Diakonikon

Diakonikon (, , , ) je postranná miestnosť spravidla pripojená k južnej strane apsidy kresťanského chrámu v ranokresťanskej, byzantskej a ruskej architektúre. Táto miestnosť slúžila ako šatňa pre obradné potreby (rúcha, knihy a antipendia použité pri bohoslužbách) diakonov podľa čoho je pomenovaná. Plnila funkciu neskoršej sakristie, kde sa vítal biskup, obliekali sa kňazi, diakoni a primalí sa dary. Symetricky zo severnej strane bol k apside pripojený prothesis (žertveník), kde boli uchované liturgické predmety. 

Diakonikon bol spolu s prothesis označovaný za pastorórium, ktoré v Starom zákone označoval pokladnicu alebo kňazskú časť v Šalamúnovom chráme. Pastofória sa prvýkrát písomne spomínajú v 4. storočí, ako schránky pozostávajúca z dvoch častí umiestnených vo východnej časti chrámu. Zvyčajne lemujú apsidu a niekedy s ňou tvoria trojapsidu (sanktuárium) typický prvok byzantskej architektúry. Vyskytuje sa v sýrskych, afrických, ruských chrámoch a často dokonca aj v iných regiónov. Pravdepodobne má toto usporiadanie pôvod v severnej Sýrii, kde majú obdĺžnikový tvar. Niekedy sa objavuje ako samostatne stojaca stavba. Za vlády Justína II. (565574) sa v dôsledku zmeny liturgie diakonikon a prothesis umiestnili do samostatných miestností po stranách apsidy. Pred tou to zmenou existovala iba samotná apsida. Názov diakonikon sa začal obmedzovať na zodpovedajúcu sakristiu južne od apsidy, ktorá sa niekedy používala na rôzne účely. Uličkami diakonikon komunikoval priamo s apsidou, svätyňou a bemou.

 Referencie 

 Pozri aj 
 prothesis
 ikonostas

Kategória:Architektonické prvky
Kategória:Kresťanská architektúra
Kategória:Byzantská architektúra