Liptovské kopy

Liptovské kopy () je geomorfologická časť Západných Tatier. Tvorí ju skupina vrcholov, ukončená sedlom Závory, ktoré skupinu oddeľuje od Vysokých Tatier. Hladké Sedlo a Hladký štít (), nachádzajúce sa  v blízkosti, sú už súčasťou hlavného hrebeňa Vysokých Tatier. Najvyšším vrcholom je Veľká kopa (). Ide väčšinou o oblé, zatrávnené vrcholy, v dolnej časti zalesnené. Vzhľadom pripomínajú ostatné vrchy Západných Tatier. 

 Vymedzenie 
Leží v centre Tatier, na východnom okraji Západných Tatier. Východným smerom pokračuje pohorie geomorfologickou časťou Vysoké Tatry, severným smerom ležia Červené vrchy a západným smerom nadväzujú Liptovské Tatry. Južným smerom krajina prudko klesá do Tatranského podhoria, ktoré je podcelkom Podtatranskej kotliny.

Poľskí geografi ich radia do Vysokých Tatier vďaka hrebeňovému systému, slovenskí kartografi majú tendenciu priradiť Liptovské kopy do Západných Tatier a umiestňujú hranicu Tatier do sedla Závory. Znalec slovenských Tatier - Ivan Bohuš - je rovnakého názoru ako Poliaci.Władysław Cywinski, Tatry.Podrobný průvodce, sv. 11, str. 6

 Topografia 
Liptovské kopy oddeľujú Kôprovú dolinu od Tichej doliny. Bočné ramená vystupujúce z ich hlavného hrebeňa vytvárajú početné údolia:
 Zo strany Kôprovej doliny to sú:
 Kobylia dolina
 Garajova dolina
 Turkova dolina
 Zo strany Tichej doliny
 Krížna dolina
 Kôprovnica
 Špania dolina
 Licierov žľab
 Predné Licierovo
 Zadné Licierovo
 Temná Tichá dolina

Hlavný hrebeň Liptovských kôp je orientovaný na juhozápad a na juh, miestami počnúc sedlom Závory (hlavné vrcholy sú vyznačené tučne, číselné údaje sú nadmorská výška v m n. m.):
 Závory (Zawory), 1879 m,
 Tichý vrch (Cichy Wierch), 1979 m,
 Tiché sedlo (Wierchcicha Przełączka), cca. 1900 m,
 Garajove kopy
 Zadná Garajova kopa (Zadnia Garajowa Kopa),  1947 m,
 Nižné Garajovo sedlo (Garajowa Przełęcz Niżnia),  cca. 1900 m,
 Malá Garajova kopa (Mała Garajowa Kopa),  1929 m,
 Prostredné Garajovo sedlo (Garajowa Przełęcz Pośrednia),  cca. 1920
 Veľká Garajova kopa  (Wielka Garajowa Kopa),  1969 m - svorník k bočnému hrebeňu Zadná Licierova kopa,
 Vyšné Garajovo sedlo (Vyšné Garajovo sedlo),  1916 m,
 Veľká kopa  (Wielka Kopa Koprowa),  2052 m - svorník pre bočný hrebeň Magury
 Turkovo sedlo (Turkowa Przełęcz)  1948 m,
 Zadný Holý vrch (Zadni Goły Wierch Liptowski),  1970 m
 Vyšné kôprovické sedlo (Koprowicka Przełęcz Wyżnia),  1937 m,
 Predný Holý vrch (Skrajny Goły Wierch Liptowski) 1984  m,
 Nižné kôprovické sedlo (Koprowicka Przełęcz Niżnia),  1908 m,
 Krížna  (Krzyżne Liptowskie),  2039 m - svorník pre bočný hrebeň Malej Krížnej,
 Všiváky (Wszywaki), 1811 m,
 Opálené (Opalone) asi 1700 m.

Z hlavného hrebeňa Liptovskej kopy medzi Veľkou kopou a Turkovým sedlom odbočuje ešte jeden bočný hrebeň - Brdárove grapy.

 Geológia a geomorfológia 
Liptovské kopy sa skladajú z vyvretých hornín (žula) a metamorfovaných hornín (rula) a jednotlivých vrstiev kryštalických sedimentárnych hornín, ktoré patria do pôvodnej vrcholovej série. Priekopnícky geologický výskum tu vykonával poľský geológ M. Jurek v roku 1929.

Niekoľko údolí vymodelovali ľadovce. V masíve sa nachádza niekoľko veľkých žľabov, ktorými v zime padajú lavíny.

 Flóra 
Dolné časti sú zalesnené, vyššie časti sú porastené kosodrevinou krovinami a ešte vyššie je alpská tundra. V lesoch rastú borovice limba, veľa vrcholov je porastených trávou.

 Lavíny 
Na Liptovských kopách, a to hlavne do Kôprovej doliny, padajú často veľké lavíny. Napríklad lavína, ktorá spadla v marci 1956 z holých vrchov do Kôprovej doliny, mala objem 210 000 m3 a zmietla zalesnenú plochu o veľkosti cca. 400 × 400 metrov. Sila prúdu tiež zrazila k zemi stromy na protiľahlom svahu a hrúbka lavíny bola 7 metrov.

 História 
Liptovské kopy patrili k pastvinám obyvateľov dedín Liptova už v sedemnástom storočí. Pásli na nich dedinčania z dedín Liptovská Kokava a Východná. Boli tiež miestom, kde sa dalo ľahko stretnúť stáda kôz tiež sem často chodili lovci a pytliaci, ešte po roku 1900 sem na lov medveďov chodili Poliaci z obce Krościenko a Zakopaného. Počas I. svetovej vojny sa v Liptovských kopách ukrývali dezertéri a počas druhej svetovej vojny v rokoch 1944-1945 tu prebýval oddiel slovenských a sovietskych partizánov. Veľký požiar zavinený povozníkom v dňoch 30. októbra až 4. novembra 1943 zničil asi 240 hektárov lesa a kosodreviny.

Skupina Liptovských kôp sa v roku 1948 stala predmetom prísnej ochrany. Aj napriek tomu sa tu nejakú dobu lovilo a boli tu aj poľovnícke posedy.

Nie sú známe mená ľudí, ktorí ako prví dobyli vrcholy patriace do skupiny Liptovských kôp. S najväčšou pravdepodobnosťou k prvým patrili pastieri a pytliaci. Medzi turistami bol prvý záznam urobený v zime:
 Na Krížnu - Karol Englisch, Karol Jordán 13. januára 1903.
 Na Veľkú kopu - Józef Grabowski sprevádzaný piatimi osobami 3. marca 1912 r.

 Ochrana prírody 
Liptovské kopy patria do Tatranského národného parku, špeciálnu ochranu celého územia zabezpečujú národné prírodné rezervácie Tichá a Kôprová dolina.

 Turizmus 
Z dôvodu prísnej ochrany územia a bezzásahovej zóny v Tichej a Kôprovej doline sú na celom území Liptovských kôp obmedzené možnosti turistiky. Značené chodníky vedú dolinami do uzlového sedla Závory, napojené na hlavný hrebeň. Vrcholy tejto časti Tatier nie sú voľne prístupné a nevedú na ne ani značené chodníky.

 Referencie 

 Zdroj 


Kategória:Pohoria na Slovensku
Kategória:Tatry
Kategória:Západné Tatry
Kategória:Geomorfologické časti na Slovensku