Mercia

Mercia bolo jedno zo siedmich anglosaských kráľovstiev. Rozkladalo sa v údolí rieky Trent a ich prítokov, v súčasnosti sa táto oblasť označuje ako Midlands. Meno kráľovstva pochádza z latinského prekladu staroanglického slova Mierce, ktoré znamená ľudia z pohraničia. Mercia susedila s Northumbriou, kráľovstvom Powys, kráľovstvami južného Walesu, Wessexom, Sussexom, Essexom a Východným Anglickom.

 Dejiny 
 Rané dejiny 
náhľad|vľavo|upright=0.7|Británia okolo roku 800, sedem anglosaských kráľovstiev je vyznačených červenou
náhľad|vľavo|upright=0.8|Územný vývoj Mercie
Vznik Mercie po invázii Anglosasov je menej objasnený než vytvorenie Northumbrie, Kentu alebo dokonca Wessexu. Archeologické vykopávky dokazujú, že Anglovia osídlili územie na sever od rieky Temže v 6. storočí. Tradične sa uvádza, že názov Mercia pochádza z jej polohy na hranici medzi Walesom a územím ovládaným Anglosasmi.

Najstarším panovníkom Mercie, o ktorom existuje aspoň nejaká zmienka, je Creoda. Dostal sa k moci v roku 585 a pri Tamworthe vybudoval opevnenie, ktoré sa stalo sídlom kráľov Mercie. Jeho nástupcom sa stal v roku 593 jeho syn Pybba. Jedným z ďalších kráľov Mercie, o ktorom sa nelichotivo zmieňuje benediktínsky mních a učenec Beda Ctihodný, bol kráľ Penda. Bolo to spôsobené jednak tým, že bol nepriateľom Northumbrie, odkiaľ Beda pochádzal, a jednaj tým, že bol pohan. Napriek tomu aj Beda uvádza, že kráľ Penda umožnil kresťanským misionárom vstup do Mercie a nebránil im šíriť kresťanstvo. Pendovo vojsko bolo porazené northumbrijským kráľom Oswiuom a on sám bol zabitý v bitke pri rieke Winwaed v roku 655.

Táto bitka spôsobila dočasné zrútenie vlády v Mercii. Po Pendovi nastúpil na mercijský trón jeho syn Peada (v roku 653 prijal kresťanskú vieru), ale v roku 656 bol zabitý northumbrijským kráľom Oswiuom, ktorý tým získal kontrolu nad celou Merciou. Po vzbure v roku 658 sa ďalší z Pendových synov Wulfhere ujal na krátky čas vlády v Mercii a až do svojej smrti v roku 675 sa snažil obnoviť slávu Mercie.

Ďalším významným kráľom Mercie bol Æthelbald (vládol 716 – 757). V počiatočnom období svojej vlády musel súperiť so silnými susednými kráľmi – kentským kráľom Wihtredom a wessexským kráľom Ineom. Keď kráľ Wihtred v roku 725 zomrel a kráľ Ine abdikoval, aby sa stal mníchom v Ríme, Æthelbald, ako kráľ Mercie ovládol územie na juh od Humberu. V roku 752 síce utrpel porážku od západných Sasov vedených wessexským kráľom Cuthredom, ale v roku 757 získal vládu nad Wessexom naspäť.

 Kráľ Offo 
Po Æthelbaldovej vražde v roku 757 jedným z členov jeho stráže nasledovala občianska vojna, z ktorej vyšiel ako víťaz Offo. Ten musel získať späť vládu nad juhom krajiny, čo sa mu nielen podarilo, ale stal sa najslávnejším a najmocnejším kráľom Mercie. V mnohých bitkách dosiahol víťazstvo, ale snažil sa vybudovať aj sieť trhových miest, aby mohol dobyté územie lepšie spravovať. Dal raziť jednu z prvých veľkých sérií zlatých mincí v Británii a prijal rolu v riadení katolíckej cirkvi. Dal tiež postaviť násyp vyznačujúci hranicu medzi Walesom a Merciou (tzv. Offov val).

Offa sa snažil, aby sa jeho nasledovníkom stal jeho syn Ecgfrith, ale keď v roku 796 zomrel, nový kráľ Ecgfrith sa udržal na tróne iba krátko a v decembri toho istého roku ovládol kráľovstvo jeho vzdialený príbuzný Coenwulf. Neskôr pod vedením kráľa Ecgberhta začala narastať moc Wessexu a v roku 825 v bitke pri Ellendune porazil mercijského panovníka Beornwulfa. Táto bitka sa ukázala pre Mercii fatálna. Beornwulf bol zabitý pri potlačení vzbury v kráľovstve Východné Anglicko. Aj keď v roku 830 kráľ Wiglaf znovu obnovil nezávislosť Mercie, bolo už vtedy rozhodujúcou silou v anglosaskom Anglicku královstvo Wessex.

 Vikingovia 

náhľad|upright|vpravo|Mercia v roku 878 rozdelená na dve polovice medzi Wessexom a Dánmi
V roku 852 nastúpil na trón Burgred a spolu s Wessexom si podrobili severný Wales. V roku 867 vikingskí nájazdnici okupovali Northumbriu a v roku 874 vyhnali posledného nezávislého kráľa Mercie Burgreda z jeho kráľovstva. V tom istom roku sa východná časť kráľovstva stala súčasťou Danelawu a Mercia sa redukovala iba na západnú časť pôvodného kráľovstva, kde z vôle vikingov vládol Ceolwulf II.. Asi od roku 881 v tejto časti pôvodného kráľovstva vládne Æthelred, no už iba s titulom gróf, a nie kráľ, a to ako vazal Wessexu do roku 911. Oženil sa s Æthelflædou, dcérou Alfréda Veľkého. Tá po jeho smrti, zapríčinenej zrejme zranením v bitke pri Tettenhalle proti vikingom, prevzala jeho miesto. Vládla Mercii až do svojej smrti v roku 918, potom sa jej brat Eduard, kráľ Wessexu, stal aj panovníkom Mercie.

 Strata nezávislosti 
Anglosaská kronika opisuje koniec nezávislosti Mercie po smrti Æthelflædy. Eduard, kráľ Wessexu, obsadil pevnosť v Tamworthe a podrobil si tak obyvateľov Mercie, a to ako Dánov, tak aj Anglosasov. Odkazy na Merciu sú uvedené aj v neskoršom období. V roku 975 je Edgar označovaný ako priateľ západných Sasov a ochranca Mercie. Oddelený politický vývoj Mercie bol nakrátko obnovený v rokoch 957 až 959, keď sa Edgar stal kráľom Mercie, a znovu v roku 1016, keď bolo kráľovstvo rozdelené medzi Knuta a Edmunda II.; Knutovi pripadla Mercia. 

Posledná zmienka o historickom území Mercie pochádza z roku 1017, keď Knut zveril správu Mercie Eadrikovi Streonovi.

 Zdroj 

Kategória:Dejiny Anglicka
Kategória:Dejiny anglosaského Anglicka
Kategória:Regióny v Anglicku
Kategória:Zaniknuté kráľovstvá