Jamová kultúra

Jamová kultúra (iné názvy: kultúra [alebo komplex] okrových hrobovSlovensko 1 - Dejiny. Bratislava: Obzor, 1978. S. 52, zriedkavo (kultúra) jamnajaNOVÁČKOVÁ, J. Vplyv geografie a subsistencie na distribúciu haploskupín chromozómu Y v Európe a Afrike. Dizertačná práca. Školiteľ: doc. Mgr. Viktor Černý, Dr. Praha, 2016 , staršie kultúra šachtových hrobovjamová kultúra. In: Encyklopédia archeológie. Bratislava: Obzor. 1986. S. 376, staršie kultúra jamových hrobovFARKAŠ, Z. Kôň a jeho význam v praveku Karpatskej kotliny. In: Jazdectvo - časopis pre chov koní a jazdecký šport. č. 6, 1983. S. 111, prvá a tretia vlna kurhanovej [=kurganovej/kurhanskej/kurganskej] kultúryMarija Gimbutas (1993) The Indo-Europeanization of Europe: the intrusion of steppe pastoralists from south Russia and the transformation of Old Europe, Word, 44:2, 205-222, , staršie Kurhan [=Kurgan] IVGIMBUTAS, M. The three waves of the Kurgan people into Old Europe, 4500-2500 B.C. Archives suisses d’anthropologie generale (Geneve). — 1979. — č. 43 (2) — pp. 113-137, rus. ямная культура - jamnaja kuľtura, ukr. ямна культура - jamna kuľtura) bola kultúra v neskorom chalkolite a začiatku bronzovej doby, vyskytujúca sa v oblasti pontsko-kaspickej stepi od Podnesterska až po rieku Ural. Vyskytovala sa v období 35002300 rokov pred Kristom. 

Donedávna mnohí autori jamovú kultúru považovali za pravlasť praindoeurópskeho jazyka, novšie sa však ukazuje, že pravlasťou praindoeurópskeho jazyka bola Arménska vysočina (t.j. okolie vrchu Ararat) a až sekundárne sa Praindoeurópania odtiaľ rozšírili okrem iného na sever od Kaukazu, t. j. na územie jamovej kultúry.Paul Heggarty et al, Language trees with sampled ancestors support a hybrid model for the origin of Indo-European languages, Science 2023.

Ľud jamovej kultúry pravdepodobne vzišiel z miešania dvoch rozdielnych populácií, z ktorých silnejšou zložkou boli východoeurópski lovci a zberači, ktorí pochádzali buď priamo zo sibírskej maľtsko-bureťskej kultúry, alebo jej geneticky blízkych príbuzných. Druhou zložkou bola niektorá blízkovýchodná populácia, do úvahy prichádzajú buď lovci a zberači z oblasti Kaukazu, alebo chalkolitická populácia v oblasti dnešného Iránu. Ich kultúra bola materiálne veľmi podobná altajskej afanasjevskej kultúre a geneticky sú tieto dve populácie prakticky nerozoznateľné.

Jamová kultúra je tesne spriaznená s nadväzujúcimi kultúrami bronzovej doby, ktoré sa rozšírili do takmer celej Európy a strednej Ázie. Ide najmä o kultúru so šnúrovou keramikou a kultúru zvoncovitých pohárov na západe, i sintašt(in)skú kultúru (=sintašta), andronovskú kultúru a zrubovú kultúru na východe. Tieto kultúry zdieľajú s jamovou kultúrou spoločné znaky, ako napr. používanie koní, pochovávanie a hospodárstvo založené na pasení dobytka. Genetické štúdie potvrdili, že tieto nadväzujúce kultúry pochádzajú z väčšej časti zo stepnej oblasti jamovej kultúry.

 Pôvod 

 Kultúrny pôvod 
Jamová kultúra vznikla v oblasti riek Don a Volga v období medzi 3300 až 2500 rokov pred Kristom. V strednom Povolží jej predchádzala chvalynská kultúra a na Done repinská kultúra (=repino; cca 39503300 pr. Kr.). Neskorá keramika týchto predchádzajúcich kultúr je už ťažko odlíšiteľná od skorej keramiky jamovej kultúry.

Po svojom zrode sa kultúra rýchlo rozšírila v oblasti pontsko-kaspických stepí medzi rokmi 3400 a 3200 pred Kr. Podľa Anthonyho „bolo rozšírenie tejto kultúry materiálnym vyjadrením rozšírenia praindoeurópskeho jazyka naprieč pontsko-kaspickou stepou.“ Anthony ďalej poznamenáva, že „jamová kultúra je viditeľným archeologickým dôkazom spoločenského vývoja s vysokou mierou pohybu - kočovníctva, a zároveň vývoja politickej moci slúžiacej na riadenie väčších stád dobytka z prechodných príbytkov na stepi.“ Podľa Pavla Doluchanova je vznik jamovej kultúry dôsledkom spoločenského vývoja niekoľkých miestnych kultúr ranej bronzovej doby, v ktorých postupne vznikal nový spôsob spoločenského rozvrstvenia založený na náčelníckom vedení nomádskej spoločnosti, čo posilňovalo kontakty medzi heterogénnymi spoločenskými skupinami.

Na západnom okraji bola jej pokračovaním katakombová kultúra (28002200 pred Kr.), na východnom poltavkinská kultúra (=poltavka; 27002100 pred Kr.) v oblasti stredného Povolžia. Obe tieto kultúry nasledovala zrubová kultúra (18.12. storočie pred Kr.).

 Genetický pôvod 
Podľa Jones a Haak 2015 ľud jamovej kultúry vznikol zmiešaním dvoch rozdielnych populácií lovcov a zberačov. Východoeurópski lovci a zberači vykazujú genetickú príbuznosť k lovcom z malťsko-bureťskej kultúry alebo ich blízko príbuzným z oblasti Sibíri. Druhou zložkou je genetická skupina kaukazských lovcov a zberačov, ktorí pravdepodobne prišli z oblasti Blízkeho východu, pravdepodobne priamo z Kaukazu. Každá z týchto skupín sa na genetickej variabilite ľudu jamovej kultúry podieľala zhruba polovicou.BBC (Nov 16, 2015), Europe's fourth ancestral 'tribe' uncovered Spoluautor Haakovej štúdie Dr. Andrea Manica z University of Cambridge k tomu dodáva:

„Otázka pôvodu ľudu jamovej kultúry bola donedávna záhadou [...] teraz však už poznáme odpoveď. Ich genetická výbava je zmesou východoeurópskych lovcov a zberačov a populácie kaukazských lovcov a zberačov, ktorá zjavne žila od konca posledného glaciálu vo veľkej izolácii.“

 Východoeurópski lovci a zberači 
Podľa Haaka a kolegov (2015), vyššie opísaný zhluk východoeurópskych lovcov a zberačov vykazuje vysokú príbuznosť k 24 000 rokov starému genómu zo Sibíri z malťsko-bureťskej kultúry alebo jej blízkych príbuzných.BBC (Nov 16, 2015), Europe's fourth ancestral 'tribe' uncovered Vzorky boli získané z mezolitických či skoro neolitických hrobov v Karélii a Samarskej oblasti v Rusku a podrobené analýze DNA celogenómovým sekvenovaním. Tri z týchto genómov boli publikované, všetky tri mužského pohlavia a s Y-haploskupinami R1a, R1b a J. Haploskupina R1b je najčastejšou Y líniou v jamovej kultúre a v dnešnej západnej Európe.

 Blízkovýchodná populácia 
Najpravdepodobnejšie išlo o kaukazských lovcov a zberačov alebo o chalkolitickú populáciu Iránu.

Tento komponent jamovej kultúry prvýkrát objavil Jones, ktorý v roku 2015 sekvenoval genómy neskoropaleolitických a mezolitických lovcov a zberačov z Kaukazu. Publikované boli dva mužské genómy, neskoropaleolitický (13 300 rokov) a mezolitický (9 700 rokov). Títo dvaja muži boli nositeľmi haploskupiny J* a J2a. Títo lovci a zberači boli pravdepodobne blízkovýchodnou neolitickou zložkou DNA v jamovej kultúre, pretože títo kaukazskí lovci a zberači boli vzdialene príbuzní obyvateľstvu, ktoré šírilo poľnohospodárstvo do Európy v čase neolitu.BBC (Nov 16, 2015), Europe's fourth ancestral 'tribe' uncovered Ich genómy ďalej poukazujú na to, že miešanie s ľuďmi z Blízkeho východu nastalo pred 25 000 rokmi v čase najchladnejšej periódy posledného glaciálu.BBC (Nov 16, 2015), Europe's fourth ancestral 'tribe' uncovered

Podľa Lazaridisa (2016) „populácia príbuzná ľuďom z chalkolitického Iránu prispela v rozsahu 43 % ku genetickej výbave stepných populácií začínajúcich doby bronzovej.“ Populácia chalkolitického Iránu bola zmesou neolitických populácií západného Iránu, Levanty a kaukazských lovcov a zberačov.

 Charakteristika 

 Praindoeurópania 
náhľad|Hrob jamovej kultúry, Volgogradská oblasť
Jamová kultúra je v kurhanovej (stepnej) hypotéze Marie Gimbutasovej spájaná s neskorými Praindoeurópanmi. Spolu s predchádzajúcou stredostogovskou kultúrou (Srednij Stog) je jedným z kandidátov na pravlasť praindoeurópskeho jazyka . Dôkazy sú nachádzané v oblastiach lingvistiky, genetikyhttps://www.amphilsoc.org/sites/default/files/2018-08/attachments/Reich.pdf - Ancient DNA Suggests Steppe Migrations Spread Indo-European Languages a archeológie. Ľudia jamovej kultúry systematicky vyvražďovali mužov iných kultúr.http://techfocus.cz/veda-vesmir/1182-nejnasilnejsi-skupina-lidi-ktera-kdy-na-zemi-zila-kmen-jamove-kultury-pouzival-vysku-a-svaly-k-brutalnim-vrazdam.html - Nejnásilnější skupina lidí, která kdy na zemi žila: kmen jámové kultury používal výšku a svaly k brutálním vraždám Zvieracie obete dobytka, oviec, kôz a koní sú tiež spájané s Protoindoeurópanmi. Kultúra bola prevažne kočovnícka s prevažujúcim pastierstvom a drobným pestovateľstvom vykonávaním okolo riek a niekoľkých málo hradísk. Charakteristické pre túto kultúru je pochovávanie do jamových hrobiek alebo mohýl (kurhanov). Telá zosnulých boli uložené naznak s pokrčenými kolenami a posypaná okrom. V kurhanoch bolo viac pohrebov, často pridaných neskôr. Najskoršie nálezy vozidla s kolesami boli nájdené v Storožovej mohyle na Ukrajine a sú spájané s jamovou kultúrou.

 Telesné vlastnosti 
Genetický materiál analyzovaný Haakom (2015), Wildom (2014) a Mathiesonom (2015) spoločne potvrdzuje, že ľud jamovej kultúry mal polymorfizmy pre vysokú telesnú výšku, prevažne hnedé oči, tmavé vlasy a stredne svetlú kožu, ale trochu tmavšiu ako je súčasný európsky priemer. Vlohy umožňujúce tráviť mliečny cukor v dospelosti boli prekvapivo málo časté.Haak, 2015

 Migrácia súvisiaca s jamovou kultúrou 
náhľad|Indoeurópska migrácia súvisiaca s expanziou jamovej kultúry

 Západná Európa 
Haak a kol. (2015) vo svojej štúdii analyzoval 69 genómov z Európy a Ruska. Jedným zo záverov štúdie bolo, že autozomálne charakteristiky ľudu jamovej kultúry sú veľmi podobné ľudu kultúry so šnúrovou keramikou, ktorej vzorky pochádzali z Nemecka, s asi 73 % podielom „jamovej“ DNA. Rovnaká štúdia odhaduje 4054 % podiel ľudu jamovej kultúry na genofonde modernej stredoeurópskej a západoeurópskej populácie a 2032 % podiel na genofonde juhoeurópskej populácie, menej však u Sardínčanov (7,1 % alebo menej) a 11,6 % alebo menej u Sicílčanov. Haak tiež predpokladá, že rozšírenie haploskupín R1b a R1a z východu možno pochádza z obdobia okolo roku 3 000 pred Kr.

Výsledky autozomálnych štúdií tiež naznačujú, že jamová kultúra je najpravdepodobnejším vektorom šírenia takzvaného komponentu ANE (z anglického Ancient North Eurasian - starý Severný Eurázijec) do Európy. Tento komponent reprezentuje práve genetickú výbavu ľudu maľta-bureťskej kultúry spomínanú vyššie, alebo ľudu jej blízko príbuzného. ANE je dôležitým komponentom ľudu jamovej kultúry. Tento komponent je až na výnimky v Európe všadeprítomný, ale nevyskytoval sa u Európanov pred bronzovou dobou. Možno teda predpokladať, že jeho prítomnosť je dôsledkom indoeurópskych migrácií.

 Stredná a Južná Ázia 
Lazaridis a kol. (2016) konštatuje, že „demografický vplyv stepných populácií na južnej Ázii bol podstatný s výraznejším vplyvom v severnej Indii a Pakistane (Kalašovia cca 50 %, podobne ako u Severoeurópanov) a nižším vplyvom v južnej Indii (18 %).“ Sám autor však poznamenáva, že na získanie presnejšieho obrazu bude treba viac pravekých genómov z oblasti strednej Ázie.

 Referencie 

 Literatúra 
 ANTHONY, David W. The Horse, The Wheel and Language: How Bronze-Age Riders from the Eurasian Steppes Shaped the Modern World., 2007. (anglicky)
 DOLUKHANOV, Pavel M. The Early Slavs: Eastern Europe from the Initial Settlement to the Kievan Rus. New York: Longman, 1996. ISBN 0-582-23627-4. (anglicky)
 FORTSON, Benjamin W. Indo-European Language and Culture: An Introduction.: Blackwell Publishing, 2004. (anglicky)
 LAZARIDIS, Iosif. The genetic structure of the world’s first farmers.: bioRxiv.org, 2016. Dostupné online. (anglicky)
 MALLORY, J. P. Encyclopedia of Indo-European Culture.: Fitzroy Dearborn, 1997. Kapitola Yamna Culture. (anglicky)
 ZIMMER, Karl, 2015. DNA Deciphers Roots of Modern Europeans. New York Times. Dostupné online. (anglicky)

 Iné projekty 

 Zdroj 

Kategória:Archeologické kultúry na Ukrajine
Kategória:Archeologické kultúry v Rumunsku
Kategória:Archeologické kultúry z bronzovej doby
Kategória:Indoeurópske jazyky