Piotr Nikolajevič Krasnov

Piotr Nikolajevič Krasnov () (* 22. september 1869, Petrohrad, Cárske Rusko – † 17. január 1947, Moskva, ZSSR) bol generálporučík ruskej imperiálnej armády a jeden z vodcov protiboľševického odboja počas občianskej vojny.

Po skončení občianskej vojny žil v exile. Počas druhej svetovej vojny Krasnov spolupracoval s Nemcami, ktorí mobilizovali kozácke sily do boja proti Sovietskemu zväzu. Po skončení vojny bol Krasnov repatriovaný do ZSSR a popravený.

 Životopis 
Piotr Krasnov sa narodil v roku 1869 v Sankt Peterburgu. Jeho otcom bol generálporučík Nikolaj Krasnov a dedom generál Ivan Krasnov. V roku 1888 Krasnov ukončil štúdium na Pavlovskej vojenskej škole a neskôr slúžil v Atamanskom regimente osobnej stráže. Počas prvej svetovej vojny v období od augusta do októbra 1917 velil brigáde Kozákov a divízii 3. zboru kavalérie.

Počas októbrovej revolúcie vymenoval Alexander Kerenský Krasnova za veliteľa armády, ktorá bola vyslaná z frontu do Petrohradu, aby tam potlačila boľševické povstanie. Avšak Krasnov bol porazený a zajatý. Bol prepustený sovietskymi orgánmi pod podmienkou, že nebude viac bojovať proti revolúcii. S týmito podmienkami súhlasil, avšak neskôr od tohto sľubu upustil.

V máji 1918 bol zvolený Donskými kozákmi v Novčerkassku za vodcu Donskej repbuliky. Viedol tzv. Donskú armádu, s ktorou sa pridal k Denikinovým Ozbrojeným silám Juhu Ruska. Spolupracoval aj s vojskami Nemeckého cisárstva. Tie však boli napokon v prvej svetovej vojne porazené a neskôr nútené z ruského územia odísť. Neskôr po nezhodách s Denikinom rezignoval a odišiel z Donu. Najprv do Estónska ku generálovi Judeničovi a po jeho internácii do Nemecka a neskôr do Francúzska.

Po vypuknutí sovietsko-nemeckej vojny v roku 1941 kontaktoval Josepha Geobelsa a pridal sa k nacistom. Súhlasil s organizovaním a vedením kozáckych jednotiek z bielych emigrantov a sovietskych vojnových zajatcov, ktoré neskôr nacisti vyzbrojili. Získal funkciu náčelníka Hlavného veliteľa kozáckych vojsk Ríšskeho ministerstva pre východné okupované územia Nemecka.

Neskôr v novembri 1944 Krasnov odmietol výzvu generála Andreja Vlasova, aby sa pripojil k jeho Ruskej oslobodzovacej armáde. Krasnov opovrhoval Vlasovom ako bývalým generálom Červenej armády, ktorý po tom čo padol do zajatia v roku 1942 prebehol na stranu Nemcov a pretože ho ako oveľa mladšieho podceňoval.

Na konci vojny sa Krasnov a jeho muži dobrovoľne vzdali britským silám v Rakúsku. Bol repatriovaný do Sovietskeho zväzu. Bol väznený v Moskvskej väznici Lefotovo. Na trest smrti ho odsúdilo Vojenské kolégium Najvyššieho súdu Sovietskeho zväzu spolu s generálom Andrejom Škurom, ktorý bol ďalším bývalým generálom bieleho hnutia, Timofejom Domanovom a Helmuthom von Pannwitz. Trest smrti bol vykonaný 17. januára 1947 obesením.

 Bibliografia 
 Ludmila A. Foster. The Revolution and the Civil War in Russian Emigre Novels. Russian Review, Vol. 31, No. 2 (Apr., 1972)

 Referencie 

 Iné projekty 

 Zdroj 

Kategória:Ruskí generáli
Kategória:Príslušníci Bielej armády
Kategória:Popravení obesením
Kategória:Kolaboranti
Kategória:Držitelia Radu svätej Anny
Kategória:Nositelia Radu svätého Vladimíra
Kategória:Nositelia Radu svätého Juraja (Rusko)
Kategória:Osobnosti z Petrohradu