Ašot I. (arménsky kráľ)

Ašot I. Bagratuni (; pred korunováciou ako „predsedajúce knieža“ Staroveké Arménske kráľovstvo zaniklo v roku 428, keď bol posledný kráľ Artašes III. Peržanmi zbavený vlády. Arméni odvtedy nemali kráľa, no uznávali vo svojom prostredí niektoré vplyvné kniežatá (či princov), ako prvých medzi sebou. Tieto osoby bývajú v zahraničnej historiografii nazývané ako „predsedajúce kniežatá“ (v slovenčine menej vhodne: „predsedajúci princovia“).  Ašot V.; niekedy Ašut; * 9. storočie † 890, Gugark) bol arménsky kráľ v rokoch 884/885890, zakladateľ nezávislého arménskeho štátu a dynastie Bagratovcov.

Ašotovo kráľovstvo zaberalo veľkú časť území v oblasti historického Veľkého Arménska a aj časť dnešného juhovýchodného Gruzínska.

V zahraničnej historiografii býva niekedy nazývaný aj ako „Veľký“ (arm. Mec). Tento prívlastok býva niekedy priznávaný aj jeho menovcovi Ašotovi I., ktorý vládol ako byzantský vazal, kuropalat v Gruzínsku.

 Život 
Ašot bol druhým synom arménskeho kniežaťa Smbata VIII. Vyznávača. V roku 855 nahradil svojho otca na čele arménskych vojsk ako veliteľ (sparapet). Spolu so svojím bratom Abasom stabilizoval situáciu v Arménsku, ktoré bolo po potlačení vzbury Arménov v polovici 9. storočia výrazne oslabené. Obnovil moc Bagratovcov a prostredníctvom dynastických svadieb a vojen rozšíril svoje panstvo na úkor ostatných arménskych šľachticov (nachararov) a arabských emírov v Arménsku (napr. Kajsovcov).

vľavo|náhľad|Mapa arménskych historických krajín po roku 884/885
Vďaka proarabskej politike získal Ašot v roku 858 titul knieža kniežat (batrík al-batárika) a po víťazstve nad arabským emirom Džahháfom ibn Sawádom, sa stal aj suzerénom nad arabskými panstvami v Arménsku. Stal sa tak po abbásovskom kalifovi druhou najvplyvnejšou osobou na Kaukaze a túto pozíciu potvrdil v roku 879, keď porazil arabov zjednotených pod vedením arabského guvernéra v Arménsku, Muhammada ibn Chálida.

Ašotovo kráľovstvo aj napriek jeho úspechom nebolo centralizovaným štátom, ale skôr voľne organizovanou úniou, „feudálnou konfederáciou“, kde správa vecí by bola založená na spolupráci funkčne paralelných úradov v každom regióne. Miestni šľachtici si preto zachovávali výraznú autonómiu a výsady. Nina Garsoïanová preto upozorňuje, že čestné tituly, ktoré boli Ašotovi udelené kráľovstvu v skutočnosti príliš moci nedodali a boli v podstate prekladom staršieho titulu arménskych kniežat išchán išchánas.

Ašot naďalej uznával nadvládu abbásovských kalifov, no zároveň si uvedomoval aj stále rastúcu silu Byzantskej ríše v oblasti. Tvrdo trestal arménske kniežatá, ktoré sa prikláňali na stranu Byzancie, no zároveň s Konštantínopolom viedol diplomatické rokovania. V náboženskej sfére viedla Arménska cirkev dialóg s Konštantínopolom, kde sa stal v tomto období patriarchom Fótios. Koncil v Širakawane v roku 862 sa však skončil z hľadiska cirkevnej únie s pochalcedónskymi kresťanmi neúspechom.

V roku 884 (885) Ašot prijal kráľovský titul a nechal sa katolikom Jurajom II. korunovať korunou, ktorú mu poslali Arabi. Byzantínci Ašotovu mocenskú pozíciu uznali udelením titulu archón ton archóntos. Naďalej však platil tribút Arabom.

Arménskym kráľom sa po Ašotovej smrti stal Smbat I.

 Poznámky 

 Referencie 


 Ďalšia literatúra 

 (početná bibliografia)



 Pozri aj 
 Ašot

Kategória:Bagratovci
Kategória:Králi Arménska
Kategória:Narodenia v 9. storočí
Kategória:Úmrtia v 890