Biodegradácia

Biodegradácia (iné názvy: biologická degradácia, biologický rozklad,  biorozklad, biologické odbúranie, bioodbúranie) je degradácia (t.j. nevratná významná zmena štruktúry materiálu, spravidla buď v podobe úbytku mechanických vlastností a/alebo rozpadu), ktorá je zapríčinená biologickým pôsobením (spravidla pôsobením mikroorganizmov), hlavne enzymatickou činnosťou (vrátane enzýmov nachádzajúcich sa mimo organizmov), a ktorá vedie k značnej zmene chemickej štruktúry materiálu. Podľa niektorých definícií ide len o degradáciu organického materiálu a spomínaná degradácia musí zájsť minimálne tak ďaleko, že sa materiál rozložil na vodu, oxid uhličitý, biomasu a za určitých okolností aj metán.STN EN 13193:2002 - Obaly. Obaly a životné prostredie. Terminológiabiodegradace. In: Technický slovník naučný A-Č. 2001. S. 239 

Pri rozklade látok s obsahom proteínov dochádza k hnitiu. Organizmy, ktoré sa na biologickom rozklade podieľajú, sa nazývajú dekompozítory (rozkladači). 

Schopnosť byť predmetom biodegradácie sa nazýva: biodegradovateľnosťSTN EN 15357:2011 (Poznámka: Výrazy sú uvedené v podobe prídavného mena.), biodegradibilitaSTN EN 16323:2021, biorozložiteľnosť, bioodbúrateľnosť, biologická degradovateľnosť, biologická degradibilita, biologická rozložiteľnosťSTN ISO 846, biologická odbúrateľnosť.

 Biodegradácia plastov 

Na biodegradácii plastov so skrátenou životnosťou sa najčastejšie podieľajú plesne. Podmienkou ich rastu je vysoká vlhkosť vzduchu. Okrem vyššie uvedených podmienok hrajú dôležitú rolu aj ďalšie faktory, ako sú kombinácia materiálov, vek plastov, mikroklíma a podobne. Metabolity produkované plesňami a baktériami spôsobujú degradáciu samotného polyméru. enzýmy, ako je napríklad peptidácia, môžu štiepiť polyamidovú väzbu a dokonca aj esterovú väzbu. Pri mikrobiálnej degradácii plastov so skrátenou životnosťou dochádza k týmto chemickým procesom:
 dehydrogenácia polymérov a adícia vody, vznik alkoholov, ktoré sú oxidované na mastné kyseliny,
 adícia voľného kyslíku za vzniku hydroxyperoxidu, ktorý sa rozpadáva a produkty reagujú za vzniku alkoholov a ďalších zlúčenín, ktoré sú odbúravané až na octovú alebo propiónovú kyselinu,
 celulóza a niektoré termoplasty sú cez pyruvát a acetylkoenzým A prevádzané do trikarboxylového cyklu. Vznikajú tak kyselina citrónová, jantárová, fumarová, jablčná atď.,
 redukciu dvojitej väzby môžu vyvolať aktinomycéty a niektoré baktérie štiepením amidovej i esterovej väzby.

 Meranie dĺžky biodegradácie 
Biodegradáciu možno merať rôznymi spôsobmi. Vedci často používajú respirometrické testy pre aeróbne mikróby. Najskôr umiestnia vzorku pevného odpadu do kontajnera s mikroorganizmami a pôdou a potom túto zmes vystavia vzduchu. V priebehu niekoľkých dní mikroorganizmy túto zmes kúsok po kúsku spracujú za produkcie oxidu uhličitého - množstvo takto vyprodukovaného CO2 slúži ako indikátor degradácie. Biodegradácia môže byť tiež meraná anaeróbnymi mikróbmi a množstvom metánu v zlúčeninách, ktoré sú schopné vyprodukovať. V oficiálnych vedeckých publikáciách sa tento proces označuje ako bio-remedácia."Measuring Biodegradability" , The University of Waikato, June 19, 2008

+Približný čas, ktorý potrebuje odpad na biodegradáciu v morskom alebo oceánskom prostredíMote Marine Laboratory, 1993 Produkt Čas potrebný na biodegradáciu Jablkový ohryzok  1–2 mesiace   Bežný papier  1–3 mesiace   Papierová vreckovka  2–4 týždne Kartónová škatuľa  2 mesiace   Bavlnená tkanina  5 mesiace   Kartón na mlieko s vonkajšou plastovou úpravou  5 rokov Povoskovaný papierový obal na mlieko 3 mesiace   Pocínovaná plechovka 50–100 rokov Hliníková plechovka  150–200 rokov Sklenená fľaša  nerozloží sa nikdy Plastové vrecúško  10–20 rokov Mäkký plast (PET fľaša) 100 rokov Tvrdý plast (uzáver fľaše) 400 rokov

 Referencie 

 Literatúra 
 Roman Honzík: Plasty se zkrácenou životností a způsoby jejich degradace , Biom.cz, 18.8.2004,

Kategória:Hospodárenie s odpadom