembra menovaný mjr. Kokin.   

Začiatkom novembra bol na základňu Čapajeva dopravený zo ŠPH pri 1. UF npor. ČA Volodimir Nikolajevič Tristan. Skutočné poslanie Tristana u čapajevovcov bolo známe len Kokinovi. Tristan sa zdržiaval na štábe a nezapájal sa do bojovej činnosti.

Hneď 9. novembra prišiel zo ŠPH pri 1. UF rozkaz, na základe ktorého malo byť zadržaných niekoľko členov štábu a veliteľov oddielov. Zadržaní boli títo občania Sovietskeho zväzu.  

 Alexander Fiodorovič Luniev, komisár štábu zväzku (evidovaný u Čapajeva od 15. február 1944)
 Michail Ivanovič Cepkov, náčelník rozviedky (1. február 1944 )
 Anatolij Nikolajevič Miťajev, veliteľ oddielu "Bohun" (február 1944)
 Anatoí Ivanovič Kuračev, veliteľ oddielu "Ščors" (14. júl 1944)
 Nikolaj Bachmutskij, adjutant na štábe zväzku, asi 18 ročný mladík
alt=Nad obcou Závada. Miesto kde boli nájdené telá odsúdených a popravených partizánov.|náhľad|Vrch Lipovica nad obcou Závada. Miesto kde boli nájdené telá odsúdených a popravených partizánov.
Uvedení boli spútaní a dopravení na štáb skupiny Berenštejna, kde boli obvinení zo špionáže v prospech Nemecka. Obvinení boli vypočúvaní npor. Tristanom údajne za použitia fyzického násilia, odsúdení na smrť zastrelením a dňa 18. novembra popravení v katastri obce Rohožník.  

Spolupráca náčelníka štábu Kukorelliho s novým veliteľom Kokinom bola zložitá, ovplyvnená názorovými nezhodami a postojom ku obvineným a popraveným členom jednotky, u ktorých Kukorelli v predchádzajúcom období nepobadal žiadne aktivity, ktoré vyvolali pochybnosti o ich vernosti a protifašistickom postoji.

Čistky neostali izolované len na zväzok Čapajev. V noci z 12. na 13. decembra 1944 v Novej Lehote veliteľ brigády Boženko Snežinskij dal mučiť a zavraždiť asi 17 členov svojej jednotky, ktorých podozrieval, že chceli zradiť. Jednému z nich sa podarilo ujsť. Prevažná väčšina zavraždených bola občanmi Sovietskeho zväzu, ktorí ako partizáni prišli do brigády Boženko zo zväzku Čapajev v septembri, aby ju posilnili po výsadku Snežinského na východnom Slovensku. Po neoprávnenom podozrení Baľutu zo spolupráce s Nemcami sa podozrenie rozšírilo aj na bývalých čapajevovcov.

 Nemecký útok 
Nemecké spravodajské zložky sledovali činnosť partizánov na Východnom Slovensku. Pozorne boli sledované boje za podpory tankov LT vz. 38 pri Hermanovciach a diverzné akcie na železničných tratiach a cestných komunikáciách. Nemci odhadovali počty partizánov a ich silu koncentrovanú v Ondavskej vrchovine a sledované boli aj dodávky zbraní sovietskymi lietadlami.

No v tom čase boli nemecké jednotky zamestnané v potlačovaní povstania na Strednom Slovensku a obrane pred postupujúcou Červenou armádou a 1. ČSAZ. To vylučovalo realizáciu vážnejších protipartizánskych akcií. Zmena prišla až na konci októbra po zatlačení povstania do hôr a následnom ukončení Karpatsko-duklianskej operácie. Uvolnené jednotky mohlo nemecké velenie nasadiť na vyčistenie vlastného tylového priestoru a likvidáciu partizánskych oblastí na východnom Slovensku. 

Útok na partizánsku oblasť v Ondavskej vrchovine sa začal 18. novembra a smeroval od Vranova nad Topľou. Delostrelecká paľba bola zameraná na obce Košarovce, Nižná Sitnica, Vyšná Sitnica a neskôr aj na Závadu. Hneď 19. novembra bola obkľúčená obec Tokajík a všetci obyvatelia mužského pohlavia boli zastrelení. Nasledujúci deň bola obec vypálená. Vypálená bola aj obec Závada. 

Partizánske jednotky Berenštajna, Majorova a Streľcova sa stiahli na územie Čapajeva, podriadili sa veleniu zväzku a okolo obce Závada zaujali kruhovú obranu, Na nasledujúcej porade bolo rozhodnuté o prechode frontu na stranu Červenej armády.

 Prechod frontu pri Habure
alt=Posledné miesto partizánskych skupín nad obcou Závada pred ich prechodom cez front.|náhľad|Posledné miesto partizánskych skupín nad obcou Závada pred ich prechodom cez front.
ŠPH prikázal partizánskym skupinám, aby sa pri prvej možnej príležitosti spojili s jednotkami Červenej armády. Pomalý postup jednotiek 38. armády, 1. gardovej armády a 1. česko-slovenského armádneho zboru počas Karpatsko-duklianskej operácie a vysoká koncentrácie nemeckých jednotiek však situáciu s prechodom cez front komplikovala. Situácia partizánskeho zväzku Čapajev a ďalších partizánskych skupín v Ondavskej vrchovine sa zhoršovali, nakoľko miestne potravinové zdroje sa vyčerpávali a ubúdalo aj peňazí. Navyše čapajevovci neverili, že v Ondavskej vrchovine budú pôsobiť až tak dlho.

Nemecký útok na partizánsku oblasť, ktorý sa začal 18. novembra, však prinútil partizánov konať. Prípravou operácie prechodu cez front a jej realizáciou bol poverený náčelník štábu Kukorelli.  Mjr. Bilej a plk. Talský však s prechodom nesúhlasili. Mali od velenia 1. ČSAZ iné rozkazy a prebojovanie sa cez front považovali za riskantné riešenie. Prijali preto rozhodnutie o presune do pohoria Vihorlat.

Dňa 20. novembra pripravil Ľudovít Kukorelli návrh trasy a predbežne určil aj miesto prelomenia frontu - medzi obcami Habura a Borov. Odhadom a rámcovo stanovil časové limity. Určil v prúde poradie jednotlivých skupín, Ako prvý mal ísť oddiel Bohun a prúd uzatvárala skupina partizánov I. S. Majorova. Detaily a ďalšie otázky spojené s presunom boli prerokované na porade podvečer toho istého dňa. Pochod k frontu sa mal začať 21. novembra v skorých ranných hodinách a presúvať sa malo približne 1 500 osôb  - bojovníkov a civilistov.

Náročný presun od Závady cez chotár obce Pucák (dnes Korunková)  až po obec Havaj sa začal ešte za šera. Pri prechode cez hlavnú cestu od Havaja smerom na Medzilaborce už bol deň. Nemecké hliadky si všimli záver celého sprievodu a spustili naň guľometnú paľbu. Nemci sa báli ísť hlbšie do lesov a tak začali mínometmi ostreľovať predpokladaný smer postupu kolóny partizánov.alt=Pamätník pripomínajúci smrť Ľudovíta Kukorelliho a partizánov pri obci Habura|náhľad|Pamätník na "Partizánskom chodníku" pri obci Habura pripomínajúci smrť Ľudovíta Kukorelliho a ďalších partizánov. |vľavoVečer 23. novembra sa kolóna priblížili k horskému masívu Kamjana. V ten istý deň sa mjr. Kokin spojil so štábom 4. UF a informoval ho o mieste, kde dôjde k prechodu cez front. Prechod cez masív Kamjana si vyžiadal veľké obete. Kolóna sa stala terčom nemeckého ostreľovania, počas ktorého zahynuli veliteľ  Streľcov, komisára štábu skupiny a  niekoľko ďalších partizánov. Šlo o najnáročnejší úsek presunu a ranení obracali svoje zbrane proti sebe, nakoľko vedeli, že sa nemôžu dočkať pomoci a ošetrenia.

Vykonaný prieskum odhalil viaceré podrobnosti o prvej nemeckej obrannej línii, zákopoch, guľometných hniezdach a mínových poliach. Záverečný prechod cez nemecké postavenia sa mal začať 24. novembra o 6. hodine (8. hodine moskovského času). Civilisti boli schovaní v úžľabine na západnej strane a mali sa pridať ku zväzku až po uskutočnení prielomu. Zostup z hrebeňa sa mal uskutočniť čo najtichšie a následný útok za poriadneho kriku a hluku mal zabezpečiť, aby bol protivník zaskočený.

Útok sa začal podľa plánu. Nemci boli zaskočení najmä hlukom, ktorý vytváral dojem o veľkom počte útočníkov. Boj trval necelú hodinu a nemeckú obranu sa podarilo preraziť na úseku 2 kilometre. Paľbu spustili aj sovietski vojaci, ktorí si mysleli, že ide o nemecký útok, no ich paľba čoskoro utíchla. 

Za úspešný prechod frontu vyznamenal veliteľ 4. UF genplk. Ivan Jefimovič Petrov 30 partizánov - veliteľov a radových bojovníkov zväzku Čapajev a ďalších troch skupín. Partizánske skupiny boli rozpustené a bojaschopní bojovníci boli priradení k 4. UF alebo 1. ČSAZ. Časť partizánov bola odoslaná na Štáb partizánskeho hnutia pri 1. UF odkiaľ boli vysielaní opäť do nemeckého tyla.

Štatistika zväzku Čapajev po prechode frontu:

 Počet bojovníkov - 651
 Pridelených k 4. UF - 361
 Pridelených k 1. ČSAZ (Česko-slovenský armádny zbor) - 130
 Do nemocnice - 103
 Do ŠPH pri 1. UF - 28
 Na stranícke, hospodárske a iné úlohy - 29  

Pri prechode cez front zahynul za nevyjasnených okolností náčelník štábu zväzku Čapajev a hlavný organizátor celej jednotky npor. let. Ľudovít Kukorelli. Smrť Kukorelliho ostáva aj po rokoch neobjasnená a veliteľ zväzku mjr. Kokin neskôr pripustil, že Kukorelli nezomrel v dôsledku bojovej činnosti.

 Rehabilitácie 
XX. zjazd Komunistickej strany Sovietskeho zväzu konaný vo februári 1956 odhalil a odmietol kult osobnosti, nezákonné stalinistické praktiky a perzekúcie. Naštartoval sa tak proces odmäku vo východnom bloku a rehabilitácií nezákonne a krivo obvinených osôb, To dalo nádej aj bývalým príslušníkom partizánskeho zväzku Čapajev, ktorí boli krivo obvinení, aby sa zbavili tohto vykonštruovaného nánosu.

Vykonštruované obvinenia členov zväzku, ktorí sa už nemohli brániť bolo potrebné vyvrátiť. Rozbehla sa komunikácia, vzájomné návštevy a do rehabilitácie boli zapojení aj regionálni historici na východnom Slovensku, ktorí si dokonca vytvorili pracovnú skupinu s touto úlohou. Do riešenia celej záležitosti boli na Slovensku zapojené politické a justičné orgány,

Prvý veliteľ zväzku Ivan Kononovič Baľuta bol zo zaisťovacej väzby prepustený už v júni 1945, no úplne bol rehabilitovaný až v roku 1964. V roku 1965 boli v ZSSR rehabilitovaní aj Luniev, Cepkov, Miťajev, Kuračev a Bachmutskij, čo potvrdil aj list náčelníka Vojenskej kancelárie prezidenta Československej socialistickej republiku adresovaný Gabrielovi Kukorellimu (brat Ľudovíta Kukorelliho) zo dňa 28. novembra 1967, v ktorom sa mimo iného uvádza:

V liste, ktorý je podpísaný náčelníkom Vojenskej kancelárie prezidenta republiky sa uvádza, že Luniev, Cepkov, Miťajev, Kuračev a Bachmutski mali byť zrejme zastrelení až po prechode frontu, no zmenená situácia a nemecký útok na partizánsku oblasť vecí urýchlili. Ďalej sa v ňom uvádza, že sovietska prokuratúra informovala Vojenskú kanceláriu prezidenta republiky o tom, že Baľuta, Luniev, Cepkov, Miťajev, Kuračev a Bachmutski boli z vlastizrady obvinení nezákonne a všetci šiesti boli v roku 1965 plne rehabilitovaní. Na druhej strane bol Kokin označený za vinníka bezdôvodného obvinenia Lunieva, Cepkova, Miťajeva, Kuračeva a Bachmutského, Bol vylúčení z Komunistickej strany Sovietskeho zväzu no trestne stíhaný nebol.

Bývalí príslušníci a organizátori partizánskeho zväzku Čapajev boli pohoršení prezentáciou vzniku a činnosti zväzku v syntetizujúcom diele Partizánske hnutí v Československu za druhé světové války, ktoré vyšlo v roku 1961. Preto bola určená 10-členná skupina, ktorá sa mala obrátiť na autorov diela s požiadavkou na opravu dezinformácií a ospravedlnenie. Autori požiadavky veteránov akceptovali a v novinách Hlas revolúcie vyšiel 19. apríla 1968 ospravedlňujúci článok, v ktorom sa mimo iného uvádza:

Do obdobia rehabilitácií spadá aj dokumentárny film o zväzku Čapajev, ktorý vznikol pri príležitosti 20. výročia SNP v roku 1964 počas stretnutia bývalých príslušníkov zväzku v Hanušovciach. Vo filme účinkovala aj bývalá manželka Ľudovíta Kukorelliho Anna Kukorelliová-Kostková. Tá neskôr v liste zo 16. mája 1965 adresovanom pplk. Dubinskému píše.

 Súčasnosť 
alt=Pamätník v Hermanovciach nad Topľou|vľavo|náhľad|Pamätník v Hermanovciach nad Topľou odhalený 7. októbra 2021
O zachovanie historickej pamäte o pôsobení partizánskej brigády Čapajev v Slanských vrchoch a celkovo na východnom Slovensku sa starajú najmä obecné zastupiteľstvá, Slovenský zväz protifašistických bojovníkov, Miestne odbory Matice slovenskej a odbory Mladej Matice. Turisti prichádzajúci do Slanských vrchov môžu nad obcami Petrovce a Hermanovce nad Topľou naraziť na vytvorené informačné tabule informujúce o odboji na východom Slovensku a v Slanských vrchoch a mnoho pamätníkov. 

V roku 2019 vznikla v obci Zlatá Baňa veľká informačná tabuľa pripomínajúca udalosti z 2. svetovej vojny.

Obzvlášť aktívne je obecné zastupiteľstvo v Hermanovciach nad Topľou. V septembri 2021 bol priamo pri obecnom úrade odhalený nový pamätník na partizánsku brigádu Čapajev a vypálenie obce,. Každoročne pri príležitosti vypuknutia Slovenského národného povstania sa nad obcou koná verejná ukážka bojového stretu medzi partizánmi a nemeckými vojakmi ako aj pripomenutie udalostí predchádzajúcich vypáleniu obce. V roku 2022 bol zrekonštruovaný pamätník na zväzok Čapajev pribudla aj nová veľká informačná tabuľa o pôsobení partizánskych skupín na Východnom Slovensku a malý pamätník pripomínajúci smrť tankistov z Poľnej jednotky Pluku útočnej vozby, ktorí nad Hermanovcami bojovali ako súčasť oddielu "Bohdan Chmeľnickyj". Chata nad obcou Hermanovce nad Topľou je udávaná ako chata "generála Kukorelliho",

V roku 2024 boli odhalené prvé busty Kukorelliho a Baľutu v lokalite, kde pôsobili, a to prostredníctvom Matice slovenskej pri príležitosti 80. výročia Slovenského národného povstania. Súčasťou programu, ktoré bolo organizované pod záštitou mesta Hanušovce nad Topľou, bola aj medzinárodná vedecká konferencia s podporou Ministerstva zahraničných vecí Slovenskej republiky s výstupom zborníka Bojovali za našu slobodu.

Pamiatku na partizánsky zväzok zachováva pravidelnou divadelnou dramatizáciou Vrátim sa živý! Matica slovenská.

 Galéria 

 Referencie 

 Literatúra 





 Externé odkazy 
Informačná tabuľa v obci Zlatá baňa - status na facebookovej stránke obce Zlatá Baňa 

Kategória:Partizánske zväzky počas Slovenského národného povstania
Kategória:Partizánske organizácie