Obliehanie Eretrie

Obliehanie Eretrie v roku 490 pred Kr. bol vojenský konflikt medzi perzskou armádou pod velením Datisa a Artaferna a obyvateľmi gréckeho mesta Eretria. Obliehanie bolo súčasťou Grécko-perzských vojen.  

Počas Iónskeho povstania poslali Eretrijčania a Aténčania na jeho podporu lode a vojakov. Povstanie však neuspelo a perzský kráľ Dareios I. sa rozhodol týmto mestám pomstiť. Vyslal loďstvo v počte 600 lodí pod velením Datisa a Artaferna, aby na ne zaútočilo a podmanilo si ich. Na ceste na Eretriu Peržania obsadili súostrovie Kyklady. Samotná Eretria vydržala obliehanie len 6 dní, potom bola zradená časťou svojich obyvateľov. Mesto bolo vyplienené a obyvatelia vzatí do otroctva.

Perzské loďstvo sa následne pokúsilo zaútočiť na Atény, no bolo porazené v Bitke pri Maratóne. Zajatých obyvateľov Eretrie odviezla ustupujúca armáda do Perzie; boli privedení pred Dareia, ktorý ich vyslal osídliť mesto v Baktrii.

 Predohra 
V roku 500 pred Kr. sa Perzská ríša – s pomocou Iónskych Grékov pod vedením Aristagora a časti Naxoských exulantov – pokúsila obsadiť ostrov Naxos.Herodotos: V,33 Útok však zlyhal, pretože obyvatelia Naxosu boli dopredu varovaní perzským admirálom Megabatom, ktorý sa predtým s Aristagorom pohádal.Herodotos: V,32 Neúspech prirodzene dopadol na Aristagora, ktorý bol jediným vysoko postaveným Grékom v perzskej výprave. Strata priazne perzského dvora ho následne viedla k vyvolaniu revolúcie Iónskych miest proti perzskej nadvláde.Herodotos: V,36  

Aby získal pre svoju revoltu podporu, vydal sa Aristagoras na pevninské Grécko. Ako prvú navštívil Spartu, kde však jej kráľ Kleomenes I. odmietol povstanie materiálne podporiť.Herodotos: V,51 Následne sa vydal do Atén a Eretrie, ktoré sa mu rozhodli pomôcť dvadsiatimi a piatimi loďami.Herodotos: V,99 Eretrijci a Aténčania sa podieľali na Iónskom obliehaní Sardisu, no po opustení mesta bolo Iónske loďstvo porazené v Bitke pri Efeze.Herodotos: V,100 a V,102 Tento debakel následne viedol k stiahnutiu aténskych a eretrijských posíl z Malej Ázie späť domov.Herodotos: V,103  V roku 494 pred Kr. boli Ióni na hlavu porazení v Bitke pri Ladé a Aristagoras padol v boji proti Trákom po úteku z Iónie do Trákie.Herodotos: V,126 a VI,18

 Prípravy a Kyklady 

Dareios I. sa chcel Eretrii, Aténam a Naxosu pomstiť za pomoc, ktorú poskytli vzbúreným Iónom. Helénsku kampaň však musel odložiť až do času, kedy sa mu podarilo potlačiť náhlu revoltu v Trákii a Macedónii. V roku 492 pred Kr. Dareios poslal svojho zaťa a zároveň synovca Mardonia na vojenskú výpravu, ktorej cieľom bolo podmaniť si severné Grécko a potom obsadiť Eretriu a Atény. To by poskytlo Peržanom základňu, z ktorej by mohli zaútočiť na Peloponéz. Výprava však skončila katastrofou, keď v búrke pri polostrove Atos prišla o väčšinu svojich lodí.Herodotos: VI,44 Armáda pod Mardoniovým vedením zvládla podmaniť si Trákiu a z Makedónie urobiť vazalský štát Perzskej ríše. Trácka kampaň však bola finančne náročná a Mardonius sám, hoci zvíťazil, bol ranený v jednom z útokov a tak nútený vrátiť sa späť do Ázie.Herodotos: VI,45

Dareios vyslal do Grécka emisárov požadujúcich "zem a vodu", symbol kapitulácie. Väčšina ostrovov sa podriadila, najmä z dôvodu perzskej dominancie na mori. Podobne sa rozhodol i väčší počet mestských štátov na Peloponéze, no v Aténach boli emisári vhodení do jamy. Podobnú "odpoveď" dostali i v Sparte, kde skončili v studni. Tak skončil podľa Herodota Dareiov posledný pokus podmaniť si Grékov diplomatickou cestou.

V roku 490 pred Kr. Dareios dal dohromady flotilu 600 lodí a armádu o sile 20 až 60 000 mužov. Vojaci boli z Levantu, Perzie, Médie, Sýrie, Arménska, Iónie and Cypru. Veliteľmi tejto vojenskej sily boli médsky admirál Datis a Dareiov synovec Artafernes, ktorého otec sponzoroval útok na Naxos pred desiatimi rokmi.Herodotos: VI,94 Časti loďstva velil Hippias, bývalý Aténsky tyran, ktorý bol v roku 508 pred Kr. zvrhnutý a vyhnaný z mesta. Hippiovi bol – ako odmena za spoluprácu a pomoc poskytnutú Peržanom – sľúbený guvernérsky post nad aténskou oblasťou. Flotila, ktorá pozostávala najmä z fenických a iónskych lodí sa stretla s armádou v Cilícii a odtiaľ sa plavili na Samos.Herodotos: VI,95 Odtiaľ pokračovali do Ikarie a následne – tentokrát úspešne – zaútočili na Naxos.Herodotos: VI,96

Po dobytí Naxosu sa Peržania plavili z ostrova na ostrov, kde robili vojenské odvody pre svoju armádu.Herodotos: VI,99 Čoskoro dosiahli Eubóju a požadovali vojakov od mesta Carystus. Mesto však podporu Peržanom odmietlo, pretože nechcelo byť zatiahnuté do vojenskej kampane proti svojim susedom – Eretrii a Aténam. Krátke obliehanie však donútilo obyvateľov sa podrobiť a poskytnúť vojakov do rastúcej perzskej armády. Ďalšou "zastávkou" na ceste bola Eretria.

 Obliehanie Eretrie 

Keď Eretrijci zistili, že k nim mieri perzská flotila, obrátili sa zo žiadosťou o vojakov na Atény. Aténska vláda ochotne poslala 4 000 mužov z Chalkidy, ktorá tiež ležala na ostrove Eubója. Keď však Aténčania predstúpili pred vládcu Eretrie Aeschinea, ten im povedal, aby sa vrátili domov – nechcel aby boli zničení spolu s mestom. Aténčania poslúchli jeho radu, odplavili sa do Oropusu a tak sa zachránili.Herodotos: V,101 

Medzitým sa obyvatelia Eretrie rozdelili na 3 skupiny: prvá sa chcela vzdať Peržanom, druhá utiecť do hôr a tretia chcela bojovať. Keď sa Peržania vylodili v oblasti, Eretrijci sa nakoniec rozhodli pre boj. Ich stratégiou bolo brániť hradby; nechceli sa s Peržanmi stretnúť na mori alebo v otvorenom boji. Perzská armáda mesto obkľúčila a zahájila útok. Boj bol zúrivý a obe strany utrpeli ťažké straty. Po šiestich dňoch tvrdých stretov dvaja významní obyvatelia, Euforbus a Filagrus, otvorili dobyvateľom brány mesta. Hneď ako sa Peržania dostali do mesta, začali rabovať a podpaľovať chrámy a svätyne, ako odvetu za vypálenie svätýň v Sardise. Všetci obyvatelia boli vzatí do otroctva, tak ako to prikázal Dareios.

 Dozvuky 

Peržania zostali v Eretrii šesť ďalších dní.Herodotos: VI,102 Potom naložili zajatcov na lode a vysadili ich na ostrove Aegilia. Následne sa odplavili k Maratónu v Atike, ako im to poradil HippiasHerodotos: VI,107 – odtiaľ plánovali útok na Atény. Keď sa Aténčania o ich plánoch dozvedeli, vytiahli so svojou armádou v počte 10 000 mužov a 1 000 platajských spojencov k priamemu stretu s Peržanmi pri Maratóne a v následnej bitke ich porazili.Herodotos: VI,115 Ustupujúca perzská armáda utiekla na svoje lode, vyzdvihla EretrijčanovHerodotos: V,115 a plavila sa okolo zálivu Sounion v pokuse vylodiť sa v blízkosti Atén skôr, ako sa stihne ich armáda vrátiť do mesta. Keď však dosiahli Faleron, videli ako aténska armáda tiahne späť k mestu, čo ich prinútilo prehodnotiť svoj úmysel a vrátiť sa späť do Malej Ázie.Herodotos: VI,116

 Poznámky 
 Počty vojakov a lodí – ich skutočný počet je nejasný.  Herodotos tvrdí, že Peržania mali 600 trirém a neznámy počet transportných lodí.  Staroveké zdroje uvádzajú, že kampane sa zúčastnilo 200 až 600 000 perzských vojakov.  Moderné zdroje odhadujú skutočný počet na  20 až 60 000 mužov, 300 trirém a 300 transportných lodí. Alan Lloyd tvrdí, že počet trirém bol 600 a domnieva sa, že armáda mala približne 30 000 vojakov (50 na jednu trirému).
 Eretria – Eretria bola malé mesto dokonca i na grécke pomery a nemohla postaviť armádu alebo loďstvo porovnateľné s perzským.

 Zdroje 

 Bradford, Ernle (1980): Thermopylae: The Battle For the West. USA: Da Capo Press. ISBN 0-306-81360-2
 Herodotos, anglický preklad Robin Waterfield, (1998): The Histories. New York: Oxford University Press. ISBN 0-19-282425-2
 Herodotos (1920): Herodotos, anglický preklad A. D. Godley
 Lloyd, Alan (2004): Marathon: The Crucial Battle That Created Western Democracy, Souvenir Press, ISBN 0-285-63688-X

Kategória:Staroveké Grécko
Kategória:Perzia
Kategória:Obliehania