Bitka pri Ankare

Bitka pri Ankare bola ozbrojenou potýčkou medzi vojskami osmanského sultána Bayezida I. a mongolského dobyvateľa Tímúra, ku ktorej došlo dňa 20. júla roku 1402 blízko Ankary. Napriek tomu, že vojská mongolského emira Tímúra uštedrili armáde Osmanskej ríše takmer osudnú porážku, po ktorej zajali sultána Bayezida I., došlo k tomu, že práve Bayezidovi nástupcovia nadobudli opätovne stratené územia. Osmanskej ríši sa tak následne od polovice 15. storočia podarilo nadobudnúť význam svetovej mocnosti a viesť ustavičnú hrozbu pre oblasť juhovýchodnej Európy.

 Predohra v dobýjaní Balkánu 
Koncom júna roku 1389 zvíťazilo osmanské vojsko nad srbskými oddielmi v ozbrojenom strete na Kosovom poli. Po relatívne kratšom čase, presnejšie v septembri roku 1396 sa podarilo osmanským janičiarom premôcť križiacke vojsko pod velením cisára Žigmunda I. Luxemburského a to pri Nikopole. Osmanský sultán Bayezid I. si tak bol svojimi vojenskými ťaženiami na pôde Balkánskeho polostrova natoľko istý, že mu už žiadny súper nemohol vôbec prekážať v dosiahnutí jeho dlhodobo plánovaného cieľa, dobyť mesto Konštantínopol ako hlavné mesto už dosť zmenšenej Byzantskej ríše.

 Diplomatická rozbuška 
Spočiatku to bol práve osmanský sultán Bayezid I. ako vládca Osmanskej ríše, ktorý stál na čele armády s cieľom uskutočňovania agresívnych vojenských ťažení. Práve to bol dôvod, prečo sa mu prischla prezývka „Blesk“ (tur. Yldirim). Vojenské dobytie a ovládnutie mesta Konštantínopol mu však zastavilo veľké nebezpečenstvo z východu polostrova Malá Ázia.

Práve územie Osmanskej ríše bolo od čias 90. rokov 13. storočia útočiskom pre rôznych orientálnych šľachticov, ktorí sem doslova utekali pred Tímúrovými hordami. Medzi nich sa dostal taktiež sultán menom Kara Júsuf, ktorý bol v očiach Tímúra-i- Langa vnímaný ako osobný nepriateľ.

Práve emir Tímúr žiadal od osmanského sultána Bayezida I. vydanie tohto nízkeho šľachtica. Sultán Bayezid I. to však odmietol.

 Prológ útoku a rozloženie síl 
náhľad|Rozmiestnenie vojsk na bojovom poli pri Ankare.
náhľad|Mongolské jazdecké hordy na dobovej kresbe.
V období leta roku 1402 sa podarilo Tímúrovým vojenským oddielom uskutočniť mohutný ozbrojený vpád smerom do hlbokého vnútra územia Anatólie. Osmanský sultán Bayezid I. si však po kratšom čase jasne uvedomil, že má nebezpečného súpera priamo za vlastným chrbtom. Práve to bol dôvod, aby vydal svojím armádam povel k otočeniu. Mongolský emir Tímúr prikázal následne ovládnuť vodné zdroje, pričom práve týmto krokom donútil samotného sultána otočiť sa. Dňa 20. júla roku 1402 došlo k ozbrojenému stretu znepriatelených armád pri meste Ankara.

Osmanský sultán Bayezid I. vydal rozkaz pre rozvinutie svojich vojakov na úplnom okraji rovinatého terénu, čím mal v pláne využiť blízku pahorkatinu. Ľavé krídlo tvorili spojenecké srbské oddiely pod velením kniežaťa Stepana. Bol to syn srbského kráľa Lazara, ktorý padol ešte v čase bitky na Kosovom poli. Pravé krídlo predstavovalo anatólske jazdectvo (sipáhiovia). Stred zaujala pechota janičiarska pechota.

Tímúrova armáda pozostávala prevažne z jazdeckých oddielov, ktoré mali na obidvoch krídlach niekoľkonásobnú prevahu. Stred bojovej zostavy tvorilo tristo bojových slonov, ktoré emir Tímúr mal zajaté od roku 1398, keď ešte jeho hordy dobýjali územie Dilíjskeho sultanátu.

Bitka sa začala útokom Tímúrových hord na nepriateľské krídla. Práve vtedy, keď sa osmanské oddiely rozutekali alebo prešli na nepriateľskú stranu, srbským vojakom sa podarilo odraziť všetky útoky mongolských jazdcov. Osmanský sultán Bayezid I. Blesk musel po dezertovaní na pravom krídle ihneď nasadiť záložné oddiely, v dôsledku čoho by mohol predísť obkľúčeniu svojho stredu. Boj bol vyrovnaný až do tej chvíle, keď mongolský emir Tímúr poslal proti nepriateľskému vojsku svoj druhý sled.

 Obrat a obkľúčenie 
náhľad|Osmanský sultán Bayezid I. ako Tímúrov zajatec.
Mongolskému jazdectvu sa podarilo prejsť cez zostavu janičiarov a oddeliť ich vzdorujúcich srbských oddielov. Tie začali následne ustupovať. Mongolský emir Tímúr, ktorý obdivoval jednak ich odhodlanie ale aj statočnosť, však vydal rozkaz pre žiadne prenasledovanie. Srbské vojenské oddiely vyviazli z bitky a mohli sa na čele s kniežaťom Stepanom vrátiť až domov.

 Epilóg boja 
Stred osmanského vojska sa napokon pod tlakom Tímúrových jazdcov rozpadol. Väčšina janičiarov padla a osmanský sultán Bayezid I. Blesk skončil v zajatí. Tam zostal až do svojho predčasného skonu na jar roku 1403. Samotný emir Tímúr ho dal voziť v kovovej klietke, pričom ho dôsledne ukazoval svojim hosťom ako atrakciu.

 Dôsledky 
Osmanská ríša sa tak v dôsledku tejto prehratej bitky rozpadla na niekoľko menších štátnych zväzkov. Víťazstvom vojsk Tímúra sa oddialil zánik Byzantskej ríše, ktorá bola zároveň do roku 1424 oslobodená od povinnosti platiť dane. V zajatí skončil taktiež jeden zo sultánových mladších synov. Ostatným štyrom sa podarilo z bojového poľa utiecť, pričom až do roku 1413 viedli vzájomné vojny o nástupníctvo v Osmanskej ríši.

 Referencie 

 Literatúra 
 FIDLER, Jiří. (2018). Osudové bitky dejín. Praha: OTTOVO NAKLADATELSTVÍ, s.r.o. ISBN 978-80-7451-692-4.
 TEEPLE, John B. (2004). Kronika svetových dejín. Bratislava: Ikar. ISBN 80-551-0870-6.
 SNOW, Peter. (2018). Dejiny sveta: mapa za mapou. Bratislava: Ikar. ISBN 978-80-551-7915-5.
 Dorling Kindersley Limited. Velikáni vojen. (2023). Bratislava: Ikar. ISBN 978-80-551-9000-6.

 Pozri aj 
 Osmanská ríša
 Bayezid I.
 Tímúrovská ríša 
 Tímúr

 Iné projekty 

 Zdroj 
 BEIER, Brigitte et al. (2004). Kronika svetových dejín. Bratislava: Fortuna Print. ISBN 80-89144-31-4.

Kategória:Bitky v 1402
Kategória:Bitky Osmanskej ríše
Kategória:Bitky v Turecku
Kategória:Ankara