Panzerhaubitze 2000

Panzerhaubitze 2000 je nemecká samohybná húfnica kalibru  na pásovom podvozku. V čase svojho vzniku išlo o zrejme najvýkonnejší konvenčný delostrelecký systém v operačnej službe. Okrem nemeckej armády bola PzH 2000 vybraná aj do výzbroje talianskej, holandskej a gréckej armády.

 Vznik a vývoj 

V polovici 60. rokov sa ukázalo, že existujúce delostrelecké systémy v NATO už nespĺňajú zvýšené požiadavky na bojisku z hľadiska mobility, dostrelu, rýchlosti paľby a ochrany. V dôsledku toho Nemecko, Taliansko a Veľká Británia spoločne vyvinuli poľnú húfnicu FH-155. V roku 1973 podpísali tieto tri štáty vládne vyhlásenie s cieľom vyvinúť nový zbraňový systém s balistickými vlastnosťami FH-155 a úrovňou mobility a ochrany hlavného bojového tanku Leopard 1. Technické problémy však v roku 1986 spomalili program PzH 155 do takej miery, že bol nakoniec úplne zrušený. V Nemecku sa v novembri 1987 začal nový vývoj. Do súťaže sa zapojili dve konzorciá - Krauss-Maffei/Porsche/KUKA a Wegmann/MaK, z ktorých každé postavilo jedno testovacie vozidlo. Zákazku nakoniec získalo konzorcium Wegmann/Ma, ktoré v rokoch 1991 až 1993 vytvorilo štyri prototypy. Od novembra 1994 do marca 1995 prebiehali vojskové skúšky prototypov. Prvá zo 185 objednaných húfnic bola Bundeswehru dodaná v roku 1998.

 Konštrukcia 
PzH-2000 je samohybná húfnica na pásovom podvozku, ktorý je postavený na základe komponentov tanku Leopard 2. 155 mm kanón o dĺžke 52 kalibrov umožňuje paľbu na veľké vzdialenosti. Bežnou muníciou je možné strieľať až na vzdialenosť 30 km, granáty s dnovým výtokom (BB) až na vzdialenosť cez 40 km v závislosti od typu. Plne automatizované nabíjanie dáva veľmi vysokú rýchlosť streľby. So štandardným 24-voltovým nabíjacím systémom je možné vystreliť 3 náboje za 10 sekúnd, pričom trvalá rýchlosť streľby je 10 rán za minútu. Stroj nesie 60 delostreleckých granátov. Námer sa mení v rozsahu od -2,5° do +65°. Veža húfnice je plne otočná. PzH 2000 je vybavená technológiou MRSI (Multiple Round Simultaneous Impact) – húfnice vedia v rýchlom slede vyslať až päť granátov po rôznych trajektóriách tak, aby na cieľ vzdialený maximálne 24 kilometrov dopadli prakticky súčasne. Lokálnu obranu húfnice proti pozemnému a vzdušnému ohrozeniu zabezpečuje guľomet MG3 kalibru 7,62 mm. 

Húfnicu poháňa dieselový motor MTU MT 881 Ka-500 s maximálnym výkonom 1 000 koní (736 kW). Vďaka nemu dokáže PzH 2000 dosiahnuť na ceste rýchlosť až 67 km/h a v teréne 45 km/h. 

Predný pancier PzH 2000 poskytuje ochranu proti nábojom kalibru 14,5 mm. Bočné a zadné pancierovanie chráni proti paľbe ručných zbraní a črepinám z delostreleckých granátov. V prípade potreby je možné namontovať reaktívne pancierovanie.

 Nasadenie 
 Vojna v Afganistane (2001 – 2021) 
Húfnice PzH 2000 boli po prvýkrát použité v boji holandskou armádou v auguste 2006 proti cieľom Talibanu v provincii Kandahár v Afganistane. Potom boli pravidelne používané na podporu koaličných jednotiek v provincii Uruzgan. PzH 2000 sa vo veľkej miere používali aj počas bitky o Čóru. Húfnice poskytovali pozemným jednotkám palebnú podporu na vzdialenosť viac ako 30 kilometrov. Ukázalo sa, že sú presné a efektívne. Húfnica však bola kritizovaná Holanďanmi pri nasadení v provincii Uruzgan, pretože systém ochrany pred zbraňami hromadného ničenia si nedokázal poradiť s vysokou úrovňou prachu v Afganistane.

Od júna 2010 používali tri tieto húfnice aj nemecké jednotky v provincii Kunduz. PzH 2000 zohrali kľúčovú úlohu aj počas operácie Halmazag v novembri 2010, keď boli dediny Isa Khel a Quatliam znovu dobyté od Talibanu nemeckými výsadkármi.

 Ruská invázia na Ukrajinu 
Po invázii ruských vojsk nasadila Ukrajina do bojov aj húfnice PzH 2000, dodané z Nemecka, Holandska a Talianska. Podľa nemeckého spravodajského týždenníka Der Spiegel však majú Ukrajinci s prevádzkou týchto samohybných húfnic značné problémy. Intenzita ich použitia údajne výrazne prekračuje maximálne štandardy NATO, a to v priemere trikrát až štyrikrát. Na ukrajinskom bojisku nie je raritou, že je počas jedného dňa vystrieľaná plánovaná maximálna celotýždenná norma granátov a dochádza tak k podstatne rýchlejšiemu opotrebovaniu kanónov. Ukrajinci v súčasnosti údajne strieľajú okolo 300 granátov denne, pričom prevádzkové predpisy PzH 2000 dovoľujú iba 100 výstrelov denne. To spôsobuje vážne opotrebenie zbraňových systémov. Na druhú stranu zo sovietskych húfnic D-20 strieľajú Ukrajinci maximálne dvadsaťkrát denne.

Okrem opotrebenia sa podľa nemeckej tlače prejavil aj problém s nedostatkom náhradných dielov pre PzH 2000 a nedochádza tak k včasnému vykonávaniu údržby a potrebným opravám. Výsledkom vyššie uvedeného je potom fakt, že z celkového počtu dodaných húfnic je viac ako polovica mimo prevádzky.

Preto sú húfnice za účelom opráv z Ukrajiny odosielané do Litvy. Nedostatok náhradných dielov (náhradné diely nemá Bundeswehr ani nemecký priemysel) však spôsobuje, že niektoré z húfnic musia byť kanibalizované (t.j. rozobrané na náhradné diely).

 Používatelia 
 Súčasní používatelia 
  Grécko - obstaralo 24 kusov.
  Holandsko - obstaralo 64 kusov.
  Chorvátsko - v decembri 2014 Chorvátsko podpísalo zmluvu na nákup dvanástich samohybných húfnic z bývalých zásob Bundeswehru, ktoré mali byť dodané do roku 2016. K roku 2017 bolo napokon do chorvátskych ozbrojených síl zavedených 16 húfnic, z ktorých 12 je v aktívnej službe.
  Katar - v roku 2013 objednal 24 húfnic.
  Litva - objednala 21 húfnic, pričom prvých 12 použitých exemplárov PzH 2000 zo zásob Bundeswehru bolo dodaných v roku 2015.
  Maďarsko - objednalo 24 húfnic PzH 2000 ako náhradu za zastarané sovietske húfnice D-20. Prvé dve z objednaných húfnic boli dodané v auguste 2022.
  Nemecko - Bundeswehr si do roku 2002 obstaral 185 húfnic, pričom v roku 2021 mal v prevádzke už len 108 kusov.
  Taliansko - bolo prvým exportným odberateľom PzH 2000. Talianska armáda dostala celkovo 70 kusov.
  Ukrajina - v roku 2022 získala od Nemecka 14 kusov, od Holandska 3 kusy a od Talianska 6 kusov. V roku 2022 schválilo Nemecko Ukrajine predaj 100 húfnic PzH 2000. Húfnice mali údajne hodnotu 1,72 miliardy dolárov, čo je 17,2 milióna dolárov na húfnicu.

 Pozri aj 
 Zuzana
 Archer
 CAESAR
 G6

 Referencie 

Kategória:Húfnice
Kategória:Samohybné delá