Leoš Janáček

Leoš Janáček (* 3. júl 1854, HukvaldyMatriční záznam o narození a křtu – † 12. august 1928, OstravaLidové noviny, 13.8.1928, s.1, Leoš Janáček zemřel)) bol český hudobný skladateľ.Leoš Janáček, český hudební skladatel a pedagog, Česká muzikaKomorní soubory: Janáčkův komorní orchestr, Janáčkova filharmonie Ostrava Spolu s Antonínom Dvořákom a Bedřichom Smetanom patrí k najvýznamnejším českým skladateľom.Československý hudební slovník osob a institucí I. (1963), p. 559

 Životopis 
Narodil sa v Hukvaldoch na severovýchodnej Morave. Už ako sedemročný spieval v chóre. Neskôr ho prijal učiteľ Pavol Křížkovský za fundatistu augustínskeho kláštora na Starom Brne. Janáček pod jeho vedením nadobudol základy hudobného vzdelania, lebo osnova a spôsob vyučovania boli podobné ako neskôr na konzervatóriu. Popri hudobnom vzdelaní vo fundácii dostával Janáček aj všeobecné vzdelanie absolvovaním troch tried reálky a učiteľského ústavu, kde sa v roku 1872 stal učiteľom. Teoretické vzdelanie získal v rokoch 1874 až 1890 na pražskej organovej škole u Františka Blažka a u Zdeňka Skuherského, neskôr tieto štúdiá dokončil v rokoch 1879 až 1890 na konzervatóriách v Lipsku a Viedni. Po štúdiách sa vrátil do Brna, kde dirigoval spevokol Svätopluk, neskôr súbor Brněnskej besedy a zaoberal sa štúdiom ľudovej hudby.

V roku 1881  sa oženil s dcérou riaditeľa učiteľského ústavu Zdeňkou Schulzovou. V tomto ústave pomáhal pri založení organovej školy, ktorá sa neskôr stala Štátnym konzervatóriom. O osem rokov neskôr, v roku 1889, sa zoznámil so zberateľom moravských ľudových piesní Františkom Bartošom. Neskôr s ním a Pavlom Vášom zostavil zbierku moravských ľudových piesní.

Svojou tvorbou nemohol dlho preniknúť ani do Prahy, ani do cudziny. Obrat nastal až v roku 1916, keď Karel Kovařovic uviedol v pražskom Národnom divadle jeho operu Jej pastorkyňa. O dva roky neskôr v roku 1918 ju uviedli vo Viedni a tak sa mu otvorila cesta najprv do Nemecka a neskôr do celého sveta.

Janáčkova rozsiahla skladateľská činnosť sa ešte spájala s veľkou prácou organizačnou a výchovnou. Od r. 1919 do r. 1925 bol vyučujúcim profesorom Majstrovskej školy pražského konzervatória s pôsobiskom v  Brne; členom Českej akadémie (1912); dopisujúcim členom The School of Slavonic Studies (1928) i členom významných českých spolkov. Masarykova univerzita mu v Brne udelila v roku1925 čestný doktorát filozofie za jeho celoživotný tvorivý odkaz.http://www.leosjanacek.eu/zivot/

Zomrel nečakane na zápal pľúc 12. augusta 1928 v ostravskej nemocnici.

Je po ňom pomenovaný impaktný kráter Janáček na planéte Merkúr.Crater Janáček on Mercury Gazetteer of Planetary Nomenclature, IAU, USGS, NASAČeská jména ve vesmíru, Věda a technika mládeži, cit. 5. 12. 2013

Tvorba
Charakteristika tvorby
 Melodika sa u Janáčka prelína s intonáciou reči, ktorá nesie všetky znaky moravsko-sliezskej intonácie.
 Inštrumentácia je veľmi svojrázna.
 Harmónia – rád využíva trojzvuky, štvorzvuky, kvartové útvary, cirkevné stupnice a poltónové stupnice len zriedka. V jeho neskorších prácach sa často objavujú kombinované akordy, päťzvuky, súbežné reťazce trojzvukov. Jeho harmonické cítenie je silne tonálne. Medzi jeho obľúbené tóniny patria Des dur, As mol, As dur, B mol, C mol a Es dur.
 Rytmus – Charakteristický je pre neho ostrý rytmus, spájanie rôznych taktov, posúvanie prízvuku na ľahkú dobu.

 Rozdelenie tvorby 
Generačne ho zaraďujeme do línie Antonín Dvořák a Zdeněk Fibich, ale Janáček slohovými znakmi svojej hudby hlboko prerástol do 20. storočia. Česká hudba práve v Janáčkovi dostala impulz, ktorý rozvinul pojem česká hudba a zasiahol do európskej hudby.

Janáčka môžeme orientáciou tvorby prirovnať k Stravinskému, Bartókovi i Hindemithovi. Podobne ako Bartók bol uznávaný veľmi dlho ako folklorista. Nielenže zbieral piesne, ale ich aj študoval a poukázal na ich zvláštnosti. Spolu s Františkom Bartošom spolupracoval na dvoch vydaniach zbierky Národní písně moravské a práve túto zbierku podložil i teoretickou štúdiou O hudobní stránce písně moravské. Janáček na základe folklóru vytvoril systém nazývaný nápevková teória. Od roku 1922 používal v záznamoch nápevov Hippov chronoskop, čím dosiahol efektívnejšiu metódu záznamu. Jeho tvorbu môžeme rozdeliť do troch charakterovo odlišných období:

 I. obdobie (1873 – 1901) V jeho raných skladbách je prevažný vplyv Pavla Křižkovského, Antonína Dvořáka a nemeckých romantikov. V tomto období vznikli diela ako Suita a idyla pre sláčikový orchester, Mužské zbory vydané v rámci Ohlasov národných piesní, V suite pre veľký orchester op. 3, v operách Začiatok románu a Šárka; kantátach Hospodine, Otčenáš a Amarus a v iných dielach.

 II. Obdobie (1901 – 1916) V tomto období nastáva radikálny odklon od romantizmu, nástup realizmu a tvorivý aj teoretický vzťah k folklóru. Nesúhlasil s Wagnerovým novoromantizmom a jeho princíp príznačných motívov nahradil osobitým hudobne dramatickým štýlom. Používal reálne motívy vyvierajúce z chvíľkovej a príznačnej situácie. Z tohto obdobia pochádzajú skladby ako Výlety pána Broučka na Mesiac, Výlety pána Broučka do 15. storočia; fragment Sonáty pre klavír; kantáta Večné evanjelium; komorné dielo Rozprávka; klavírna skladba V hmlách; symfonická báseň Šumařovo díťě; husľová sonáta; zbory Kantor Halfar, Maryčka Magdonová a Sedemdesiat tisíc. 

 III. obdobie (1916 – 1928) Po roku 1917 sa stal pre Janáčkovu tvorbu silným inšpiračným zdrojom citový vzťah ku Kamile Stosslovej. Posledné obdobie je preniknuté i ľudovým duchom a to nielen námetmi, ale i hudobnou rečou. Folklórne zdroje, ktoré sa už pred rokmi stali východiskom jeho slohu, boli rozhodujúce i pre diela tohto obdobia. V jeho skladbách z tohto obdobia nájdeme i ruské prvky. Posledné obdobie prináša skladby ako: symfonická fantázia Taras Buľba; symfonická báseň Balada blanická; piesňový cyklus Zápisník zmiznutého; opery Káťa Kabanova, Príhody lišky Bystroušky, Věc Makropulos, Z mŕtveho domu; I. sláčikové kvarteto, II. sláčikové kvarteto - Listy důvěrné; komorné diela - Mladosť, Concertino, Capriccio, Riekanky; orchestrálne dielo - Symfonietta; kantáta - Glagolská omšea; zbory - České legie a Potulní šílenec.
 Dielo 
 Operná tvorba 
Janáček bol skladateľ takmer výlučne programový. Preto najrozsiahlejšia a umelecky najmohutnejšia je jeho operná tvorba. V operách odmietol dôsledné využitie príznačných motívov známych z Wagnerových romantických opier a použil svoju nápevkovú teóriu. Napísal deväť opier:
 1887/1888 – Šárka,
 1891 Počiatok románu,
 1894/1903 – Jej pastorkyňa,
 1903/1904 – Osud,
 1909/1917 – Výlety pána Broučka na Mesiac a Výlety pána Broučka do 15. storočia,
 1919/1921 – Kaťa Kabanová podľa hry A. N. Ostrovského Búrka,
 1924 – Príhody líšky Bystroušky,
 1923/1925 – Vec Makropulos,
 1927/1928 – Z mŕtveho domu.

 Symfonická tvorba 
V jeho raných skladbách nájdeme vplyv Antonína Dvořáka. Pozoruhodné je, že nenapísal ani jednu symfóniu.
 1877 – Suita pre sláčikový orchester,
 1878 – Idyla,
 1889/1890 – Lašské tance,
 1912 – Šumařovo díťě,
 1915/1918 – Taras Buľba,
 1920 – Balada blanická,
 1926 – Sinfonietta.

 Komorná tvorba 
 1879 – Romanca,
 1880 – Dumka,
 1910 – Rozprávka pre violončelo a klavír,
 1913/1921 – Sonáta pre husle a klavír,
 1923 – I. sláčikové kvarteto,
 1924 – Mladosť pre flautu, hoboj, klarinet, lesný roh, fagot a basklarinet,
 1925 – Concertino,
 1926 – Capriccio,
 1927 – Riekanky,
 1928 – II. sláčikové kvarteto (pre svoj ľúbostný autobiografický podtext nazvané Listy důvěrné).

 Kantátová tvorba 
Kantátovú tvorbu obohatil Janáček netradičnými dielami tak námetovým zameraním, ako aj hudobnou rečou a formou:
 1896 – Hospodine pre sólový kvartet a zmiešaný dvojzbor so sprievodom organu, harfy, 3 trúbok, 3 pozaun a 2 túb,
 1897 – Amarus,
 1911 – Na Solani, Čarták,
 1914 – Večné evanjelium,
 1916 – Otčenáš,
 1926 – Glagolská omša.

 Piesňová tvorba 
 1880 – Jarné piesne,
 1917 – Zápisník strateného (orig. Zápisník zmizelého).

 Zbory 
 1875/1876 – Mužské zbory, vydané neskôr pod názvom Ohlasy národných piesní,
 1895 – Štyri mužské zbory,
 1888 – Žiarlivec,
 1904 – Čtvero mužských sborů,
 1906 – Kantor Halfar,
 1908 – Maryčka Magdonová,
 1909 – Sedemdesiat tisíc,
 1916 – Vlčí stopa, Kašpar Rucký, Hradčanské písničky,
 1918 – Česká legie,
 1922 – Potulní šílenec.

 Úpravy ľudových piesní 
 1892 – Kytica národných piesní,
 1898 – cyklus Ukvaldská lidová poezie v písních (13 ľudových piesní s klavírom),
 1901 – Národné piesne moravské,
 1906/1916 – Moravská lidová poezie v písních (obsahuje 53 piesní a 26 ľudových balád),
 1918 – Sliezske piesne,
 1922 – Moravské piesne.

 Literatúra 
 Jaroslav Vogel: Leoš Janáček, Academia, 1997, ISBN 80-200-0621-4


 Max Brod, Život plný bojů, Mladá Fronta, 1966 Praha. Zmínka o Janáčkovi na str.246.

 Referencie 

 Iné projekty 

 Externé odkazy 
 Nadace Leoše Janáčka a Centrum Leoše Janáčka
 Leoš Janáček na zivotopisyonline.cz
 Janáčkův zápis hlasu prof. J. Zubatého
 Brněnský deník: Leoš Janáček, věhlasný i nedoceněný génius

 Zdroj 


Kategória:Českí hudobní skladatelia
Kategória:Operní skladatelia
Kategória:Skladatelia vážnej hudby 20. storočia
Kategória:Osobnosti na česko-slovenských poštových známkach
Kategória:Osobnosti na českých poštových známkach
Kategória:Držitelia čestných doktorátov Masarykovej univerzity