Aurignacien

Aurignacien [oriňasjen, fr.] je archeologická kultúra zo začiatku mladého paleolitu rozšírená od Blízkeho východu až po západnú Európu (35 tis. pred Kr.27 tis. pred Kr.). Je to prvá jasná mladopaleolitická kultúra (jej nositeľom bol už homo sapiens).

Nazvaná je podľa náleziska Aurignac vo francúzskych Pyrenejach v lokalite v južnom Francúzsku približne 50 km juhozápadne od Toulouse, kde boli objavené kostry človeka, nástroje a iné.
náhľad|Rozšírenie
Je rozšírená od Pyrenejského polostrova do Poľska a do Nemecka, od južného Anglicka až do Ruska a na Balkánsky poloostrov. K Aurigancienu patrí aj územie na Blízkom východe. Môže byť situovaná na otvorených priestranstvách či v chránených priestoroch jaskýň a skalných previsov. Jaskynné sídliská prevládajú v západnej Európe, zatiaľ čo v strednej a vo východnej Európe sa nachádzajú skôr otvorené sídliská. Zo Slovenska sú známe sídliská z Tibavy a z Barce. V Rakúsku ide o obec Stratzing, v Česku o moravské lokality Stránská skála, Vedrovice a Milovice.

 Dejiny bádania 
Lokalitu preskúmal paleontológ a archeológ Édouard Lartet, ktorý prišiel skúmať lokalitu v roku 1860. Na základe získaných nálezov vyčlenil vo svojej periodizácii paleolitu (založenej na paleontologických nálezoch) tzv. obdobie mamutov. Gabriel de Mortillet si neskôr všimol špecifickosť tunajšej industrie. Nedokázal však aurignacien správne chronologicky zaradiť, a preto ju v svojej periodizácii paleolitu vynechal.

Pojem aurignacien použila až v roku 1906 Henri Breuil a Émil Cartailhac ako označenie mladopaleolitickej industrie, ktorú zaradili medzi (stredopaleolitický) moustérien a solutréen. Henri Breuil rozdelil aurignacien na 3 stupne - staršiu, strednú a mladšiu. Pôvodný Breuilov pojem starší aurignacien bol v 30. rokoch nahradený samostatnou kultúrou tzv. périgordian, ktorú definoval Denis Peyrony v roku 1933.Peyrony, D. 1933: Les industries „aurignaciennes“ dans le bassin de la Vézére. Bulletin de la Société Préhistorique Française XXX, s. 543–559. Breuilovu periodizáciu upravila tiež Dorothy Garrod, ktorá definovala mladší stupeň aurignacienu ako tzv. gravettien.

 Antropológia 
náhľad|Škrabka z Aurignac (Francúzsko)
Nositeľmi aurignacienu sú už anatomicky homo sapiens. Prieskum jaskyne Cueva Bajondillo v Španielsku odhalil industriu staršiu než 40 tisíc rokov. Najstaršie kostrové pozostatky z prostredia európskeho aurignacienu sú známe z rumunskej lokality Peștera cu Oase. Medzi najvýznamnejšie lokality patrí aj moravská Mladečská jaskyňa, kde sa našlo sedem lebiek anatomicky moderných ľudí. Tieto lebky sú najstarším pozostatkami homo sapiens v strednej Európe, ich vek bol prostredníctvom rádiokarbónovej metódy datovania určený na 31 tisíc rokov.

 Umenie 
Umenie aurignacienu je vyspelé a vykazuje regionálne odlišnosti. Možno ich rozdeliť na:

 Rytiny, ktoré sú obvykle geometrické, vzácnejšie sa vyskytuje hrubá rytina zvieraťa.
 Zvieracie či ľudské plastiky z mamutoviny.
 Skalné maľby.
 Šperky vo forma jednoduchých záveskov.

 Referencie 

 Zdroje 




Kategória:Archeologické kultúry
Kategória:Paleolit
Kategória:Archeologické kultúry v Česku
Kategória:Archeologické kultúry v Maďarsku
Kategória:Archeologické kultúry v Rakúsku
Kategória:Archeologické kultúry v Rumunsku
Kategória:Archeologické kultúry na Slovensku
Kategória:Archeologické kultúry na Ukrajine