Celjskovci

Celjskovci (slovenská výslovnosť [ceľskovci]; iné názvy: Cillský; staršie: grófi z Celje alebo grófi Celjskí; , , ), boli najvýznamnejším neskorostredovekým nemecky hovoriacim šľachtickým rodom na území dnešného Slovinska.

Svoj pôvod odvodzovali od nemeckého rytierskeho rodu, ktorý žil na hrade Žovnek. Pôvodne vlastnili menšie panstvá v Štajersku a Korutánsku. Vďaka svojej sobášnej politike získali ako vazali Habsburgovcov rozsiahle panstvá vo východnej časti alpských habsburských dŕžav, v Uhorsku a najmä v Chorvátsku. V roku 1322 získali hrad a okolité panstvo Celje, z ktorého odvodzovali svoje meno. Neskôr v roku 1341 získali členovia rodu titul gróf a následne v roku 1436 boli povýšení do stavu ríšskych kniežat. Najväčšiu politickú moc mal rod počas vlády Žigmunda Luxemburského. Mnohí členovia rodu zastávali funkcie chorvátskych a slavónskych županov či bánov. Na začiatku 15. storočia založili spolu s Gorjanskovcami tzv. pánsku ligu, ktorá ovládla Uhorsko. Rod vymrel po meči v roku 1456 a vďaka zmluve navzájom upravujúcej dedičstvo z roku 1443, pripadli panstvá naspäť Habsburgovcom.

 Dejiny rodu 
náhľad|Dŕžavy a panstvá Celjskovcov
Celjskovci patrili v strednej a juhovýchodnej Európe v období neskorého stredoveku k jedným z najvýznamnejších a najdravejších šľachtických rodov. Svoj pôvod odvodzovali od nemeckého rytierskeho rodu, ktorý sídlil na hrade Žovnek (tzv. Páni zo Žovneku), a vlastnili statky vo východnej časti habsburských dŕžav v južnom Štajersku a na rieke Savina. V 20. a 30. rokoch 13. storočia rástla prestíž rodu vďaka svojej sobášnej politike. Keď na začiatku 14. storočia, keď vymrel rod Vovbršskovcov, tak k pôvodným rodovým statkom Fridrich zo Žovneku (neskôr Celjský) pripojil aj hrad Celje spolu s podhradím. Na základe listiny cisára Ľudovíta IV. Bavorského v roku 1341 udelil Pánom zo Žovneku titul celjského grófa.

Celjskovci postupne rozširovali svoje územie okolo rieky Drávy a Sávy a ich moc tak rýchlo vzrástla. Ďalšie majetkové zisky rodu boli v Kraňsku. Výhodnými sobášmi s príslušníkmi európskych panovníckych dynastií sa Celjskovci vyniesli do popredia európskej politiky. Z tých najvýznamnejších bol sobáš Anny Celjskej s poľským kráľom Vladislavom II. Jagelom a sobáš Barbory Celjskej s uhorským kráľom, a neskôr rímskym cisárom Žigmundom Luxemburským. Ich rýchly vzostup začal po bitke pri Nikopole v roku 1396, kde Herman II. Celjský zachránil život Žigmundovi Luxemburskému. Ako odmenu dostal od kráľa Žigmunda mesto Varaždín s okolím, zagorské grófstvo a mnoho majetkov v dnešnom Chorvátsku. Sila rodu značne vzrástla, razili si aj svoje vlastné mince a výrazne podporovali výstavbu hradov a kostolov. Vzájomný vzťah Celjskovcov a Žigmunda Luxemburského posilnil sobáš s Barborou Celjskou. Barbora sa aktívne podieľala na politických a ekonomických záležitostiach. Bola tiež nápomocná pri vytváraní svetského rytierskeho Dračieho rádu pre vybranú šľachtu. V neprítomnosti manžela vládla ako regentka Uhorského kráľovstva. Synovia Hermana II. Celjského boli povýšení do stavu ríšskych kniežat, tým sa ich dŕžavy vymanili z lénnej závislosti od Habsburgovcov. Získali veľké majetky v priľahlých vojvodstvách Štajerska, Korutánska a Kraňska, ako aj na území Uhorska (Chorvátsko, Slavónsko), čím sa stali jednou z najmocnejších rodín v tejto oblasti. Ich moc bola navyše podporená sobášmi s vládcami Bosny. Táto nová situácia znemožnila Habsburgovcom prístup k Jadranskému moru. Po vzájomných bojoch však došlo v roku 1443 k zmiereniu strán tým, že sa Habsburgovci a Celjskovci dohodli na vzájomnom dedení v prípade vymretia jedného z rodov po meči. Po nástupe Ladislava V. Pohrobka na uhorský trón si Celjskovci upevnili svoju pozíciu v Uhorsku, a snažili sa obmedziť vplyv Huňadyovcov. Po smrti Jána Huňadyho sa síce jeho syn Ladislav Huňady stal oprávneným dedičom jeho funkcií a majetkov, najvýznamnejšie krajinské funkcie však od kráľa získal Ulrich II. Celjský.

Po neúspešnom nároku na bosniansku korunu získal Celjskovci niektoré územia v Chorvátsku a Slavónsku. Ulrichovi II. Celjskému sa podarilo prinútiť rímskeho cisára Fridricha III., aby prepustil Ladislava V. Pohrobka tým, že v roku 1452 spolu s Ulrichom z Eytzingu obliehali cisára vo Viedenskom Novom Meste, kde ho donútili Ladislava vydať. Novým ochrancom a regentom Ladislava sa stal práve Ulrich II. Celjský. V roku 1456 bol však Ulrich II. Celjský v Belehrade úkladne zabitý Ladislavom Huňadym a prívržencami huňadyovskej strany. Ladislava Huňadyho dal kráľ potrestať sťatím hlavy, čo vyvolalo také nepokoje v Uhorsku, že musel natrvalo presídliť do Prahy.Huňady, Ladislav In:  Smrťou Ulricha II. od vymrel a jeho majetky zdedili Habsburgovci. Nemecky písaná Celjská kronika popisuje dejiny rodu až do ich vymretia v roku 1456 a boj o ich dedičstvo.

 Známi príslušníci rodu 
Medzi najvýznamnejších členov rodu patrili:

 Páni zo Žovneku 
 Gebhard I. (*1130†1144)
 Gebhard II. (*1173†1227)
 Konrád I. (†1255)
 Fridrich I. zo Žovneku (†1265)
 Fridrich II. zo Žovneku (*1255†1316)

 Celjskovci 
 Fridrich I. Celjský (*1300†1359/1360), syn Fridricha II. zo Žovneku, zakladateľ rodu Celjskovcov, v roku 1341 dostal titul celjského grófa
 Ulrich I. Celjský (*1331†1368), syn Fridricha I. Celjského, kapitán Kraňska, celjský gróf, oženil sa s Adelou Ortenburskou
 Herman I. Celjský (*1332/1334†1358), syn Fridricha I. Celjského, oženil sa s Katarínou Bosenskou dcérou bosnianskeho bána Štefana II. Kotromanića
 Viliam Celjský (*1361/1362†1392), syn Ulricha I. Celjského, oženil sa s Annou Poľskou dcérou poľského kráľa Kazimíra III. Veľkého
 Anna Celjská (*1380†1416), dcéra Viliama Celjského, manželka poľského kráľa  Vladislava II. Jagela
 Herman II. Celjský (*1365†1435), syn Hermana I. Celjského, bán Chorvátska a Dalmácie
 Barbora Celjská (*1390†1451), dcéra Hermana II. Celjského, manželka uhorského kráľa a neskôr rímskeho cisára Žigmunda Luxemburského, jej prvá dcéra Alžbeta Luxemburská sa neskôr vydala za rakúskeho arcivojvodu Albrechta Habsburského
 Fridrich II. Celjský (*1379†1454), syn Hermana II. Celjského, ríšske knieža, bán Slavónska, oženil sa s Alžbetou Frankopanovou, druhá manželka bola Veronika Desenišská
 Ulrich II. Celjský (*1407†1456), syn Fridricha II. Celjského, regent uhorského kráľa Ladislava V. Pohrobka, posledná hlava rodu, oženil sa s Katarínou Brankovićovou

 Galéria 

 Referencie 

 Literatúra 


 Pozri aj 
 Barbora Celjská
 Huňadyovci
 štátny znak Slovinska
 Celje

 Iné projekty 

 Externé odkazy 
 Celjskovci (po nemecky)

Kategória:Šľachtické rody v Slovinsku
Kategória:Šľachtické rody v Chorvátsku
Kategória:Šľachtické rody v Uhorsku
Kategória:Celjskovci
Kategória:Dejiny Slovinska