Východoslovenské nárečia

Východoslovenské nárečie/dialekt je aj názov jedného z nárečí rómčiny, pozri pod východoslovenský dialekt rómčiny.

Východoslovenské nárečia (iné názvy: východoslovenský dialekt, makroareál východoslovenských nárečí, východná slovenčina, východoslovenčina, východniarčina) je jeden z troch hlavných nárečových celkov slovenčiny. Týmito nárečiami sa hovorí na území bývalých žúp Spišská župa, Šarišská župa, Zemplínska župa, Abovská župa a na území časti Užskej župy. Používajú ich aj niektorí dolnozemskí Slováci.

Historicky na základe týchto nárečí vznikla kultúrna východoslovenčina.

 Charakteristika 
Základné znaky sú najmä:
prízvuk na predposlednej slabike slova (okrem toho sprevádzaný charakteristickou intonáciou)
dlhé samohlásky neexistujú (volame, brazda, luka)
slabiky ro-, lo- na začiatku niektorých starých slovanských slov, podobne ako pri západoslovenských nárečiach (rokita, lokec)
samohláska e (zriedkavejšie iná samohláska) namiesto pôvodných jerov a vkladných samohlások (oves, chribet, ocec, von, viter)
samohláska e (v krátkych pozíciách) resp. (i)a (v dlhých pozíciách) namiesto pôvodného nosového e (dześec, peta, častka, pamiatka)
samohláska u namiesto ó, resp. neskôr namiesto ô (nuž, muj, hnuj, vuz)
namiesto slabičného r je ar/er, namiesto slabičného l je lu/ol (tvardi, śerco, slunko, molha)
namiesto ď, ť je c, dz (cicho, dzeci)
používajú sa mäkké sykavky ś a ź (suśed, źima)
v širokom rozsahu sa používajú spoluhlásky ľ a ň
podstatné mená stredného rodu mäkkých vzorov sú zakončené na -o, podobne ako pri západoslov. nárečiach (poľo, ľico, vajco)
genitív singulár všetkých podstatných mien ženského rodu je na -i (od ženi, z dlaňi)
genitív singulár podstatných mien mužského rodu zakončených na a je na -i (od gazdi)
plurál všetkých podstatných mien má nasledovne unifikované koncovky: v genitíve a lokáli -och (v mestoch, z mestoch, od sinoch, o ženoch), v datíve -om (ženom), v inštrumentáli -ami (bratami)
lokál singulár adjektívneho skloňovania je na -im (o tim dobrim dzecku) 
budúci čas nedokonavých slovies sa alternatívne tvorí pomocou príčastia tvaru minulého času (budze robil/robila/robilo, popri: budze robic)
tvary pomocného slovesa byť sa často nahrádzajú osobným zámenom, ako v ruštine (ja lačni, ti nevidzel - t.j. ja som hladný, ty si nevidel)
všetky základné číslovky, t.j. aj od 5 vyššie, sa spájajú s nominatívom plurál počítaného objektu (dvacec koruni, pejc bačove)
viacero slov sa používa iba v týchto nárečiach alebo iba v týchto a západoslovenských nárečiach (napr. čisto len do východoslovenských nárečí spadajú slová hustka, hače, jarec, kuropka, ľenča, trimac, znac, zochabic, rucic a pod.)

Delenie 
Podľa Encyklopédie Slovenska a Encyklopédie jazykovedy 
východoslovenské nárečia:
západná (spišsko-šarišská a abovská) oblasť východoslovenských nárečí
východná (zemplínska a užská) oblasť východoslovenských nárečí

Podľa Palkoviča 1981PALKOVIČ, K.: Slovenské nárečia. Príručka pre terénny výskum. Banská Bystrica: Krajské osvetové stredisko 1981. Citované v: Karpinský 2009
východoslovenské nárečia:
západná skupina východoslovenských nárečí:
spišské nárečia
spišsko-šarišské nárečia
abovské nárečia
šarišské nárečia
východná skupina východoslovenských nárečí:
zemplínske nárečia
užské nárečia
sotácke nárečia

Podľa Krajčoviča 1988 
východoslovenské nárečia (makroareál východoslovenských nárečí):
západný región (regionálny areál) východoslovenských nárečí:
spišské nárečie Z
abovské nárečie Z
šarišské nárečie Z
juhozápadný rajón šarišského nárečia - niekedy považovaný za samostatné spišsko-šarišské nárečie
stredný rajón šarišského nárečia
podtatranské nárečie P
severošarišské nárečie P
východný región (regionálny areál) východoslovenských nárečí:
zemplínske nárečie Z
užské nárečie Z (vrátane osobitného rajónu juhovýchodne od Sobraniec)
sotácke nárečie Z

Poznámka: Z = základný areál, P = pomedzný areál (=hraničný areál)

Podľa Semjanovej 1976
východoslovenské nárečia:
západná skupina východoslovenských nárečí:
juhozápadná skupina východoslovenských nárečí:
spišské nárečie
abovské nárečie
severovýchodná skupina východoslovenských nárečí:
nárečia stredného Šariša
nárečia severného Šariša
východná skupina východoslovenských nárečí:
zemplínske nárečia [zemplínske nárečia sú hlavným predmetom citovaného zdroja]:
nárečie dolného Zemplína
nárečie stredného Zemplína
nárečie horného Zemplína
užské a sotácke nárečia:
užské nárečia
sotácke nárečia

Podľa Atlasu slovenského jazyka I Atlas slovenského jazyka I, str. 4 citované v: Semjanová 1976 a Mruškoviča 2008
východoslovenské nárečia (východoslovenský dialekt):
juhozápadná skupina východoslovenských nárečí
spišské nárečia (vrátane lučivnianskeho nárečia)
abovské nárečia
juhozápadošarišské nárečia
stredná skupina východoslovenských nárečí
stredošarišské nárečia
severošarišské nárečia
zemplínske nárečia
východná skupina východoslovenských nárečí
užské nárečia
sotácke nárečia

Podľa Štolca 1994ŠTOLC, Jozef: Slovenská dialektológia. Bratislava: Veda, Vydavateľstvo Slovenskej akadémie vied 1994. Citované v: Karpinský 2009
východoslovenské nárečia:
západná skupina východoslovenských nárečí:
goralské nárečia (!)
spišské nárečia
abovské nárečia
stredná skupina východoslovenských nárečí:
šarišské nárečia
zemplínske nárečia
východná skupina východoslovenských nárečí:
sotácke nárečia
užské nárečia

Podľa Kačírka 2009 a slovake.eu
východoslovenské nárečia:
spišské nárečia
abovské nárečia
šarišské nárečia
zemplínske nárečie
sotácke nárečia
užské nárečia

Podľa Ondrusa 1961ONDRUS, Pavel: Prehľad slovenskej dialektológie. Bratislava: Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1961. Citované v: Karpinský 2009
východoslovenské nárečia:
spišské nárečie
abaujké nárečie (t.j. abovské nárečie)
šarišské nárečie
zemplínske nárečie - vrátane sotáckeho a užského nárečia

 Podľa Vlastivedného slovníka obcí na Slovensku 
východoslovenské nárečia:
spišské nárečie
šarišské nárečie
lučivnianske nárečie (západný Spiš, okolie Popradu)
zemplínske nárečie
užské nárečie
sotácke nárečie
abovské nárečie

 Podľa Etnografického atlasu Slovenska 
východoslovenské nárečia:
juhozápadná skupina
spišské nárečia
lučivianske nárečie
nárečie západného Spiša
hnilecké nárečie
nárečie stredného Spiša
nárečie juhovýchodného Spiša a juhozápadného Šariša
abovské nárečia
abovské nárečie
západoabovské nárečie
stredná skupina
šarišské nárečia
nárečie stredného Šariša
nárečie severného Šariša
zemplínske nárečie
východná skupina 
užské nárečie
sotácke nárečie

 Podľa Jána Stanislava 
východoslovenské nárečia:
 spišsko-liptovské nárečia (= lučivianské nárečia)
 spišské nárečia
 šarišské nárečia
 zemplínske nárečia
 zemplínsko-užské nárečia

 Príkladové texty 
V ukážkach je použitý slovenský fonetický prepis.

 Spišské nárečie 
Fšadzi do okola po šickich dzedzinoch še roširilo, že panove ľeju do studňoch ľudzom otravu. Ta še chlopi poschodziľi po dzedzinoch a šľi lapac panoch. Chtoreho ulapiľi, ta ho biľi až na šmerc. V Bianofci ulapiľi grofa, ta jeho ňebiľi, aľe zaz mu paľiľi nohi s horucim žeľezom. Un poťim ňemohol inakši chodzic ľem na koňu. A poťim prišľi vojaci a polapaľi šickich, co biľi panoch. Barz veľo bulo ocudzeno a v Biacofci trojo i na šmerc. Poťim jich obešiľi na Uboči, tam dze teraz kapľička. 

 Sotácke nárečie 
Mala mji dvoch frajerou a mac ňechcyla mjä dac za toho, so ja chcyla. Moju lasku vjernu mji na vjekji zatraćila. Mala mji muža po jej voľi. Za dvacedzdva rokji byu žobrakom – tag mji ľäm śä trjias. Štyrji dźeći mji z ňim mala a šytke mji jich sama hodovala: na čorňicoch, na koźaroch, na kvjetkoch i sama mji jich šaćila. I joho mji z toho hodovala. Za dźevedź rokji mji ho karmjila zo svojima rukoma. A ćeperjka mji jich šystkjich už do parjätku dala – požyňila, poodavala a na pośľetku iśčä śä sama odavala Mam pejdźeśatpejc rokji a učära rano śčä mji korcovu źem skośila za trji hodźiny.

 Užské nárečie 
Ta prišla viľija, ta u viľiju mac pekla kra..., kolački a bobaľki, eši tag medovňiki śe ňevipikaľi. Bobaľki śe zrobiľi, tote bobaľki śe na, pomasciľi z makom, kozare s kapustou, kozare śe pomačaľi, pośekľi a dalo śe do rosolu do kapusti. A posni šicko bulo posni, z maslom śe mohlo jis abo z margarinom. No a vec už śe zrobela kapusta pouňena, tota uš tak bola už jag na perši dzeň. No a večar, pri večeri, ta ocec sebe narichtovau zajdu slami a ta jak dziuka bula, ta madz dala metlu dziuki, abi totu chižu pozamitala. A toto śmece mala viňiz na valal a mala sluchac dze budu psi brechac. U ktorim smeroj. No tak u ktorim smeroj budze pez brechac, ta tam śe dziuka odda. Tak, taka bola prislouka. No tak šo pozamitalam, ta toto śmecom viňesla, ta šak mňe tot pes furd ľem od tich Sobranci brechal. No a vedz už prišľi, prišlam do chiži, no ta śe kuśčok śena položilo na stul, ta kus pasuľki, kus tengerički, kus śemencu, kus pšeňici, zarna. No zarno, to je žito. Jarcu, ousa, a tam śe zakrilo, zakriu śe partok a mac rucila do lavora paru grajcare, ta śe u tim grajcaroj každi poumivau, abi buľi me buľi bohate. A šumňe me śe povicirovaľi, me śe pomodľiľi. No a už me zaśidovaľi gu večeri. A ocec priňis totu vjazanku slami, no ta nam privinčovau śčeśľivi Kračuň, ňe. Ta zavinčovau, povinčovau ta nam, mi mu odzdraukaľi, že Daj bože, no ta totu slamu, jak to dzeci abo už aj veči me sami sebe poroscahovaľi no a uź źme pośidaľi gu tej večeri.

 Zemplínske nárečie 
Vedz uś śe davaľi brezi, aľe iśče śpric, kec ja mal takich šternac petnadz roki, no ta co to iśe, i do škoľi me chodľi a už zme za dziučatami popatraľi, ňe, že tota śe bačila, abo tot tej. No a buľi tote starše, ľebo dziuče śe fše skorej vidavalo jak parobok, ke_če žeňel. Malo ośemnadz roki uś śe vidavalo. No ta ked me buľi aj v jednih rokoch, ta tot starši už za ňu chodzil, aľe... Ta už zme tote dakedi mi śpric ľem tote smerečki, išľi do ľesa, bo u nas bulo toho, no ta to už me vipatraľi, jake krajše. No ta to taka śe daz meter dala tota paľica a śe višlo na chižu, tak chto mal už bľachu, abo eterňik, ta na kapurku, uš darmo ten ocec tej znal, že śe na Rusadľe tote sosne zakladaju, mi sośňičku volaľi, to jag i na maja, no tag mi to sosni volaľi. Smerečka. Tag už ochabil totu maštaľeň abo totu drabinu tam gu tomu pujdu, žebi zme mohľi vijs, no a uś śe pribilo na totu kapurku, ľebo to jag išlo śe na Rusadľe do kojscela, no tak śe ohľadaľi, abo co, ta tota ňima maja, totu sosnu ňima, ta hvari, ta co to. Ta tote bo, kec, jag i muj brad bul pri vojsku a mal tam taku, co z ňu uš chodzel, no tag už muśel ja ho zastupidz a mi muśel totu sosnu tam pribidz, bo i haňba bulo, žebi, jaka to za dziuka, že vona ňema sosnu na tim. No a vekšina bulo ľem chižoch, co, hutorim, zo slamu. No ta me višľi na verh, na chižu, bo co nam takim mladim, ta to jag mačka, višol hore totu śtrechu na verh a na, na predok, na predok, jak śčit hore, ta tam śe toto zachpalo. Ňe na kapurku, bo na kapurku śe davalo, ľen kec eterňig bul, aľe inakši śe davalo na verh, žebi to bulo zos uľici vidno, totu sosnu, každi, toho smereka.

 Referencie 

 Zdroje 



Nárečia in: slovake.eu
východoslovenské nárečia in: Encyklopédia Slovenska
Kačírek, Ľ.: Slovenské národné hnutie v rokoch 1820-1848 in: Ottov historický atlas Slovensko, 2009, str. 281
Semjanová, M.: Pokus o vnútornú diferenciáciu zemplínskych nárečí in: Nové Obzory 18, Prešov, 1976
Karpinský, P.: Východoslovenské nárečia (výsledky výskumu v období 1960 – 2000) in: Slovo o slove. Zborník Katedry komunikačnej a literárnej výchovy Pedagogickej fakulty Prešovskej univerzity, ročník 15, 2009, str. 20
Mapa nárečí - mapka.korpus.sk

 Externé odkazy 
Dlhý zoznam odborných článkov na stiahnutie na tému východnoslovenské nárečia
Hagovská, M.: Miesto východoslovenčiny v rodine slovanských jazykov, 1948
S. Czambel: Slovenská reč a jej miesto v rodine slovanských jazykov. I. odd., I. čiastka: Východoslovenské nárečie. Turčiansky Sv. Martin 1906.
Buffa, F.:Východoslovenské nárečia, 1962

Kategória:Nárečia slovenčiny