Françoise Sagan

Françoise Sagan, vlastným menom Françoise Quoirezová (* 21. jún 1935, Cajarc, Francúzsko – † 24. september 2004, Équemauville) bola francúzska spisovateľka, prozaička a dramatická autorka, scenáristka a textárka. Svoj pseudonym si vybrala z diela Marcela Prousta - Princesse de Sagan (Hľadanie strateného času).

 Osobný život 
Narodila sa v Cajarcu (department Lot), kde strávila detstvo obklopená zvieratami. Bola najmladším a rovnako tak i rozmaznaným členom meštianskej rodiny. Jej otec pôsobil ako riaditeľ spoločnosti a matka bola dedička bohatých statkárov. Rodina Quoirezových strávila 2. svetovú vojnu v provincii Dauphiné a neskôr vo Vercors. Mladosť prežila v Paríži. V roku 1953 bola neúspešná na prijímacích pohovoroch na Sorbonne. I keď žila nekonvenčným životným štýlom, napokon začala študovať na parížskej univerzite, avšak svoje štúdiá riadne neukončila. Od svojich 17 rokov raňajkovala v kaviarni "Closerie des Lilas", okrem iných aj so svojím učiteľom Jeanom-Paulom Sartrom, čo ju zrejme inšpirovalo k písaniu. 

Sagan bola v manželskom zväzku dvakrát. Prvýkrát vyskúšala manželský život s Guyom Schoellerom, ktorý bol o 20 rokov starší (svadba sa uskutočnila 13. marca 1958). Toto manželstvo trvalo približne dva roky (rozviedli sa v júni 1960). Jej druhým svadobným pokusom bol Bob Westhof, mladý americký sukničkár a zdanlivý keramik. Tento zväzok vydržal asi rok (svadba sa konala 10. januára 1962 a v roku 1963 sa rozviedli). Z tohto vzťahu vzišlo i dieťa – Denis. Po manželských skúsenostiach sa vybrala inou cestou – vytrvala v lesbickom mileneckom vzťahu s módnou návrhárkou Peggy Roche a milencom Bernardom Frankom – ženatým esejistom, ktorý bol posadnutý čítaním a jedením. Svoju nekonvenčnú rodinu rozšírila o Annicku Geille, redaktorku Playboy magazínu, ktorá o nej napísala článok.

Zbožňovala cestovanie a veľakrát ju v USA videli s Trumanom Capotem, či s Avou Gardnerovou. 14. apríla 1957, keď riadila svoje športové auto Aston-Martin, spôsobila dopravnú nehodu a na istý čas sa ocitla v bezvedomí. Utrpela mnohonásobné zlomeniny hlavy, hrudníka a brucha. Odvtedy bojovala so závislosťou na liekoch a drogách. Milovala šoférovanie a veľakrát navštívila Monte Carlo, aby sa pri hraní v kasínach zrelaxovala. Všetky jej biografie obsahujú informáciu o tom, ako vyhrala veľké množstvo peňazí v kasíne, ako jazdila na drahých autách a užívala si nočný život na Côte d´Azur, no Sagan nezabudla písať ďalšie romány. Françoise Saganová sa stala ikonou úspechu vo Francúzsku.  

90. roky boli pre Saganovú v znamení závislosti na drogách. Dlhodobo užívala tabletky, amfetamíny, kokaín, morfium a alkohol. 

O tom, že Saganovej zdravotný stav nebol celkom dobrý, sa svet dozvedel v roku 2000. O dva roky na to bola obvinená z krátenia daní, ale vďaka bývalému prezidentovi Françoisovi Mitterrandovi dostala len podmienečný rozsudok.

Koncom života sa ocitla opustená a bez luxusu, na ktorý bola zvyknutá. 24. septembra 2004 zomrela vo veku 69 rokov na pľúcnu embóliu v Équemauville - Calvados. Na jej vlastnú žiadosť boli jej pozostatky spálené v rodnom Cajarcu.

Prezident Jacques Chirac po smrti spisovateľky povedal: „Bola vedúcou postavou svojej generácie a pomohla zlepšiť postavenie žien vo Francúzsku. S jej odchodom Francúzsko stráca jednu z najlepších a najcitlivejších autoriek. S citom a bystrosťou odhaľovala ducha a vášne ľudského srdca.“

V roku 2010 založil Saganovej syn Denis Westhoff literárnu cenu "Le prix Françoise-Sagan".

 Literárna tvorba 
Jej prvý román – Dobrý deň, smútok, bol publikovaný v roku 1954, keď mala 18 rokov. Jej debut zaznamenal okamžitý a medzinárodný úspech. V tejto knihe hrá hlavnú postavu Cécile – 17-ročné dievča, ktoré je vychovávané iba otcom, znamenitým svetákom.

Hrdinami jej kníh sú členovia a členky zlatej mládeže bojujúci s dezilúziou. Až do roku 1998 bola aktívnou autorkou, ktorá napísala veľa diel. Mnoho jej diel bolo sfilmovaných. Stroho dodržiavala štýl francúzskeho psychologického románu, dokonca i keď v tom čase bol v obľube iný štýl – nový román. Jej postavy majú často v konverzáciách existenciálny podtón. Jej tvorba sa neobmedzovala len na romány, divadelné hry a autobiografiu, ale rovnako tak obsahovala i texty piesní a filmové scenáre. 

V 60. rokoch sa Sagan vo väčšej miere venovala písaniu hier, ktoré boli skutočne skvelé v dialógoch, avšak nezaznamenali nadmerný úspech. Napokon svoju kariéru najväčšmi rozvíjala ako románopiskyňa.

Najlepšie vystihuje jej metódu písania tento jej citát: "Písanie je otázka nachádzania určitého rytmu. Prirovnávam to k džezovému rytmu. Veľká časť života je druh rytmického postupu s troma notami..." Françoise Sagan 

 Politické angažovanie 
Françoise Sagan nebola členkou žiadnej politickej strany, no rada sa vyjadrovala podpisovaním manifestov a petícií. Podľa vlastných slov bola ľavičiarka. Podpísala Manifest 121, ktorý deklaroval právo Alžírska na nezávislosť a Manifest 343 žien, ktoré hlasujú za právo na potrat. Ako mladá 25-ročná žena išla na Kubu a napísala z cesty reportáž, ktorá mala vplyv na názory parížskej inteligencie na komunizmus. Po Manifeste o Alžírsku poškodila explózia vidiecky majetok jej rodiny, ktorú zavinila francúzska tajná armáda OAS.

 Prívlastky 
François Mauriac ju nazval „Le charmant petit monstre“ (šarmantná príšerka), novinári zas „Coco Chanel francúzskej literatúry“.

 Diela 
 Romány 

 Dobrý deň, smútok (Bonjour, tristesse, 1954)   
 Akýsi úsmev (Un certain sourire, 1956)    
 O mesiac, o rok (Dans un mois dans un an, 1957)   
 Máte radi Brahmsa? (Aimez-vous Brahms?, 1959)    
 Odtrúbené, La Chamade, 1966
 Zázračné oblaky, Les Merveilleux Nuages, Éditions Julliard, 1961.
 Strážca srdca, Le Garde du cœur, Éditions Julliard, 1968.
 Trochu slnka v studenej vode, Un peu de soleil dans l'eau froide, Éditions Flammarion, 1969.

 Modriny na duši,  Des bleus à l'âme, Éditions Flammarion, 1972 - rééd. Éditions Stock, 2009.
 Strata tváre,  Un Profil perdu, Éditions Flammarion, 1974.
 Neustlaná posteľ,  Le Lit défait, Éditions Flammarion, 1977.
 Nalíčená žena, La Femme fardée, Éditions Ramsay, 1981.
 Nehybná búrka, Un Orage immobile, Éditions Julliard, 1983.
 Obojok, La Laisse, Éditions Julliard, 1989.
 Les Faux-Fuyants, Éditions Julliard, 1991.
 Prechodný zármutok, Un Chagrin de passage, Éditions Plon, 1993.


V týchto a ďalších románoch sa prejavuje jej vzťah ku francúzskemu psychologickému románu. Príbehy mladých žien s existenciálnym postojom k životu plynú s typickou francúzskou kultivovanosťou, no obvykle končia v bezvýchodiskovej situácii. Povahy Parížaniek, ktoré dusia v sebe svoje smútky a pocity porážky, aby odišli ako dámy zo životov mužov, sú Saganovej evergreenom. Spisovateľka buduje na základoch existencializmu psychologickú mapu ženskej duše. 

V roku 1978 jej vychádza prvý román, v ktorom reaguje na politickú situáciu:
 Akvarelová krv (1978)    
 Ležiaci pes (1980)   
 Po márnom boji  (1985)    
 Zrkadlo, Le Miroir égaré (1996)

 Novely, zbierky noviel 
 Hodvábne oči (Des yeux de soie), zbierka obsahuje novelu Modré papradie (Les Fougères bleues)
 Scénické hudby (Musiques de scènes), zbierka
 Dom Raquel Vega (La maison de Raquel Vega), novela

 Dramatická tvorba 
 Zámok vo Švédsku (1959)  

 Filmové scenáre 
 Landru, réžia Claude Chabrol, 1963
 Bál u grófa d´Orgel, réžia Marc Allégret, podľa románu Raymonda Radigueta, 1970
 Ešte jedna zima, réžia a scenár F. Sagan 
 Borgiovci alebo zlatá krv, TV film, spoluautorka scenára, 1977
 Les fougères bleues, Modré papradie, 1977, vlastný scenár a réžia
 Sagan, film o jej živote, réžia Diane Kurys, 2008

 Biografia 
 Sarah Bernhardt: Neutíchajúci smiech, Sarah Bernhard, Le Rire incassable, 1987

 Hudobné texty 
 Text „Sans vous aimer“ (Bez lásky k vám) - šansón Juliette Gréco (Sagan napísala pre Gréco ďalšie tri texty)

Autobiografie a pamäti
 Avec mon meilleur souvenir, 1984, Gallimard, memoáre o ľuďoch, ktorých mala rada a o príjemných veciach v jej životeAvec mon meilleur souvenir
 Cez rameno (1998)

 Ocenenia 
 Prix du Brigadier, 1960, za hru Zámok vo Švédsku
 Prix d´Albert de Monaco za celé dielo, 1985

 Referencie 

Bibliografia
 Sagan à toute allure - Marie-Dominique Lelièvre, vydavateľ  Denoël, Paríž, 2008, 343 strán, ISBN 978-2207256947

Zdroje

 Gallica - texty Saganovej a o Saganovej

 Externé odkazy 

 Biografia FS v N.Y.Times
 Citáty a bonmoty 
 Článok o živote FS v magazíne "Lire"
 F.Saganová v Encyclopaedia Britannica 
  F. Saganová v Le dictionaire Larousse 
 Podrobný biografický článok o F. Saganovej 

Kategória:Francúzski spisovatelia
Kategória:Existencializmus
Kategória:Pseudonymy