Spoluhláska

Spoluhláska alebo konsonant je hláska, ktorá:
 z fyziologického hľadiska: je tvorená prechodom vzduchového prúdu rečovými ústrojmi tak, že premáha rozličné prekážky
 z akného hľadiska: má nízku mieru sonórnosti (nižšiu ako samohláska) a má šumovú (neperiodickú) zložku
 z gramatického hľadiska: nie je slabikotvorná

Základné pomocné znaky vo fonetike 
hláska sa značí []
fonéma sa značí // (fonéma je pojem podobný pojmu hláska, ale nie je s ním zhodný - pozri fonéma)
písmeno sa značí bez akýchkoľvek zátvoriek, alebo sa značí <> (pričom niekedy sa rozlišuje < > na označenie grafu a « » na označenie grafémy)

 Slovenčina 
Zoznam a transkripcia 
Spoluhlásky  (=spoluhláskové zvuky) 
V slovenčine existujú nasledujúce spoluhlásky v pravom slova zmysle (t.j. spoluhláskové zvuky), čiže spoluhláskové hlásky:
[b], [c], [č], [d], [ď], [dz], [dž], [f], [g], [h], [x] (<ch>), [ɣ] (<ch>), [j], [ʝ] (<j>), [ĭ] (<j>, <i>), [k], [l], [l̥] (<l>), [ĺ], [ľ], [m], [m] (<m>), [n], [ȵ] (<n>), [ŋ] (<n>), [n] (<n>), [ň], [p], [r], [r̥] (<r>), [ŕ], [s], [š], [t], [ť], [w] (<v>), [v] (<v>, <w>), [ŭ] (<v>, <w>, <u>), [z], [ž] 
Ak znak hlásky nie je zhodný s príslušným písmenom (t.j. s tzv. spoluhláskovým písmenom), je v tomto zozname príslušné písmeno uvedené v okrúhlej zátvorke (napr. hláske [v] zodpovedajú písmená <v> a <w>). Väčšina uvedených hlások je zároveň fonémou; ak by sme pracovali s fonémami písali by sme teda /b/, /c/ atď. Tento článok pracuje iba s hláskami. 

V tomto zozname je použitá bežná slovenská fonetická transkripcia. Existujú varianty tejto transkripcie a okrem toho existuje alternatívna transkripcia podľa IPA. Podrobnosti o týchto iných transkripciách a o fonémach pozri v článku Fonetika a fonológia slovenčiny.

Spoluhláskové písmená  
V slovenčine existujú tieto spoluhláskové písmená (=spoluhláskové grafémy, nepresne označované ako spoluhlásky):
b, c, č, d, ď, dz, dž, f, g, h, ch, j, k, l, ľ, ĺ, m, n, ň, p, q, r, ŕ, s, š, t, ť, v, w, x, z, ž. 
Alternatívne (pozri vyššie) by sme tu mohli písať <b> či «b», <c> či «c» atď. 

Osobitné postavenie tu majú znaky i a u, ktoré sú inak primárne samohláskovými písmenami, ale v určitých postaveniach vyjadrujú spoluhlásky, a to [ĭ] (napr. v slove detail) a [ŭ] (napr. v slove peknou).

 Delenia 
Tabulárny prehľad niektorých základných delení
Nižšie uvedená tabuľka je jednou z mnohých možností tabuľkového zobrazenia niektorých tradičných delení spoluhlások spisovnej slovenčiny. Spoluhlásky sú vyjadrené pomocou slovenskej transkripcie (ekvivalenty v IPA pozri v článku Fonetika a fonológia slovenčiny). Tabuľka pochádza primárne z . 

 bilabiálne (= oboj-perné,perno-perné) labio-dentálne(= perno-zubné) pre-alveolárne(= predo-ďasnové,alveolárne v už. zmysle,ďasňové v už. zmysle) post-aveolárne (= zadoďasnové) palatálne (= tvrdo-podnebné,predo-podnebné,mäkké) velárne (=mäkko-podnebné,zado-podnebné) laryn-gálne (=hrta-nové)   neznelé párové (čisto) šumové [p] [f] [t] [s] [c]   [š] [č] [ť] [k] [x]  ústne znelé šumovo-tónové [b]     [w] [d] [z] [ʒ]     [ž] [ǯ] [ď]     [g] [ɣ] [h] nepárové                         [ʝ][j]       tónové(=zvučné,sonórne)   [ŭ]   [v]       [r][r̥][ŕ] [l][l̥][ĺ]       [ľ] [ĭ]       [m]   [ɱ]   [n] [ȵ]           [ň]     [ŋ] [n]   nosové  Z Ú-V Z Ú-V Z Ú-V ZÚ Ú-K Ú-B Ú-V ZÚ Z Ú-B Ú-V Z Ú-V Ú-V  
Vysvetlivka skratiek:
Delenie spoluhlások podľa miesta artikulácie: 
Z = záverové spoluhlásky (=okluzívy)
ZÚ = záverovo-úžinové spoluhlásky (=polozáverové spoluhlásky, afrikáty)
Ú = úžinové spoluhlásky v širšom zmysle (=konstriktívy v širšom zmysle):  
V = vlastné úžinové spoluhlásky (=úžinové spoluhlásky [=konstriktívy] v užšom zmysle) a nosové úžinové spoluhlásky 
B = bokové spoluhlásky (=laterály)
K = kmitavé spoluhlásky (=vibranty)

 Delenie podľa účasti hlasu (teda podľa párovosti a znelosti) 
   párové  nepárové znelé spoluhlásky [b]  [d]  [ď]  [g]  [ʒ]  [ǯ]  [w]  [z]  [ž]  [ɣ],[h] [m]  [<strike>m<strike>] [n]  [ȵ]  [ŋ]  [n]  [ň]  [l]  [l̥]  [ĺ]  [ľ]  [r]  [r̥]  [ŕ]  [v]  [ŭ]  [j]  [ʝ]  [ĭ] neznelé spoluhlásky [p]  [t]  [ť]  [k]  [c]  [č]  [f]  [s]  [š]  [x] –  –  –  –  –  –  –  –  –  –  –  –  –  –  –  –  –  –  –

De facto do tabuľky medzi párové spoluhlásky patrí aj zvuk písmena x, t.j. [gz] (znelé) - [ks] (neznelé); tento zvuk (teda ks či gz) však nie je jedna (spolu)hláska, ale dve (spolu)hlásky vedľa seba.

 Delenie podľa zvučnosti 
 sonóry (zvučné spoluhlásky, tónové spoluhlásky) sú nepárové spoluhlásky plus tzv. polosamohlásky: i, u.
 nezvučné spoluhlásky = párové spoluhlásky

 Delenie podľa spôsobu artikulácie 
 úžinové spoluhlásky f  v  s  z  c  dz  š  ž  č  dž  j  ch  h záverové spoluhlásky p  b  m  t  d  n  ť  ď  ň  k  g  l  r
Zo záverových sú m, n, ň tzv. nosové spoluhlásky

 Pravopisné delenie spoluhláskových písmen 
Spoluhláskové písmená (nepresne nazývané spoluhlásky)mäkké spoluhlásky; obojaké spoluhlásky; tvrdé spoluhlásky. in: Encyklopédia jazykovedy. 1993ORAVEC J., LACA, V. Príručka slovenského pravopisu pre školy. 1986, S. 7-17:
tvrdé spoluhlásky: Toto sú tie spoluhláskové písmená, po ktorých sa píše v domácich slovách y (a nie i). Sú to: d, t, n, l, k, g, h, ch.
mäkké spoluhlásky: Toto sú tie spoluhláskové písmená, po ktorých sa píše v domácich slovách i (a nie y). Sú to: všetky spoluhlásky s mäkčeňom (čiže ď, ť, ň, ľ, č, dž, š, ž) + c, dz, j. Treba poznamenať, že pred i/í (a e) sa namiesto ď, ť, ň, ľ píše d, t, n, l.
obojaké spoluhlásky: Toto sú tie spoluhláskové písmená, po ktorých sa píše v domácich slovách v niektorých prípadoch i (a nie y) a v iných prípadoch (v tzv. vybraných slovách) y (a nie i). Sú to: b, m, p, r, s, v, z, (f). Známa pomôcka na zapamätanie týchto spoluhlások sú prvé slová vety: Brat má pri robote svoje vlastné zvyky.

Odlišný je pojem mäkké spoluhlásky v pravom slova zmysle (t.j. mäkké spoluhláskové zvuky, nie mäkké spoluhláskové písmená), ktorý je iným označením pre palatálne spoluhlásky - porov. vo veľkej tabuľke vyššie.

 Slabikotvornosť 
V slovenčine môžu byť niektoré spoluhlásky aj slabikotvorné, a teda z gramatického hľadiska samohláskami. Sú to [r̥], [ŕ], [l̥] a [ĺ]. Hláska m je (podľa niektorých názorov) slabikotvorná len v slovách hm a hmkať.

Referencie 

 Pozri aj 
 Samohláska 

 Literatúra 




Spoluhlásky