Kĺb (anatómia)

Kĺb (iné názvy: staršie zhyb zhyb. In: Pyramída 1986, S. 6079zhyb. In: Malá encyklopédia biológie, Bratislava:Obzor, S. 541zhyb. In: Krátky slovník slovenského jazykaRUŽIČKA: Súčasné obdobie vo vývine spisovnej slovenčiny, In: Kultúra slova, 1981, č. 1. , zriedkavo artikulácia; lat. junctura synovialis, articulatio) je pohyblivé spojenie dvoch alebo viacerých kostí, ktoré sa vo vnútri väzivového puzdra dotýkajú plochami pokrytými chrupkou. Tieto plochy (lat. facies articulares) sú väčšinou v podobe kĺbovej jamky (lat. fossa articularis) a kĺbovej hlavice (lat. caput articulare). Ich chrupka je zväčša hyalínna, len v kĺboch, ktoré sú vystavené veľkému tlaku, je zväčša väzivová. Hrúbka chrupky sa pohybuje od 0,5 po 6 mm, čím je kĺb viac zaťažovaný, tým je hrubšia. Zabezpečuje tiež rast kostí, najmä krátkych.

 Kĺbové puzdro 
Kĺbové puzdro (lat. capsula articularis) obklopuje styčné plochy kostí a pripája sa na ne v rôznej vzdialenosti od kĺbovej plochy. Má dostatočnú vôľu, aby neobmedzovalo fyziologický pohyb v kĺbe. Skladá sa z dvoch vrstiev:
 fibrózna vrstva (lat. membrana fibrosa, stratum fibrosum) – vonkajšia väzivová vrstva, ktorá plynule prechádza do periostu. Je zložená hlavne z kolagénových vlákien, ktoré sú menej pružné, zaisťujú však pevnosť a teda stabilitu kĺbu.
 synoviálna vrstva alebo membrána (lat. membrana synovialis, stratum synoviale) – vnútorná vrstva z riedkeho väziva, na vnútornom povrchu pokrytá synoviálnymi bunkami. Synoviálna membrána vystiela celé vnútro kĺbu s výnimkou chrupkovitých styčných plôch. Je bohato cievne i nervovo zásobená, hladká a lesklá, môže vybiehať do rias (lat. plicae synoviales) a klkov (lat. villi synoviales). Má výbornú regeneračnú schopnosť. Produkuje kĺbový maz – synoviu: väzkú tekutinu, ktorá znižuje trenie a má veľký význam vo výžive chrupky. Obklopuje kĺbovú dutinu (lat. cavitas articularis), ktorá má za normálnych okolností veľmi malý objem a obsahuje len minimálne množstvo kĺbového mazu. Rozoznávajú sa tri typy synoviálnej membrány, podľa toho, či priamo leži a fibróznej vrstve alebo je medzi ňou vmedzerené iné tkanivo:
 fibrózny
 areolárny
 tukový
 prechodná zóna – miesto úponu synoviálnej membrány k obvodu kĺbovej chrupky. Bunky membrány sa tu viac podobajú chondrocytom a synoviálna membrána v tenkom leme prekrýva okraj chrupky

 Prídavné štruktúry kĺbov 
Súčasťou niektorých kĺbov sú ďalšie štruktúry, ktoré sú významné pre ich funkciu:
 kĺbové menisky alebo platničky (lat. discus articularis, meniscus articularis) – sú z väzivovej chrupky a sú vložené medzi kĺbové plochy. Disk má väčšinou tvar okrúhlej platničky a rozdeľuje kĺb na dve dutiny (napr. čeľustný kĺb). Meniskus má kosáčikovitý tvar, na priereze klinovitý (napríklad kolenný kĺb). Oba slúžia ako pružný „nárazník“ a vyrovnávajú nerovnako zakrivené kĺbové plochy.
 kĺbové lemy (lat. labrum articulare) – tvoria vyvýšený lem chrupkovitej kĺbovej plochy, tvorený väzivovou chrupkou. Ich hlavnou funkciou je rozšírenie plochy kĺbovej jamky (napríklad ramenný kĺb).
 kĺbové väzy (lat. ligamentum articulare) – zosilujú kĺbové puzdro a ovplyvňujú pohyby v kĺbe. Môžu byť súčasťou puzdra – kapsulárne ligamentá; alebo sa naň len prikladať – extrakapsulárne ligamentá.
 burzy (lat. bursae synoviales) – nachádzajú sa v okolí kĺbov a sú to dutiny rôznej veľkosti vystlané synoviálnou membránou a obsahujúce tekutinu podobnú kĺbovému mazu. Vyskytujú sa v miestach vzájomných pohybov väzov a kĺbového puzdra. Môžu vznikať ako výchlipky synoviálnej membrány kĺbu.
 kĺbové svaly (lat. musculi articulares) – drobné svalové snopce upínajúce sa do kĺbového puzdra. Pri pohybe daného svalu bránia vmedzereniu kĺbového puzdra medzi kĺbové plochy.

 Kĺbová chrupka 
Kĺbová chrupka väčšiny kĺbov človeka je hyalínna, neobsahuje žiadne cievy a nervy. Skladá sa z troch vrstiev:
 hlboká vrstva – zložená z veľkých buniek, najhlbšia vrstva je čiastočne zvápenatená. Počas rastu je táto chrupka priebežne nahradzovaná kosťou, ktorá sem postupuje od osifikačného jadra.
 stredná vrstva – zložená s menších guľatých buniek usporiadaných vo vertikálnych stĺpcoch.
 povrchová vrstva – obsahuje vretenovité bunky usporiadané dlhou osou rovnobežne s jej povrchom. Fibrily medzibunkovej hmoty tu prebiehajú rovnakým smerom, na rozdiel od hlbších vrstiev, kde ich priebeh pripomína gotické klenby.

Kĺbová chrupka je vyživovaná difúziou, najmä zo synoviálnej tekutiny, menej zo synoviálnej membrány priľahlej k obvodu chrupky. Preto fragmenty chrupky, ktoré sa oddelia napr. po úraze od hlavného „tela“, môžu nielen prežívať ale i rásť – vznikajú tzv. kĺbové myšky. 

Regeneračná schopnosť kĺbovej chrupky je veľmi malá, chondrocyty sa po ukončení rastu už nedelia.

 Cievne zásobenie kĺbov 
Kĺby sú krvnými cievami zásobené veľmi bohato a okolo kĺbového puzdra sa často tvorí sieť (lat. rete articulare). Kĺbové vetvy tepien zásobujú epifýzy, kĺbové puzdro a synoviálnu membránu, v terminálnom vetvení vzniká bohatá sieť kapilár – preto aj ľahké zranenie môže mať za následok krvácanie do kĺbovej dutiny.

Lymfatická cievna spleť je uložená hlbšie v synoviálnej membráne, vo väzivovej vrstve sa spájajú do hrubších vetiev a vychádzajú na flexorovej strane kĺbu. Spájajú sa s vetvami okostice a vlievajú do hlavných miazgových ciev.

 Inervácia kĺbov 
Kĺby sú dobre inervované. Vetvy pochádzajú z nervov, ktoré inervujú svaly pohybujúce kĺbom. Slabo je inervovaná synoviálna membrána, kĺbová chrupka nie je inervovaná vôbec. Nervové zakončenia, ktoré vedú vzruchy do CNS, informujú o momentálnom stave kĺbu (tlak, poloha, napätie puzdra a pod.) Vedome alebo reflexne je potom ovplyvňovaná svalová kontrakcia a tonus, a tým aj poloha a postavenie kĺbu.

 Pohyby kĺbov 
Pozri článok Anatomické postavenie.

 Rozdelenie kĺbov 
Podľa počtu kostí, ktoré ho tvoria:
 jednoduché kĺby (lat. articulationes simplices) – tvoria ho 2 kosti
 zložené kĺby (lat. articulationes compositae) – tvoria ho 3 alebo viac kostí, alebo 2 kosti a kĺbový meniskus alebo diskČihák R., Anatomie, 2009

Podľa tvaru kĺbových plôch:
 guľovitý kĺb (lat. articulatio spheroidea) – hlavica i jamka sú časti plochy gule
 voľný guľovitý kĺb (lat. arthrodia) – plocha jamky je menšia ako plocha hlavice, čo umožňuje veľký rozsah pohybov (napríklad ramenný kĺb)
 obmedzený guľovitý kĺb (lat. enarthrosis) – má hlbokú jamku, ktorá bráni veľkému rozsahu pohybov (napríklad bedrový kĺb)
 elipsovitý kĺb (lat. a.ellipsoidea) – kontaktné plochy sú podobné rotačnému elipsoidu (napríklad atlanto-okcipitálny kĺb)
 sedlový kĺb (lat. a.sellaris) – kontaktné lochy v tvare sedla (napríklad karpometakarpálny kĺb palca)
 valcový kĺb – niekde sa uvádza kolovitý – (lat. a.cylindrica) – kontaktné lochy v tvare valca
 pántový kĺb – ginglymus (napríklad interfalangeálne kĺby)
 kolový kĺb – napríklad lakťový kĺb
 kladkový kĺb – (lat. a.trochlearis) – základný tvar je valcovitý, navyše je vodiaca ryha a do nej zapadajúca vodiaca lišta
 plochý kĺb (lat. a.plana) – rovné kontaktné plochy
 tuhý kĺb (lat. amphiarthrosis) – ploché ale vzájomne zvlnené kĺbové plochy, ktoré umožňujú len minimálny pohyb (napríklad krížovo-bedrový kĺb)

Zdroje

 Iné projekty 

Kategória:Oporná sústava