Rímske cesty

Rímske cesty boli cesty budované v období Starovekého Ríma a boli určené pre rýchlu dopravu materiálu, dobytka, vozov, presun vojsk, obchod a prenos správKASZYNSKI, William: The American Highway: The History and Culture of Roads in the United States. Jefferson, N.C.: McFarland, 2000. strana 9. Boli základom pre vývoj Rímskej ríšeFORSTHE, Gary: A Critical History of Early Rome: From Prehistory to the First Punic War. Berkeley: University of California Press, 2006. strana 309. Rímska cestná infraštruktúra bola tvorená cestami s dĺžkou viac ako 400 000 km, z toho bolo viac ako 80 500 km spevnenýchGABRIEL, Richard A.: The Great Armies of Antiquity. Westport, Conn: Praeger, 2002. strana 9.GRANT, Michael: History of Rome. New York: Charles Scribner, 1978. 264.. V období vrcholu Starovekého Ríma viedlo z mesta aspoň 29 veľkých vojenských ciest.BAILEY, L. H. - MILLER, Wilhelm: Cyclopedia of American Horticulture. New York: The Macmillan Co, 1900. strana 320. Boli upravované kopce, zasypávané údolia a rieky preklenované mostami. V istom období bola Rímska ríša rozdelená do 113 provincií prepojených 372 veľkými cestnými spojeniami. Iba v Galii bolo upravených minimálne 21 000 km a v Británii minimálne 4 000 km.

Rimania sa stali majstrami vo výstavbe ciestAITKEN, Thomas. Road Making and Maintenance: A Practical Treatise for Engineers, Surveyors, and Others. Londýn: C. Griffin and Company, Limited, 1900. strana 1 - 5., ktoré nazývali viaeSmith, William, William Wayte a G. E. Marindin (1890). A Dictionary of Greek and Roman Antiquities. Londýn: J. Murray.. Ich účelom bola doprava materiálu z jedného miesta na druhé. Bol dovolený peší prístup aj prechod, hnať dobytok, vozy alebo prenos informácií. Tieto cesty (viae) sa líšili od ostatných menších ciest, ciest pre koní a chodníkov. Podľa zákona dvanástich tabúľ bola minimálna šírka cesty via stanovená na 2,4 m v rovine a 4,9 m v oblúku.

Rímska cestná infraštruktúra bola dôležitá pre udržanie stability ríše aj pre jej ďalší rozmach. Cesty podporovali Rímske légie ale v neskorom staroveku naopak poskytli výhodu pre inváziu Barbarov.

 Typy 
Rímske cesty boli rôznorodé, od jednoduchej cesty z guľatiny až po spevnené cesty používajúce hrubý podklad zo spevneného štrku, ktorý zabezpečoval odvodnenie dažďovej vody a cesta tak ostala suchá a nepremenila sa na blato.
Podľa Ulpiana existovali tri druhy ciest:
 Viae publicae, consulares, praetoriae alebo militares - boli hlavné cesty, stavané a udržiavané z verejných zdrojov. Viedli k moru, mestu alebo rieke alebo k ďalšej rovnocennej ceste. Boli pomenované po štátnikoch, ktorý ich výstavbu alebo rekonštrukciu nariadili.
 Viae privatae, rusticae, glareae alebo agrariae - boli cesty druhej kategórie, väčšinou súkromné. Viedli k súkromným rezidenciám. Tieto cesty profitovali z práva prechodu v prospech súkromného alebo verejného vlastníka komunikácie. 
 Viae vicinales - boli vidiecke cesty. 
 Mapa 

 Referencie 

 Iné projekty