Sámánovci

Sámánovci bola perzská dynastia vládnuca v rokoch 819/874999/1005 v Transoxanii, Chorasáne a Sístáne (dnešný Irán), ako aj na území dnešného Afganistanu. 

 História 

 Pôvod 
Svoj pôvod odvodzovali od antickej dynastie Sásánovcov, ich skutočný pôvod zostáva predmetom dohadov, zrejme však vlastnili pozemky niekde v Sogdiane alebo Tocharistane (územie dnešného Tadžikistanu). Niekedy v 8. storočí pod vplyvom Umajjovcov prijali islam. K moci sa dostali za vlády al-Ma’múna vďaka podpore Abbásovcov pri potlačovaní rebélie v Transoxianii. Naďalej sa rozvíjali pod patronátom abbásovských vazalov Táhirovcov, pre ktorých od roku 819 spravovali územia za riekou Amudarja, Samarkand a kraj Fergána. V roku 875 bol Sámánovec Ahmad kalifom al-Mu'támom ustanovený za správcu Transoxanie. 

 Mocenský vzostup 
vľavo|náhľad|Mapa sámánovského emirátu v čase smrti Nasra II. (943)
Zakladateľom relatívne samostatného panstva bol Ahmadov syn Ismá‘íl ibn Ahmad, ktorý sa usadil v Buchare a od Saffárovcov získal bývalé územia Táhirovcov v Chorasáne. Bojovať musel však aj na severe, kde krajine neustále hrozili útoky nomádskych kmeňov, obzvlášť karluckých Turkov. Obsadil aj drobné panstvá Ušrusane a v okolí rieky Syrdarja. V roku 900 získal Tabaristan, Rajj a Kazvín, ktoré dovtedy patrili Alíovcom a Zijárovcom. Tieto územia v dobytej strednej Perzii si Sámánovci udržali do vlády Abú-l-Hasan Nasra, keď územia znovu získal rod Alíovcov (al-Hasan ibn Alí al-Utruš získal Tabaristan a jeho nástupca al-Kásim získal od Sámánovcov Rajj, Džurdžán a Chorasán. Bojovať musela dynastia aj o saffárovský Sístán. Moc na svojom pôvodnom území si dynastia udržala v priebehu celého 10. storočia. Oficiálne Sámánovci uznávali nadvládu kalifa a vládli ako jeho miestodržitelia, jeho meno bolo spomínané v piatkovej modlitbe chutbe a na miestnych minciach, inak však vládli pomerne samostatne.

náhľad|Sámánovské mauzoleum v ktorom je pochovaný Ismá‘íl ibn Ahmad, Buchara
V nasledujúcom období sa Sámánovci krajinu príliš teritoriálne nerozvíjali, naopak museli riešiť vnútorné spory a snahy okrajových častí o samostatnosť. Protivníkom sunnitskej dynastie na západe sa stali šiitski Bújovci. Dynastia významne podporovala umenie a literatúru. Sámánovská vláda bola významná z hľadiska oživenia peržštiny ako umeleckého jazyka, literáti sa však nevrátili k starej umeleckej perzštine, ale povzniesli ľudový novoperzský jazyk. Krajina prekvitala vďaka obchodu s Čínou, ktorému napomáhala Hodvábna cesta, významná bola ale aj domáca poľnohospodárska a remeselnícka výroba. V Samarkande sídlili známe dielne na výrobu zbraní, tkaných látok a papiera, ktorý vytvárali zajatí čínski umelci. Významný bol aj obchod so sibírskymi národmi a prekvital aj obchod s otrokmi. Obchod a prosperita napomáhala razeniu sámánovských mincí, ktoré sa našli aj vo vzdialených škandinávskych krajinách, v Británii, či na Islande. 

 Úpadok 
náhľad|Tzv. Simurghov tanier z doby vlády Sámánovcov, 9.10. storočie, Museum für Islamische Kunst, Berlín
Koncom 10. storočia sa v krajine prejavili vnútorné problémy. Prílišná benevolencia sámánovských panovníkov dovolila ich vazalom v odľahlejších častiach ríše príliš zosilnieť a stále väčšou hrozbou sa stávali aj turkické kočovné kmene za riekou Syrdarja. V roku 993 prekročil turkický Karachánovec Bugra Chán Hárún vládnuci v Ťanšane rieku Syrdarja, a v boji porazil Sámánovca Núha II. Nečakaná smrť Bugru Chána však Sámánovcov na čas zachránila. Problémom však naďalej bola odbojnosť vzbúrených miestodržiteľov. Núh preto požiadal o pomoc jedného z nichsvojho bývalého generála, Turka Sebüktegina, ktorý sa na úkor svojho pána ujal moci v Ghazne a neskôr dobyl aj Sístán. Sebüktegin sa stal akýmsi správcom (majordómom) sámánovskeho panstva. Nový nepriateľ krajine však vyvstal v ambicióznom nástupcovi karachánovského Bugra Chána, Nasr ibn Alímu (Ílak Chánovi), ktorý v roku 999 dobyl Bucharu a zosadil Abdulmalika II. Sámánovský štát sa následne v priebehu krátkeho času rozpadol. Posledný Sámánovský panovník Ismá‘íl al-Muntasir bol Karachánovcami v roku 1005 zavraždený pri pokuse o útek, a krajina sa rozdelila medzi Sebükteginových Ghaznovcov a Karachánovcov. Na západe zase oživla dynastia Bújovcov. Zánik Sámánovskej ríše znamenal začiatok vzostupu turkického prvku v dovtedy perzsko-arabskom moslimskom svete, ktorý vyvrcholil vytvorením Seldžuckej ríše o niekoľko desiatok rokov neskôr.

náhľad|Mince emíra Nasra II.
Zoznam panovníkov
 počiatok vlády od 819
 Ahmad
 Ismá‘íl ibn Ahmad (892907)
 Abú Nasr Ahmad (aj Nasr I.) (907914)
 Abú-l-Hasan Nasr (aj Nasr II.) (914943)
 Núh I. (943954)
 Abdulmalik I. (954961)
 al-Mansúr I. (961976)
 Núh II. (976997)
 al-Mansúr II. (997999)
 Abdulmalik II. (9991000)
 Ismá‘íl al-Muntasir (10001005)

 Referencie 

Kategória:Sámánovci
Kategória:Panovnícke rody
Kategória:Dejiny Iránu
Kategória:Dejiny Afganistanu
Kategória:Dejiny Uzbekistanu
Kategória:Dejiny Turkménska
Kategória:Dejiny Tadžikistanu
Kategória:Dejiny Kirgizska
Kategória:Dejiny Kazachstanu