Bonifác VIII.

Bonifác VIII. (), vl. menom Benedetto Gaetani (* 1235, Anagni – † 11. október 1303, Rím) bol taliansky duchovný a 193. rímsky pápež (v období rokov 12941303). Intelektuálne nadaný a panovačný Bonifác VIII. je považovaný za posledného „silného“ pápeža vrcholného stredoveku, vzdorujúceho vplyvu svetskej moci. Jeho pontifikát sa kryje s vládou francúzskeho kráľa Filipa IV. Pekného. Spor týchto dvoch predstaviteľov znamenal jeden z najostrejších konfliktov duchovnej a svetskej moci v cirkevných dejinách.

 Mladosť a cirkevná kariéra 

Benedetto Gaetani pochádzal zo schudobnenej aristokratickej rodiny z Anagni, južne od Ríma. Po štúdiu práva v Bologni sa čoskoro stal pápežským notárom a sekretárom. Pápež Martin IV. ho v roku 1281 povýšil na kardinála-diakona a o desať rokov neskôr Mikuláš IV. na kardinála-kňaza. Ako kardinál bol poverený diplomatickými úlohami vo Francúzsku, Neapole, Sicílii a Aragónsku.

 Konkláve 1294 

13. decembra 1294 na svoj úrad abdikoval pápež Celestín V. (v tejto súvislosti sa v dobových správach objavujú dohady, že za Celestínovým odstúpením stál právnik, uznávaná veličina v cirkevných otázkach, jeho nástupca, Benedetto Gaetani). O desať dní nato sa v neapolskom Castel Nuovo zišlo konkláve (bola to prvá voľba pápeža v cirkevných dejinách prebiehajúca ešte počas života predchádzajúceho pontifika), ktoré už na druhý deň zvolilo Celestínovho nástupcu. Zaujímavosťou je fakt, že voľba novej hlavy rímskokatolíckej cirkvi bola úspešná už 23. decembra, no zvolený kardinál Matteo Orsini Rosso odmietol túto funkciu; voľba nasledujúci deň určila za víťaza kardinála Gaetaniho.

 Na pápežskom stolci 

Bonifác začal svoj pontifikát vysviackou 23. januára 1295 v Ríme, kam preniesol svoj úrad z Neapola. Jedným z jeho prvých rozhodnutí bolo zrušenie všetkých privilégií svojho predchodcu. Vo svojej intelektuálnej nadradenosti a panovačnosti často zasahoval do medzinárodného diania no veľakrát s neúspešným výsledkom.  

 Spor Bonifáca VIII. a Filipa IV. Pekného 

Konflikt Bonifáca VIII. a Filipa IV. ako predstaviteľov duchovnej a svetskej moci mal pôvod v neúmerných finančných požiadavkách francúzskeho kráľa. Okrem obrovských výdavkov potrebných k chodu kráľovského dvora, pre štátnu pokladnicu veľkou finančnou záťažou boli výdavky na armádu. Keď Filip IV. v roku 1294 vyhlásil vojnu Anglicku, požadoval na krytie vojenských výdavkov zavedenie zvláštnej dane, ktorá sa mala vzťahovať aj na duchovenstvo. Tým zdôraznil, že odteraz ruší súhlas Ríma pre zdanenie duchovných, ktorý bol dovtedy potrebný. Pápež Bonifác VIII. sa postavil na obranu kléru. V zvláštnej bule Clericus laicos z roku 1296 ostro vystúpil proti tomuto opatreniu, zakázal zdaňovať cirkevných predstaviteľov bez povolenia kúrie a pohrozil cirkevnými trestami všetkým, ktorí pápežský zákaz nebudú rešpektovať. Filipovou odpoveďou bol zákaz vývozu zlata a striebra z Francúzska za hranice, čím kráľ sledoval najmä ekonomické oslabenie Ríma. Bonifác, uvedomiac si, že stratil veľmi výnosný zdroj príjmov, v nasledujúcom roku vydal novú bulu - Romana Mater -, ktorou zmiernil ostrý tón predchádzajúcej buly. V nej povolil dobrovoľné príspevky duchovných, ktoré odteraz nepotrebujú pápežov súhlas. Ako „prejav dobrej vôle“ a spečatenie dočasného mieru medzi Svätou stolicou a Francúzskom 11. augusta 1297 kanonizoval Filipovho starého otca Ľudovíta IX.

Medzitým však do Ríma prichádzali správy o neúmernom zdaňovaní duchovenstva vo Francúzsku. Bonifác ostro vystúpil proti kráľovi, opätovne mu zakázal vyberať dane od cirkvi a hľadal opatrenia proti Filipovej politike škodiacej cirkevným záujmom. Francúzska strana videla v pápežových aktivitách snahu zmeniť Francúzsko na pápežské léno. Filip dal zvolať predstaviteľov stavov a prinútil ich otvorene vystupovať proti „neúmerným nárokom pápeža“. Bonifácovou odpoveďou bolo zvolenie rímskej synody a vydanie známej buly Unam sanctam (Jediná svätá), 18. novembra 1302, ktorá presadzovala tézu o jedinej svätej katolíckej cirkvi (ktorá má „...iba jedno telo a jednu hlavu.“), o nadradenosti trvalej duchovnej moci nad dočasnou, svetskou:

Rozhodný tón pápežskej buly sa čiastočne vysvetľoval tým, že francúzsky kráľ utrpel porážku vo vojne s Anglickom a pápež dúfal, že čoskoro príde k vynútenému prímeriu. Okrem toho Benedikt dúfal v spojenectvo s rakúskym vojvodom Albrechtom I. Habsburským, ktorému ponúkol cisársku korunu. Dúfal, že Albrecht ponuku príjme a na dôvažok z neho urobí „strážcu Bohom vytvoreného poriadku“. Predpokladal, že Albrecht sa postaví proti Filipovi v záujme obrany cirkvi. Jeho predpoklad sa však ukázal ako nesprávny. Albrecht vôbec netúžil po konflikte s francúzskym kráľom. Morálne posilnený Filip prešiel do protiútoku. Z iniciatívy svojho najbližšieho poradcu Guillaume de Nogareta, vzniesol na Bonifáca obžalobu, v ktorej bol označený ako uzurpátor pápežského stolca. Súčasne požadoval zvolanie všeobecného cirkevného snemu, ktorý by Bonifáca odsúdil ako heretika, simonistu, smilníka a doslova nehanebného zločinca. Kráľovskí úradníci okrem toho začali po celej krajine agitačnú kampaň proti Bonifácovi VIII. s cieľom zachrániť Francúzsko a cirkev pred nebezpečenstvom, ktoré im hrozí zo strany zločinného pápeža.


Bonifác VIII. však všetky obvinenia poprel a na svoju obhajobu pripravil novú bulu Super Petri solio, v ktorej Filipa exkomunikoval. Jej vydaniu, plánovanému na 8. september 1303, však zabránil zásah francúzskeho kráľa. Deň predtým, na priamy Filipov príkaz, sa jeho poradca Nogaret vybral do Talianska, kde zorganizoval skupinu, pomocou ktorej vtrhol do pápežského paláca v Anagni. Žiadal Bonifáca aby odstúpil. Keď to pápež odmietol, zajal ho a nechal zbiť. Uväzneného Bonifáca chcel dostať do Francúzska a postaviť pred súd. Avšak v meste začali protesty proti cudzím votrelcom a vzápätí z Ríma dorazili Bonifácovi záchrancovia, ktorí pápeža oslobodili a jeho väzniteľov vyhnali. Bonifác sa po krátkom odpočinku vrátil do Ríma, kde však prežil iba necelé tri týždne. Osemdesiatšesťročný starec, zlomený a ponížený, 11. októbra 1303 zomrel.

 Bonifác VIII. a Colonnovci 

Spor s Filipom IV. nebol jediným konfliktom sprevádzajúcim pontifikát Bonifáca VIII. V úzadí prebiehal konflikt s rímskym rodom Colonnovcov. Spor s týmto mocným a vplyvným aristokratickým rodom (o.i. z neho pochádzal aj neskorší pápež Martin V.) pramenil z majetkových sporov oboch strán ako aj nespokojnosť so spôsobom Bonifácovej vlády. Čoskoro sa Colonnovci, sprvu podporovatelia pápeža, od neho odvrátili a pridali sa na stranu jeho odporcov, ktorí spochybňovali právoplatnosť abdikácie Celestína V. Colonnovci požadovali zvolanie všeobecného cirkevného snemu, ktorý mal posúdiť legitimitu Bonifácom zastávaného úradu. Napriek intrigám sa im však Bonifáca nepodarilo zosadiť a napokon sa mu podrobili.

 Bonifác a prvý svätý rok 

Bonifácov pontifikát prebiehal na prelome dvoch storočí. V súvislosti s príchodom nového storočia už od polovice roka 1299 smerovali do Ríma ako centra kresťanstva zástupy pútnikov a žiadali pápeža o udelenie plnomocných odpustkov. 


V decembri uvedeného roka sa Rímom šírila správa, podľa ktorej tí, ktorí navštívia Baziliku svätého Petra získajú odpustenie svojich hriechov. Na naliehanie Rimanov ako aj množstva prichádzajúcich pútnikov Bonifác vyhlásil 22. februára 1300 bulou Antiquorum babet fida relatio rok 1300 za tzv. Svätý. Podľa tejto buly mali získať plnomocné odpustky všetci tí, čo v priebehu uvedeného roka prídu do Ríma, oľutujú svoje hriechy a s pokáním navštívia baziliky s hrobmi svätých Petra a Pavla aspoň jedenkrát za deň počas nasledujúcich tridsiatich dní (v prípade obyvateľov Ríma) alebo pätnástich dní (v prípade pútnikov). Bonifác text buly osobne prečítal zhromaždeným veriacim v Bazilike svätého Petra.

Text buly bol na výslovnú pápežovu žiadosť vytesaný do mramoru a osadený v átriu svätopeterskej baziliky kde je dodnes viditeľný.

Historický prvý svätý rok, udalosť dovtedy nebývalého významu, pritiahla do Večného mesta nekonečné davy, ktoré prúdili do Ríma z Itálie, Európy a celého sveta... Odhaduje sa, že počas roka prišli do Ríma dva milióny ľudí (v dobovom texte sa uvádza, že denne prekročilo brány mesta tridsaťtisíc pútnikov). Počas svätého roka sa konali verejné zbierky, ktoré podľa dobových záznamov vyniesli vyše 51 tisíc zlatých. Z pápežovho nariadenia boli všetky vyzbierané peniaze určené na verejnoprospešné diela a použili sa tiež na rozšírenie a výzdobu bazilík.

O udalostiach svätého roka 1300 nás pomerne presne informuje kardinál Giacomo Gaetano Stefaneschi (1270 - 1343) vo svojej kronike De centesimo seu Jubileo anno liber. Z kroniky sa napr. dozvedáme, že pápež Bonifác osobne slávnostne položil bulu na hrob svätého Petra. 

Tradícia jubilejných rokov pretrvala až do súčasnosti.

 Zhodnotenie Bonifácovho pontifikátu  

Bonifácov nie príliš úspešný pontifikát mal aj svetlejšie stránky. Pápež sa prejavil ako veľký podporovateľ vzdelanosti a umení; založil univerzitu v Ríme (plánoval aj založenie univerzity v Avignone) ako aj umeleckú školu, z ktorej o.i. vyšli aj dvaja velikáni neskorogotického umenia - Giotto a Arnolfo di Cambio. Bonifác VIII. bol často kritizovaným pápežom. K jeho najväčším odporcom patril humanistický básnik Dante Alighieri, ktorý mu „venoval“ kritické verše v prvej časti Peklo svojej Božskej komédie:

Pozostatky pápeža Bonifáca VIII. odpočívajú v renesančnom mramorovom sarkofágu s postavou ležiaceho pápeža, diele Arnolfa di Cambio, v podzemí svätopeterskej baziliky.

 Pozri aj 

 Ďalší pápeži s menom Bonifác
 Zoznam kardinálov vymenovaných Bonifácom VIII. 

 Referencie 

 Iné projekty 

 Zdroje 

 S. G. Lozinskij, Dějiny papežství, Horizont, Praha, 1989, ISBN 80-7012-000-2
 V. Judák, Toto je brána Pánova, Spolok svätého Vojtecha, Trnava, 2024, ISBN 978-80-8161-601-3
 V. Judák, Jubilejné roky v dejinách, Kňazský seminár sv. Gorazda, Nitra, 1997, ISBN 80-88741-18-1

Kategória:Narodenia v 1235
Kategória:Úmrtia v 1303
Kategória:Talianski pápeži
Kategória:Úmrtia 11. októbra