Bansko

Bansko () je malé mesto v centrálnom juhozápadnom Bulharsku, ktoré sa nachádza v Blagoevgradskej oblasti. Je centrom rovnomenného okresu. Mesto je pomerne bohaté na pamiatky a blízko mesta sa nachádza Národný park Pirin. Mesto leží na úpätí pohoria Pirin a je najväčším zimným rezortom na Balkánskom polostrove.KĂNČEV, Kănčo; BONEV, Bončo. България. Stará Zagora : Domino EOOD. 312 s. ISBN 9789546511706. S. 106. (bulharsky)

 Etymológia 
Pôvod názvu mesta nie je úplne známy, existujú ale dve hlavné teórie. Podľa prvej meno mesta pochádza od termínu „ban“, ktorý označuje vládcu alebo správcu nejakej oblasti; podľa druhej z teórií názov pochádza od minerálnych prameňov vyvierajúcich pri neďalekej obci Baňa ().CVETANOV, Momčil. Българските планини. Stara Zagora : DOMINO. 296 s. ISBN 9789546512499. S. 39. (bulharsky)

 Geografia 
Mesto leží v Razložskej kotline na rieke Glazne. Nachádza sa na severnom úpätí severného Pirinu v nadmorskej výške približne  Je vzdialené 56 kilometrov od oblastného centra Blagoevgradu, 145 kilometrov od Plovdivu a asi 150 kilometrov od Sofie. Klíma je horská a snehová pokrývka sa v meste zvyčajne drží od decembra do apríla.svetimesta.com Mesto funguje ako východiskový bod do pohoria Pirin.bansko.co

 História mesta 
O tom, že okolie mesta bolo osídlené už v dávnych časoch, svedčia mnohé archeologické nálezy a vykopávky, ktoré pochádzajú z tráckeho obdobia, z antiky aj zo stredoveku. V okolí mesta sa nachádza viac než 100 objektov zapísaných v archeologickej mape Bulharska. Najvýznamnejším z týchto objektov je pravdepodobne Sitan kale () – bývalá pevnosť v pohorí Pirin približne  západne od Banska, stojaca na mieste zvanom Kaľata (), ktoré bolo obývané už Trákmi, a fungujúca ako pevnosť až do obdobia stredoveku najmä v období Druhej bulharskej ríše. Medzi ďalšie objekty v blízkosti mesta patria napríklad zvyšky ranokresťanskej baziliky postavenej medzi 4. a 6. storočím po Kr., zvyšky stredovekého kostola a dediny, ako aj nekropola s približne 130 hrobmi, ktoré sa nachádzajú na mieste zvanom Šipotsko () približne  západne od Banska, ďalej zvyšky tráckej pevnosti približne  južne od Banska na mieste zvanom Julen (), alebo miesto zvané Sveti Ivan () približne  východne od Banska, kde sa nachádza bývalá trácka svätyňa, ako aj zvyšky ďalšej ranokresťanskej baziliky.KĂNČEV, Kănčo; BONEV, Bončo. България. Stará Zagora : Domino EOOD. 312 s. ISBN 9789546511706. S. 117. (bulharsky)

Samotné Bansko vzniklo niekedy v období stredoveku spojením niekoľkých osád do jednej dediny. Prvá písomná zmienka o Bansku pochádza z osmanských registrov pastierov oviec z roku 1576.

Bansko sa neskôr rýchlo vyvíjalo, stalo sa centrom mnohých remesiel a neskôr aj jedným z hlavných ohnísk bulharského národného obrodenia; narodil sa tu Pajsij Chilendarski, ktorý je považovaný za jeho iniciátora. Počas národného obrodenia bolo v Bansku postavených veľa významných budov vrátane bulharského pravoslávneho kostola, školy a iných kultúrnych inštitúcií. V 60. rokoch 19. storočia sa v Bansku objavili protestantskí misionári a 6. augusta 1968 tu bola ustanovená Bulharská evanjelická cirkevná správa, čím sa Bansko stalo prvým pôsobiskom evanjelickej cirkvi na území Bulharska.

Po oslobodení Bulharska a následnom Berlínskom kongrese v roku 1878 sa Bansko ocitlo v časti Macedónia, ktorá ostala pod správou Osmanskej ríše, ale stalo sa, ako najväčšie obývané miesto v okolí, centrom národnooslobodzovacieho boja. Už v roku 1878 prebehlo v okolí kresnensko-razložské povstanie, ktorého sa aktívne zúčastnila väčšina obyvateľstva a ktoré si vytýčilo za cieľ oslobodenie Razložskej kotliny od osmanskej nadvlády, ale po čase bolo krvavo potlačené. V roku 1896 počas učiteľského pôsobenia Goceho Delčeva sa Bansko stalo regionálnym centrom Vnútornej macédonsko-odrinskej revolučnej organizácie (). Ďalšie stupňovanie aktivít národnooslobodzovacieho hnutia viedlo v roku 1903 k ilindensko-preobraženskému povstaniu, ktorého sa opäť zúčastnilo veľké množstvo obyvateľov Banska. Aj toto povstanie však bolo potlačené. 5. októbra 1912 bolo Bansko konečne oslobodené a stalo sa súčasťou Bulharska.

 Pamiatky 
Bansko je bohaté na pamiatky, celkovo až okolo 150 stavieb má priznaný štatút kultúrnej pamiatky. Medzi najvýznamnejšie patria:

Chrám svätej Trojice () – obrodenecký kostol s oddelenou zvonicou postavený v roku 1835

Chrám Zosnutia Bohorodičky () – postavený na mieste staršieho chrámu, v dnešnej podobe z prelomu 18. a 19. storočia

Beľanovov dom () – predstavuje typický obytný dom v Bansku z obdobia národného obrodenia vrátane vnútornej výbavy

Historicko-etnografické múzeum „Radonovov dom“ () – typická obrodenecká budova zo začiatku 19. storočia, dnes sídlo historicko-etnografickej expozície venovanej mestu a regiónu

Dom múzeum Nikolu Vapcarova () – rodný dom Nikolu Vapcarova, od roku 1952 funguje ako múzeum venované jeho osobe

Dom múzeum Neofita Rilského () – masívna ohradená budova z 18. storočia a rodný dom Neofita Rilského, dnes múzeum venované jeho osobe

 Turizmus 
Bansko je najväčší a najrýchlejšie sa rozvíjajúci zimný rezort na Balkánskom polostrove a funguje ako stredisko zimných športov medzinárodného významu. Mimo zimnej sezóny funguje ako východiskový bod a turistické centrum pre pohorie Pirin. V meste sú pomerne dobre zachované miestne tradicíe, folklór  a tradičná miesta kuchyňa, čo tiež prispieva k rozvoju turistického ruchu. Nachádza sa tam aj niekoľko múzeí a obľúbené sú aj termálne minerálne kúpele v susednom blízkom meste Dobrinište.

 Rodáci 
 Neofit Rilský (1793 – 1881), bulharský svätec
 Paisij Chilendarski (1722 – 1773), bulharský národný buditeľ
 Nikola Vapcarov (1909 – 1942), bulharský básnik

 Galéria 

 Referencie 

 Iné projekty 

Kategória:Mestá v Bulharsku
Kategória:Blagoevgrad (oblasť)

Kategória:Pirin