Autodromo Nazionale Monza

Autodromo Nazionale di Monza je pretekársky okruh situovaný v kráľovskom parku v Monze, vzdialený iba 15 km severne od Milána. Legendárna trať patrí medzi najstaršie okruhy sveta a ako jedna z mála tratí stála pri zrode šampionátu Formuly 1. Veľká cena Talianska sa od jeho premiérového ročníka konala  ( s výnimkou v roku 1980 kedy sa jazdilo v Imole)  na Monze každoročne bez prestávky až dodnes.

 Charakteristika trate 
280px|right|thumb|Letecká snímka okruhu
Taliani nazývajú svoj okruh „La Pista Magica“, čo v preklade znamená magická trať.  Tento chrám rýchlosti sa nachádza v krásnom prostredí lesov a z jedného miesta sa dokonca naskytá výhľad na Alpy.

Kráľovský park v Monze hostí veľké motoristické podujatia už od 3. septembra 1922. V tom roku sa tu Milánsky automobilový klub pri príležitosti 25. výročia svojej činnosti rozhodol vybudovať pretekársku trať, ktorá by slúžila motoristickým športovým akciám a testom dynamicky sa rozvíjajúceho automobilového priemyslu, sídliaceho v neďalekom Miláne. Niekoľkým verziám dráh dominoval ovál tvorený dvomi klopenými zákrutami s polomerom 320 metrov a dvoma rovinkami s dĺžkou 1,07 kilometra. Postupne, ako stúpal výkon automobilov, padali rýchlostné rekordy. Neuplynuli ani tri roky a v úsekoch s klopenými zákrutami sa jazdilo rýchlosťou prevyšujúcou 200 km/h. V roku 1929 bola prekonaná táto hranica nielen ako maximálna, ale tiež ako priemerná rýchlosť na celom ovále.

Nová éra okruhu sa začala v roku 1950. V Grand Prix Talianska, ktorá je od počiatku bez prerušenia súčasťou majstrovstiev sveta formuly 1 zvíťazil Giuseppe Farina na Alfe Romeo. Bez tradičných klopených zákrut sa talianska Veľká cena musela zaobísť od roku 1970. Trať sa tým spomalila a súčasne skrátila na 5,75 kilometra. Rýchla zákruta Parabolica dostala väčšiu únikovú zónu. O dva roky neskôr sa o ďalšie spomalenie postarali nové šikany pred zákrutami Grande a Ascari. Priemerné rýchlosti sa v tej dobe pohybovali pri hranici 215 km/h. Podobné úpravy znižovali absolútne rýchlosti i v ďalších rokoch.

Od 80. rokov minulého storočia sa okruh priebežne modernizuje dodnes. Prvý prišiel na rad paddock a zastrešenie tribúny v zákrute Lesmo. Pôvodná tribúna sa zrútila v zime pod náporom napadaného snehu. Vďaka novovybudovaným boxom, veľkorysému lekárskemu zabezpečeniu a centru pre novinárov sa z Monzy stal najmodernejší motoristický stánok tej doby. V nasledujúcej dekáde bola trať znovu upravená podľa nových bezpečnostných požiadaviek FIA, zvýšila sa kapacita diváckych tribún. Rozšírila sa z 45 na 51 tisíc a okrem toho sa súčasťou lekárskeho centra stala pristávacia plocha pre helikoptéru. Posledná zásadná stavebná úprava prebehla v roku 2002. Znovu boli vybudované budovy v paddoku a garáže. Tradičné pódium bolo strhnuté a znovu postavené, zväčšil sa jazdecký tábor a zázemie pre divákov.

Pri Veľkej cene Talianska sa na monopostoch používa nastavenie aerodynamických prvkov na veľmi nízky odpor vzduchu, keďže okruh je vlastne zložený zo samých roviniek. Až 73 % okruhu sa jazdí s plynovým pedálom na podlahe, no pri vjazde do ostrých zákrut si svoje odnesú aj brzdy. V ére desaťvalcových motorov nebol problém na konci roviniek dosahovať rýchlosť aj 340 km/h.

 Fakty a údaje 
280px|right|thumb|Cieľová rovinka a výjazd z boxov
280px|right|thumb|Vjazd do boxov a výjazd z Paraboliky na cieľovú rovinku
 Dĺžka trate: 5 793 m
 Dĺžka pretekov: 306,720 km
 Počet kôl: 53
 Počet zákrut: 11 (7 vpravo a 4 vľavo)
 Šírka trate: 10 až 12 m
 Dĺžka cieľovej roviny: 1194,4 m

 Rozdiel medzi štart. a cieľovou čiarou: 309 m
 Jazda na plný plyn: 73 %

 Traťový rekord: 1:20,901 (257,781 km/h) - Lando Norris/McLaren (2025)
 Najrýchlejšie kolo kvalifikácie: 1:18,792 (264,681 km/h) - Max Verstappen/Red Bull (2025)
 Maximálna rýchlosť: 356 km/h
 Prvá GP: 1950 víťaz Giuseppe Farina - Alfa Romeo 158
 Počet GP: 76

 Priemerná spotreba paliva: 2,445 kg / kolo
 Sekcia trate s jazdou na plný plyn: 1 320 m
 Spomalenie množstvom paliva: 0,39 s / 10 kg
 Počet preradení rýchlostných stupňov: 22 / kolo

 Opotrebenie pneumatík: nízke
 Opotrebenie bŕzd: stredné
 Úroveň priľnavosti: veľmi nízka

 Stratégia
 1 zastávka: 27. - 33. kolo
 2 zastávky: 17. - 22. a 33. - 41.
 3 zastávky: 11. - 16. a 26. - 29. a 42. - 46

 Architekt: Alfredo Rosselli (SIAS)
 Kapacita tribún: 115 000

 História 
210px|left|thumb|Pred štartom pretekov v roku 1925
História okruhu v Monze sa začala písať po skončení prvej svetovej vojny, keď sa automobilový priemysel rozvíjal a zotavoval. Stavebné práce sa začali vo februári roku 1922. Základný kameň okruhu položili pretekári Vincenzo Lancia a Felice Nazzaro. Už od dva dni neskôr ale miestni konzervatívci výstavbu prerušili a pokračovalo sa v nej až v máji. Prácu tu vtedy našlo 3500 robotníkov, ktorí pracovali s obrovským nadšením. V tom čase totiž existovali len dva permanentné pretekárske okruhy – britský Brooklands a americký Indianapolis. Monza s dĺžkou 6,25 kilometra sa stala tretím v poradí. Bola dokončená za 110 dní odo dňa začatia výstavby. Prvé preteky sa v Monze uskutočnili už v septembri 1922 a historicky prvým víťazom sa stal Pietro Bordino na Fiate 804. O týždeň neskôr sa tu uskutočnila prvá Veľká cena Talianska. 150 tisíc divákov sledovalo ďalší triumf Bordina. Odvtedy je druhý septembrový víkend považovaný za víkend Monzy. Po premiérovej Grand Prix bola trať na niektorých miestach prebudovaná, ale základný charakter zostal prakticky nezmenený. Výrazným prvkom trate bol vysokorýchlostný klopený úsek, ktorý bol ale využívaný len niekoľko rokov. V roku 1955 ho totiž piloti začali bojkotovať z obáv o bezpečnosť. Monza bola vždy vysokorýchlostným okruhom a výstavba dodatočných šikán ho mala spomaliť.

Až do tragickej udalosti v Le Mans v roku 1955 bola práve Monza dejiskom najväčších tragédií. V roku 1928 narazil Emilio Materassi so svojim Talbotom v oblasti oproti boxom. Počas tejto nehody prišiel o život on a 27 divákov. Neuplynulo ani päť rokov a došlo k ďalšiemu tragickému víkendu, počas ktorého na trati zomreli až traja pretekári. Giuseppe Campari, jeho chránenec Baconin Borzacchini a poľský aristokrat Stanislav Czaykowski. V roku 1955 zahynul v Monze počas testov pre Ferrari jeden z najslávnejších pilotov histórie Alberto Ascari, ktorého meno v súčasnosti nesie jedna zo zákrut. V roku 1961 po kolízii s Jimom Clarkom zahynul Wolfgang von Trips, pričom okrem neho prišlo o život i 13 divákov. Počas svojej bohatej histórie si Monza vyžiadala niekoľko obetí, no na druhej strane často ponúkla úžasné súboje a nezabudnuteľné víťazstvá.

250px|right|thumb|Preteky v roku 1925
250px|right|thumb|Johnny Herbert s monopostom Stewart testoval v roku 1999 na Monze.
Premiérovú Veľkú cenu v roku 1950 vyhral Giuseppe Farina s Alfou Romeo. O desať rokov neskôr sa tu diváci stali svedkami prvého amerického víťazstva v šampionáte F1. Na najvyšší stupienok sa vtedy postavil Phil Hill na monoposte Ferrari a bolo to zároveň posledné víťazstvo monopostu s motorom umiestneným vpredu. O 11 rokov neskôr zase vyhral poslednú Veľkú cenu monopost s pohonom všetkých kolies, ktorý pilotoval Emerson Fittipaldi. Kuriózna situácia sa však v Monze stala v roku 1956. Peter Collins mal vtedy veľkú šancu na zisk majstrovského titulu. Pätnásť kôl pred koncom ale zamieril so svojim monopostom na bežnú zastávku do boxov a počas nej vystúpil z auta. Jeho miesto v kokpite zaujal líder tímu Juan Manuel Fangio, ktorý tak získal titul. Collins vtedy povedal, že jeho šanca príde inokedy. V roku 1970 sa v Monze udiala tragédia, počas kvalifikácie prišiel o život Jochen Rindt. Za volantom Lotusu bol vtedy Jochen na ceste za majstrovským titulom, ale v zákrute Parabolica mu zlyhali brzdy a počas prevozu do nemocnice zahynul. V sezóne 1971 boli diváci svedkami jedného z najdramatickejších záverov v histórii formuly 1. Cieľovú pásku preťali takmer naraz až piati jazdci. Z víťazstva sa napokon tešil o 0,01 sekundy Peter Gethin. Druhý bol Ronnie Peterson. Táto Grand Prix bola zároveň najrýchlejšou v histórii, pričom priemerná rýchlosť Gethina bola rekordných 242,615 km/h. Po týchto pretekoch vystavali v Monze šikany, ktoré podobu pretekania svojim spôsobom zmenili. Trať bola považovaná za bezpečnejšiu. 

V roku 1978 sa ale stala osudnou pre Ronnieho Petersona, ktorý v rokoch 1973, 1974 a 1976 na Monze kraľoval. Nanešťastie, okruh ktorý mu priniesol slávu sa mu stal i osudným. Zahynul totiž hneď po štarte, keď sa pred prvou šikanou dostal do kolízie s ďalším monopostom. Svojím zraneniam na druhý deň podľahol.

Sezóna 1988 sa zapísala hlavne do sŕdc fanúšikov tímu McLaren. Obaja jazdci doslova okupovali popredné priečky a podľa slov ostatných jazdili v úplne inom svete. Jedinú porážku v sezóne utrpel tím z Wokingu práve v Monze. Preteky sa vtedy uskutočnili len pár týždňov po smrti Enza Ferrariho a Ayrton Senna sa o víťazstvo pripravil niekoľko kôl pred koncom. Brazílčan sa snažil predbehnúť o kolo Jeana-Louisa Schlessera z Williamsu, ale po kontakte s Francúzom sa ocitol v štrkovej zóne. To využili piloti tímu Ferrari Gerhard Berger a Michele Alboreto.

Dosiaľ posledná tragédia v novodobej histórii šampionátu sa v Monze udiala v roku 2000. V prvom kole havarovalo viacero áut a jedno z kolies nekontrolovane vyletelo z trate, pričom zasiahlo traťového maršala Paola Ghislimbertiho, ktorý tento zásah neprežil. V pretekoch napokon zvíťazil Michael Schumacher. Pamätné je jeho emotívne vystúpenie na popretekovej tlačovej konferencii. Napriek tomu, že týmto triumfom vyrovnal počet víťazstiev Ayrtona Sennu, smútok zo smrti maršala mu nedovolil oslavovať.

Od roku 1950 sa Veľká cena Talianska konala vždy na okruhu v Monze. Výnimkou bol len rok 1980, keď sa toto podujatie usporiadalo v Imole.

 Historické konfigurácie 
V priebehu svojej histórie sa okruh zmenil len minimálne, každá z úprav mala za cieľ spomaliť pretekárov dosahujúcich nebezpečné rýchlosti.

 Jedno kolo na modernom okruhu 
280px|right|thumb|Tifosi
Na dlhej rovinke sa naberá už od začiatku rýchlosť je dostatočne dlhá a na jej konci sa z rýchlosti 340 km/h tvrdo brzdí pred úsekom Rettifilo. Táto šikana sa jazdí na prvom rýchlostnom stupni rýchlosťou 90 a vo výjazde 70 km/h. Odtiaľ sa akceleruje k zákrute Curva Grande. Do nej sa vchádza na piatom stupni a pri prejazde sa preraďuje na šiesty. Zrýchľuje sa teda z 270 km/h na 320 km/h. Rýchlosťou 330 km/h sa jazdci blížia k druhej šikane Roggia. Jazdia ju na druhom stupni rýchlosťou 100 km/h.  V jej druhej časti piloti zrýchľujú na 115 km/h. Po šikane Roggia nasleduje krátka rovinka, kde sa ďalej akceleruje na 260 km/h. Nasleduje prvá zo zákrut Lesmo. Tá sa jazdí na treťom rýchlostnom stupni rýchlosťou 165 km/h. Po výjazde jazdci preraďujú na štvorku a zrýchľujú na 260 km/h. Nasleduje pribrzdenie pred druhou zákrutou Lesmo. Ďalšia dlhá rovinka privádza pretekárov k šikane Ascari. Z rýchlosti 330 km/h brzdia a podraďujú na tretí stupeň. Opäť nasleduje rovinka, ktorá je pomerne dlhá a zakončuje ju zákruta Parabolica. Pred vstupom do tejto zákruty sa spomaľuje z rýchlosti 330 km/h na 160 km/h. Veľmi dôležitý je čistý výjazd z Paraboliky, pretože za ňou nasleduje cieľová rovinka.

 Víťazi Veľkej ceny Talianska 
Ružová farba znamená, že Veľká cena nebola súčasťou svetového šampionátu Formuly 1.Žltá farba znamená, že Veľká cena bola súčasťou predvojnového európskeho šampionátu.
400px|right|thumb|Rubens Barrichello s monopostom Brawn BGP001 pri GP Talianska 2009
400px|right|thumb|Sebastian Vettel získal na Monze v roku 2008 svoju prvú pole position a prvé víťazstvo v kariére.
400px|right|thumb|Gerhard Berger v roku 1988 v Taliansku prekvapujúco zvíťazil.
400px|right|thumb|Alfa Romeo 158, s ktorým Giuseppe Farina v roku 1950 v Taliansku zvíťazil.
 Rok JazdecMonopostČasNajrýchlejšie kolo kvalifikácie2025Max VerstappenRed Bull Racing RB211:13:24,3251:18,792, Max Verstappen, Red Bull Racing-Honda RBPT2024Charles LeclercFerrari SF-241:14:40,7271:19,327, Lando Norris, McLaren-Mercedes2023Max VerstappenRed Bull Racing RB191:13:41,1431:20,294, Carlos Sainz Jr., Ferrari2022Max VerstappenRed Bull Racing RB181:20:27,5111:20,161, Charles Leclerc, Ferrari2021Daniel RicciardoMcLaren MCL351:21:54,3651:19,555, Valtteri Bottas, Mercedes2020Pierre GaslyAlphaTauri AT011:47:06,0561:18,887, Lewis Hamilton, Mercedes 2019 Charles Leclerc Ferrari SF901:15:26,6651:19,307, Charles Leclerc, Ferrari 2018 Lewis Hamilton Mercedes AMG F1 W09 EQ Power+1:16:54,4841:19,119, Kimi Räikkönen, Ferrari 2017 Lewis Hamilton Mercedes AMG F1 W08 EQ Power+1:15:32,3121:35,554, Lewis Hamilton, Mercedes 2016 Nico Rosberg Mercedes F1 W07 Hybrid1:17:28,0891:21,135, Lewis Hamilton, Mercedes 2015 Lewis Hamilton Mercedes F1 W06 Hybrid1:18:00,6881:23,397, Lewis Hamilton, Mercedes 2014 Lewis Hamilton Mercedes F1 W05 Hybrid1:19:10,2361:24,109, Lewis Hamilton, Mercedes 2013 Sebastian Vettel Red Bull RB91:18:33,3521:23,755, Sebastian Vettel, Red Bull Racing-Renault 2012 Lewis Hamilton McLaren MP4-271:19:41,2211:24,010, Lewis Hamilton, McLaren-Mercedes 2011 Sebastian Vettel Red Bull RB71:20:46,1721:22,275, Sebastian Vettel, Red Bull Racing-Renault 2010 Fernando Alonso Ferrari F101:16:24,5721:21.,962, Fernando Alonso, Ferrari 2009 Rubens Barrichello Brawn BGP 0011:16:21,7061:24,066, Lewis Hamilton, McLaren-Mercedes 2008 Sebastian Vettel Toro Rosso STR31:26:47,4941:37,555, Sebastian Vettel, Scuderia Toro Rosso-Ferrari 2007 Fernando Alonso McLaren MP4-221:18:37,8061:21,997, Fernando Alonso, McLaren-Mercedes 2006 Michael Schumacher Ferrari 248 F11:14:51,9751:21,484, Kimi Räikkönen, McLaren-Mercedes 2005 Juan Pablo Montoya McLaren MP4-201:14:28,6591:21,054, Juan Pablo Montoya, McLaren-Mercedes 2004 Rubens Barrichello Ferrari F20041:15:18,4481:20,089, Rubens Barrichello, Ferrari 2003 Michael Schumacher Ferrari F2003-GA1:14:19,8381:20,963, Michael Schumacher, Ferrari 2002 Rubens Barrichello Ferrari F20021:16:19,9821:20,264, Juan Pablo Montoya, Williams BMW 2001 Juan Pablo Montoya Williams FW231:16:58,4931:22,216, Juan Pablo Montoya, Williams BMW 2000 Michael Schumacher Ferrari F1-20001:27:31,6381:23,770, Michael Schumacher, Ferrari 1999 Heinz-Harald Frentzen Jordan 1991:17:02,9231:22,432, Mika Häkkinen, McLaren-Mercedes 1998 Michael Schumacher Ferrari F3001:17:09,6721:25,289, Michael Schumacher, Ferrari 1997 David Coulthard McLaren MP4/121:17:04,6091:22,990, David Coulthard, Benetton-Renault 1996 Michael Schumacher Ferrari F3101:17:43,6321:24,204, Damon Hill, Williams-Renault 1995 Johnny Herbert Benetton B1951:18:27,9161:24,462, David Coulthard, Williams-Renault 1994 Damon Hill Williams FW161:18:02,7541:23,844, Jean Alesi, Ferrari 1993 Damon Hill Williams FW15C1:17:07,5091:21,179, Alain Prost, Williams-Renault 1992 Ayrton Senna McLaren MP4/7A1:18:15,3491:22,221, Nigel Mansell, Williams-Renault 1991 Nigel Mansell Williams FW141:17:54,3191:21,114, Ayrton Senna, McLaren-Honda 1990 Ayrton Senna McLaren MP4/51:17:57,8781:22,533, Ayrton Senna, McLaren-Honda 1989 Alain Prost McLaren MP4/51:19:27,5501:23,720, Ayrton Senna, McLaren-Honda 1988 Gerhard Berger Ferrari F1/871:17:39,7441:25,974, Ayrton Senna, McLaren-Honda 1987 Nelson Piquet Williams FW111:14:47,7071:23,460, Nelson Piquet, Williams-Honda 1986 Nelson Piquet Williams FW111:17:42,8891:24,078, Teo Fabi, Benetton-BMW 1985 Alain Prost McLaren MP4/21:17:59,4511:25,084, Ayrton Senna, Lotus-Renault 1984 Niki Lauda McLaren MP4/21:20:29,0651:26,584, Nelson Piquet, Brabham-BMW 1983 Nelson Piquet Brabham BT521:23:10,8801:29,122, Riccardo Patrese, Brabham-BMW 1982 René Arnoux Renault RE401:22:25,7341:28,473, Mario Andretti, Ferrari 1981 Alain Prost Renault RE301:26:33,8971:33,467, René Arnoux, Renault 1980 Nelson Piquet Brabham BT491:38:07,5201:33,988, René Arnoux, Renault 1979 Jody Scheckter Ferrari 312T1:22:00,2201:34,580, Jean-Pierre Jabouille, Renault 1978 Niki Lauda Brabham BT461:07:04,5401:37,520, Mario Andretti, Lotus-Ford 1977 Mario Andretti Lotus 781:27:50,3001:38,080, James Hunt, McLaren-Ford 1976 Ronnie Peterson March 7611:30:35,6001:41,350, Jacques Laffite, Ligier Matra 1975 Clay Regazzoni Ferrari 312T1:22:42,6001:32,240, Niki Lauda, Ferrari 1974 Ronnie Peterson Lotus 761:22:56,6001:33,160, Niki Lauda, Ferrari 1973 Ronnie Peterson Lotus 721:29:17,0001:34,800, Ronnie Peterson, Lotus-Ford 1972 Emerson Fittipaldi Lotus 721:29:58,4001:35,650, Jacky Ickx, Ferrari 1971 Peter Gethin BRM P1601:18:12,6001:22,400, Chris Amon, Matra 1970 Clay Regazzoni Ferrari 312B1:39:06,8801:24,140, Jacky Ickx, Ferrari 1969 Jackie Stewart Matra MS801:39:11,2601:25,480, Jochen Rindt, Lotus-Ford 1968 Denny Hulme McLaren M7A1:40:14,8001:26,070, John Surtees, Honda 1967 John Surtees Honda RA3001:43:45,0001:28,500, Jim Clark, Lotus-Climax 1966 Ludovico Scarfiotti Ferrari 3121:47:14,8001:31,300, Mike Parkes, Ferrari 1965 Jackie Stewart BRM P2612:04:52,8001:35,900, Jim Clark, Lotus-Climax 1964 John Surtees Ferrari 1582:10:51,8001:37,400, John Surtees, Ferrari 1963 Jim Clark Lotus 252:24:19,6001:37,300, John Surtees, Ferrari 1962 Graham Hill BRM P572:29:08,4001:40,350, Jim Clark, Lotus-Climax 1961 Phil Hill Ferrari 156 F12:03:13,0002:46,300, Wolfgang von Trips, Ferrari 1960 Phil Hill Ferrari 246 P2:21:09,2002:41,400, Phil Hill, Ferrari 1959 Stirling Moss Cooper T512:04:05,4001:39,700, Stirling Moss, Cooper-Climax 1958 Tony Brooks Vanwall VW52:03:47,8001:40,500, Stirling Moss, Vanwall 1957 Stirling Moss Vanwall VW52:35:03,9001:42,400, Stuart Lewis-Evans, Vanwall 1956 Stirling Moss Maserati 250F2:23:41,3002:42,600, Juan Manuel Fangio, Lancia-Ferrari 1955 Juan Manuel Fangio Mercedes-Benz W1962:25:04,4002:46,500, Juan Manuel Fangio, Mercedes-Benz 1954 Juan Manuel Fangio Mercedes-Benz W1962:47:47,9001:59,000, Juan Manuel Fangio, Mercedes-Benz 1953 Juan Manuel Fangio Maserati A6GCM2:49:45,9002:02,700, Alberto Ascari, Ferrari 1952 Alberto Ascari Ferrari Tipo 5002:50:45,6002:05,700, Alberto Ascari, Ferrari 1951 Alberto Ascari Ferrari 375 F12:42:39,3001:53,200, Juan Manuel Fangio, Alfa Romeo 1950 Giuseppe Farina Alfa Romeo 1582:51:17,4001:58,600, Juan Manuel Fangio, Alfa Romeo 1949 Alberto AscariFerrari 1948 Jean-Pierre WimilleAlfa Romeo 1947 Carlo Felice TrossiAlfa Romeo 1946
- 1939 Nekonala sa 1938 Tazio NuvolariAuto Union 1937 Rudolf CaracciolaMercedes-Benz 1936 Bernd RosemeyerAuto Union 1935 Hans StuckAuto Union 1934 Luigi Fagioli
 Rudolf CaracciolaMercedes-Benz 1933 Luigi FagioliAlfa Romeo 1932 Tazio NuvolariAlfa Romeo 1931 Giuseppe Campari
  Tazio NuvolariAlfa Romeo 1930 Nekonala sa 1929 Nekonala sa 1928 Louis ChironBugatti 1927 Robert BenoistDelage 1926 Louis CharavelBugatti 1925 Gastone Brilli-PeriAlfa Romeo 1924 Antonio AscariAlfa Romeo 1923 Carlo SalamanoFiat 1922 Pietro BordinoFiat 1921 Jules GouxBallot

 Iné projekty 	 

 Externé odkazy 
 Autodromo Nazionale Monza
 Satelitné snímky z Google Maps
 Údaje okruhu na Formula1.com 

Kategória:Okruhy Formuly 1
Kategória:Motoršport v Taliansku
Kategória:Monza