Apelleas

Apelleas (iný prepis: Apelleás;  - Apelleas/ApelleásORLANDINI, P.: Apelleas. In:  MYERS, B. S.: LOEWY, E. Inschriften griechischer Bildhauer mit Facsimiles. Leipzig: Druck und Verlag von B. G. Teubner, 1885, str. 78-80 dostupné online Sarah B. Pomeroy, Spartan Women, 22) alebo Apellas (iný prepis: Apellás;  - Apellas/ApellásNeudecker, Richard (Rom), “Apellas”, in: Der Neue Pauly, Herausgegeben von: Hubert Cancik,, Helmuth Schneider (Antike), Manfred Landfester (Rezeptions- und Wissenschaftsgeschichte). Prístup 6. 3. 2017 WISOWA, G. (ed.). Paulys Real-Encyklopädie der classischen Altertumswissenschaften: Neue Bearbeitung : Erster Band Aal – Apollokrates. Stuttgart: J. B. Metzlerscher Verlag, 1894, stĺpec 2686 dostupné onlineApellas. In SMITH, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. 1813-1893. zv. 1, str. 221  BRUNN, H.: Geschichte der griechischen Künstler – 1. Band - die Bildhauer. 2. Auflage. Stuttgart: Verlag von Ebner & Seubert, 1889 dostupné online, str. 201BÖTTINGER,C. A. Amalthea oder Museum der Kunstmythologie und bildlichen Alterumskunde -3., 1825, str. 127-128 dostupné online) bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.

 Pôvod 
Apelleas pochádzal z rodiny megarského sochára Kallikla, Theokosmovho syna.

Pausanias 
Z antických autorov nám jeho sochárske diela opísal cestovateľ Pausanias. Bolo to súsošie (možno dve súsošia) venované Kyniske zo Sparty, olympijskej víťazke pretekov so štvorzáprahom koní v rokoch 396 a 392 pred Kr. Obe tieto súsošia stáli kedysi v Olympii a ich podstavce sa našli pri vykopávkach. 

Prvé bolo podľa Pausania umiestnené neďaleko sochy olympijského víťaza Tróila a skladalo sa z mohutného kvádrového podstavca, na ktorom stál voz s koňmi, vozataj a socha Kynisky. Z tohto súsošia sa zachoval len podstavec z čierneho vápenca. Objavili ho v severnej časti Prytaneia a nápis na ňom, datovaný do rokov 390 až 380 pred Kr., hlása prvé víťazstvo ženy na olympijských hrách: 

Σπάρτας μὲν [βασιλῆες ἐμοὶ] πατέρες καὶ ἀδελφοί•Králi Sparty sú moji otcovia a bratia;ἅ[ρματι δ’ ὠκυπόδων ἵππων] νικῶσα Κυνίσκα εἰκόνα τάνδ’ ἔστασεvíťazka vozov s rýchlymi koňmi som ja Kyniska a túto sochu vztýčila som,μόν[αν] δ’ ἐμέ φαμι γυναικῶν Ἑλλάδος ἐκ πάσας τόνδε λαβε̑ν στέφανο[ν].iba ja jediná žena z celého Grécka s hrdosťou hovorím získala som víťazný veniec.
- signatúra

Ἀπελλέας Καλλικλέος ἐπόησε. Apelleas syn Kallikla ma zhotovil.Inscriptiones Graecae, IvO 160 

Na inom mieste spomína Pausanias súsošie bronzových koní Kynisky, ktoré bolo venované ako votívny dar Diovi do pronaa Diovho chrámu v Olympii: „Vlnený záves v Olympii, ozdobený asýrskym tkaním a fenickým purpurom, daroval Antiochos, od ktorého je aj zlatý štít s podobizňou Gorgony nad aténskym divadlom. Tento záves však nevyťahujú ku stropu ako v Artemidinom chráme v Efeze, ale spúšťajú ho na povrazoch k podlahe. Dary, ktoré ležia vo vnútri chrámovej predsiene, sú: trón Arimnésta, kráľa Tyrrhenčanov (Etruskov), ktorý prvý z barbarov obdaroval Dia v Olympii, a bronzové kone Kynisky, znamenie to olympijského víťazstva. Tieto zaostávajú za veľkosťou živých koní a stoja v predsieni po pravej strane vchádzajúcich.“ Meno sochára tohto diela Pausanias neuvádza. Zachoval sa podstavec z bieleho mramoru s časťou nápisu, ktorý hlása, že dielo vyrobil Kalliklov syn, z mena ktorého sa zachoval len koniec „...lleas“ (čo sa v literatúre zvykne rekonštruovať na Apelleas).Inscriptiones Graecae, IvO 634 , ale pôvod tohto podstavca a teda aj jeho súvis so súsoším spomínaným Pausaniasom je veľmi neistý.

 Plinius a Suda 
O tomto sochárovi sa zmieňuje aj rímsky spisovateľ Plinius vo svojom spise O prírode; uvádza ho tam v tvare Apellas. Plinius píše, že bol autorom ženských sôch.Plínius, Naturalis Historia, 34,86. a (pri jednej interpretácii Plíniovho textu) aj sôch filozofov.

Podľa Schultza tohto sochára pravdepodobne spomína aj encyklopédia Suda v podobe Apellés.

 Referencie a bibliografia 


Kategória:Sochári starovekého Grécka