František Jehlička

František Jehlička (* 14. január 1879, Kúty† 3. január 1939, Viedeň, Rakúsko) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, politik, jedna z najkontroverznejších postáv slovenského národného hnutia. Bol poslancom Uhorského snemu za Slovenskú ľudovú stranu, poslancom Revolučného národného zhromaždenia v Prahe a tiež spoluautorom Memoranda slovenského národa odovzdaného Parížskej mierovej konferencii 20. septembra 1919. Od roku 1919 pôsobil v zahraničí, kde sa zasadzoval o rozchod s Čechmi a návrat Slovenska pod svätoštefanskú korunu (do Maďarska) alebo spojenie s Poľskom.

Štúdium
Svoje gymnaziálne štúdiá absolvoval v Skalici, Ostrihome a Bratislave. Všade vynikal ako mimoriadne nadaný študent. V štúdiách pokračoval na teologickom inštitúte Pázmaneu vo Viedni, kde bol ako druhý Slovák v histórii promovaný Sub Auspiciis Imperatoris. Na znak uznania mimoriadnych študijných výsledkov mu panovník František Jozef I. daroval diamantový prsteň.

Poslancom 
Po ukončení štúdia pôsobil ako kaplán v Modre, kde súčasne prednášal na učiteľskom ústave. Po preložení v roku 1904 na miesto kaplána do Bratislavy sa zapojil do činnosti skupiny okolo Ferdinanda Jurigu. Pod pseudonymom Salesius bol stálym prispievateľom Katolíckych novín.

V roku 1906 úspešne kandidoval za pezinský okres do uhorského parlamentu vo farbách Slovenskej ľudovej strany. V rámci predvolebného boja vystúpil po boku Andreja Hlinku v Ružomberskom okrese na podporu kandidatúry Vavra Šrobára. Cirkevná hierarchia sa snažila podľa hesla "nemôžeš slúžiť dvom pánom" zamedziť angažovaniu slovenských klerikov v politike. V čase súdnych procesov proti Hlinkovi i Jurigovi (v roku 1906 bol Juriga odsúdený na dva roky za národnobuditeľské články v Katolíckych novinách) sa Jehlička už v roku 1907 rozhodol vrátiť poslanecký mandát zo zdravotných dôvodov a nastúpiť na lukratívnejšie miesto profesora teologického inštitútu v Budapešti.

Po vzniku Česko-Slovenska Do Slovenských ľudových novín začal písať články na podporu nového štátu, slovenského národa a „bratov Čechov“. V novembri 1918 sa vrátil v osobitnom ohlase ku svojej predvojnovej „kariére“, a svoj útek z politického bojiska opätovne vysvetlil chorobou „na duši a na čuvoch“, pričom zdôraznil, že naďalej predsa po slovensky publikoval a pre mnohých svojich priateľov zostal oporou. V Budapešti, ktorú práve opúšťal, sa vraj nikdy dobre necítil. V novom a umelo vytvorenom Klube slovenských poslancov v rámci Revolučného národného zhromaždenia tvorili katolíci menšinu. Hlavným dôvodom prečo sa v ňom ocitol aj Jehlička bolo, že ho Hlinka prijal. Dostal za úlohu zriadiť bohosloveckú akadémiu i písať slovenské učebnice. Stál pri zrode Slovenskej ľudovej strany, angažoval sa pri vydávaní straníckeho periodika Slovák. 

Jehlička bol poslancom a z poverenia Šrobárovho ministerstva s plnou mocou pre správu Slovensko sa Jehlička sa stal vládnym komisárom  bratislavskej Alžbetínskej univerzity. Univerzitu síce „nezachránil“, ale potom vraj svoje ambície zameral, podľa historika Romana Holeca na to aby sa stal slovenským biskupom. Už počas Žilinskej porady duchovných a v ďalšom memorande slovenských katolíkov bol práve Jehlička iniciátorom zmien na miestach biskupov. (Práve Jehlička bol poverený výberom adeptov do budúceho profesorského zboru budúcej teologickú fakultu v  rámci bratislavskej univerzity.) Koncom februára 1919 katolícki kňazi zo Slovenského poslaneckého klubu v  parlamente (Hlinka, Juriga, Jehlička, Medvecký, Kmeťko, Kolísek) sa obrátili na prezidenta Masaryka s memorandum s ďalšími spoločnými požiadavkami. Protestovali aj proti že na biskupských stolcoch sedeli maďarskí hodnostári, nepriateľskí voči republike i slovenským katolíkom. 

V marci 1919 priniesla delegácia amerických Slovákov text Pittsburskej dohody z roku 1918, ktorá obsahovala T.G.Masarykom schválenú autonómii Slovákov (snem, administrácia, súdy). Dohoda sa stala predmetom politických sporov a aj Masaryk spochybňoval jej platnosť. Komunálne voľby v júni 1919 sa na Slovensku pre vojnové udalosti, vpád maďarských boľševikov nekonali. Priniesli však veľký úspech ľavici a Kramářovu vládu nahradila v júli sociálnodemokratická vláda Vlastimila Tusara. Bolo to varovanie pre katolíkov, lebo postupne sa v prostredí sociálnej demokracie formovali ešte radikálnejší komunisti. Hlinka si uvedomoval komplikovanú vnútropolitickú situáciu, v ktorej sa jeho strana nachádzala a preto keď v lete 1919 prišiel Jehlička s návrhom na cestu do Paríža, kde by Hlinka informoval tam zhromaždených svetových lídrov prostredníctvom memoranda o krivdách slovenského národa. 

Jehlička bol spoluautorom tzv. Memoranda slovenského národa datovaného 20. septembra 1919 adresovaného Parížskej mierovej konferencii. Jehlička pripravil tri podobné memorandá: prvé odovzdali vo Varšave, druhé vo Vatikáne a s tretím cestovali do Paríža aby tam samostatne vyjednávali o štátoprávnej budúcnosti Slovákov (Napriek účasti prezidenta Baneša, ktorý tam prezentoval jednotné a pokrokové ČSR). Na rozdiel od autonomisticky orientovaného Hlinku bol Jehlička vtedy stúpencom promaďarskej, respektíve prouhorskej orientácie, neskôr priamo platený Maďarskom. V memorande, ktoré v roku 1919 neúspešne predkladal veľmociam na mierovej konferencii (podarilo sa im zaujať len Poliakov), dokonca bola aj požiadavka na vypísanie referenda o príslušnosti Slovenska k ČSR či Maďarsku. Hlinka, hoci bol podpísaný pod memorandom, neskôr odmietal, že by takúto požiadavku niekedy odsúhlasil. Historik Jan Rychlík to pripisuje faktu, že Hlinka nevedel po francúzsky a Jehlička memorandum štylizoval vo francúzštine. Do Československa sa Jehlička po svojej misii na mierovú konferenciu už nevrátil.

 V zahraničí 
V r. 1920 spolu s F. Ungerom (1886-1949) v Krakove založil Slovenskú národnú radu. Neskôr vo Varšave spolu s Viktorom Dvorčákom založil Slovenskú národnú radu a stal sa jej predsedom. Nezhody s maďarskými politikmi ho priviedli k tomu, že táto zahraničná národná rada vyhlásila 25. mája 1921 vo Varšave samostatnú Slovenskú republiku.

10. júla 1933 v Ženeve založil s V. Dvorčákom politický orgán Slovenská rada (pri Spoločnosti národov). Začiatkom tridsiatych rokoch uskutočnil prednáškové turné po Veľkej Británii, Nemecku a Taliansku, aby informoval zahraničie o ťažkom postavení slovenského národa. V spolupráci s maďarskými, poľskými, nemeckými a talianskymi politikmi sa usiloval o revíziu hraníc ČSR v rokoch 1918-1920.

Výber z diela
 O tlači (Trnava 1911)
 O bratskej svornosti (Ružomberok 1916)
 Slabé duše čili a falošnej stydlivosti (Ružomberok 1916)
 Veliké prikazánie čili O láske k bližnému (Ružomberok 1916)
 František Jehlička. Kto on je a čo chce (Cleveland 1920) 
 A 10 cseh csapás Szlovenszkóban (Desať pohrôm, ktoré Česi spôsobili Slovensku) (Vienna 1928)
 Une etape du calvarie Slovaque (Paris Argo 1930)
 Reply to Mr. R. W. Seton Watson book “Slovakia then and now” (Vienna 1932)
 La revision et les Slovaques. A revízió és a szlovákok (Bp. 1933)
 A new forged document made use by the Czechs in Geneva and London (Vienna 1934)
 Appel des Slovaques adresse a la nation francaise (Vienne 1933)
 Aide-memoire du Conseil Slovaque présenté a la Société des Nations au sujet du bolchevisme et du problème slovaque (spoločne s V. Dvorčák a F. Ungerom) (Genève 1935)
 Le problème Slovaque (Bp. & Genève 1935) 
 Quo vadis slowaczyzno? (Warszawa 1935)
 Appeal to British Common Sense for the Sake of World Peace (spolu s V. Dvorčákom) (London 1937)
 Father Hlinka's Struggle for Slovak Freedom (London 1938)

 Referencie 

 Literatúra 
 HERTEL, Marián. František Jehlička, nočná mora politického života In: MICHÁLEK, S. a kol. Do pamäti národa. Bratislava : Veda. 2003. s. 264
 MICHELA, Miroslav. Frantisek Jehlicka politikai pálfordulatai 19181920-ban (Politické kotrmelce F. Jehličku v r. 19181920-ban) In: Pro Minoritate, 2005/Zima, s. 3244
 RUTTKAY, Fraňo. Slovenskí kolaboranti v službách maďarskej iredenty (19201938). Bratislava : Kubko Goral, 1998. s. 8
 Odpoveď Alberta Pražáka F. Jehličkovi na "Une etape du calvarie Slovaque" (vo franc. jazyku) (Bratislava, časopis uč. spol. Šafaříkovej 1931) s. 176180
 Prečo sme proti revízii. Jehlicska vo svetle pravdy. Ed. V. Belej (Moravsko-slovenské pomezí č. 1)

 Ďalšia literatúra 

 Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrike riadok 15 - pokrstený ako Franciscus Rudolphus Jehlička


Kategória:Slovenskí politici
Kategória:Poslanci uhorského snemu narodení na území dnešného Slovenska
Kategória:Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Kategória:Politici HSĽS
Kategória:Osobnosti z Kútov