Živa (bohyňa)

Živa (iné názvy: Šiva, Živena, Šiwa, Sieba alebo Razivia) je v slovanskej mytológii bohyňou života. Jej meno je odvodené od slova žiť. Po prvýkrát Živu spomína historik Helmoldus z Besau v druhej polovici 12. storočia v diele Slovanská kronika (Siwa dea Polaborum). De ritu Slavorum. Incipunt Cronica Slavorum Edita a Venerabili Helmoldo Presbitero. Capitulum LII

 Miesto v panteóne 
V slovanskom panteóne je dcérou bohyne Mokoše a ženou Dažboga. Protikladom je jej sestra Morena- bohyňa zimy a smrti.

 Charakteristika 
Bohyňa dáva rastlinám i živočíchom silu, prebúdza ich do života, dáva liečivú silu rastlinám, vode v prameňoch a kameňom, preto je tiež bohyňou liečiteľstva, má moc uzdravovať, prebúdzať k životu, či dokonca kriesiť. Vo všetkom živom prúdi jej sila. Je bohyňou leta, úrody, plodnosti, hojnosti. Často sa stotožňovala so zemou, bola vysoko ctená a vážená všetkými Slovanmi.

 Sviatok a uctievanie 
Sviatok Živeny sa slávi na jar, keď sa po zime všetko prebúdza. Bola veľmi uctievaná nielen hospodármi, ale aj mladými nevestami, ktoré jej vzdávali obety a modlili sa za blaho rodiny. Niekedy je zobrazovaná s klasmi v jednej ruke a kvetmi v druhej. Zobrazuje sa ako deva v bielom rúchu so zlatými vlasmi, v jednej ruke drží kvety a v druhej klasy. Jej kult bol rozšírený medzi všetkými Slovanmi. Podľa južných Slovanov to bola víla, ktorá naučila ľudí orať a pásť stádo. Na jej počesť plietli vence z kvetov.Růžička, J.: Slovanské bájesloví (mythologie) pro lid českoslovanský. Kníhkupectvo R. Prombergera, 1907 Jej chrám stál na vrchu Živiec, kam začiatkom mája chodili ľudia, aby prosili Živu o zdravie a dlhý život. Prokosius, Chronicon slavo-sarmatic. edit. Bandtkie, Varšava 1834 Do zeme sa nesmelo svojvoľne biť, na Slovensku sa hovorievalo: „Nebi zem, nedá ti chleba“.

 Referencie 

 Iné projekty 

Kategória:Slovanskí bohovia