Charkov

CharkovCharkov. In:  (; ) je mesto na severovýchode Ukrajiny, administratívne centrum Charkovskej oblasti. Má 1 447 435 obyvateľov (2018), metropolitná oblasť 1 732 400 (2014) a je druhým najväčším mestom na Ukrajine. Nachádza sa pri hranici s Ruskom.

Mesto bolo založené v roku 1654 a po skromných začiatkoch ako malá pevnosť začalo byť významným centrom ukrajinskej kultúry v rámci Ruskej ríše.

V meste sa nachádza 60 vedeckých ústavov, 30 vysokých škôl, z toho 13 univerzít, 6 múzeí, 7 divadiel a 80 knižníc. Priemysel sa špecializuje predovšetkým na techniku a elektroniku.

 Dejiny 
Opevnené mesto Charkov bolo založené ukrajinskými kozákmi v roku 1654, malo chrániť južné hranice Ruskej ríše. Počas 18. storočia však svoj vojenský význam stratilo, v roku 1765 sa stalo hlavným mestom ruskej časti Ukrajiny. V roku 1805 bola založená prvá univerzita na území Ukrajiny. Rýchly rozvoj nastal koncom 19. storočia. S príchodom železnice sa z Charkova stalo priemyselné a obchodné centrum na pomedzí východu-západu, ale aj severu-juhu. Mesto rástlo čo sa týka počtu obyvateľov najmä v 20. storočí a napriek svojmu mladému veku sa stalo druhým najväčším mestom. V prvých rokoch ZSSR bol Charkov hlavným mestom Ukrajinskej SSR, kde ho v roku 1934 vystriedal Kyjev.

Charkov na začiatku 30. rokov 20. storočia postihol veľký hladomor, ktorý bol do veľkej miery zapríčinený Stalinovou bezohľadnou politikou voči domnelým, či skutočným nepriateľom štátu z radov roľníkov. Začiatkom 21. storočia bol oficiálne uznaný za genocídu.

 Počas 2. svetovej vojny 
Po napadnutí ZSSR v júni 1941 ležal Charkov v smere postupu nemeckej Skupiny armád Juh. Dňa 24. októbra 1941 mesto obsadili jednotky 6. armády maršála Waltera von Reichenau. Mesto síce ovládal Wehrmacht, no okupanti sa na základe rozkazu veliteľa armády dopúšťali rozsiahlych represií. Rozpútal sa hon na komisárov a vojenských veliteľov. Nemecká armáda sa nijako netrápila zásobovaním obyvateľov mesta potravinami a z toho dôvodu trpeli obyvatelia mesta, ktorých počet sa navýšil o utečencov z oblasti Kyjeva, hladom a zimou.

Červená armáda pri svojom ústupe nechala v meste nálože. Tie však vybuchli až 14. novembra 1941, čo okupačné orgány považovali za akt záškodníkov a okamžite na výstrahu obesili 200 náhodne vybraných civilistov, pričom ako rukojemníkov zadržiavali ďalšiu tisícovku civilistov. 

V polovici decembra 1941 sa v Charkove odohral prvý veľký záťah na Židov. Tí sa museli zhromaždiť na určenom mieste za mestom. Následne sa začalo s popravami, ktoré riadila Einsatzgruppe C. Odhadom bolo zavraždených asi 20 000 ľudí.

O Charkov sa viedli celkovo štyri bitky. Vo februári 1943 sa do mesta vrátila Červená armáda a sovietski vojaci ho za pomoci vojsk NKVD okamžite začali meniť na pevnosť. Avšak v marci 1943 po začiatku tzv. tretej bitky o Charkov a útoku Tankové zboru SS mesto opätovne obsadili Nemci. Počas ťažkých bojov o mesto zahynulo aj mnoho jeho obyvateľov, ktorí nestihli evakuovať. Hneď po okupácii mesta sa okupanti v miestnej nemocnici dopustili vojnového zločinu, keď zmasakrovali asi 900 tam hospitalizovaných vojakov a pracujúci nemocničný personál.

Mesto bolo definitívne oslobodené v auguste 1943 v dôsledku úspešného rozvinutia sovietskych ofenzív po bitke pri Kursku. Veľká časť mesta bola zničená počas bojov a desiatky tisíc obyvateľov zahynuli. Po 2. svetovej vojne Charkov prišiel o post najväčšieho mesta Ukrajiny.

 Obyvateľstvo 
V roku 2006 mal Charkov 1 464 000 obyvateľov s nadpolovičnou väčšinou Ukrajincov. Dlho bol najväčším ukrajinským mestom; najrýchlejšie rástol koncom 19. a začiatkom 20. storočia. V roku 1926 mal 417 000 obyvateľov; Ukrajinci vtedy tvorili 38 %, Rusi 38 %, Židia 19,5 %. V roku 1939 tu už žilo 833 000 osôb. Pokles spôsobený vojnou bol čoskoro zmazaný: v roku 1959 žilo v Charkove 953 000 ľudí (Ukrajinci 48 %, Rusi 40 %, Židia 9 %). Podiel Rusov a Židov má klesajúcu tendenciu, naopak novými menšinami sú Arméni a Vietnamci.

 Doprava 
Charkov je popri Kyjeve a Ľvove hlavným dopravným uzlom krajiny. Hlavným tranzitným smerom je severojužný cestný a železničný ťah Moskva – Charkov – Krym. Funguje tu medzinárodné letisko (Kharkiv International Airport), ktoré v roku 2015 prepravilo 373 625 pasažierov. Do Kyjeva jazdí dvakrát denne prestížny rýchlik Stolyčnyj Ekspres. Železnice odtiaľto vedú v smeroch: Poltava, Sumy, Lgov (Rusko), Belgorod (Rusko), Kupjansk, Svjatohirsk, Lozova a Krasnohrad. V Charkove sa nachádza sídlo Južnej železnice, jednej zo 6 divizií štátnych železníc Ukrzaliznycja. Mesto má pomerne rozvinutú sieť MHD: charkovské metro, ktoré funguje od roku 1975, doplnilo svojimi troma linkami a 27 stanicami nedostačujúcu električkovú a trolejbusovú sieť. Ďalej sú v prevádzke maršrutky a autobusy, ktoré ročne prepravia približne 12 000 000 cestujúcich. Zaujímavosťou je miestna detská železnica a lanová dráha.

 Ekonomika 
Počas sovietskej éry bol Charkov centrom priemyselnej výroby na Ukrajine a tretím najväčším centrom priemyslu a obchodu v ZSSR. Po rozpade Sovietskeho zväzu sa do značnej miery zbrojársky orientovaná priemyselná výroba mesta výrazne znížila. Začiatkom 21. storočia sa začal priemysel zotavovať a prispôsobovať sa potrebám trhového hospodárstva. Dnes existuje v meste viac ako 380 priemyselných podnikov, ktoré majú celkovo 150.000 zamestnancov. Tieto podniky vytvára strojárstvo, elektrotechnika,  a energetické konglomeráty.

Charkov je taktiež sídlom jednej z najväčších ukrajinských bánk, UkrSibbank, ktorá je súčasťou skupiny BNP Paribas od decembra 2005.

Charkov je známy aj početnými trhmi z ktorých najznámejšie sú:
 Barabašovo trh (je najväčším trhom na Ukrajine a jeden z najväčších trhov v Európe)
 Blagovešinskij
 Raiskij

 Správne členenie 
Kým Charkov je správnym centrom Charkovskej oblasti, mestské záležitosti sú riadené Charkovským magistrátom. 

Správne rozdelenie Charkova

Územie Charkova je rozdelené do 9 správnych okresov, ktoré boli pomenované podľa ľudí, miest a udalostí spojených s dobami Sovietskeho zväzu, ale niektoré boli premenované vo februári 2016 v súlade s dekomunizačnými zákonmi. Vďaka týmto zákonom bolo v meste premenovaných viac ako 200 ulíc. 

Okresy Charkova:
 Cholodnohírs'kyj
 Ševčenkivsʹkyj
 Kyjivsʹkyj
 Moskovsʹkyj
 Nemyšljansʹkyj
 Industrialʹnyj
 Slobidsʹkyj
 Osnov'jansʹkyj
 Novobavars'kyj

 Významné osobnosti 
 Sergej Nikolajevič Alferaki (* 1850† 1918), ruský entomológ a lepidopterológ
 Simon Kuznets (* 1901† 1985), rusko-americký ekonóm, nositeľ Nobelovej ceny za ekonómiu
 Vladimir Geršonovič Drinfeľd (* 1954), ukrajinský matematik v súčasnosti pôsobiaci v USA, nositeľ  Fieldsovej medaily
 Lev Davidovič Landau (* 1908† 1968), teoretický fyzik, nositeľ Nobelovej ceny za fyziku
Iľja Iľjič Mečnikov (* 1845† 1916), zoológ, nositeľ Nobelovej ceny za medicínu a Copleyovej medaily
 Nikolaj Pavlovič Barabašov (* 1894† 1971) ukrajinský astronóm, akademik

 Partnerské mestá 
 20px Bologna, Taliansko
 20px Cincinnati, USA
 20px Lille, Francúzsko
 20px Norimberg, Nemecko
 20px Poznaň, Poľsko
 20px Tchien-ťin, Čína
 20px Varna, Bulharsko
 20px Trnava, Slovensko 
 20x20bod Brno, Česko
 20px Varšava, Poľsko
 Nižný Novgorod, Rusko

 Referencie 

 Iné projekty 

 Zdroj 


Kategória:Mestá na Ukrajine
Kategória:Bývalé hlavné mestá
Kategória:Geografia Charkovskej oblasti