Teória Slnka a Mesiaca

Teória Slnka a Mesiaca je stredoveká politicko-právna teokratická teória 13. storočia, podľa ktorej svetská moc podlieha moci duchovnej (pápežskej).

Zástancom tejto teórie bol vrcholný predstaviteľ nadradenosti moci pápežstva Inocent III. Myšlienky teórie sa prejavili v Inocentovom dekréte Venerabilem z roku 1202, či na štvrtom lateránskom koncile. Podstatou teórie bola metafora či alegória: Mesiac je menší a menej výrazný, svieti len vďaka svetlu odrazenému od väčšieho Slnka. Podobne svetský panovník má mať moc len vďaka moci a autorite pápeža, zástupcu Boha na zemi. Len pápežovi podľa teórie prislúchala plná moc (plenitudo potestas). Pápež ako Kristov vikár vládne dvojakou mocou (Krista kráľa a Krista kňaza) nad celou Cirkvou. Cirkev síce podľa teórie je od svetskej moci oddelená a zásadne sa nemá do angažovať do jej záležitostí inak než napomínaním, avšak vo výnimočných prípadoch (causaliter, certis causus inspectis) pápež môže priamo zasiahnuť aj do svetskej moci. Pápež napr. podľa teórie môže zasahovať do výberu kandidátov pre svetský trón (napr. voľba cisára v 1198).

 Pozri aj 
 teória dvoch mečov
 dejiny kresťanstva
 cézaropapizmus (východný a západný)
 boj o investitúru

 Referencie 

 Externé odkazy 
 teória Slnka a Mesiaca na treccani.it

Kategória:Politické teórie
Kategória:Dejiny práva
Kategória:Dejiny politiky