Dejiny vedy

Dejiny vedy sú dejiny vývoja vedy a vedeckého myslenia, resp. oblasť historickej vedy, ktorá má túto za predmet svojho výskumu.

 Veda v 18. storočí 
náhľad|Portrét Isaaca Newtona, objaviteľa gravitácie a Newtonových pohybových  zákonov.
Veda 18. storočia je ucelený obraz sveta, ktorého základným, zjednocujúcim jadrom je jednoznačné, absolútnu úplnosť si nárokujúce vysvetlenie všetkých prírodných javov pohybom a vzájomným pôsobením diskrétnych telies, čo sa vyjadruje diferenciálnymi pohybovými rovnicami (ich základom je druhý Newtonov zákon) a rovnicami poľa (ich prototypom je zákon gravitácie).

Pre koncepcie 18. storočia je typická myšlienka jednoznačnosti, strohej a prísnej závislosti jedných javov od druhých.

Veda 18. storočia vtesnala všetky javy do príčinnoo-účinkovych reťazcov, čím ich vytřhala zo všeobecnej a nekonečnej kozmickej súvislosti. Zaujímala sa o - povedané so Schillerom - pozdĺžne súvislosti a zanedbala nespočetné priečne súvislosti, ktoré narúšajú a komplikujú jednoduchú závislosť. Veda postupne zistila existenciu aj týchto priečnych súvislostí, ale usilovala sa ich
rozložiť na jednoduché pozdĺžne súvislosti.

Obrovský vplyv na vedu 18. stor. mala predstava o stálej závislosti dvoch veličín, ktorá sa zachováva pri ich nekonečnom narastaní alebo ubúdaní.

Všeobecným pozadím všetkých vedeckých úvah v 18. storočí bola myšlienka univerzálneho mechanistického determinizmu, ktorá vyvrcholila v úsilí nájsť jedinú sústavu rovníc jednoznačne determinujúcich správanie každej čiastočky vesmíru.  Pred fyzikou 18. storočia si boli všetky sféry skutočnosti rovné, všetky sa dali pochopiť ako pohyb pevných telies v absolútnom priestore.

 Veda 19. storočia 
náhľad|Fotografia Charlesa Darwina, zakľadateľa teórie evolúcie.
Veda 19. storočia sa vyznačuje myšlienkami neredukovateľnosti zložitých procesov na pohyb a vzájomné pôsobenie častíc a neoddeliteľnosti zložitých procesov od pohybu a vzájomného pôsobenia častíc, ktoré sú opísané klasickými rovnicami. Veda 19. stor. sa vyznačuje koncepciou zložitého, rôznorodého sveta s kvalitatívne odlišnými formami pohybu. V teóriách vedy 18. stor. jestvovali vnútorné apórie, ktoré sa dali prekonať len predpokladaním zložitejších procesov,
neredukovateľných na mechaniku. 

Vo vede 19. storočia sa presadzuje koncepcia zložitého, rôznorodého sveta s kvalitatívne odlišnými formami pohybu.

V 19. storočí sa veda postupne rozchádza s myšlienkou univerzálnej zákonitosti (ako ju vyznávala veda 18. st.), ktorá by jednoznačne určovala všetko prírodné a spoločenské dianie. Postupne sa presadzuje  myšlienka hierarchie navzájom neredukovateľnych zákonitostí. Do popredia preniká myšlienka špecifickosti jednotlivých sfér skutočnosti. Vo fyzike sa stretávame s myšlienkou obmedzenej platnosti jednotlivých zákonov, ako aj so skúmaním nevratných procesov. V biológii sa objavuje empiricky interpretovateľný pojem vývoja. V úvahách o spoločenských útvaroch sa objavuje myšlienka historizmu, ktorá sa postupne stane jednou z dominánt v skúmaní spoločnosti, kultúry a človeka.

 Zdroje 





Kategória:História
Kategória:Veda