Kornčina

KornčinaGENZOR, J. Jazyky sveta. Bratislava: Lingea, 2015. S. 193 (Poznámka: Detto v 2. vydaní tejto knihy z roku 1996. Ale v 1. vydaní z roku 1983 bol uvedený názov cornwalčina.) (iné názvy: cornwallčinaONDRUŠ, Š, SABOL, J. Úvod do štúdia jazykov. Bratislava: Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1987. S. 260, cornwalčinaKRUPA, V., GENZOR, J. Jazyky sveta. Bratislava: Obzor, 1983. S. 147; zriedkavo: kornijčinaKelti. In: Pyramída (Poznámka: Uvedené v tvare korniský jazyk), kornwallčinaŠIMKO, J. Anglicko slovenský slovník. Bratislava: Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1967. S. 217, kornwalčinaLETZ, R., LAUKO, M. Hlas Slovenska v kontexte slovenského samizdatu. Prešov: Michal Vaško - Vydavateľstvo, 2018. S. 398, 399, kornvalčina) je v podstate mŕtvy jazyk z britskej podskupiny keltských jazykov, ktorý sa do konca 18. storočia používal v anglickom Cornwalle. V súčasnosti dochádza k jeho znovuoživeniu. 

Jazyk má zhruba 80 % slovnej zásoby spoločných s bretónčinou a 75 % s waleštinou.

 Oživenie 

Prvý úspešný pokus o znovuoživenie tohto jazyka vykonali Henry Jenner a Robert Morton Nance na začiatku 20. storočia. Ich jazyk nazvaný zjednotená kornčina (Unified Cornish) sa zakladal na kornčine zo 14. – 15. storočia. Bola normalizovaná výslovnosť a rozšírená slovná zásoba, a to najmä z bretónčiny a waleštiny. 

V roku 1986 Ken George vyvinul alebo upravil kornský pravopis a výslovnosť v takzvanej opravenej kornčine (Revised Cornish), z ktorej sa stala Kernewek Kemmyn (bežná kornčina). Následne ju v roku 1987 Výbor kornského jazyka prijal ako preferovaný systém.

 Referencie 

Kategória:Keltské jazyky