Bengálčina

Bengálčina (po bengálsky বাংলা - transliterácia: bāṃlā/baṃla, transkripcia: ban(g)la) je indoiránsky jazyk rozšírený v južnej Ázii. Radí sa medzi 17 indických úradných jazykov. Týmto jazykom hovorí okolo 230 miliónov ľudí hlavne v Indii a Bangladéši. Je jedným z nasledovníkov sanskrtu, pálí a prákrity. Je preto najvýchodnejším jazykom indoeurópskej jazykovej rodiny, ku ktorej indoiránskej vetve je radená spoločne s ásámčinou.

S viac ako 200 miliónmi hovoriacich je piatym najpoužívanejším jazykom na svete. Zároveň je štvrtým najrozšírenejším jazykom z hľadiska počtu rodených hovoriacich. Po hindčine ide tiež o druhý najčastejší jazyk Indie (nepočítajúc angličtinu).

Vďaka bengálskej renesancii v 19. a 20. storočí bolo mnoho diel z najznámejšej indickej literatúry napísaných práve v bengálčine. V tomto jazyku boli vytvorené napríklad diela Rabíndranátha Thákura – prvého Ázijca ktorému bola udelená Nobelová cena. Bengálcami bolo vedených tiež mnoho reformných náboženských, filozofických a politických hnutí tej doby.

Dnes ju používa cca 207 000 000 ľudí. Ďalších 4 000 000 ju používajú ako druhý jazyk. Ľudia hovoriaci po bengálsky žijú okrem hlavných oblastí (Bangladéš, India) aj v krajinách ako Malawi, Spojené arabské emiráty, Spojené kráľovstvo, USA, Saudská Arábia, Singapur či Nepál.

 Bengálske nárečia v Bangladéši 
 centrálna bengálčina (spisovná) 
 západná bengálčina (Kharia Thar, Mal Paharia, Saraki)
 juhozápadná bengálčina 
 severná bengálčina (Koč, Siripuria) 
 Radžbangsi
 Bahe
 východná bengálčina (Sylhetti) 
 juhovýchodná bengálčina (Čakma)
 Ganda
 Vanga

 Referencie 

 Iné projekty 

 Zdroj 

Kategória:Novoindoárijské jazyky