Stredný platonizmus

Stredný platonizmus  alebo platonizmus obdobia rímskeho cisárstva alebo platónsky teologický dogmatizmus je smer rímskej filozofie, ktorý vznikol v 1. stor. n. l. a ktorý sa oproti predchádzajúcej etape platonizmu vyznačuje od raného obdobia cisárstva postupným strácaním jednoliateho charakteru, pričom sa sám mení na konglomerát rozličných filozofických prúdov: synkretizmus bol hlavným znakom toho platonizmu. V 2. stor. doplňuje Platónovo učenie z pytagoreizmu. Do určitej miery sa síce ešte zaoberá pôvodnou logickou a matematickou problematikou, ale sústreďuje sa predovšetkým na problémy hraničiace s teológiou.

Pestovanie filozofie sa tu redukuje na exegézu textov a prípravu komentárov k Platónovi. Bol to smer, ktorý pod vplyvom orientálneho myslenia bol najdôslednejšie zdogmatizovaný.

Z diel predstaviteľov stredného platonizmu (a zo spisov Cicerovych) čerpali a poznávali platonizmus cirkevní otcovia.

 Predstavitelia stredného platonizmu 
Albinos
Apuleios z Madaury
Attikos
Celsus (Kelsos)
Derkylides
Eudoros z Alexandrie
Favorinus z Arelaty
Plutarchos z Chaironeie
Teón zo Smyrny
Trasyllos z Mendu

 Ostatní predstavitelia platonizmu 
Leone Ebreo

 Platonizmus - smery/školy 
Akadémia platónska
Florentská platónska akadémia
novoplatonizmus
renesančný platonizmus

 Pozri aj 
rímska filozofia
človek (filozofia)
platonizmus

 Externé odkazy 


Kategória:Filozofické smery