Louise de Vilmorin

Louise Lévêque de Vilmorin publikujúca pod menom  Louise de Vilmorin (* 6. apríl 1902 Verrières-le-Buisson Francúzsko - † 26. december 1969 Paríž) bola francúzska spisovateľka a poetka.

Život
Narodila sa v rodinnom zámku vo Verrières-le-Buisson patriacemu dobre známej rodine Vilmorinovcov - botanikov a semenárov. Podľa prameňa na Wikimedia Commons sa narodila tesne vedľa v priľahlej obci Antony v rodinnom dome. 

V období medzi 15. až 17. rokom života sa liečila na tuberkulózu kostí, toto ochorenie spôsobilo jej celoživotné mierne krívanie. Inak krásna dievčina sa v roku 1923 zasnúbila so spisovateľom Antoine de Saint-Exupérym, ale vydala sa v roku 1925 za bohatého Američana Henry Leigh Hunta (1886–1972) a usídlila sa v USA. Rozviedla sa v 1938 v Las Vegas. Z tohoto manželstva vzišli tri dcéry Jessie, Alexandra a Éléna.
Potom, ako sa rozviedla s Huntom, vydala sa v roku 1938 za grófa Pavla Pálffyho de Erdőd (1890–1968). Žila s ním v kaštieli Budmerice na Slovensku. Napísala tu román „Le Lit à colonnes“ (Posteľ s baldachýnom)Životopis. Kniha bola publikovaná v roku 1941. Manželstvo skončilo rozvodom v roku 1943 kvôli obojstrannej nevere. Roky s grófom Pálffym považovala Louise za najkrajšie vo svojom živote.
Na začiatku roku 1942 sa stala milenkou Pavla Eszterházyho de Galantha (1901 – 1964) a neskôr vyslanca Spojeného kráľovstva Duffa Coopera. Vzťah s Cooperom trval približne od 1943 do roku 1947, kedy tento ukončil misiu veľvyslanca vo Francúzsku. Cooper bol od roku 1942 na území Francúzska ako spojka medzi vládou Spojeného kráľovstva a francúzskym hnutím odporu. V roku 1944 mu bol udelený titul ambasádora. 

Od roku 1950, po dedičskom konaní, sa stala spolumajiteľkou zámku Vilmorinovcov a usídlila sa v ňom. Svoju životnú púť skončila pri André Malrauxovi, láske z ranej mladosti, v zámku vo Verrières-le-BuissonČasopis „Lire“ - rozhovor so Sophie de Vilmorin. Od roku 1950 v ňom držala salón a hostila prakticky celú umeleckú parížsku elitu.    

Prvý román „Sainte-Unefois“ (Posvätný Jedenkrát) publikovala v roku 1934 s podporou André Malrauxa. Nasledovali diela „Fiançailles pour rire“ (Zásnuby na smiech)(1939), „Julietta“ (1951) a „Madame de...“ (1951). Posledné menované  dielo „Madame de“ bolo najvýznamnejším románom z jej dielne a stalo sa v rámci francúzskej kultúry veľmi známym.

Vydala aj niekoľko zbierok poézie, z ktorých významnú odozvu mali „Le Sable du Sablier“ (Piesok z presýpacích hodín) (1945) a „L'Alphabet des aveux“ (Abeceda priznania) (1954). Jej fantázia sa prejavila v básnických figúrach, v ktorých sa vyžívala. Rada tvorila holorýmy - gramatický rým, (ktoré písala ako "olorime") a palindrómy. Týchto vytvorila veľké množstvo.  

Skladateľ Francis Poulenc ju kládol na rovnakú úroveň s Paulom Éluardom a Maxom Jacobom. Nachádzal v jej básňach „druh citovej impertinencie, libertínstva a labužníctva, čo pokračovalo v melódii, ktorú som vyjadril veľmi mladý v les Biches s Marie Laurencin.“ Poulenc použil Vilmorinovej básne pre trinásť svojich piesňových opusov.

V roku 1955 jej bola udelená cena Grand prix littéraire de Monaco (1955). 

V roku 1956 bola členkou poroty prehliadky filmov Medzinárodný filmový festival Cannes 1956. 

Vilmorin napísala scenáre a dialógy viacerých filmov - „Le Lit à colonnes“, „Les Amants“ (1957), „La Française et l'Amour“ (1960) a zjavila sa ako herečka vo filmových kusoch „Amélie ou le Temps d'aimer“ (1961) od Michela Dracha a „Teuf-teuf“ (1963) od Georgesa Folgoasa.

Citát: „En amour, il ne s'agit pas d'aimer mais de préférer“Citáty Louise de Vilmorin. (V láske nejde o ľúbenie ale o danie prednosti.)

Dielo
Romány
 Sainte-Unefois (1934)
 La Fin des Villavide (1937)
 Le Lit à colonnes (1941)
 Le Retour d'Erica (1948)
 Julietta (1951)
 Madame de...Europeana - Vilmorin (1951)
 Les Belles Amours (1954)
 Histoire d'aimer (1955)
 La Lettre dans un taxi (1958)
 Migraine (1959)
 Le Violon de Crémone (1960)
 L'Heure maliciôse (1967)
 Le Lutin sauvage (1971) - posmrtne

Poézia
 Fiançailles pour rire (1939)
 Le Sable du sablier (1945)
 L'Alphabet des aveux (1954), ilustrácie Jean Hugo
 Carnets (1970) - posmrtne
 Poèmes (1970), predhovor André Malraux - posmrtne
 Solitude, ô mon éléphant (1972) - posmrtne

Eseje
 Vision sur Kischka (1966), spoluautori Robert Rey a Henri Gineste
 Lolette - o Lole Montèsovej
 Mémoires de Coco - o Coco Chanel

Film
 Une fée pas comme les autres (1957) od Jean Tourane - scenár
 Les Amants (1957) od Louis Malle - dialógy
 La Française et l'Amour (1960), skeč „L'Adolescence od Jean Delannoy - scenár a dialógy
 Le Petit Garçon de l'ascenseur (1962) od Pierre Granier-Deferre - dialógy
 Les esclaves existent toujours (1964) od Maleno et Roberto Malenotti - dialógy
 Une histoire immortelle (1968) od Orson Welles - scenár

Korešpondencia
Louise de Vilmorin udržiavala zaujímavé písomné kontakty, menovite s Jeanom Cocteauom a Dianou a Duffom Cooperovcami. Časť z nich sa uchováva v „Bibliothèque nationale de France“ (oddelenie rukopisov, vo fondoch Porto-Riche a Valéry), v „Bibliothèque littéraire Jacques-Doucet“, v „Bibliothèque historique de la Ville de Paris“ (fonds Jean Cocteau) a v „Nadácii Bernarda Berensona“ vo villa I Tatti vo Florencii.

Filmové adaptácie diel
 Le Lit à colonnes , francúzsky film, réžia Roland Tual, herci Jean Marais a Fernand Ledoux
 Madame de... (1953), film, réžia Max Ophuls, herci Danielle Darrieuxová, Charles Boyer a Vittorio De Sica
 Julietta (1953), film od Marc Allégret, herec Jean Marais a Dany Robin
 La Lettre dans un taxi (1962), film od Louise de Vilmorin a François Chatel
 Amélie ou le Temps d'aimer (1961) od Michela Dracha, herci Louise de Vilmorin 
 Teuf-teuf (1963) od Georgesa Folgoasa, herci Louise de Vilmorin

Iné projekty

Zdroj


Referencie

Externé odkazy
 Životopis 
 Biografia - krátka 
 Televízny medailón
 Gallica - Knihy od Vilmorin a o Vilmorin

Kategória:Francúzski spisovatelia
Kategória:Francúzski filmoví scenáristi
Kategória:Francúzski básnici
Kategória:Ženy v svetovej literatúre
Kategória:Ženy v poézii
Kategória:Saloniérky
Kategória:Pseudonymy