Centrálnokarpatský paleogén

Centrálnokarpatský paleogén (iné názvy: centrálnokarpatská paleogénna panva, vnútrokarpatský paleogén alebo podtatranská skupina, v Poľsku označované ako podhalský paleogén alebo poľ. Flisz podhalański - podhalský flyš) sú súvrstvia paleogénnych (paleocén až oligocén, miestami i spodný miocénHók, J., Kahan, Š., Aubrecht, R., 2001. Geológia Slovenska.  Univerzita Komenského, Bratislava, 43 s.) hornín morského vývoja nasadajúce na staršie tektonické jednotky Západných Karpát. Centrálnokarpatský paleogén na severe hraničí s bradlovým a flyšovým pásmom, z ostatných strán ho obklopuje tatrikum a veporikum. Tvorí najmä Liptovskú, Žilinskú, Rajeckú, Turčiansku, Oravskú, Hornonitriansku a Hornádsku kotlinu, tiež Horehronské podolie a niektoré menšie pohoria ako Levočské vrchy, Spišská Magura, Šarišská vrchovina, Bachureň, Skorušinské vrchy a Súľovské vrchy. V Poľsku buduje oblasť Podhalia.

Sedimenty centrálnokarpatského paleogénu tvoria od spodu mladoeocénne karbonátové zlepence, numulitové vápence a nad nimi hrubé eocénno-oligocénne flyšové turbidityPlašienka, D., Grecula, P., Putiš, M., Kováč, M. a Hovorka, D., 1997, Evolution and structure of the Western Carpathians: an overview. in Grecula, P., Hovorka, D., Putiš, M. (Eds.) Geological evolution of the Western Carpathians. Mineralia Slovaca - Monograph, Košice, s. 1 – 24. Najväčšiu hrúbku akumulovaných sedimentov, až okolo 2 000 - 4 000 m, dosahuje v pásme od Žiliny cez Oravu, Podhalie, Levočské vrchy až po Šarišskú vrchovinuVeľký, J. a koletív, 1977; Encyklopédia Slovenska I. zväzok A - D. Veda, Bratislava, s. 310-311. Centrálnokarpatská paleogénna panva je považovaná za predoblúkovú panvu.Kováč, M. & Plašianka, D. (eds), 2003: Geologická stavba oblasti na Styku Alpsko-karpatsko-panónskej sústavy a priľahlých svahov Českého masívu. Univerzia Komenského, Bratislava, 88 s.

Hrúbka uloženín centrálnokarpatského paleogénu sa smerom na juh postupne zmenšuje.Mišík, M., Chlupáč, I., Cicha, I., 1984. Historická a stratigrafická geológia. SPN, Bratislava, 541 s.

 Členenie 
Z litostratigrafického hľadiska tvorí centrálnokarpatský, resp. podhalský paleogén litostratigrafickú jednotku označovanú ako podtatranská skupina. V rámci podtatranskej skupiny sa vyčleňujú tieto základné súvrstviaGross, P., Kohler, E., Samuel, O., 1984, Nové litostratigrafické členenie vnútrokarpatského paleogénu. Geologické práce, Správy, 81, s. 103 – 117Gedl, P., 2000, Paleogeography of the Podhale Flysch (Oligocene; Central Carpathians, Poland) - its relation to the neighbourhood areas as based on palynological studies. Slovak Geol. Mag., 6, 2-3, s. 150 - 154:
 borovské súvrstvie, predtým tiež súľovské súvrstvie, s bazálnymi zlepencami, brekciami a pieskovcami, obsahuje numulitové vápence, v poľskej terminológii "tatranský eocén"
 hutianske súvrstvie, tiež zakopianske súvrstvie, obsahuje najmä ílovce, často čierne - anoxické; v poľskej terminológii zakopanské vrstvy
 zuberecké súvrstvie, tiež chocholovské súvrstvie, obsahuje horniny flyšovej povahy - striedanie ílovcov a pieskovcov; v poľskej terminológii chocholowské vrstvy
 bielopotocké súvrstvie obsahuje najmä pieskovce, postupne prechádza do molasy, v poľskej terminológii ostryszké vrstvy
 pucovské zlepence, tiež pucovské vrstvy, jednotka nižšieho rádu, tvorená intraformačnými telesami zlepencov v rôznych častiach všetkých súvrství. Vyskytujú sa hlavne na Považí. Niekedy sú priraďované k pribradlovému paleogénu.
K nim pribudlo aj niekoľko litostratigrafických jednotiek ako šambronské vrstvy, tomášovské vrsvtvy, kežmarské vrstvy, hornádske vrstvy a chrastianske vrstvy.Filo, I., Siráňová, Z., 1998, Hornádske a chrastianske vrstvy  nové oblastné litostratigrafické jednotky podtatranskej skupiny. Geologické práce, Správy, 103, s. 35 - 51Gross, P., 2008, Litostratigrafia Západných Karpát: Paleogén - podtatranská skupina. Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, Bratislava, 78 s.

 Vývoj 
Vznik tejto sedimentačnej panvy, bol spojený so subdukciou podložia flyšového pásma (Magurský oceán). Transgresia do tejto oblasti prenikla z flyšového pásma (severozápadu) v lutéte. Sedimenty najstaršieho borovského súvrstvia vznikali v novo zaplavovanej plytkej, epikontinentálnej oblasti. Samotnú bázu súvrstvia tvoria zlepence, tvorené pôvodnými podložnými horninami, na ne sa usadzovali numulitové vápence. V lutéte až priabone sa začal priestor zo severu zapĺňať distálnym flyšom hutianskeho súvrstvia, v ktorom prevládali hlbokovodné anoxické ílovce. Podľa niektorých názorov bolo náhle prehĺbenie spôsobené javom označovaným ako subkrustálna erózia, kedy subdukovaný blok odhobľoval veľký objem hornín z bloku, pod ktorý sa nasúval. Centrálnokarpatský blok v oblasti  následne začal poklesávať a vytvárať panvu. Postupné hromadenie sedimentov nakoniec spôsobilo priblíženie zdrojovej oblasti a usádzanie piesčito-ílovitého zubereckého súvrstvia. V poslednej etape prevládal prínos piesčitých sedimentov bielopotockého súvrstvia natoľko veľký, že sa panva zaplnila. V priebehu oligocénu bola panva rozdrobená výzdvihom jadrových pohorí (hlavne Tatier, ktoré vystúpili prakticky v jej strede). Došlo hlavne k zlomovej tektonike, takže na väčšine územia sú horniny uložené stále v pôvodnej pozícii. K zvrásneniu došlo iba na niekoľkých málo miestach, hlavne na styku s bradlovým a flyšovým pásmom.

 Referencie 

Kategória:Geológia Slovenska
Kategória:Geológia Západných Karpát
Kategória:Sedimentačné panvy v Európe