Tŕňová koruna

náhľad|Maarten van Heemskerck, Kristus tŕním korunovaný, olej na dreve (prenesený na plátno), cca. 1550, Frans Hals Museum, Haarlem
Tŕňová koruna (iné názvy: Tŕňová koruna Spasiteľa, Božia tŕňová koruna) je biblický termín a kresťanský symbol, ktorý pripomína umučenie Ježiša Krista; v bežnom jazyku symbol utrpenia. Spomína sa v Matúšovom (Mt 27, 29), Markovom (Mk 15, 17) a Jánovom (Jn 19, 2 – 5) evanjeliu. Podľa evanjelií tŕňovú korunu, ktorá bola mučiacim nástrojom Ježišovi počas mučenia nasadili rímski vojaci. Mala dvojakú funkciu: ponížiť Ježiša (korunovať ho za židovského kráľa, čo bol výsmech) a spôsobiť mu škodu a bolesť. 

Ján pripomína, že rímski vojaci sa v noci zo Štvrtka Svätého týždňa (Zelený štvrtok) na Piatok utrpenia Pána (Veľký piatok) vysmievali Kristovi a jeho kráľovskej moci tým, že mu nasadili tŕňovú korunu. Krátko pred výstupom na Kalváriu s krížom na chrbte Ježiša šikanovali a týrali rímski vojaci. Napoly v mdlobách sa zrútil na kamenný chodník, mokrý od vlastnej krvi. Rímskym vojakom sa zdalo smiešne, že Žid z vidieka sa môže vyhlasovať za kráľa. Preto mu cez plecia prehodili dlhé rúcho a do ruky mu dali trstinu, ktorá mu slúžila ako žezlo. Na dokončenie svojej potupy potrebovali korunu. Pružné konáre pokryté dlhými tŕňmi (zvyčajne sa používali na zväzovanie dreva na oheň) boli spletené do tvaru koruny a potom mu boli zabodnuté do pokožky hlavy, čo spôsobilo silné krvácanie . 

 V stredoveku 
náhľad|Tŕňová koruna, Bedfordské múzeum
Pôvodne bola tŕňová koruna v Jeruzaleme, ale v roku 1060 bola prevezená do Konštantínopolu. Nikolaj Mesarit, efezský metropolita, teológ, cirkevný a štátny činiteľ informuje, že v roku 1201 v Konštantínopole, v Chráme Panny Fary (gr.. τοῦ Θάρου - pri majáku) - v kostole, určenom na každodennú liturgiu v prítomnosti cisára a jeho rodiny, ako aj na slávnostné bohoslužby v 1. deň v roku, 1. mája, v deň spomienky na proroka Eliáša (v prítomnosti synklitu), na Zelený štvrtok a na Bielu sobotu, sa uchovávali tieto relikvie: Kristova tŕňová koruna, Kristova tunika, Kristova palica, bič na bičovanie, svätý klinec, Longinova kopija, časti Kristových sandálov (ktoré priniesol cisár Ján Tzimiskes z Palestíny v roku 975).

Konštantínopol bol vyplienený počas štvrtej križiackej výpravy v roku 1204. Križiaci si z Konštantínopolu odniesli relikvie vrátane tŕňovej koruny. Korunu kúpil Ľudovít IX. v roku 1238 od  konštantinopolského cisára Balduina II. údajne za vtedy obrovskú sumu 135 000 livrov. Presnejšie, Balduin II. zastavil tŕňovú korunu Benátkam, od ktorých ju kúpil Ľudovít IX. V roku 1239 Ľudovít IX. a jeho brat Robert d'Artois v sprievode do Sans, bosí, v jednoduchých košeliach, niesli mušľu s tŕňovou korunou. Tŕňová koruna bola potom prevezená do Paríža, odkiaľ boli neskôr prinesené časti Pánovho kríža, Longinovo kopija a ďalšie predmety - svedkovia Starého a Nového zákona. Na uchovanie svätých relikvií dal Ľudovít Svätý postaviť v Paríži osobitný kostol (kaplnka kráľovského paláca, základy boli položené v roku 1242) a v tom istom roku 1239 dočasne umiestnil tŕňovú korunu do mestskej katedrály Jannic Durand. Le trésor de la Sainte-Chapelle. — Éd. de la Réunion des Musées Nationaux, 2001. V roku 1246 bola tŕňová koruna premiestnená do kaplnky Sainte-Chapelle .

V traktáte "Pojednanie o relikviách", ktorý napísal protestantský učenec Ján Kalvín  v roku 1543 a odvtedy bol mnohokrát publikovaný, sa uvádza, že tŕňová koruna mala toľko častí, že keby sa spojili, tvorili by štyri koruny. Boli to: tretina koruny v Saint-Chapelle v Paríži; tri v rímskej Bazilike sv. Kríža Jeruzalemského; viacero hrotov v bazilike svätého Eustacha; viacero hrotov v Siene; jeden hrot vo Vicenze; päť hrotov v Bourgese; v Besançone, v katedrále svätého Jána, tri; Sarreinsberg ou Mont-Roya - tri; v katedrále v Oviede v Španielsku; v katedrále svätého Jakuba v Galícii dve; v Albi tri; v Toulouse; Mâcone; Charroux (Vienne) v Poitou; v bazilike Notre-Dame de Clery-Saint-André; Saint-Flour; Saint-Maximin-la-Saint-Baume, v Provensalsku; l'abbaye de la Salle; vo farskom kostole Saint Martin v Noyone.

 V neskoršej dobe 
Počas Francúzskej revolúcie v 18. storočí, po požiari kaplnky Saint-Chapelle, bola Tŕňová koruna prenesená a uložená v Cabinet des médailles do Francúzskej národnej knižnice. Ľudovít IX. počas svojho života získal veľa relikvií, vytvoril tak rozsiahlejšiu zbierku, ktorej veľká časť bola zámerne  a profánne počas francúzskej revolúcie zničená, tŕňová koruna sa zachovala . Svätá koruna bola považovaná za kultúrne dedičstvo. Napoleon I. ho vrátil cirkvi. V roku 1806 bola umiestnené do sakristie katedrále Notre-Dame v  Paríži.

Konkordát z roku 1801 znamenal, že relikvia bola odovzdaná parížskemu arcibiskupovi, ktorý ju v roku 1806 pridelil do klenotnice katedrály Notre-Dame v Paríži, kde bola uložená v trezore až do vyhorenia katedrály. Sväté relikvie boli zverené kanonikom kapituly katedrály Notre-Dame, potom boli zverené do zákonnej starostlivosti Rytierov Svätého hrobu v Jeruzaleme. Boli to teda kanonici, ktorí ich prezentovali, a rytieri, ktorí boli zodpovední za ich ochranu počas jej vystavenia.

 Relikviár 
náhľad|Relikviár z roku 1806
Aby sa tŕňová koruna nepoškodila a zachovala dali vyhotoviť a darovali Napoleon I. a Napoleon III. relikviár. Prvý v neoklasicistickom štýle vyrobil v roku 1806 zlatník Jean-Charles Cahier.

Relikviár tŕňovej koruny z roku 1862 v neogotickom štýle navrhol Viollet-le-Duc a vyrobila ho zlatnícka dielňa Placide Poussielgue-Rusand. Tento relikviár z bronzu a pozláteného striebra má bohatú výzdobu: "deväť chimér podopiera prvý podnos, zdobený filigriánovými zvitkami a drahými kameňmi. Svätá Helena držiaca kríž, kráľ Balduin II., cisár Konštantínopolu, so žezlom a glóbusom v ruke, a svätý Ľudovít držiaci v rukách svätú korunu, sedia na kreslách s levími hlavami v hieratických postojoch, hlavy majú mierne natiahnuté dopredu. Malá plošina a uzol zdobený lístím podopierajú kruhovú monštranciu, na ktorej sa pod malými baldachýnmi s vežičkami striedajú trojramenné azúrové arkády a niky, v ktorých je umiestnených dvanásť apoštolov. Nakoniec ho korunujú vysoké fleur-de-lys, obohatené listami a drahými kameňmi. Celá táto horná časť spočíva na centrálnom stĺpe a na stĺpoch troch trónov. V tejto monštrancii je umiestnený kruhový relikviár so svätou korunou.
náhľad|Relikviár z roku 1862
V roku 1896 nahradil korunu z roku 1806 nový valec z horského krištáľu a pozláteného striebra. Krištáľový prsteň s priemerom 21 cm a prierezom 15 mm, ktorý navrhol architekt Jules Astruc a realizoval Maurice Poussielgue-Rusand, nástupca jeho otca, sa skladá zo šiestich častí spojených tromi sponami. Táto relikviárova rúrka obsahuje kruh spletených prútov z rašeliny, ktoré sú od seba vzdialené asi pätnásť podobných rašelín. Uprostred týchto väzieb vedie zlatá niť. Uprostred tejto vyvýšeniny museli byť napichané tŕnisté konáre, ktoré boli odstránené, pretože svätý Ľudovít ich veľa rozdal. Podľa Charlesa Rohaulta de Fleury sa prstenec skladá z druhu juncus balticus a rodu Rhamnus alebo Ziziphus spina-christi. Dve tretiny tohto prsteňa sú pokryté pletencom tŕňových vetvičiek z tepaného zlata s perlami, kameňmi a kvetmi v briliantoch a z diaľky do diaľky zdobené smaltovanými rozetami, ktoré na lícnej strane predstavujú Saint-Denis, Saint Genevieve a erb kapituly Notre-Dame a na rubovej strane tvár Krista, erb mesta Paríž a pečať Saint Louis. Počas reštaurovania v 20. rokoch 20. storočia bol do relikviárovej rúry kohúta umiestneného na vrchole veže vložený kúsok svätej koruny. Relikviár sa od roku 2008 nachádzal v apsidálnej kaplnke katedrály.

 Vedecký výskum 
V roku 1870 Rohault de Fleury podrobil túto relikviu prvýkrát v jej histórii odbornému skúmaniu. Zistil, že vnútorný priemer 1,5 cm hrubej obruče zo sitiny je 21 cm. Ako uviedol, podopierala konštrukciu z tŕňov a bola pritlačená na hlavu. Týmto spôsobom zraňovala nositeľa oveľa viac ako koruny známe z kresťanskej ikonografie. Je pravdepodobné, že koruna bola zhotovená pripevnením vetvičiek z tŕnia k upletenému kruhu (preto bola na upevnenie vetvičiek potrebná šnúra). Takýto spôsob zobrazenia tŕňovej koruny je však zriedkavý (podľa niektorých bádateľov Turínske plátno poskytuje indície o skutočnej podobe tŕňovej koruny, ktorá bola nasadená Ježišovi.

Botanici, ktorí skúmali parížsku pamiatku, uviedli, že okraj koruny s priemerom asi 21 cm bol zhotovený z baltského sitka (Juncus balticus), ktorý rastie vo východných oblastiach Stredozemného mora. 15 alebo 16 vetvičiek zostalo v okraji sitka, ktoré pochádzali z kríka s názvom Zizyphus spina-christi Zofia Włodarczyk: Rośliny biblijne. Leksykon. Kraków: Instytut Botaniki im. W. Szafera PAN, 2011. ISBN 978-83-89648-98-3.

Identifikácia tŕňov je oveľa ťažšia. Podľa výpočtov botanikov musel mať tŕň 50 až 60 tŕňov. Francúzsky architekt Charles Rohault de Fleury medzitým v roku 1870 vypočítal, že v európskych kostoloch sa nachádza 139 tŕňov uctievaných ako súčasť Kristovej koruny . Vo svojom pracovnom katalógu svätých tŕňov uviedol, že dva z nich sa nachádzajú v Krakove. J. Maillat a S. Maillat (biblickí bádatelia rastlín) to vysvetľujú tak, že výhonky tŕnistého tŕnia európskeho, ktorý je v Palestíne bežný, boli prepletené medzi tŕňmi z výhonkov Zizyphus spina-christi. Na pletenie tŕňovej koruny sa mohli používať aj tŕnisté výhonky tŕňovca (Sarcopoterium spinosum).

Žiadny historický prameň neuvádza použitie tŕňovej koruny pred ukrižovaním. Na látke Turínskeho plátna sú na lebke početné výrony krvi. Boli spôsobené prepichnutím krvných ciev na hlave tŕňmi tŕňovej koruny. Chirurgovia napočítali 13 rán na čele a 20 na zadnej strane hlavy spôsobených tŕňmi, ale predpokladajú, že ich mohlo byť okolo 50. Keďže pod kožou na hlave je sieť inervácií a krvných ciev, tŕňová koruna spôsobovala neznesiteľnú bolesť a silné krvácanie. "Ak si uvedomíme, že na pokožke hlavy je 140 bodov citlivých na bolesť na cm², môžeme si predstaviť veľkosť Kristovho utrpenia v čase tragickej korunovácie," - napísal L. Coppini, riaditeľ Ústavu anatómie na Bolonskej univerzite.

 Súčasnosť 
Relikvia, uctievaná ako Božia tŕňová koruna, ktorá predstavuje celú korunu, bola uložená v Paríži v katedrále Notre de Dame. 

Tŕňová koruna sa zvyčajne nevystavuje na verejnosti. V pokladnici sakristie parížskej katedrály Notre-Dame boli trvalo vystavené len dva relikviáre z 19. storočia, ktoré darovali Napoleon I. a Napoleon III. Korunka, relikvie z dreva kríža a klinec z kríža boli veriacim k úcte predkladané každý prvý piatok v mesiaci o 15.00 h, každý piatok počas Veľkého pôstu o 15.00 h a na Veľký piatok od 10.00 do 17.00 h.

Od roku 1806 Svätá tŕňová koruna len zriedkavo opúšťa pokladnicu Notre-Dame de Paris. V júni 1939 pri príležitosti 700. výročia príchodu relikvie do Francúzska kardinál Verdier, parížsky arcibiskup, s ňou vykonal symbolickú púť zo Sens do Paríža. V auguste 1997 pri príležitosti Svetových dní mládeže v Paríži bola relikvia niekoľko dní vystavená vo Svätej kaplnke. V marci 2014 pri príležitosti 800. výročia narodenia a krstu svätého Ľudovíta  bola vystavená vo Svätej kaplnke a v kolegiátnom kostole Notre-Dame de Poissy.

Pri požiari katedrály Notre-Dame v Paríži, ktorý vypukol 15. apríla 2019 bola tŕňová koruna z katedrály zachránená a prenesená na parížsku radnicu. Počas požiaru sa hasičom podarilo zachrániť Svätú korunu a košeľu svätého Ľudovíta, najmä vďaka abbému Jeanovi-Marcovi Fournierovi, kaplánovi parížskych hasičov a členom parížskeho hasičského zboru.

 Referencie 

 Iné projekty 


 Zdroj 

Kategória:Koruny
Kategória:Relikvie
Kategória:Pašie
Kategória:Kresťanské symboly