Slučková kvantová gravitácia

Slučková kvantová gravitácia, alebo slučková kvantová teória gravitácie (, LQG) je teória, ktorá sa snaží spojiť kvantovú teóriu a gravitáciu, alebo tiež kvantovú mechaniku a všeobecnú teóriu relativity, ktorá popisuje aj gravitáciu. Teóriu vytvoril Abhay Ashtekar, neskôr ju rozšírili Carlo Rovelli, Roger Penrose a Lee Smolin. Je alternatívou ku konkurenčnej teórii strún.

 Popis 
Oproti teórii strún sa neopiera o dodatočné priestorové dimenzie a elementárne častice. Základným bodom slučkovej kvantovej gravitácie je "téza", že priestor nie je spojitý, takže sa nedá deliť donekonečna. Priestor sa vyskytuje v kvantových jednotkách plochy a objemu, zo slučiek Planckových rozmerov. Matematický spôsob popisu prichádza s rovnicami, ktoré určujú jej vývoj. Kvantá priestoru sa nazývajú „slučky“ alebo tiež krúžky, pretože sú navzájom prepojené a vytvárajú spinovú sieť. Spinová sieť tvori štruktúru priestoru. Priestor je tak tvorený "penovitými" útvarmi, ktoré sa nadúvajú do bublín a zakrivujú ho. Zakrivenie priestoru vytvára gravitáciu. 

Stráca sa predstava prvotného a elementárneho času. Rovnice popisujúce "slučky" priestoru a hmoty už neobsahujú čas ako premennú.To však neznamená, že by všetko bolo statické a nemenné. Elementárne procesy sa nedajú usporiadať do bežnej postupnosti „okamžikov“. Plynutie času je vnútorná charakteristika sveta, rodí sa v tomto svete cez vzájomné vzťahy medzi jednotlivými kvantami udalostí vytvárajúcich realitu, to oni sami sú zdrojom času. Existujú len elementárne procesy, cez ktoré neustále navzájom interagujú kvantá priestoru a hmoty. Ilúzia spojitého priestoru a času okolo nás nie je nič iné než naše rozmazané videnie hemženia elementárnych procesov.

Teória dokáže predpovedať zakrivenie priestoru a typ zakrivenia a nevyžaduje supersymetriu. Lee Smolin navrhol nazvať teóriu vychádzajúcu z LQG, ktorá by obsahovala aj supersymetriu, alebo ďalšie dimenzie ako "Slučková kvantová gravitácia II". 

 Teoretický dôkaz 
Vo vesmíre môžeme pozorovať čierne diery ktoré vznikli kolapsom hviezd. Keď sa hviezda nakoniec svojou vlastnou váhou zrúti, všetká jej hmota zmizne za horizontom udalostí. Pokiaľ má pravdu teória slučkovej kvantovej gravitácie, nemôže sa hmota zrútiť do jediného nekonečne malého bodu, pretože nekonečne malé body neexistujú. Sú len malé ale konečné dieliky priestoru. Keď hmota hviezdy svojou vlastnou váhou kolabuje, jej hustota rastie až do chvíle, kým kvantové efekty vyvolajú opačne pôsobiaci protitlak. Táto hypotetická konečná fáza v živote hviezdy, v ktorej kvantové fluktuácie priestoročasu vyvažujú gravitačnú váhu hmoty, sa nazýva Planckova hviezda. Napriek svojej vnútornej logike experimentálny dôkaz pre potvrdenie slučkovej kvantovej gravitácie však chýba.

 Externé odkazy 
http://www.klemens.sav.sk/fiusav/doc/organon/2006/4/506-523.pdf
 http://www.iliteratura.cz/Clanek/37575/rovelli-carlo-sedm-kratkych-prednasek-z-fyziky

 Referencie 
 http://astronuklfyzika.cz/GravitaceB-5.htm
https://sciencemag.cz/uvod-do-smyckove-gravitace/

Kategória:Gravitácia
Kategória:Teoretická fyzika