Nemecké mestské právo

Nemecké mestské právo bol súhrn mestských práv (výsad) z raného a vrcholného stredoveku, založený na severonemeckom magdeburskom práve pochádzajúcom zo Saského zrkadla, alebo na juhonemeckom mestskom práve (tzv. norimberskom práve) pochádzajúcom zo Švábskeho zrkadla.Karel Malý a kol. Dějiny českého a československého práva do r. 1945 Najmä Magdeburské právo inšpirovalo vznik mestských privilégií nielen v Nemecku, ale aj v strednej a východnej Európe, vrátane územia dnešného Slovenska, od začiatku 13. storočia.

 História 

Keď Nemci začali zakladať mestá v severnej Európe už v 10. storočí, často dostali mestské privilégiá, ktoré im poskytli autonómiu od miestnych svetských alebo náboženských vládcov. Medzi takéto privilégiá často patrilo právo na samosprávu, ekonomickú autonómiu, trestné súdy a milície. Mestské zákony boli viac-menej úplne skopírované zo susedných miest, ako sú vestfálske mestá Soest, Dortmund, Minden a Münster. Keď sa Nemci začali usadzovať na východe, kolonisti vytvorili svoje mestské zákony na základe už existujúcich zákonov z 12. storočia miest: Kolín nad Rýnom na západe, Lübeck na severe (Lübecké právo), Magdeburg na východe (Magdeburské právo) a buď Norimberg alebo Viedeň na juhu.

Udelenie nemeckých mestských práv podľa vzoru iného mesta novému mestu považovalo pôvodný model za Rechtsvorort, čiže zhruba zákonného sponzora novozriadeného mesta. Magdeburg sa stal napríklad sponzorom miest využívajúcich magdeburské práva a jeho sudcovia mohli rozhodovať v nejednoznačných právnych veciach v mestách, ktoré tieto práva využívajú. Niektoré mestské práva sa stali známymi pod rôznymi názvami, hoci pôvodne pochádzali z toho istého zdroja. Názov niektorých mestských variantov označuje Rechtsvorort, z ktorého sa preslávili, nie nevyhnutne, že tento špecifický štýl práv pochádza z Rechtsvorort. Ako sa územné hranice v priebehu času menili, zmeny nemeckých mestských práv boli nevyhnutné.

V priebehu 15., 16. a 17. storočia boli mestské zákony na mnohých miestach upravované právnymi odborníkmi o aspekty rímskeho práva. Nakoniec zákony starších miest spolu s miestnou autonómiou a jurisdikciou ustúpili územným vládcom. Reichsdeputationshauptschluss z roku 1803 takmer všetkých 51 ríšskych miest Svätej ríše rímskej sprostredkovali územní vládcovia; zvyšné slobodné ríšske mestá Frankfurt, Brémy, Hamburg a Lübeck sa stali suverénnymi mestskými štátmi. Jedinými pozostatkami stredovekých mestských práv zahrnutých do Bürgerliches Gesetzbuch z 1. januára 1900 boli jednotlivé články týkajúce sa rodinného a dedičského práva. Mestá Hamburg, Brémy a Berlín sú v súčasnosti spravované podľa Landesrechte, čiže zákonov spolkových krajín Nemecka.

Mnohé mestá, ktorým boli udelené nemecké mestské práva, už nejaký čas existovali, no udelenie mestského práva kodifikovalo právny štatút osídlenia. Mnohé európske osídlenia datujú svoj vznik do prijatia listiny mesta, hoci predtým existovali ako osada.

Najstaršie nemecké mestské právo, Justitia Civitatis Augustensis, udelil mestu Augsburg 21. júna 1156 cisár Fridrich Barbarossa.Stadtbuch von Augsburg

Z rovnakého obdobia pochádza Soestské mestské právo (Jus Susatense), ktoré je zápisom zvykového práva mesta Soest z rokov 1144 až 1165. Právo prevzalo asi 65 miest v severonemeckej oblasti, ako Lübeck (1160), Korbach (1188), Rüthen (1200) alebo Rostock (1218) a stalo sa základom lübeckého alebo lippského mestskoprávneho okruhu.

Vývojom Soestského mestského práva pod rôznymi vplyvmi vzniklo v Lübecku osobité Lübecké mestské právo, kodifikované v roku 1294. Toto právo už predtým prevzali mnohé severoeurópske mestá, ako Hamburg (ca. 1190), Gdansk (1224), Kiel (1242), Krakov (1257), Velikij Novgorod alebo Riga.

Lippské mestské právo, odvodené od soestského používali mestá Lippstadt (1220–1222), Hamm (1225), Lemgo (1245), Detmold (1263) alebo Rheda (1355).

 Expanzia nemeckého mestského práva 
náhľad|Lübeck
Nemecké mestské právo bolo často uplatňované počas Ostsiedlungu strednej a východnej Európy nemeckými kolonistami začiatkom 13. storočia. Pretože mnohé oblasti sa považovali za nedostatočne zaľudnené alebo nedostatočne rozvinuté, miestni vládcovia ponúkli roľníkom z nemeckých krajín mestské privilégiá, aby ich primäli k imigrácii na východ. Niektoré mestá, ktoré dostali nemecké mestské právo, boli založené na už existujúcich osadách, zatiaľ čo iné boli postavené nanovo kolonistami. Mnohé mestá vznikli v súvislosti s osídľovaním blízkych vidieckych komunít, no mestské práva miest boli žiarlivo strážené. Nemecké mestské právo sa spočiatku vzťahovalo len na etnických Nemcov, no postupne sa vo väčšine lokalít považovali za občanov všetci obyvatelia miest bez ohľadu na etnický pôvod.

 Lübecké právo 
náhľad|Magdeburg
Lübecké právo sa rýchlo rozšírilo medzi námornými osídleniami pozdĺž južného pobrežia Baltského mora a používalo sa v severnom Meklenbursku, západnom Pomoransku a častiach Pomoria a Varmie. Tvorilo základ Rižského práva v Rige, používaného pre niektoré mestá v krajinách Livónskeho rádu v Livónsku, Estónsku a Kurónsku.

 Magdeburské právo 
Magdeburské právo bolo populárne v území Meißenského markgrófstva a Horného Saska a bolo zdrojom pre niekoľké varianty vrátane Środského práva (Środa Śląska) v Poľsku, ktoré sa vo veľkej miere používalo v strednom a južnom Poľsku, a chelmnského práva (mesto Chełmno), ktoré sa používalo v štáte Rádu nemeckých rytierov, v Prusku a pozdĺž dolnej Visly vo východnom Pomoransku a v Mazovskom kniežatstve. Ďalšími variantmi boli brandenburské, litoměřické a olomoucké právo.
náhľad|Litoměřice 

 Litoměřické právo 
Litoměřické právo a zákonníky vychádzajúce z norimberského, ako staropražské a chebské právo, boli do Čiech zavedené za vlády kráľa Václava I., kým nemeckí kolonisti zaviedli na Morave brnenské právo a olomoucké právo. Juhonemecké právo, vo veľkej miere pochádzajúce z norimberských a viedenských zákonníkov, sa používalo v Bavorsku, Rakúsku a Slovinsku a do Uhorského kráľovstva bolo zavedené počas vlády kráľa Bela IV. 

Jihlavské právo bolo variantom, ktorý často využívali banské mestá v Čechách, na Morave, v horách Horného Uhorska a v Sedmohradsku. Ostatné mestské zákony vyhovovali alebo boli upravené tak, aby vyhovovali miestnym pomerom, ako napríklad právo miest Głubczyce, Görlitz, Goslar, Lüneburg, Lwówek Śląski, Nysa, Stoličný Belehrad a spišské právo.
náhľad|Środa Śląska, mesto po ktorom je pomenované środské právo

 Środské právo 
Środské/Neumarktské právo je miestnym poľským variantom magdeburských práv podľa vzoru mestských práv Środy Śląskej v Dolnom Sliezsku, ktoré v roku 1235 udelil poľský kráľ Henrich Bradatý z dynastie Piastovcov. Účelom vytvorenia środských zákonov bolo prispôsobiť takzvané nemecké právo záujmom poľskej autority. Významné mestá s środským právom boli Kalisz, Legnica a Radom. V dôsledku vlády poľského kráľa Kazimíra III. získali v 14. storočí v celom Poľskom kráľovstve mnohé mestá środské právo, najmä v Mazovsku, Haliči a Volyni. Do roku 1477 bolo 132 mestám a tisíckam dedín v Poľsku udelené środské právo. Mnohé sedmohradské saské osady v Sedmohradsku, najmä v regiónoch Altland, Burzenland a Nösnerland, dostali v 14. storočí juhonemecké mestské právo. 

V 15. storočí získalo mnoho miest v Litovskom veľkokniežatstve środské mestské právo, ktoré sa používalo vo veľkej časti Poľska. V 16. storočí Ruské cárstvo udelilo alebo opätovne potvrdilo magdeburgské práva na rôzne mestá pozdĺž Dnepra získané od Poľsko-litovskej únie. Po rozdelení Poľska sa magdeburské právo naďalej používalo v západnom cárskom Rusku až do 30. rokov 19. storočia.

 Nemecké mestské právo na území dnešného Slovenska 

 13. storočie 
 Trnava (Tyrnau), 1238
 Banská Štiavnica (Schebnyzbana/Schemnitz), asi 1238 / pred 1241
 Krupina (Karpfen), asi 1238 / pred 1241
 Starý Tekov, 1240
 Zvolen, pred 1241
 Spišské Vlachy, 1243
 Nitra (Neutra), 1248
 Banská Bystrica (Neusohl), 1255
 Komárno (Komorn), 1265
 Kežmarok (Käsmark), 1269
 Levoča (Leutschau), 1271
 Košice (Kaschau), 1290 / 1347
 Bratislava (Pressburg), 1291

 14. storočie 
 Nitrianske Pravno (Deutschproben) zač. 14. storočia (pred 1321)
Kremnica (Kremnitz) 1328
 Rimavská Sobota (Großsteffelsdorf), 1335
 Žilina (Sillein) 1357 Tešínske mestské právo / 1379 krupinské právo (Magdeburské)
 Bardejov (Bartfeld), 1370
 Prešov (Preschau), 1374

 Referencie 

 Pozri aj 
 Saské zrkadlo (1220–1230)
 Švábske zrkadlo (1275)
 Magdeburské právo
 Norimberské právo
 Lübecké právo
 Míľové právo
 Šoltýs
 Zipser Wilkür

 Zdroj 


Kategória:Právo v Nemecku
Kategória:Dejiny práva

Kategória:Územná samospráva