Rudolf Sikora

Prof. akad. mal. Rudolf Sikora (* 17. apríl 1946, Žilina) je slovenský maliar, kresliar, grafik, fotograf, sochár a bývalý vysokoškolský pedagóg. Je jednou z hlavných postáv súčasného konceptuálneho umenia na Slovensku, a jedným z najvýznamnejších postáv českého a slovenského výtvarného umenia 20. storočia. Počas normalizácie bol aktívny na neoficiálnej – alternatívnej umeleckej scéne. Pedagogicky pôsobil na viacerých vysokých školách, bol jedným z iniciátorov vzniku Verejnosti proti násiliu. V roku 2016 bol ocenený Pribinovým krížom I. triedy.

 Životopis 

 Mladosť a štúdium 
Narodil sa 17. apríla 1946 v Žiline do rodiny matematika a úradníčky. Vyrastal na Spiši, neskôr sa s rodinou presťahoval naspäť do Žiliny, kde študoval na strednej všeobecno-vzdelávacej škole. V rokoch 19631969 študoval na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave, dva roky paralelne študoval scénografiu na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. Štúdium na VŠVÚ absolvoval pod vedením profesora Petra Matejku na Oddelení monumentálneho maliarstva a gobelínu.

 Raná tvorba 
Sikora vstúpil na výtvarnú scénu v politicky uvoľnenom období, koncom 60. rokov 20. storočia. Po absolovaní VŠVU debutoval v roku 1969 na vlastnej výstave Topografie v Galérii mladých na Mostovej ulici v Bratislave, kde vystavovali napríklad aj Július Koller či Juraj Meliš. V Topografiách Sikora zúžitkoval špecifický druh informácií ako topografické náčrty, mapy a plány, s ktorými pracoval počas štúdia. Už v tomto diele sa začal prejavovať jeho záujem o ekologické témy. Po auguste 1968 Galériu mladých zavreli a po prestavbe ju dostal pod správu Socialistický zväz mládeže.

 70. roky 
V lete roku 1977 sa stretol s českým spisovateľom a jedným z organizátorov Charty 77 Eugenom Brikciom, ktorý ho požiadal o podpis. Sikora ponuku odmietol, pretože sa nechcel vystaviť nutnosti emigrovať.

V roku 1979 sa Sikora s ďalšími výtvarníkmi zúčastnil generačnej výstavy v Ústave technickej kybernetiky Slovenskej akadémie vied. Výstava sa stala základom pre vznik umeleckej skupiny A-R, ktorej členom sa však Sikora nestal.

 1. otvorený ateliér 
Významnou aktivitou umeleckej scény bola výstava nazvaná 1. otvorený ateliér 19. novembra 1970 v ateliéri v jeho dome na Tehelnej ulici č. 32 v Bratislave, ktorá predznamenala nástup silnej generácie tvorcov. Išlo o vedomý protestný prejav proti mocenským zásahom, ktorý vznikol ako spontánne podujatie z iniciatívy samotných výtvarníkov. Zúčastnilo sa ho 19 umelcov so zákazom verejne vystavovať: Milan Adamčiak, Peter Bartoš, Václav Cigler, Róbert Cyprich, Milan Dobeš, Igor Gazdík, Viliam Jakubík, Július Koller, Ivan Kříž-Vyrubiš, Vladimír Kordoš, Otis Laubert, Juraj Meliš, Alex Mlynárčik, Marián Mudroch, Jana Shejbalová-Želibská, Rudolf Sikora, Ivan Štěpán, Dezider Tóth a Miloš Urbásek. Vernisáže sa zúčastnil aj český teoretik umenia Jindřich Chalupecký.

Ateliér bol otvorený 19. novembra 1970 o 17.00, na druhý deň prišla Štátna bezpečnosť a Sikoru kvôli nepovolenému stretnutiu od rána vypočúvali. Zámienkou bola aj provokatívna inštalácia prázdnych konzerv s nápisom Atmosféra 1970 – nedýchateľné, ktorá však bola spoločným dielom Jakubíka, Kordoša a Murdocha.

Incidentom začalo postupné presúvanie umeleckých aktivít z verejných priestorov do súkromia ateliérov. Udalosť sa stala známou a konceptuálni autori sa na Tehelnej ulici v rámci neoficiálnej scény naďalej stretávali, čo viedlo k vzostupu konceptuálneho umenia na Slovensku. Sikoru tiež vylúčili z kandidátstva do Zväzu výtvarných umelcov, v období normalizácie dostal zákaz vystavovať a neustále ho vyšetrovali príslušníci ŠtB.

Sikorov bratislavský dom na Tehelnej ulici bol v roku 1975 zbúraný kvôli výstavbe nemocnice. Sikora s rodinou dostal od štátu náhradný byt, no výstavy v ňom už neorganizoval. V roku 1976 zorganizoval pri príležitosti ekologickej konferencie na Smolenickom zámku verejnú výstavu. Na konferencii predniesol príspevok o podiele umeleckej tvorby na formovaní ekologického myslenia. Naďalej sa podieľal na tvorbe oficiálne „závadnej tvorby“, napríklad na kolaboračnom albume Symposion III in memoriam Miloš Laky (1976).

 80. roky 
V roku 1983 bol Sikora spolu s ďalšími bývalými poslucháčmi Petra Matejku vylúčený z výstavy k Matejkovmu jubileu na pôde Slovenskej národnej galérie. Udialo sa tak z podnetu Ľubomíra Podušela, ktorý bol námestníkom riaditeľa SNG.

V roku 1988 Sikora s mladými postmodernými autormi Gabrielom Hošovským, Martinom Knutom a Milošom Novákom založil umeleckú skupinu Syzýgia. Tvorba združenia smerovala k „redukcii expresívnych motívov, uplatňovaniu stratégií vyprádzňovania a sociálnej vyblednutosti so snahou o definovanie problémov súvisiacich s identitou.“ Skupinu postupne akceptovali oficiálne galérie a po novembri 1989 vystavovali najmä v Galérii M+ na Laurinskej ulici v Bratislave. Zoskupenie ukončilo svoju činnosť v roku 1990.

Sikora bol v roku 1988 prijatý do Zväzu slovenských výtvarných umelcov na príkaz predsedu a bývalého ministra kultúry Miroslava Válka.

 Vznik Verejnosti proti násiliu 
Počas študentských demonštrácií 17. novembra 1989 bol doma a pracoval. 19. novembra sa na popud informácií o policajných zásahoch voči protestujúcim rozhodol zvolať niekoľkých priateľov do výstavnej siene Umeleckej besedy v Bratislave, kde mal vtedy výstavu. Po telefonáte s Miroslavom Cipárom, vtedajším predsedom mestskej organizácie zväzu umelcov sa najprv stretol s viacerými výtvarníkmi a ďalšími osobnosťami v ateliéri v Cipárovom byte, kde spoločne spísali kritické vyhlásenie. Následne zúčastnení pozvali ďalšie osobnosti do Umeleckej besedy, kde sa napokon stretlo približne 500 osôb. Takmer 400 z pozvaných napokon podpísalo aj pripravené verejné vyhlásenie z Cipárovho bytu. Po rôznych organizačných záležitostiach bolo vo večerných hodinách založené hnutie Verejnosť proti násiliu.

Sikora deklaroval ľútosť, že o vzniku VPN nedali hneď vedieť ľuďom v Prahe, čo mohlo zabrániť neskoršej nedôvere voči VPN zo strany Občianskeho fóra.

 90. roky a súčasnosť 
V porevolučných rokoch Sikora pracoval ako poradca prvých ponovembrových ministrov kultúry, Ladislava Chudíka a Ladislava Snopka. V apríli 1990 z ministerstva a z VPN odišiel, dôvodom bolo rozhodnutie venovať sa naplno výtvarnej tvorbe.

Od roku 1990 pôsobil ako profesor na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave, kde učil až do roku 2004. V rokoch 2003 až 2011 prednášal na Fakulte umení Technickej univerzity v Košiciach. Externe vyučoval aj na Akadémii výtvarných umení (AVU) a Filmovej a televíznej fakulte Akadémie múzických umení (FAMU) v Prahe.

 Súkromný život 
Jeho manželkou a celoživotnou partnerkou bola historička umenia Eugénia Sikorová (19462019), pedagogicky pôsobila na Vysokej škole múzických umení, aj ako asistentka scénografa prof. Ladislava Vychodila).

V roku 2020 sa oženil druhý raz, zobral si novinárku Tinu Čornú (* 1965).

Rudolf Sikora má troch súrodencov, jeho bratom je historik PhDr. Stanislav Sikora, CSc. (* 1949). 

 Ocenenia 

 1991, cena na Trienále grafiky, Krakov, Poľsko
 2012, Cena Nadácie Tatra banky za umenie
 2016, Pribinov kríž I. triedy

 Tvorba 

 Námety 
Sikora sa už v 70. rokoch venoval ekologickým a kozmickým námetom. Ako jeden z prvých umelcov v Československu upozorňoval na ekologické ohrozenie sveta, ovplyvnil ho Eugen Gindl, ktorý mu odporúčal knihu Limity rastu Massachusettského technologického inštitútu z roku 1972. Tá obsahovala prognózy čerstvo vzniknutého Rímskeho klubu, s Gindlovou pomocou knihu získal v podobe poľského samizdatového prekladu. Svoju osobitú kozmologickú víziu oprel o vedecké poznatky z teórie vzniku a existencie vesmíru, pričom vytvoril originálnu umeleckú paralelu k vede.

V mnohých svojich dielach pracuje s podobnými symbolmi – hviezdička a krížik, plus a mínus, narodenie a smrť, negatív a pozitív, dobro a zlo.

Viacero svojich diel venoval ruskému revolučnému avantgardistovi Kazimirovi Malevičovi (Hrob pre Maleviča I-III (1996), Epitaf pre Maleviča (1998).

 Žáner 
Sikora sa od začiatku tvorby venoval konceptuálnemu umeniu; cykly Topografie (1969), Z mesta von (1970) Rezy civilizáciou (1972), Čas… priestor (19711974), Habitat (1975) a Pyramídy (19761977). V roku 1981 sa zúčastnil kolaboratívneho diela Senza titolo poštového umelca Petra Meluzina.

Koncom 70. a začiatkom 80. rokov sa Sikora začal venovať grafike, s využitím fotografických techník, ofsetu a serigrafie produkoval diela Čierna diera – Biela diera (1979), V súradniciach času a priestoru (1981), cykly Energie (19821985) a Antropický princíp (19851987). V sedemdesiatych rokoch sa zaoberal aj umením akcie, najmä v rámci kolektívnych aktivít v 1. otvorenom ateliéri.

V 90. rokoch tvoril kombináciou fotografie, kresby a maľby cykly Hroby suprematistov (19931994), Erby (19911992, Víťazné oblúky (1992).

 Dielo 

 Samostatné výstavy 

 1989, Výstavná sieň ZSVU (Umelecká beseda slovenská), Bratislava, Sikora
 1993, ifa-Galerie, Berlín, Zerfall der Symbole
 2006, Národní galerie Praha, Praha, Sám proti sebe
 2008, Slovenská národná galéria, Bratislava, Sám proti sebe
 2016, Galéria Umelka, Bratislava, Sám s fotografiou

 Zastúpenie v zbierkach 

 Art Institute of Chicago, Chicago, USA
 National Gallery of Art, Washington D.C., USA
 Kupferstich Kabinett, Stadtsgalerie Dresden, Drážďany, Nemecko
 Photosammlung Museum Ludwig, Kolín, Nemecko
 Galerie der Stadt Esslingen, Museum Bochum, Bochum, Nemecko
 Museum of Fine Arts, Houston, USA
 Národní galerie v Praze, Praha, Česko
 Slovenská národná galéria, Bratislava, Slovensko
 Artandconcept Gallery,Praha

 Referencie 

 Literatúra 
 DZIEWANSKA, Marta (ed.) et al.: Mária Bartuszová. Provisional Forms. Museum of Modern Art : Warszaw, 2015.
 FOWKES, Maja: Green Block. Neo-avant-garde Art and Ecology under Socialism. Budapest – New York : Central European University Press, 2015, s. 151 – 195
 GRÚŇ, Daniel: Red Planet: Cosmic Imaginery of the Slovak Neo-Avant-Garde. In: RODUNDA, Łukasz – FARQUHARSON, Alex – PIWOWARSKA, Barbara (eds.): Star City. The Future Under Comunism. Nottingham : Mammal Foundation, Nottingham Contemporary, tranzit.at, 2011, s. 52-68
 GRÚŇ, Daniel: Der Kosmos der Slowaksichen Neoavantgarde zwichen Utopie, Fiktion und Politik. In. Crossing 68/89. Eds. Jurgen Danyel – Jennifer Schevardo – Stephan KRUHL. Berlin : Metropol Verlag, 2008, s. 136 – 155.
 KEMP-WELSCH, Klara: Antipolitics in Central European Art: Reticence as DissidenceUnder Post-totalitarian Rule 1956 – 1989. I.B. London – New York : Tauris, 2014.
 SUDAC, Marinko (ed.) et al.: Područje zastoja. Kolekcija Marinko Sudac / Standstill. Marinko Sudac Collection. Zagreb : Institut za istraživanje avantgarde, 2011, s. 250 – 255.
 STRAUSS, Thomas: Zwischen Ostkunst und Westkunst. Von der Avantgarde zur Postmoderne. München " scaneg Verlag, 1995.
 PIOTROWSKI, Piotr: In the Shadow of Yalta: Art and the Avant-garde in Eastern Europe 1945 – 1989. London : Reaktion Books Ltd., 2009.
 KRŠŇÁK, Boris a kol.: UME?NIE! príbeh zbierky Artandconcept, Bratislava, Petrus, 2020

 Iné projekty 

 Externé odkazy 
 Artandconcept Gallery – Rudolf Sikora

 Profil v Central European Art Database

Kategória:Slovenskí maliari
Kategória:Slovenskí fotografi
Kategória:Slovenskí grafici
Kategória:Slovenskí konceptuálni umelci
Kategória:Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Kategória:Slovenskí univerzitní profesori
Kategória:Osobnosti Nežnej revolúcie
Kategória:Laureáti Pribinovho kríža I. triedy
Kategória:Vyučujúci na Vysokej škole múzických umení v Bratislave
Kategória:Vyučujúci na Technickej univerzite v Košiciach
Kategória:Absolventi Vysokej školy výtvarných umení v Bratislave
Kategória:Osobnosti zo Žiliny