Cape Canaveral Space Force Station

Názov 
V čase svojho vzniku v roku 1949 sa základňa nazývala Cape Canaveral Launch Area, ale v roku 1950 bola premenovaná na LRPG Launching Area. V rokoch 1951 až 1955 bola známa ako Cape Canaveral Auxiliary Air Force Base a v rokoch 1955 až 1964 ako Cape Canaveral Missile Test Annex. Neskôr bolo zariadenie v rokoch 1964 až 1974 známe ako Cape Kennedy Air Force Station a v rokoch 1974 až 1994 a potom od 2000 do 2020 ako Cape Canaveral Air Force Station, pričom v rokoch 1994 až 2000 prevzalo označenie Cape Canaveral Air Station. V decembri 2020 bolo zariadenie premenované na „Cape Canaveral Space Force Station“.

 História 

Túto oblasť využíva vláda Spojených štátov už od roku 1949, keď prezident Truman založil na Cape Canaveral Joint Long Range Proving Ground pre testovanie raketových striel. Miesto je pre tento účel ideálne, pretože dovoľuje vypúšťať rakety nad Atlantický oceán a je najbližšie zo všetkých oblastí Spojených štátov k rovníku, čo umožňuje využiť odstredivú silu Zeme pri štartoch rakiet.

V roku 1951 na neďalekej základni Banana River Naval Air Station Vojenské letectvo USA založilo Air Force Missile Test Center. Na Cape Canaveral prebiehali testy pre balistické rakety Redstone, Jupiter, Pershing, Polaris, Thor, Atlas, Titan a Minuteman. Skupina štartovacích rámp pre rakety Titan (LC-15, 16, 19, 20) a rakety Atlas (LC-11, 12, 13, 14) vybudovaných na pobreží Atlantického oceánu vytvorila v 60-tych rokoch 20. storočia tzv. Missile Row.


Prvý americký suborbitálny sa uskutočnil 1. mája 1957 práve z Cape Canaveral. Pokus nasledovať sovietsky Sputnik 1 a vyniesť prvú americkú družicu do vesmíru však 6. decembra toho istého roku zlyhal. Po založení NASA v roku 1958 posádka základne vypúšťala rakety aj pre túto organizáciu. Raketa Delta postavená na základe rakety Thor 10. júla 1962 vyniesla prvú súkromnú telekomunikačnú družicu Telstar 1. Prvé lety s ľudskou posádkou pre NASA programy Mercury a Gemini štartovali zo štartovacích rámp LC-5, LC-14 a LC-19.

Južne od Kennedyho vesmírneho strediska boli vybudované štartovacie rampy 40 a 41 pre ťažké nosiče Titan III a Titan IV. Raketa Titan III mala približne rovnakú nosnosť ako Saturn IB, ale výrazne nižšiu cenu. Tieto rampy sa používali na vynášanie špionážnych, komunikačných a meteorologických družíc a pre medziplanetárne misie NASA. US Air Force tiež plánovali dva nezávislé lety s ľudskou posádkou, ktoré by taktiež štartovali z týchto rámp. Boli to programy Dyna-Soar, orbitálne raketové lietadlo (zrušené v roku 1963) a Manned Orbiting Laboratory, kozmická špionážna stanica s ľudskou posádkou (zrušená v roku 1969). V rokoch 1974 až 1977 vypustila NASA pomocou výkonného nosiča Titan-Centaur zo štartovacej rampy 41 sondy Viking a Voyager. Táto rampa sa stala hlavnou pre nepilotovanú nosnú raketu Titan IV.

Štartovacie rampy LC-37 a LC-41 boli prerobené pre štarty rakiet Delta IV a Atlas V. Tieto nové nosné rakety nahradia všetky predchádzajúce rakety Delta, Atlas a Titan. Dňa 9. decembra 2020 bola základňa oficiálne transformovaná zo základne vojenského letectva na základňu vesmírnych síl, čím došlo aj k zmene jej názvu na Cape Canaveral Space Force Station.

 Referencie 

 Pozri aj 
 Eastern Range
 Zoznam štartovacích rámp na Cape Canaveral a ostrove Merritt
 Vandenberg Space Force Base

 Iné projekty 

 Externé odkazy 

 Oficiálna stránka Space Launch Delta 45 
 Virtuálna prehliadka Cape Canaveral Space Force Station 


Kategória:Kozmodrómy
Kategória:Geografia Floridy
Kategória:Vesmírne sily Spojených štátov