Gesto

Slovo gesto znamená aj veľkodušný prejav priazne.
náhľad|Monica Bellucci
náhľad|Billy Graham
náhľad|Huey P. Long
náhľad|George Bush
Gesto alebo posunok je pohyb niektorou časťou tela (najčastejšie rukou) na vyjadrenie niečoho či na zdôraznenie reči. 

Gesto je nástroj medziľudskej neverbálnej komunikácie používaný najmä vo vypätých emocionálnych situáciách, napr. v situácii strachu, radosti,
bolesti a pod..

Ide o pohyby rúk, čiastočne aj nôh, ktoré sa využívajú niekedy mimovoľne, inokedy zámerne. Gesto skracuje verbálny text, dopĺňa význam slov a výpovedi dáva nové významy. Duplikácia gest nám pomáha pri komunikácii v hlučnom prostredí alebo pri komunikácii s rečovými chybami. Gestá sa členia na autosémantické (plnovýznamové) a na synsémantické (neplnovýznamové). 

 Autosémantické gestá 
Autosémantické gestá si rečník uvedomuje a využíva ich namiesto reči. Sú schopné nahradiť reč. Patria k nim napr.: 
 deiktické gestá (ukazovacie, názorné) – sú to obyčajne ukazovacie zámená alebo príslovky typu /ten, tá, to, tí a pod./vyjadrujú sa hlavou; rukou a inými predmetmi. Často sa používajú vtedy keď rečník nevie danú vec pomenovať. 
 ikonické (zobrazovanie) – zobrazujú, imitujú vec alebo vlastnosť. Niekedy sa používajú spolu so slovom, inokedy namiesto slova. Sú nápadné a expresívne. 
 symbolické (naznačujúce) – sú abstraktné, vyjadrujú istý obsah, ktorý môže byť vzdialený od podoby gesta. Majú všeobecnú platnosť. Odlišujú sa u rozličných národov. Najtypickejšie sú tie, ktoré vyjadrujú (ne)súhlas, pozvanie k sebe, príkaz mlčať a pod. používajú sa pri pozdravoch, rozlúčkach a stretnutí. 
 kontaktové (stimulujúce a dynamizujúce prejav) – členia prejav, zdôrazňujú a dynamizujú ho. Vyjadrujú odpor k spomínanej veci alebo silný osobný vzťah, vyjadrujú otázku, podčiarkujú výpoveď a pod. 

 Synsémantické gestá 
Synsémantické gestá sú mimovoľné, zautomatizované, rečník si ich neuvedomuje. Sú to prázdne gestá, ktoré nemajú v reči žiadnu funkciu. Nedajú sa odstrániť. Výrazne sa prejavujú u pedagógov, hercov, ľudí pracujúcich v hluku a ľudí pracujúcich s písaným jazykom. Nemajú sa potláčať. Neinformujú, iba ilustrujú. Môžu byť nocionálne (sprevádzajú vecný význam slova), expresívno–emocionálne (sprevádzajú citové výrazy). Gesto sprevádza, resp. významovo dopĺňa a spresňuje, výpoveď rečníka. Malo by pôsobiť decentne a úsporne. 

Osobitnú skupinu tvoria zvuky, ktoré v prejave napodobňujú alebo nahrádzajú pravé zvuky. Vyjadrujú aj silné citové kontakty. Nemusia sa realizovať len jazykovou podobou.

 Zlozvyky 
Tieto zlozvyky sú viditeľnejšie, vyskytujú sa častejšie a majú širší rozsah. Najčastejšie sú to tieto :

 rýchle zmeny pohľadu
 časté dvíhanie ukazováka
 búchanie do stola
 mechanické otáčanie dlane smerom hore a dole
 poklepkávanie prstami o stôl
 nápadné pohyby prstami
 otáčanie prsteňa
 hladenie fúzov, brady, krku
 nervózne škrabanie hlavy
 rozopínania a zapínanie saka
 úprava vlasov, kravaty
 hranie sa s retiazkou na krku
 ruky vo vreckách
 listovanie v papieroch
 podvihovanie sa na prstoch nôh
 pričastý pohľad na hodinky
 pohyb na mieste
 kmitanie nohou

Zasahujú aj do oblasti kineziky, preto sa často označujú ako gestikulačno–kinezické zlozvyky.

 Iné projekty 

 Zdroje 
 Mistrík, J.: Rétorika. Bratislava 1980.