Jakov Tevosovič Ilikčjan

Mjr. Jakov Tevosovič Ilikčjan (; * ?, Tatárska ASSR, Sovietsky zväz – † leto 1944, Kamienka/Ptičie, Slovensko) bol sovietsky vojenský dôstojník, príslušník Červenej armády.

 Pôsobenie vo vojne 
Padol do zajatia, no z nemeckého zajateckého tábora sa mu podarilo utiecť a ukrýval sa u profesora práva Josefa Grňu, pracovníka z odbojovej organizácie Rada troch (R3), ktorá pôsobila prevažne na Českomoravskej vrchovine. Koncom februára 1944 generál Vojtěch Luža z R3 požiadal Viktora Ryšánka, aby mu pomohol na Slovensko prepraviť Ilikčjana na východné Slovensko. Luža a Grňa predpokladali, že ak sa Ilikčjanovi podarí nadviazať spojenie s východoslovenskými partizánmi a s ich pomocou sa dostať na sovietsku stranu, tam sa pričiní o to, aby sovietske vojenské orgány nadviazali spojenie s R3. Ryšánek bol však konfidentom brnianskej riadiacej služobne Gestapa, ktorá so zámerom súhlasila, snažiac sa tak upevniť Lužovu dôveru v Ryšáka, overiť si spojovacie kanály na Slovensko a preniknúť do partizánskeho hnutia na východnom Slovensku. Vedúci referátu IV N (spravodajská služba a evidencie konfidentov) brnianskej služobne Hauptsturmführer Ewald Taudt touto úlohou poveril pracovníkov svojho referátu, Wolfganga Dycka (krycie meno „Karel Zeman“) a Richarda Schetkeho  („Vladimír Vítkovský“), ktorí sa vďaka perfektnej znalosti češtiny spoľahlivo vydávali za českých odbojárov. Dyck o tom vypovedal:Citované podľa: 

Vlčková ale Ilikčjana ukryť nemohla, preto ich odporúčala na roľníka Jozefa Horňáka v Kľačanoch, ktorí ale ukrýval viacerých ľudí a obával sa, že by týmto riskoval prezradenie. Preto ich zaviedol k statkárovi (tzv. zvyškárovi), bývalému agrárnikovi Martinovi Tomešovi v Kľačanoch, ktorí Dyckovi, Schetkemu a Ilikčjanovi poskytol na niekoľko dní prístrešie. Skupina napokon dorazila do Slovenskej Vsi, kde Dyck a Schetke nechali Ilikčjana u miestnych odbojárov s tým, že sa o niekoľko dní vrátia a budú pokračovať v ceste. Ilikčjan ale nedočkavo vyrazil a s pomocou slovenských odbojárov dorazil do Víravy.

Nadviazal spojenie s partizánskym oddielom Pugačov a od 10. apríla 1944 pôsobil vo funkcii náčelníka štábu tohto oddielu, v ktorej nahradil Nikolaja Leontoviča Kačurovského. Zomrel v lete 1944, kedy ho „vo vihorlatských lesoch zavraždil zdemoralizovaný pseudopartizán“. Na mieste jeho úmrtia bol postavený pomník, nachádzajúci sa v lokalite Rázcestie v katastrálnom území obce Kamienka.

 Referencie 

 Externé odkazy 
 Informácie o hrobe na portáli Billion Graves

Kategória:Osoby s neistým dátumom narodenia
Kategória:Úmrtia v 1944
Kategória:Sovietske vojenské osobnosti
Kategória:Osobnosti SNP