Mansijčina

Mansijčina (zastarano vogulčina, mansijsky мāньси лāтыӈ, mānsi lātyŋ) je ugrofínsky jazyk, ktorým rozprávajú príslušníci mansijskej národnostnej menšiny na území dnešného Ruska pozdĺž rieky Ob a jej prítokov v Chantyjsko-Mansijskom autonómnom okruhu (Jugra) a v Sverdlovskej oblasti. Podľa sčítania ľudu v roku 1990 tu žilo 3 184 ľudí mansijsky hovoriacich obyvateľov. V roku 2002 sa tento počet zmenšil na 2 746.

 Mansijčina medzi ugrofínskymi jazykmi 
Mansijčina spolu s chantyjčinou tvoria podskupinu obsko-ugorských jazykov. Obidva tieto jazyky sú jazykovo najpríbuznejšie maďarčine, s ktorou tvoria skupinu ugorských jazykov. Ugorské jazyky sú súčasťou ugrofínskej jazykovej vetvy, ktorá patrí do uralskej jazykovej rodiny.

 Písmo 
Prvým dielom písaným v mansijčine latinkou bol preklad Evanjelia svätého Matúša vydaný v roku 1868 v Londýne. V roku 1937 nahradila latinku cyrilika.

 Dialekty 
Mansijčina je rozdelená do štyroch hlavných dialektov (východná, južná, západná a severná mansijština), navzájom nezrozumiteľných, pričom južný a západný už zanikli.

 Porovnanie s maďarčinou - číslice 
mansijskymaďarsky  1аква (akua)egy2китыг (kitig)kettő3хурум (churum)három4нила (nila)négy5ат (at)öt6хот (chot)hat7сат (sat)hét8нёллов (nöllou)nyolc9онтэллов (ontélou)  kilenc10лов (lou)tíz20хус (chus)húsz100сат (sat/janigsat)száz1000сотэр (sotér)ezer

 Zdroje 


Kategória:Ugorské jazyky