Lúžňanské súvrstvie

Lúžňanské súvrstvie označované aj ako spodnotriasové kremence je súvrstvie spodnotriasového veku známe z tektonických jednotiek tatrika, fatrika, severného veporika a zemplinika v Západných Karpatoch. Súvrstvie definovala O. Fejdiová v rokoch 1980 a 1985.Fejdiová, O., 1980: Lúžňanské súvrstvie – formálna spodnotriasová litostratigrafická jednotka. Geologické práce, Správy 74, s. 95 – 101Fejdiová, O., 1985: Nové poznatky o spodnotriasovom klastic
kom – lúžnianskom súvrství v centrálnych Západných Karpatoch. Západné Karpaty, Sér. Mineral. Petrogr. Geochém. Metalogen., 10, 111 – 160. Typové lokality sa nachádzajú pri Liptovskej Lúžnej (južne od Ružomberka) a Donovaloch, na severných svahoch Ďumbierskych Tatier.

Analóg lúžňanského súvrstvia z hronika sa nazýva benkovské súvrstvie. V alpskej literatúre sú ich ekvivalenty známe ako semeringské kvarcity.

 Horninové zloženie 
Súvrstvie je možné členiť na 3 čelny (samostatné časti), ktoré nateraz nemajú oficiálne názvy:
 prvý člen - stredno- až hrubozrnné kremenné pieskovce až zlepence, menej arkózy a droby najčastejšie hnedej, no niekedy ružovej či sivej farbyMišík, M., Chlupáč, I., Cicha, I., 1985: Historická a stratigrafická geológia. SPN, Bratislava, 541 s.
 druhý člen - jemnozrnné až strednozrnné kremence s častým šikmým zvrstvením, miestami so zelenými ílovacami.
 tretí člen (v minulosti označovaný ako verfénske vrstvy, tento termín sa však v súčasnosti neodporúča používaťOlšavský, M., 2024: Litostratigrafia spodnotriasových súvrství Západných Karpát. Geologické práce, Správy 139, 3 – 90, https://doi.org/10.56623/gps.139.1) - jemnozrnné fialové až červené sľudnaté arkózové pieskovce, červené a fialové prachovité bridlice

Pieskovce lúžňanského súvrstvia sa usadzovali vo fluviálnom až plytkomorskom prostredí. Vrstevný sled odráža prechod zo silne až stredne silných divočiacich riek (rieky so strmým spádom a väčšou rýchlosťou prúdenia, tvorené spleťou viacerých korýt) do piesčitých až blatistých pobrežných rovín. Toto pobrežie sa vyznačovalo silným pôsobením vetra a arídnym až semiarídnym podnebím. Vrchná časť súvrstvia, v minulosti označovaná ako verfénske súvrstvie| je tvorená červenými a pestrými sľudnatými pieskovcami až prachovitými bridlicami.

Rozoznávané sú 3 cyklyVozárová, A., 2005: Reconstruction of fluvial bars from the lower Triassic "Buntsandstein facies" (Lúžnna formation) in the Western Carpathians (Slovakia). Geologica Carpathica, 56, 1, s. 41 – 55. Prvý s hrubo až stredne zrnitými pieskovcami striedajúcimi sa s jemnozrnnými zlepencami, o celkovej hrúbke asi 10 – . Zlepence lúžňanského súvrstvia tvoria samostatný člen označovaný zlepence Zlatého vrchu. Druhý cyklus sa vyznačuje prítomnosťou zelenkavých až červených piesčitých bridlíc, je hrubý 20 až . Telesá bridlíc sú hrubé asi , smerom nahor sa zvyšuje frekvencia ich výskytu, nie však ich hrúbka. Tretí cyklus tvoria fialové a pomerne jemnozrnné pieskovce a prachovcové a piesčité bridlice. Dosahuje hrúbku 10 – .

Miestami, hlavne v spodnej časti a tiež naspodku riečnych cyklov, obsahuje telesá zlepencov, obvykle obsahujúce žilný kremeň, ale aj exotické horniny ako ryolity, ryodacity a ich tufy alebo klasty s vysokým obsahom turmalínov. Zdrojom týchto hornín bolo zrejme predpolie Západných Karpát. Badateľný je väčšinou smer transportu klastov zo severozápadu až severu generálne na juh a juhovýchod. Smerom na východ klesá veľkosť klastov. Zdrojom klastického materiálu lúžňanského súvrstvia je pravdepodobne Armorický alebo Český masívMišík, M., Jablonský, J., 2000: Lower Triassic quartzites of the Western Carpathians: Transport directions, source of clastics. Geologica Carpathica, 51, 4,s. 251-264. Presné určenie tejto zdrojovej oblasti je však komplikované.

Vo vrchných častiach súvrstvia pieskovce prechádzajú pozvoľne do svojich jemnozrnnejších variet ale aj prachovcov a bridlíc, prípadne sa tu nachádzajú šošovky dolomitov alebo rauvakov. Ílovce a ílovité bridlice majú zelenkastú farbu a veľký objem piesčitej prímesy.Andrusov, D., Samuel, O., 1985: Stratigrafický slovník Západných Karpát 2. L - Z. Geologický ústav Dionýza Štúra. Bratislava, s. 40-41 Miestami sa dokonca objavujú karbonatické pedogénne horizonty.

 Vzťah k nadložiu a podložiu 
V niektorých oblastiach (ako napr. v seleckom bloku Považského Inovca) možno sledovať pozvoľný prechod medzi podložnými vrchnopermskými sedimentami (v prípade Považského Inovca napr. krivosúdskym súvrstvím) a kremencami lúžňanského súvrstvia. V mnohých oblastiach leží transgresívne priamo na kryštaliniku. Inde (napr. vo federátskej jednotke veporika) súvrstvie nasadá na podložné predajnianske súvrstvie diskordantne.
náhľad|vpravo|Kremence Lúžňanského súvrstvia tatrika z oblasti Donovál v Nízkych Tatrách.
 Hrúbka 
Hrúbka súvrstvia je variabilná, miestami dosahuje iba okolo 30 –  (na typovej lokalite), bežne . V tatriku sú známe výskyty s hrúbkou okolo . Vo veporiku dosahuje hrúbku maximálne 250 – . Výskyty vo fatriku sú iba ojedinelé a väčšinou predstavujú iba zlomok pôvodného vrstevného sledu.

 Vek 
Vek súvrstvia sa pre nedostatok biostratigraficky vhodných skamenelín nepodarilo presne určiť. Dosiaľ v ňom nebolo uskutočnené ani rádiometrické datovanie. Všeobecne sú považované za horniny seiského (griesbach) veku (najspodnejší trias). Autori tak usudzujú na základe superpozície jeho spodných členov v nadloží permských sekvencií a tiež pozície v podloží strednotriasových karbonátov. Analogické horniny vo Východných Alpách sú považované za permo-skýtske, teda vrchnopermské až spodnotriasové.

 Referencie 

 Iné projekty 

Kategória:Trias
Kategória:Súvrstvia Západných Karpát