Elektroslabá interakcia

Elektroslabá interakcia je fyzikálna teória zjednocujúca elektromagnetickú a slabú interakciu. Sformulovaná bola koncom 60. rokov 20. storočia S. Glashowom, A. Salamom a S. Weinbergom, ktorý za ňu boli v roku 1979 ocenení Nobelovou cenou za fyziku.

 Častice asociované s elektroslabou interakciou 
Ľavotočivé leptóny resp. kvarky z jednej generácie tvoria páry, takzvané dublety. Ľavotočivosť týchto častíc značíme v tabuľke pomocou indexu L (z angl. left). Naproti tomu pravotočivé leptóny resp. kvarky tvoria singlety. Značíme ich indexom R (z angl. right).
Elektroslabá interakcia  pôsobí na nasledujúce dublety a singlety elementárnych častíc:

+Dublety (slabý Izospin T=½): leptóny Elektrický náboj Q slabý hypernáboj Yw 3. komponent sl. Izospinu Tz       Kvarky        

+Singlety (slabý Izospin T=0): 1  2  3  Elektrický náboj Q  slabý hypernáboj Yw                          

Elektrický náboj udávame v jednotkách elementárneho náboja. Čiara nad kvarkmi d, s a b značí takzvané CKM-Miešanie (pozri CKM-matica).

Elektroslabá interakcia pôsobí taktiež na antičastice zodpovedajúce hore uvedeným leptónom resp. kvarkom. Častice podliehajúce elektroslabej interakcii nesú okrem elektrického náboja Q slabý hypernáboj YW. Pričom medzi hodnotou elektrického náboja a tretím komponentom slabého hypernáboja platí tento vzťah: 

.

 Pozri aj 
 Základné interakcie
 elektromagnetická interakcia
 slabá interakcia
 Intermediálna častica

Kategória:Kvantová fyzika
Kategória:Fyzika častíc