Západoslovenské nárečia

Západoslovenské nárečie/západoslovenský dialekt je aj názov jedného z nárečí rómčiny, pozri západoslovenský dialekt rómčiny.

Západoslovenské nárečia (iné názvy: západoslovenský dialekt, makroareál západoslovenských nárečí, západná slovenčina, západoslovenčina) sú jeden z troch hlavných nárečových celkov slovenčiny. Západoslovenskými nárečiami sa hovorí na území bývalej Bratislavskej župy, Trenčianskej župy a Nitrianskej župy (z poslednej len časť). Používajú ich aj niektorí dolnozemskí Slováci.

Prvky západoslovenských nárečí sa historicky uplatnili v kultúrnej západnej slovenčine.

 Charakteristika 
Základné znaky sú najmäEncyklopédia jazykovedyslovenské nárečia. In: Malá encyklopédia Slovenska. 1. vyd. Bratislava: Veda, 1987. s. 481-482.:
prízvuk na prvej slabike slova
slabiky ro-, lo- na začiatku slov typu rovní, rola, vloni a pod.
samohláska e v slovách ocet, ďeň, buben, pes, oves, ven, bečka, deska, zdechnúť, kotel, sen (ako striednica za jery) a v slovách vieter, blázen, švager, cuker (ako vkladná hláska)
samohláska a (v krátkych slabikách) resp. á (v dlhých slabikách) namiesto pôvodného nosového e (napr. masso, hovado, hrádeľ, zajác); v záhorských nárečiach je ale namiesto nosového e ja alebo je (napr. hovjadzí, pjet)
výskyt zdvojených spoluhlások rozličného pôvodu (okrem záhoráckych nárečí), napr. occa, precca, masso, frejjér, stuňňa
skupina šč namiesto spisovného šť (ešče a pod.)
neplatí rytmický zákon
nominatív singulár podstatných mien stredného rodu ma častejšie príponu -o (vajco)
podstatné mená mužského rodu a stredného rodu zakončené na -r, -l, -z, -s pri skloňovaní prechádzajú od tvrdých vzorov k mäkkým (napr. na Zobori)
lokál singulár príd. mien mužského rodu a stredného rodu má príponu -ém (vysokém)
inštrumentál singulár príd. mien ženského rodu má príponu -ú (dobrú)
slovesá s neurčitkom na -iť (robiť, piť) majú v minulom čase -el (robel, pel)
viacero slov sa používa iba v týchto nárečiach (alebo iba v týchto a stredoslovenských nárečiach alebo iba v týchto a východoslovenských nárečiach), napr. čisto len do západoslovenských nárečí spadajú slová širák, ručník, strecha, hodi, kočka, sinokvet, hrebíček, egreš a pod.)

 Delenie 
 Podľa Encyklopédie jazykovedy (identický text je v Encyklopédii Slovenska) 
západoslovenské nárečia:
severná podskupina západoslovenských nárečí
hornotrenčianske nárečia
kysucké nárečia
dolnotrenčianske nárečia
južná podskupina západoslovenských nárečí
považské nárečia
podjavorinské nárečia
myjavské nárečia
[iné]
trnavské nárečia
nitrianske nárečia
záhorská podskupina západoslovenských nárečí
skalické nárečia
iné

 Podľa Krajčoviča 
západoslovenské nárečia (makroareál západoslovenských nárečí):
severný región (regionálny areál) západoslovenských nárečí:
hornotrenčianske nárečie Z
dolnotrenčianske nárečie Z (vrátane podjavorinského rajónu)
hornokysucké nárečie P
dolnokysucké nárečie P
južný región (regionálny areál) západoslovenských nárečí:
záhorské nárečie Z (vrátane skalického rajónu)
trnavské nárečie Z (vrátane zvláštneho rajónu od Bernolákova po Modru)
piešťanské nárečie Z
hlohovské nárečie Z
myjavské nárečie P
dolnonitrianske nárečie P

Poznámka: Z = základný areál, P = pomedzný areál (=hraničný areál)

 Podľa Mruškoviča 
západoslovenský dialekt:
severná skupina západoslovenského dialektu
hornotrenčianske nárečia
vlastné hornotrenčianske nárečie
kysucké nárečie
hornokysucké nárečie
dolnotrenčianske nárečia
považské nárečia
(vlastné) považské nárečie
podjavorinské nárečie
myjavské nárečie
juhovýchodná skupina západoslovenského dialektu (ponitrianska skupina západoslovenského dialektu)
strednonitrianske nárečie
topoľčianske nárečie
hlohovské nárečie
dolnonitrianske nárečie
dolnožitavské nárečie
juhozápadná skupina západoslovenského dialektu
trnavské nárečie
modranské nárečie
záhorské nárečie
skalické nárečie

 Podľa Kačírka a slovake.eu 
západoslovenské nárečia:
hornotrenčianske nárečia (severotrenčianske nárečia)
dolnotrenčianske nárečie (juhotrenčianske nárečia)
považské nárečie
stredonitrianske nárečia
dolnonitrianske nárečia (juhonitrianske nárečia)
nárečia trnavského okolia (trnavské nárečia)
záhorské nárečie

 Podľa Vlastivedného slovníka obcí na Slovensku 
západoslovenské nárečia:
 záhorské nárečie
 trnavské nárečie
 považské nárečie (viac skupín)
 myjavsko-brezovské nárečie
 ponitrianske nárečie
 strednonitrianske nárečie
 dolnonitrianske nárečie
 trenčianske nárečie
 hornotrenčianske nárečie
 dolnotrenčianske nárečie
 kysucké nárečie

 Podľa Etnografického atlasu Slovenska 
západoslovenské nárečia
severná skupina
hornotrenčianske nárečia
hornotrenčianske nárečie
kysucké nárečie
hornokysucké nárečie
dolnotrenčianske nárečie
považské nárečia
považské nárečie
podjavorinské nárečie
myjavské nárečie
juhovýchodná skupina
stredonitrianske nárečia
strednonitrianske nárečie
topoľčianske nárečie
hlohovské nárečie
dolnonitrianske nárečie
juhozápadná skupina
nárečia trnavského okolia
trnavské nárečie
modranské nárečie
záhorské nárečia
záhorské nárečie
skalické nárečie

 Podľa Jána Stanislava 
západoslovenské nárečia:
 moravskoslovenské nárečia
 dolské nárečia
 kelecké nárečia
 slovensko-chorvátske nárečia
 kopaničiarske nárečia
 západoslovenské nárečia na Slovensku
 delenie 1:
 nárečie Moravského dolu (= pomoravské nárečie)
 nárečia západoslovenského Považia a Ponitria
 severovýchodné nárečia
 juhozápadné nárečia
 delenie 2:
 nárečia nitrianskeho Považia s trnavským okolím
 trnavské nárečia
 myjavsko-brezovské nárečie
 vlastné nitrianske Považie
 nárečia trenčianskeho Považia a Ponitria
 nárečia trenčianskeho Považia
 hornotrenčienske nárečie
 dolnotrenčianske nárečie
 nárečia Ponitria
 nárečie horného Ponitria
 nárečie dolného Ponitria

 Príkladové texty 

 Trnavské nárečie 
Čo vám povedzet? Veru nevím, čo budem vedzet. Volakedi, víte nebívalo jako neská. Já som veru málo chodzila do školi, lebo som si nemala čo obut. Velice to bolo zle zime. Do školi som odbehla len nékedi, keca mi tí botki ušli. Kecom prišla ze školi, mosela som it gazdzinám pestuvat maličké, abi dostala obet. Oca som nemala. Zabili ho v prvnejšéj vojne. Bolo nas šest dzecí a kedzme sceli žit, najstaršé so moseli chicit roboti. Bratofci išli slúžit na jednu komenciju – to je robit za zboží u gazdu. Dostali zme jednu izbu, f kteréj bívali štiri famílije: štiré bíreši, čo též mali po sedem osem dzecí. Bolo nás tam teda pekná kópka. Boli tam dva šporhele, tam sa aj narodzilo, tam aj umírali a bíval tam aj vistretí a chodzilo sa ho aj opáčit. Šecko sa tam veru moselo robit.

 Nitrianske nárečie 
No ono to bolo tak. Richtára volili opčaňá, richtára. No a potom tam bov volákí prísažní, teda jako zástupca, richtár prísažní a potom tam boli volákí dóverňíci. A tí potom si volali teda, do sťev ís. Každí nesťev íz za toho, lebo to bov obecní zráďeňec, ňešká, ale tedi to bov pougár, hovori..., ludove sa hovorilo pougár. A ten pougár teda on vibehávav, teda u richtára, keď ňiečo potrebuvali, že volakého opčana zavolať, tak, alebo volačo posélali ňejaké plaďbi, tak to vibavovav pougár. Ale bov tam malí plad a pritom ten pougár robev aj nočného strážňíka, teda to bov teda ten vartáš. No a pritom ešťe bívav jeden pomocní strážňík, to sa pravda, abi ňebov sám, lebo tedi napríklad kebi sa, tedi boli ešťe domi krité slamú a keca stal požár, tak tedi ten zvonár mosev íz zvoňiť na vežu, aj trúbev a zvoňi..., teda zvoňili tag, že zvon ňepúšťali, len na jennu stranu bev, abi luďá veďeli, že to znamená, že je voláké ňešťasťe, tak. No a hlásňici bívali takí trvalí, ale ta... velice ňesťeli, lebo šag celú nodz keď je hore a potom ešťe keť mav roďinu a mosev íď aj do žatvi, tag málo sa chitalo za tich hlásňikov a potom aňi ňesťeli biť, tak potom nosili teda tú, hovorá že halaparda, teda nosili tak, teda ten hlásňík čo bov, ten mav trúbu, to volakedi boli také trúbi, Maďarsku boli, aj u nás, šag boli té voli, ktoré mav takéto rohi a to od, od..., teda už keď vola zabili lebo čo, tak s tej trúbi prevŕtali na ňej ďérku, do toho trúbev. Teda dvanás ottrúbev, lebo keď bolo ďesaď hoďín večer, tak tedi ten hlásňík teda mos..., išov na vežu a zvoňev ďesaď hoďín. To znamená, že keď..., abi sa luďí, to koňédz uš, teda abi sa moďlili aj.

 Dolnotrenčianske nárečie 
Ešče chcem povedať, čo sa na Ščedrí ďeň, na Ščedrí večer u náz varilo. To u náz je taká, voláme to vánočná repa, to je tá vodnačka. To okrojíme a usušíme to a dáme kus krkovice, téj repi sa dá jako do poljévki, do vodi. A jeden koreň petrželu, jennu cibulu a zasmaží sa to cibulú též, z múkú a s cibulú sa to zasmaží a potom to na chleba dávame, to je tradičné jello, no už ňjékolko sto rokóv sa to opakuje. Tak že ešče moja prababka to varila a varím to ešče aj já, lebo to mosí biť. Toto. A tak sa varí kapusňica, klobása v ňéj, ale prvé jéme oplatek. No, po tom oplatku sa dá, s tím oplatkom víno, pripíjáme si, po tom oplatku je táto repovica, sa to hovorí, viťáhňe sa masso, s chrenom sa to jé, potom kapusta, klobása a potom sú ti tradičné vánočné buchti. To upečem také maličké, do nútra sa dá lekvar a polejem mljékom, maslom a makom sa to, to sa najposledi jé. A ešče kedisi, zakedi starí luďjé verili ešče fšeličo, tag zme mali takú malú miščičku a tam zme s každého jedla otkladali vánočné otrusinki. Ale na čo to bolo, ňevjém uš, čo s tím robili. No ale čil uš sa to ňerobí. No a samozrejme na Vánoce choďili spjévať takí tí chudobňejší, uš sa im dalo kus koláča a uš čo gdo dal. To bola tá ščedrá večera, každého bolo treba, abi abi sa mal dobre tedi.

 Kysucké nárečie 
Keca aľe tag, dajme temu, robela Morena. No. Pred Veľkú nocu sa robela Morena. To bolo f Čiernu neďeľu. Tak sa dalo viácej ďievčad dohromadi a spraveľi takú babu. Na to aľe dávaľi veľmi raďi ženi biele šati, ľebo to bolo biele, pretože hu ňezamorí, že keď má na Moreňe tí šati, tag že hu ňezamorí. No a takto sa urobela riádna Morena. Fšecko sa, celá sa obľekla. Prišlo po polnoci, bolo jedna hoďina ľebo dve, tak to išľi tí ďievčatá štiri peď ďievek spievajúci dolu celú ďeďinú, aľe si museľi dať pozor, ľebo chla..., mláďenci takisto urobeľi Morenára. Chlapa. No a uš pravdá, uš keď ho urobeľi, tag oňi za nami bežeľi, jako za tú Morenu, to, že jako sa, sa majú raďi. No tak to uš kedzme prišli, to už na náz hoďeľi toho Morenára, no to zme vískaľi, pravda, naľakaľi zme sa, potom tú Morenu zme topeľi aš ňiže ďeďini. Do vodi, to sa pekňe rozebralo, šati sa pozbieraľi, koľko rázi zme to dovezľi, doňiesľi síce celé mokré, ľebo nám to hoďeľi aj do tej vodi, otáľ zme to vibraľi. No jako mladí ľuďiá, no tag zme robeľi fabuľe, pravda.

 Referencie 

 Zdroje 
 západoslovenské nárečia. In: 


Nárečia - slovake.eu
Kačírek, Ľ.: Slovenské národné hnutie v rokoch 1820-1848 in: Ottov historický atlas Slovensko, 2009, str. 281
Mapa nárečí - mapka.korpus.sk

Kategória:Nárečia slovenčiny