Diyarbakır

DiyarbakırV slovenčine zriedkavo prepisované aj Dijarbakir, pozri napr.  (arm. Տիգրանակերտ / Tigranakert, kurd. Amed, gr. Άμιδα / Amida) je hlavné provinčné mesto v Turecku, v regióne Juhovýchodná Anatólia. Mesto býva niekedy označované ako neoficiálne hlavné mesto tureckého Kurdistanu. Mestom preteká rieka Tigris.

 História  
 Staroveké dejiny a byzantské obdobie 
Územie Diyarbakiru bolo hustejšie osídlené už v neolitickom období. V staroveku mesto patrilo viacerým ríšam - Churitom, Aramejcom a Asýrčanom, Médom, Partom, Peržanom a iným národom. V roku 189 pred Kr. sa mesto stalo súčasťou Veľkého Arménska. V roku 66 mesto získali Rimania, ktorý ho prestavali a premenovali na Amida. Mesto, ktoré ležalo v strategickom pohraničí bolo viackrát opevnené hradbami. V roku 359 Amidu dočasne získal perzský veľkokráľ Šápúr II. ale už v roku 363 mesto späť získal Julián Apostata.AMIDA In:  Cisár Theodosius II. mesto učinil hlavným mestom provincie Mesopotamia Prima a mesto sa tiež stalo sídlom biskupa - metropolitu.Diyarbakır In: The Eerdmans Encyclopedia of Early Christian Art and Archaeology, Ed., Paul Corby Finney. Grand Rapids, Michigan: William B. Eerdmans Publishing. 2016. 115 s. ISBN 978-0-8028-9016-0 V rímsko-byzantskom období sa tam nachádzalo viacero kostolov a podľa Jána z Efezu (6. storočie) sa v meste nachádzalo päť kláštorov. Pod moc Peržanov sa opätovne dostalo za vlády Kaváda I. v rokoch 502504 a Husrava II. 602628.

Krátko po bitke pri rieke Jarmúk (636) mesto a jeho okolie v roku 640 získali Arabi, konkrétne ľud z kmeňa Bakr (Bakr ibn Wa'il),DIYAR BAKR In:  odkiaľ pochádzal i pôvodný tvar názvu mesta - dij(y)ár Bakr (Bakrovo územie). Mesto sa mal v 10. storočí viackrát pokúsiť dobyť aj byzantský cisár Ján I. Tzimiskes, avšak súčasťou Byzantskej ríše sa už viac nestalo.

 Stredoveké dejiny 
V priebehu stredovekých islamských dejín mesta patrilo územie Diybakiru striedavo kalifovi viacerým moslimským dynastiám (Hamdánovci, Bújovci, Marvánovci). V 11. storočí sa mesto dostalo do panstva Seldžuckej ríše a následne do autonómneho panstva Artukovcov, ktorý si z mesta učinili hlavné mesto. V roku 1241 mesto získal seldžucký Rumský sultanát, avšak čoskoro na to sa oblasť mesta dostala pod vplyv Mongolov (a následne mongolského Ilchanátu), ktorí umožnili obnovu vlády Artukovcov. V 14. a  15. storočí sa hegemónmi v oblasti stali turkické ríše - Karakojunluská ríša a následne Akkojunluská ríša. V roku 1507 mesto spolu s oblasťou získal Ismá‘íl I. z perzskej dynastie Safíjovcov, avšak už v roku 1516 mesto dobyla Osmanská ríša, v ktorej područí zostalo na ďalšie storočia. Dobyvateľ mesta Mehmed Paša získal za dobytie titul Fatih (Dobyvateľ).

 Novoveké a moderné dejiny 
V Osmanskej ríši sa Diyarbakir stal centrom rovnomennej provincie, ktorá patrila k najväčším a najvýznamnejším v ríši. Významnosť umocňovala pohraničná pozícia mesta a provincie vo vzťahu k osmanskému rivalovi perzskej ríši Safíovcov. Safíjovci mesto v tomto období síce opakovane získali, avšak nedokázali ho udržať. Mesto až do 16. storočia stále nieslo v prameňoch názov Amida. Mesto sa stalo významným kultúrnym centrom, správcami mesta bolo vystavaných viacero mešít a v roku 1815 boli opravené aj mestské hradby. V 19. storočí sa v okolí mesta podobne ako na iných miestach Osmanskej ríše sformovala opozícia emirov voči sultánom, ktorá však bola porazená. Vodcovia miestnych kmeňov si však aj napriek strate svojich titulov dokázali udržať moc.

Na sklonku veku Osmanskej ríše mesto podobne ako viaceré mestá v oblasti prešlo veľkými etnickými zmenami. Výrazne sa znížila arménska a asýrska populácia. Mohol za to jednak masaker v roku 1895, ale aj vynútené vysťahovalectvo spôsobené etnickými čistkami v roku 1915.

Po prvej svetovej vojne sa mesto nachádzalo vo francúzskej zóne vplyvu, avšak nakoniec sa stalo súčasťou dnešného Turecka. Proti kemalistickým reformám v meste však v roku 1925 vystúpila opozícia na čele s kurdským šejkom Sa‘idom. V meste bola vyhlásená čiastočná mobilizácia a povstanie ale bolo porazené. Nad mestom bol následne ustanovený zvláštny dohľad. Za vlády Atatürka mesto získalo aj dnešný tvar názvu Diyarbakır, odvodený od medi, ktorý sa v okolí začala vo veľkom ťažiť.Üngör, Uğur, The Making of Modern Turkey: Nation and State in Eastern Anatolia, 1913–1950. Oxford: Oxford University Press, 2011. 244 s. ISBN 0-19-960360-X.

V 20. a 21. storočí sa mestská populácia v dôsledku urbanizácie zásadne zväčšila a zásadne narástol počet Kurdov v meste. Podľa prieskumu v roku 2006 76% obyvateľstva mesta denne používa kurdčinu.

 Pamiatky  
 Veľká mešita (Ulu džámí), bola vystavaná seldžuckým sultánom Malikšáhom I. v 11. storočí. Ide o jednu z najstarších mešít na území dnešného Turecka. Na budove sa striedajú čierne bazaltové (čadičové) a biele vápencové pruhy. K mešite je pričlenená madrasa (škola) Mesudije.
 Hazre Sulejman džámí alebo Hradná mešita (Kale džámí)
 Šejk Matar džámí, mešita bola vystavaná akkojunluským vládcom Kásimom, známa je pre svoj „štvornohý“ minaret postavený na štyroch stĺpoch
 Fatih Paša džámí, najranejšia osmanská budova v meste, bola vystavaná v roku 1520 diyabekirským guvernérom - pašom Mehmedom (Fatihom - Dobyvateľom)
 Husrev Paša džámí, osmanská mešita, bola vystavaná druhým osmanským guvernérom, pôvodne malo ísť o madrasu
 Iskender Paša džámí, osmanská mešita z roku 1551
 Bahram Paša džámí, bola vystavaná osmanským provinčným správcom Bahramom pašom v roku 1572
 Melek Ahmed džámí, osmanská mešita zo 16. storočia
 Nebi džámí (Prorokova mešita), akkojunluská mešita zo 16. storočia, kamenná konštrukcia pomenovaná podľa veľkého počtu nápisov na minarete, ktoré ctia proroka
 Safa džámí, pôvodne akkojunluská mešita z polovice 15. storočia, v roku 1532 prešla rekonštrukciou
 staroveké rímske hradby z polovice 4. storočia, boli vybudované cisárom Konštantiom II., od roku 2015 pamiatka svetového dedičstva UNESCO
 ortodoxný (sýrsky) chrám Panny Márie
 katolícky (chaldejský) chrám sv. Antona z roku 1681
 arménsky Chrám svätého Kyriaka, bol vystavaný v roku 1519, súčasnú podobu získal v roku 1883, avšak dlho nebol využívaný a v 21. storočí bol zrenovovaný
 Záhrady Hevsel, 7 000 ha úrodnej kultivovanej pôdy na brehoch rieky Tigris, od roku 2015 sú pamiatka svetového dedičstva UNESCO
 most Dicle Köprüsü alebo Gözlü Köprü cez rieku Tigris z roku 1065 vystavaný dynastiou Marvánovcov
Archeologické múzeum, uchováva pamiatky od ranej doby bronzovej až po obdobie súčasného Turecka
 rodisko intelektuála a reformátora Ziya Gökalpa, slúži ako múzeum

 Galéria 

 Poznámky 

 Referencie  

 Zdroj 
 O čiastočný preklad ide v častiach: Pamiatky a Infobox.

 Externé odkazy 
 pamiatky v meste (anglicky)

Kategória:Mestá v Turecku
Kategória:Staroveké mestá
Kategória:Bývalé hlavné mestá