Ľubica Trubíniová

Ing. Ľubica Trubíniová (* 30. október 1958, Bratislava) je slovenská geotechnička a environmentálna aktivistka.

V roku 1983 absolvovala s vyznamenaním a cenou dekana Stavebnú fakultu Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave, odbor Konštrukcie a dopravné stavby, špecializácia geotechnika. V roku 1993 bola zakladateľkou a riaditeľkou slovenskej odbočky organizácie Greenpeace. V rokoch 20042006 bola jedným z koordinátorov Mimovládneho výboru Naše Tatry – spontánnej iniciatívy ochranárov, odborníkov a osobností kultúrneho života na obnovu Tatranského národného parku po veternej smršti 19. novembra 2004.

Príležitostne publikuje v médiách a zborníkoch s environmentálnou a energetickou problematikou.

Za svoju činnosť získala v roku 1997 Cenu Josefa Vavrouška udeľovanú Nadáciou Charty 77Ivan Rynda: Laudatio na Lubicu Trubíniovou a Aleše Máchala, laureáty Ceny Josefa Vavrouška za rok 2000  a v roku 2000 1. cenu The Sasakawa Environmental Award udeľovanú The Sasakawa Peace Foundation.

Časopis Nový Profit vyhlásil za výrok týždňa jej údajnú vetu „Ja elektrinu k svojmu životu nepotrebujem, ten televízor si kľudne pozriem aj pri sviečkach“. Ľubica Trubíniová tvrdí, že ide o znovu vytiahnutý pozostatok diskreditačnej kampane; chybu priznala i redakcia časopisu a verejne sa za ňu ospravedlnila.

V roku 2006 vo voľbách do NR SR kandidovala na 49. mieste kandidátky strany Slobodné Fórum, navrhla ju Demokratícká únia. Strana sa nedostala do parlamentu.

 Referencie 

Kategória:Slovenskí geológovia
Kategória:Slovenskí občianski aktivisti
Kategória:Slovenskí publicisti
Kategória:Osobnosti Greenpeace
Kategória:Absolventi Stavebnej fakulty Slovenskej technickej univerzity v Bratislave
Kategória:Osobnosti z Bratislavy