Medveď hnedý

Medveď hnedý (zastarane medveď obyčajný; ) je druh cicavca z čeľade medveďovitých, všežravec a jediný zástupca svojej čeľade, ktorý sa vyskytuje aj na území Slovenska. Z celosvetového hľadiska má druh holarktický areál rozšírenia, v ktorom obýva predovšetkým zalesnené oblasti. Je to jeden z najväčších suchozemských mäsožravcov (skôr však príležitostných), ktorému konkuruje iba jeho najbližší príbuzný, medveď biely, ktorého miery sú naprieč populáciami oveľa konštantnejšie a ktorý je v priemere o niečo väčší. Medveď hnedý je pohlavne dimorfný. Dospelý samec býva až o 30 % väčší ako samica.

Všeobecne meria 100 – , z toho chvost 5 – , v kohútiku 90 –  a váži 100 – . Do najväčších rozmerov rastú predovšetkým americké a severoázijské poddruhy medveďa hnedého, obzvlášť potom medveď kodiak, medveď grizly alebo medveď kamčatský (Ursus arctos beringianus). Podľa niektorých zdrojov môžu dosiahnuť dĺžku až tri metre a hmotnosť až jednu tonu (ale zvyčajne len v zajatí, kde sa dá očakávať obezita).

Napriek všeobecným predstavám, že ide o nebezpečnú či krvilačnú šelmu, živí sa prevažne rastlinnou potravou. Ak sú však okolnosti priaznivé, vďaka svojim rozmerom dokáže skoliť aj také mohutné zviera, ako je zubor, los alebo pižmoň. V niektorých oblastiach Aljašky sa medveď hnedý živí prevažne lososmi. Na vrchole jesenného hodovania dokáže denne skonzumovať až  potravy. Zimu prečkáva v brlohu a hibernuje.

Po väčšinu roka je to samotárske zviera, ktoré sa účelne združuje iba v období rozmnožovania a pri výchove mláďat (samica s mláďatami). K páreniu dochádza na jar či v lete, od mája do júla, prípadne aj neskôr, čím severnejšie medvede žijú. Gravidita samice trvá šesť až deväť mesiacov a rodí jedno až tri medvieďatá, o ktoré sa stará 2,5 až 4 roky. Samec sa na starostlivosti o mláďatá nepodieľa. Medveď hnedý sa dožíva 25 až 30 rokov, zriedka aj viac. Vzhľadom na svoju veľkosť nemá okrem človeka veľa nepriateľov, ale veľkou konkurenciou sa stávajú iné dospelé medvede.

Medzinárodný zväz ochrany prírody (IUCN) považuje druh za najmenej ohrozený, hoci je naprieč celým areálom mnoho populácií stále vzácnych, a to najmä kvôli ľudským aktivitám (úbytku prostredia či lovu). Celková populácia je však stabilná. K roku 2019 počet medveďov hnedých na celom svete presahuje 200 000, z ktorých väčšina žije v Rusku (~100 000 jedincov), v Severnej Amerike asi 58 000 a v Európe približne 15 400 až 17 000 jedincov. Ak pominieme európsku časť Ruska, najväčšia populácia medveďov v Európe sa nachádza v Rumunsku. Výskyt na Slovensku bol v roku 2012 doložený na 32,7 % územia. Kriticky ohrozený je napríklad medveď stredoázijský (Ursus arctos isabellinus). Už vyhubený je medveď severoafrický (Ursus arctos crowtheri), jediný poddruh i „druh“ medveďa, ktorý žil v Afrike. V roku 2014 bol medveď hnedý spolu s vlkom, rysom, rosomákom a zubrom zvolený za jedného z reprezentatívnych zástupcov Európy – tzv. európska veľká päťka.

 Taxonómia a evolúcia 
Druh opísal švédsky prírodovedec Carl Linné vo svojom diele z roku 1758 Systema naturae, pod dodnes platným vedeckým názvom Ursus arctos. Tento názov je zložený z latinského a gréckeho slova pre medveďa.
náhľad|Lebka vyhynutého predka Ursus etruscus
Medveď hnedý je jedným z ôsmich recentných druhov z čeľade Ursidae (medveďovitých), zo šiestich recentných druhov z podčeľade Ursinae a jedným zo štyroch žijúcich zástupcov rodu Ursus, kam sa radí aj medveď biely, medveď baribal a medveď ušatý. Ako druh sa medvede vyvinuli pred asi 5 miliónmi rokov a prešli si rozsiahlou hybridizáciou. Zrejme najstarším známym zástupcom tohto rodu je vyhynutý Ursus minimus, čo by relatívne malý medveď vážiaci okolo , ktorý žil v období pliocénu až pleistocénu. Za predka medveďa hnedého je považovaný Ursus etruscus pôvodom z Eurázie, ktorý žil v ranom pleistocéne a ktorý sa podobal dnešným medveďom, až na trochu primitívnejší chrup. Najstaršie známe fosílne nálezy samotného medveďa hnedého sú staré asi 500 000 rokov a pochádzajú z Ázie, z jaskynného systému Čou-kchou-tien v Číne. Asi pred 250 000 rokmi sa tento druh dostal do Európy, kde na niekoľkých miestach zdieľal stanovište spoločne s medveďom jaskynným (Ursus spelaeus), s ktorým sa tiež rozmnožoval, a ktorý bol o trochu väčší ako dnešný medveď hnedý a mohol dosahovať hmotnosť 250 – . Výskumy molekulárnej biológie a genetiky ukazujú, že súčasný medveď hnedý má stále podiel svojho genómu v množstve 0,9 až 2,4 % zodpovedajúci genómu medveďa jaskynného. Onedlho potom, čo medveď hnedý prenikol do Európy, sa objavil aj v Afrike, kde dnes už vyhynul. Počas poslednej (weichselskej) doby ľadovej, asi pred 50 000 až 14 000 rokmi, migroval medveď hnedý do Severnej Ameriky cez vtedy pevninskú Beringovu úžinu a stal sa predchodcom dnešného grizlyho alebo kodiaka. Kým bol vytlačený späť človekom, dostal sa aj do oblastí dnešného Ontária, Kentucky, Labradoru alebo severného Mexika. Je tak možné, že za vyhynutím severoamerického druhu Arctodus simus, ktorý žil v období medzi 3 miliónmi – 10 000 rokov, stál invázny medveď hnedý, pretože mohol predstavovať silného potravinového konkurenta.
vľavo|náhľad|Medveď biely je považovaný za najbližšieho žijúceho príbuzného
Za najbližšieho príbuzného medveďa hnedého je považovaný medveď biely (pozri tiež kladogramy nižšie), ktorý sa vyvinul pomerne nedávno, pravdepodobne v strednom pleistocéne (pred 600 000 až 70 000 rokmi). S týmto druhom zdieľa medveď hnedý hneď niekoľko spoločných znakov, ako napríklad podobnú chemicko-biologickú štruktúru mozgu, alebo je hostiteľom rovnakých črevných parazitov. Výskumy tiež ukázali, že niektoré populácie medveďov hnedých sú z hľadiska genetiky podobnejšie s populáciami ľadových medveďov než s populáciami iných medveďov hnedých. Z kladistického hľadiska je teda medveď hnedý akoby parafyletickým druhom, ktorého jednou z jeho vnútorných línií je medveď biely. V tradičnom ponímaní sú však oba druhy považované za samostatné taxóny. Blízku príbuznosť s ľadovým medveďom podporuje aj skutočnosť, že sa oba druhy medveďov krížia a plodia životaschopných potomkov. To sa zistilo už v druhej polovici 19. storočia v zajatí, keď boli oba druhy medveďov chované spoločne v jednom výbehu a porodili mláďatá, ale jeden z prvých dôkazov v divočine sa objavil v roku 2006 na Banksovom ostrove, kde bol zastrelený medveď s hnedastou ale neobvykle svetlou srsťou, podobnú medveďovi bielemu. Neskoršia analýza DNA ukázala, že zabité zviera bolo prekvapivo krížencom ľadového medveďa a medveďa grizlyho. Odvtedy bolo v rovnakej oblasti nájdených ďalších najmenej sedem hybridov, pričom všetky pochádzali z jedinej samice medveďa bieleho, ale sú známe aj z iných lokalít, kde dochádza k tesnému kontaktu medzi týmito dvoma druhmi.

Fylogenéza súčasných druhov medveďov znázornená v kladogramoch na základe kompletných sekvencií mitochondriálnej DNA podľa Yu et al. 2007 (prvý) a genetické štúdie podľa Kumar et al. 2017 (druhý):

 Poddruhy 
Vzhľadom na rozsiahly areál výskytu medveďov hnedých existujú značné rozdiely vo veľkosti a hmotnosti, tvare lebky, sfarbení srsti a ďalších morfologických znakoch naprieč populáciami. Z tohto dôvodu bolo opísaných niekoľko poddruhov, ktorých počet sa priebežne mení vinou rozdielov v odborných názoroch. V priebehu histórie výskumu boli tak opísané desiatky (spočiatku takmer 90) poddruhov. V moderných klasifikáciách sa obvykle rozlišujú nasledujúce poddruhy (celkom 22):

 Palearktická oblasť (Eurázia a severná Afrika) 

 Ursus arctos arctos – medveď (hnedý) európsky/medveď (hnedý) eurázijský: nominátny a najrozšírenejší poddruh v Európe, západnom Rusku a na Kaukaze
 Ursus arctos beringianus – medveď (hnedý) kamčatský (vrátane Ursus arctos mandchuricus – medveďa (hnedého) mandžuského): Kamčatka, Paramušir a okolité pobrežné oblasti. Možno patrí skôr k severoamerickému poddruhu Ursus arctos horribilis.
 Ursus arctos collaris – medveď (hnedý) (?-) sibírsky (vrátane Ursus arctos jeniseensis, Ursus arctos sibiricus, Ursus arctos kolymensis a Ursus arctos baikalensis): takmer celá Sibír
 † Ursus arctos crowtheri – medveď (hnedý) severoafrický: Severná Afrika (pohorie Atlas), vyhynutý poddruh
 Ursus arctos gobiensis – púšť Gobi. Patrí skôr k poddruhu Ursus arctos isabellinus.
 Ursus arctos isabellinus – medveď (hnedý) stredoázijský: Himaláje (Nepál, India a Pakistan)
 Ursus arctos lasiotus – Rusko (vrátane Kurilských ostrovov), Čína, Japonsko a Kórejský polostrov. Niektoré autority sa domnievajú, že medvede vyskytujúce sa na ostrove Hokkaido a na ostrovoch Kunašir a Iturup v reťazci Kurilských ostrovov sú samostatným poddruhom Ursus arctos yesoensis – medveď (hnedý) japonský.
 Ursus arctos marsicanus – Národný park Abruzzo, Lazio a Molise a okolité oblasti v Taliansku. Patrí skôr k poddruhu Ursus arctos arctos.
 † Ursus arctos priscus –  Eurázia. Vyhynutý prehistorický druh alebo pravdepodobne poddruh medveďa hnedého, ktorý žil v pleistocéne alebo na začiatku holocénu, napríklad aj na Slovensku. Bol mäsožravejší ako väčšina dnešných medveďov hnedých. Dosahoval dĺžku 2,9 metra a hmotnosť až jednu tonu. Podľa niektorých odborníkov ide o neplatný poddruh.
 Ursus arctos pruinosus – medveď (hnedý) tibetský: Tibetská náhorná plošina
 Ursus arctos pyrenaicus – Pyrenejský polostrov (Kantábrijské pohorie, Galície a Pyreneje). Patrí skôr k poddruhu Ursus arctos arctos.
 Ursus arctos syriacus – medveď (hnedý) sýrsky (vrátane Ursus arctos meridionalis – medveďa (hnedého) kaukazského): Severné Arménsko, Azerbajdžan, Abcházsko v Gruzínsku, Irak, Irán, Turecko a Turkménsko. Napriek tomu, že sa v minulosti vyskytoval tiež v Sýrii (po ktorej je pomenovaný), v súčasnosti je v tejto krajine pravdepodobne vyhynutý.

 Nearktická oblasť (Severná Amerika) 
Mnohé autority uznávajú v Severnej Amerike len dva žijúce poddruhy, medveďa grizlyho (U. a. horribilis) a medveďa kodiaka (U. a. middendorffi).

 Ursus arctos alascensis – pevninská časť Aljašky. Patrí skôr k poddruhu Ursus arctos horribilis.
 † Ursus arctos californicus – medveď (hnedý) kalifornský: Kalifornia, vyhynutý poddruh
 Ursus arctos dalli – Dall Island. Patrí skôr k poddruhu Ursus arctos horribilis.
 Ursus arctos gyas – medveď (hnedý) aljašský: Aljašský polostrov a ostrov Unimak na Aleutských ostrovoch. Patrí skôr k poddruhu Ursus arctos horribilis.
 Ursus arctos horribilis – medveď (hnedý) grizly: západná Kanada a USA (Aljaška, Idaho, Montana, Washington a Wyoming)
 Ursus arctos middendorffi – medveď (hnedý) kodiak: súostrovie Kodiak
 † Ursus arctos nelsoni –  medveď (hnedý) mexický: severné regióny Mexika a juhozápad USA (Arizona, Nové Mexiko, Texas). Vyhynutý poddruh, ktorý patrí k Ursus arctos horribilis.
 Ursus arctos sitkensis – ostrovy Admiralty, Baranof a Chichagof (takzvané ostrovy ABC) v Alexandrovom súostroví. Patrí skôr k poddruhu Ursus arctos horribilis.
 Ursus arctos stikeenensis (vrátane Ursus arctos pervagor) – Britská Kolumbia. Patrí skôr k poddruhu Ursus arctos horribilis.
Genetické štúdie ukazujú, že okrem nedávnej fragmentácie pôvodných biotopov spôsobenej človekom a následnej priestorovej izolácie sú medvede hnedé v Severnej Amerike súčasťou jedného prepojeného populačného systému, s výnimkou poddruhu alebo populácie na súostroví Kodiak (pozri medveď kodiak), ktorá je pravdepodobne izolovaná od konca poslednej doby ľadovej. Tieto údaje naznačujú, že U. a. alascensis, U. a. dalli, U. a. gyas, U. a. horribilis, U. a. sitkensis a U. a. stikeenensis nie sú odlišné skupiny, ale len ekotypy (ekotyp je genetická podjednotka druhu, ktorá vznikla ako výsledok selektívneho procesu v prírodnom prostredí a vykazuje prispôsobivosť tomuto prostrediu). Z tohto dôvodu by bolo možné rozpoznať len jediný poddruh U. a. horribilis a jeho regionálne subpopulácie (ostatné poddruhy okrem medveďa kodiaka). Napríklad medvede hnedé žijúce pri pobreží Aljašky sú bližšie príbuzné so susednými medveďmi grizly ako so vzdialenými populáciami medveďov hnedých.

Ale nedávna štúdia celého genómu (2023) naznačuje, že niektoré aljašské medvede hnedé, vrátane medveďa kodiaka a medveďa grizlyho z Aljašského polostrova, sú členmi euroázijskej línie medveďov hnedých, ktorá je bližšie príbuzná medveďom kamčatským ako ostatným severoamerickým medveďom hnedým. História medveďov na Alexandrových ostrovoch je tiež nezvyčajná. Tieto ostrovné populácie nesú DNA medveďa bieleho, ktorý tu bol prítomný na konci pleistocénu, ale odvtedy sa premiešala s priľahlými pevninskými populáciami v dôsledku pohybu iných medvedích samcov do takej miery, že ich jadrový genóm je teraz z viac ako 90 % tvorený predkami medveďa hnedého.

 Opis a charakteristika 
vľavo|náhľad|Detail hlavy medveďa hnedého
náhľad|Lebka medveďa hnedého
Medveď hnedý je mohutná šelma so zavalitou stavbou tela, silnými končatinami a veľkou guľatou hlavou. Chvost je veľmi malý, rovnako ako nenápadné okrúhle uši. Zimná srsť je veľmi hustá a dlhá, najmä u severných poddruhov, a môže dosahovať 11 až 12 centimetrov v oblasti ramien. Letná srsť je oveľa kratšia a redšia, jej dĺžka aj hustota sa geograficky líšia. Rovnako aj sfarbenie srsti sa líši v závislosti od poddruhu a môže byť svetlohnedá až krémovo zlatá, tmavo čokoládová, medovo hnedá, gaštanová až tmavo gaštanová, so striebristým, sivastým nádychom a nakoniec čierna so svetlejšími škvrnami na hlave a krku. Mladí jedinci majú do druhého roku života biely pruh na hrdle. Výnimočne možno naraziť na svetlé až snehovo biele jedince, podobné medveďovi ľadovému alebo vzácnemu poddruhu medveďa baribala (Ursus americanus kermodei) – tzv. leucizmus, nejde o albínov (hoci aj s nimi sa možno stretnúť). Ani veľkosť nie je pevne stanovená a kolíše u jednotlivých populácií podľa typu a množstva dostupnej potravy, podobne ako hmotnosť v priebehu roka. Pohlavie sa od seba líši iba veľkosťou, samec je väčší ako samica. Viac nižšie, v podkapitole Fyzické parametre.
náhľad|Stopa prednej laby
náhľad|Stopa zadnej laby
Medveď hnedý má veľké nestiahnuteľné pazúry, na predných labách väčšie ako na zadných. Vrátane zakrivenia môžu dosahovať dĺžku  a v prípade väčších poddruhov pravdepodobne až . Sú tak dlhšie ako u medveďa baribala či medveďa bieleho. Pazúry ľadového medveďa sú obzvlášť odlišné, typické pre hypermäsožravcov – výrazne kratšie, ale širšie so silným zakrivením a ostrejším hrotom. Medvedie pazúry sú nielen účinnou zbraňou, ale aj užitočným nástrojom na uchopenie a držanie potravy, napríklad rýb. Zadné laby medveďa hnedého meria na dĺžku 21 až , predné bývajú o 40 % menšie. Zadná stopa môže pripomínať odtlačok ľudskej nohy, na rozdiel od nej má však viditeľné silné pazúry. Pri pomalej chôdzi je dĺžka kroku dospelých medveďov približne 50 až , pri behu je vzdialenosť väčšia, mláďatá majú výrazne kratší krok. Pri chôdzi medvede došľapujú na celé chodidlo, sú to teda tzv. ploskochodci.

Dospelý medveď hnedý má mohutnú lebku – najširšiu zo všetkých žijúcich medveďov, široký ňufák a robustný krk. U ruskej populácie medveďov (t. j. väčších poddruhov) dosahuje lebka dĺžku 315 až  u samcov a 275 až  u samíc. Medveď hnedý má silné čeľuste a jeho chrup sa skladá z 42 zubov; zubný vzorec je  × 2. Pri stisku čeľustí môže medveď grizly vyvinúť tlak 8 MPa – 975 až 1160 psi = 68,5 až /cm². Podľa niektorých zdrojov by dokázal rozdrviť bowlingovú guľu. Očné zuby sú veľké až  a silne zakrivené. Nie sú také ostré ako u výlučných mäsožravcov a sú dôkazom ich oveľa rozmanitejšieho jedálnička. Na rozdrvenie tuhých častí rastlín mu slúžia črenové zuby, široké stoličky s hrboľatou korunkou a pohyblivé čeľustné kĺby. Medvede ako všežravce majú relatívne nešpecializovaný tráviaci systém skôr podobný typickým mäsožravcom. Líšia sa tým, že majú tráviaci trakt predĺžený, čo im umožňuje účinnejšie tráviť vegetáciu. Na rozdiel od prežúvavcov však nemajú slepé črevo a majú veľmi slabú schopnosť tráviť štrukturálne zložky rastlín. Aby medvede kompenzovali nedokonalosť v trávení celulózy, maximalizujú príjem potravy a obvykle sa pri tom zameriavajú na rastliny vo fenologických fázach s najvyššou stráviteľnosťou a dostupnosťou živín. Semená bobúľ prechádzajú tráviacim traktom neporušené a medvede tak plnia úlohu ich roznášačov (pozri zoochória). Živiny sa tiež vracajú späť do životného prostredia.

Charakteristickým znakom tohto druhu je svalnatý hrb v oblasti lopatiek. Je to adaptácia, ktorá zvyšuje jeho výkonnosť (silu) pri vyhrabávaní podzemných častí rastlín či malých hlodavcov z nôr, obracaní kameňov alebo pri stavbe brlohov. Oči sú malé, v lebke hlboko usadené, umiestnené po oboch stranách ňufáku. Tým, že smerujú dopredu, zaisťujú medveďovi binokulárne videnie, vďaka ktorému presne odhaduje vzdialenosť. Zrakom dokáže zachytiť pohyb a rozoznávať obrysy na vzdialenosť až 60 metrov. Vidí aj pri nízkej intenzite svetla, vďaka reflexnej vrstve na sietnici. Pravdepodobne má aj farebné videnie. Sluch je slabý, nie príliš vyvinutý, asi podobný človeku (medveď sa preto ľahko vyľaká, ak prichádzajúceho, napríklad človeka, začuje až na poslednú chvíľu). Čuch je naopak veľmi citlivý. Medveď hnedý má jeden z najlepších čuchov v živočíšnej ríši. Podľa niektorých zdrojov je medvedí čuch až 7-krát citlivejší ako čuch priemerného bloodhounda (čo je veľmi dobrý stopársky pes) a až 2100-krát citlivejší ako čuch priemerného človeka. Dokáže detegovať ľudský pach aj 14 hodín po tom, čo ho človek svojou prítomnosťou zanechal (napr. na ceste, po ktorej prešiel), alebo zaregistrovať zápach mŕtveho zvieraťa až na vzdialenosť . Pre intenzívnejšie vnímanie okolitého pachu medveď zdvihne ňufák do vzduchu a otvorí papuľu.

Medveď hnedý má jeden z najväčších mozgov spomedzi všetkých žijúcich mäsožravcov v pomere k veľkosti tela. Vyniká priestorovou orientáciou i motorickými schopnosťami a dokáže zručne (a účelne) manipulovať s predmetmi (s kameňmi, konármi atď.), podobne ako medveď biely.

 Fyzické parametre 
náhľad|Medveď hnedý v lese (Fínsko)
Medveď hnedý je zo všetkých moderných medveďov najvariabilnejší vo veľkosti. Typická veľkosť závisí od toho, z ktorej populácie medveď pochádza, pretože väčšina uznaných poddruhov sa od seba výrazne líši. Je to spôsobené aj pohlavným dimorfizmom, keďže samce medveďa hnedého sú v priemere minimálne o 20 – 30 % väčšie a ťažšie ako samice. Existujú aj sezónne rozdiely, pričom najmenšiu hmotnosť dosahujú na jar kvôli pôstu počas hibernácie a najväčšiu hmotnosť koncom jesene, keď priberajú, aby boli dobre pripravené na ďalší zimný spánok. Pohlavný dimorfizmus je výrazný už vo veku 5 – 6 rokov, kedy medvede bývajú tiež pohlavne zrelé (t. j. od týchto rokov začína byť samec viditeľne robustnejší alebo väčší ako samica). Plnú fyzickú vyspelosť medvede dosahujú vo veku 10 – 11 rokov.
 Dĺžka tela (vrátane chvosta): 100 – 220, zriedkavo až REICHHOLF, Josef, et al. Průvodce přírodou, Savci. Praha: Ikar, 1996. Kapitola Medvěd hnědý (Ursus arctos), s. 138–140. (po česky)BOUCHNER, Miroslav. Kapesní atlas savců. Praha: Státní zemědělské nakladatelství (SZN), 1982. 196 s. Kapitola Medvěd brtník (Ursus arctos), s. 130–131. (po česky)
 Dĺžka chvosta: 5 – 
 Hmotnosť: 100 –  (zriedka  a viac)
 Výška po plecia: 90 – 
 Výška v stoji: 185 –  (vzácne okolo )

Medvede hnedé sú vo všeobecnosti menšie, ako sa často predpokladá. Dosahujú približne rovnakú hmotnosť ako priemerný lev – okolo  (samce) a  (samice). Skôr len v pobrežných oblastiach vážia približne dvakrát toľko, okrem iného kvôli strave bohatej na proteíny a lipidy vo forme rýb. Avšak aj na Slovensku existuje niekoľko záznamov o zastrelených medveďoch vážiacich 345 až 400 kg. Do najväčších rozmerov ale všeobecne rastú americké a severoázijské poddruhy medveďa hnedého, najmä medveď kodiak, medveď grizly a medveď kamčatský, a súperia o prvenstvo s medveďom bielym, ktorého mnohí autori považujú za najväčšiu žijúcu suchozemskú šelmu. Podľa niektorých zdrojov môže napríklad medveď girzzly alebo skôr kodiak dosiahnuť dĺžku až tri metre a hmotnosť jednu tonu (ale zvyčajne len v zajatí, kde možno očakávať obezitu v dôsledku obmedzeného pohybu a pravidelného príjmu potravy). Na druhej strane medveď eurázijský patrí k najmenším poddruhom; ak porovnáme jeho hlavu s robustnou hlavou medveďa kodiaka, je takmer o polovicu menšia. Úplne najmenší je medveď sýrsky, s maximálnou dĺžkou tela  a hmotnosťou  (podľa iných zdrojov najviac ).

 Výskyt a populácia 
náhľad|Pôvodná oblasť rozšírenia (19. storočie)
náhľad|Súčasná oblasť rozšírenia (21. storočie)
Medvede hnedé sa do Ameriky dostali na konci pleistocénu cez vtedajší pevninský most Beringia, ktorý spájal Sibír a Aljašku. Po skončení poslednej doby ľadovej sa vyskytovali v Severnej Amerike (západné a stredné oblasti od Hudsonovho zálivu po severné Mexiko), Eurázii (všade okrem indického subkontinentu a juhovýchodnej Ázie) a severnej Afrike (pohorie Atlas).

V dôsledku lovu a ničenia ich biotopov sa areál výskytu medveďa hnedého výrazne zmenšil. Vyhynuli v mnohých regiónoch, ako napríklad vo Veľkej Británii (už v 10. storočí), v Česku (v priebehu 17. až 19. storočia, ale od 70. rokov 20. storočia sa tam opäť nachádza niekoľko medveďov), v Nemecku (v priebehu 17. až 19. storočia), v severoafrickom pohorí Atlas (v 19. storočí), v Mexiku a v mnohých oblastiach Spojených štátov (v 20. storočí). Ich počet výrazne klesol aj v juhozápadnej Ázii a v oblastiach severnej a východnej Európy. V západnej a strednej Európe prežívajú zvyčajne len reliktné populácie. V USA v súčasnosti obývajú len severozápadné oblasti krajiny. Najväčšie populácie sa dnes nachádzajú na Aljaške, v západnej Kanade a severnej Ázii.

Medveď hnedý je najrozšírenejším druhom medveďa, na ktorého možno naraziť aj v nadmorskej výške  (Himaláje). V závislosti od potravy a prostredia sa výrazne líši jeho veľkosť. v Severnej Amerike na prežitie potrebuje veľké otvorené plochy, čo vysvetľuje životaschopné populácie na izolovaných územiach v Yukone a na Aljaške, zatiaľ čo v Európe a Ázii žije skôr v lesoch.

Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov medveď hnedý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, lebo celková populácia je dnes vďaka ochrane skôr na vzostupe a stabilná.

 Populácia 
Na severnej pologuli žije viac ako 200 000 medveďov hnedých (vrátane nedospelých), ktoré sú rozdelené do 44 subpopulácií. Väčšina medveďov žije v Rusku (~100 000) a Severnej Amerike (~58 000).Podľa niektorých zdrojov populácia medveďov v Rusku v posledných rokoch výrazne narástla a v súčasnosti sa odhaduje na približne 250 000 až 300 000 jedincov.[1][2][3][4][5][6] Ak by bol údaj pravdepodobný, výrazne by to zvýšilo aj globálne štatistiky populácie, avšak popredné organizácie takéto odhady v rámci Ruska neevidujú.

Celoeurópsky areál zahŕňa asi 22 až 23 štátov s celkovou populáciou 15 40017 000 jedincov. Najviac medveďov sa vyskytuje v rumunských Karpatoch – v roku 2024 sa populácia odhadovala na 8 000 jedincov; podľa najnovšej štúdie publikovanej v roku 2025 ich môže byť takmer 13 000, ak nepočítame európsku časť Ruska, kde žije asi 36 000 medveďov.

 Nominálna vs. efektívna veľkosť populácie 
Zvyčajne sa uvádzajú údaje zahŕňajúce aj nedospelé alebo iné nepáriace sa jedince, ale dôležitým faktorom je tiež tzv. efektívna veľkosť populácie – počet zvierat, ktorý prispieva k prenosu génov do ďalšej generácie (tzn. prispieva množením) a ktorý rozhoduje o prežití druhu/poddruhu/subpopulácie. Efektívna veľkosť populácie je často podstatne nižšia ako jej reálna (nominálna) veľkosť vyjadrená počtom jedincov. Napríklad pokiaľ populácia druhu (vrátane mladých či nespárených) dosahuje okolo 1 000 jedincov, efektívna veľkosť populácie bude zahŕňať približne len 200 zvierat.

V dôsledku bariér v krajine spôsobených človekom vznikajú aj fragmentované, geneticky izolované skupiny (subpopulácie) medveďov, ktorých početnosť môže v prípade inak dobrých podmienok v lokalite rásť, ale v tomto prípade vyšší počet jedincov nezaisťuje zdravie či dlhodobú životaschopnosť populácie z dôvodu nízkej genetickej variability. K rastu efektívnej veľkosti populácie a zlepšeniu genetickej premenlivosti dôjde skôr so zvýšeným počtom migrujúcich zvierat ako prostým nárastom jedincov v jednotlivých subpopuláciách.

 Rozšírenie a stav na Slovensku 
Zo 429 mapovacích kvadrátov DFS sa celkovo vyskytol v 141 (32,7 % rozlohy Slovenska, do roku 1964 len v 58, 13,5 %) v nadmorských výškach 170 (Veľké Zálužie Gulakov) –  (Solisko vo Vysokých Tatrách).

Ekosozologický status od roku 2001  LR – menej ohrozený.

Odhadovaná veľkosť populácie v rokoch 20072012 bola 700900 jedincov (alpský bioregión). Krátkodobý trend za posledných 12 rokov (20002012) aj dlhodobý trend od roku 1988 (19882012) boli stúpajúce. Kvalita biotopov bola vyhodnotená ako dobrá, rozloha vhodných biotopov z krátkodobého aj dlhodobého pohľadu takisto ako stúpajúca.

Z pohľadu výskytu v Karpatoch bol v rámci projektu Bioregiohttps://www.interregeurope.eu/bioregio/ v roku 2014 vypracovaný návrh ekosozologického statusu za celé pohorie ako aj za Slovensko VU – zraniteľný.

Odhadovaná veľkosť populácie v rokoch 20132018 bola 9001 300 (alpský bioregión). Krátkodobý trend veľkosti populácie za posledných 12 rokov (20072018) bol stúpajúci. Podľa iných výskumov z rokov 20132014, o ktorých informovali aj IBA (International Association for Bear Research and Management), LCIE (Large Carnivore Initiative for Europe) alebo Slovak Wildlife Society, sa celkový počet medveďov na Slovensku odhadoval na 1 000 až 1 500 (cca 1 250) jedincov, ale na základe iných hypotéz ich mohlo byť pravdepodobne až 4 000. Okrem toho sa potvrdil údaj o pohlavnej štruktúre, ktorá je naklonená v prospech samíc (1 : 1,5), čo súvisí s vyššou mortalitou samcov v dôsledku vnútrodruhovej agresie a teritoriálneho správania a čo potenciálne zvyšuje množivosť celej populácie.

 Najnovšie údaje 
Podľa najnovších údajov Štátnej ochrany prírody (ŠOPSR) z rokov 20202021 na Slovensku žije približne 1 056 medveďov (1 012 až 1 275 jedincov). Hustota populácie bola stanovená na 10 jedincov na . Najväčšiu populáciu evidujú v Chránenej krajinnej oblasti Poľana, kde sa pohybuje asi 278 medveďov. 

Avšak štatistika vedená Národným lesníckym centrom (NLC) ukazuje, že populácia medveďa hnedého na Slovensku k roku 2020 sa pohybovala na úrovni 2 760 jedincov a v roku 2021 stúpla až na takmer 3 000 jedincov. V rámci poľovníckej štatistiky bolo za rok 2022 vykázaných až 3 160 jedincov. K tomuto výsledku sa po zhodnotení všetkých dostupných ukazovateľov prikláňa aj ďalší odhad NLC2 500 až 3 200 kusov. Podľa niektorých ďalších odborníkov by mohlo byť medveďov dokonca aj 8 000. NLC ďalej uvádza, že za posledných 23 rokov, od roku 2000 do roku 2023, obsadil medveď hnedý o 44 % väčšie územie. Najviac medveďov sa vyskytuje v okresoch stredného a severného Slovenska.

V auguste 2025 Štátna ochrana prírody informovala, že spúšťa rozsiahly monitoring medveďa hnedého s cieľom co najpresnejšie odhadnúť aktuálnu veľkosť populácie šelmy na území Slovenska. Monitoring bude vykonaný na základe DNA analýzy a zúčastní sa ho nielen ochranári a poľovníci, ale aj široká verejnosť. V pláne je zozbierať približne 7 000 vzoriek medvedieho trusu, srsti alebo tkaniva. Prvé výsledky sa očakávajú v auguste 2026.

 Otázka premnoženosti medveďov 
Už v roku 2017 Najvyšší súd konštatoval, že medveď hnedý je na území Slovenska zrejme premnožený, na čo poukazuje aj Národné lesnícke centrum či LESY Slovenskej republiky, podľa ktorých sa populácia medveďov zvýšila na približne 3 000 jedincov, a že to súvisí so skutočnosťou, že medveď hnedý nie je regulovaný. Zoológ Tibor Pataky v rozhovore pre Seznam.cz odhadol populáciu na 1 500 až 1 800 jedincov, ale tiež zastáva názor, že medvede už nemajú dostatok priestoru na žitie, takže bude zrejme pribúdať aj útokov na ľudí. Ak by bola celková populácia rovnomernejšie rozložená po celom Slovensku, za optimálny počet považuje približne 1 200 až 1 500 medveďov. Ďalej vysvetlil, že medvede u nás nerastú do takých enormných rozmerov ako napríklad v Rumunsku – s najväčšou populáciou medveďov v Európe, kde len za tri roky (v rokoch 2018 až 2021) zabili najmenej 23 ľudí. Za toľko smrteľných prípadov môže práve aj veľkosť týchto šeliem; medvede v Rumunsku sú údajne raz také veľké ako na Slovensku. Podobná situácia, že medvede rastú do väčších rozmerov a dochádza k častejším smrteľným incidentom, by však mohla nastať aj na Slovensku, ak sa ich populácia ešte viac rozrastie a neprijme sa žiadne opatrenie, ako napríklad legalizácia lovu.

Označiť medvede za premnožené zvieratá je ale všeobecne problematické. „Premnoženie znamená, že populácia prekračuje kapacitu prostredia, teda že zvieratá vo svojom areáli nemajú dostatok potravy. To je u medveďa ako všežravca veľmi zložité určiť“, tvrdí Pavel Hulva z Prírodovedeckej fakulty Univerzity Karlovej. Rastúci počet útokov odborníci zdôvodňujú nie počtom medveďov, ale skôr zmenou ich správania, vyvolanou pôsobením človeka. „Nezabezpečené kontajnery, návnady pri posedoch, pestovanie kukurice v podhorských oblastiach či urbanizácia prírodného prostredia zapríčinili, že sa medvede zdržujú vo väčšej blízkosti ľudských obydlí a strácajú plachosť,“ uviedol riaditeľ slovenskej Štátnej ochrany prírody Dušan Karaska. Podľa slovenského zoológa Michala Haringa je kľúčom k spolužitiu medveďov a ľudí prevencia. „Krásny príklad je mesto Vysoké Tatry. Stačilo, keď sme tam zabezpečili odpad, a dnes už tam medvede nechodia,“ uviedol. Ďalej vysvetľuje, že plošný odstrel nezaistí, že sa zníži riziko stretu s medveďom. „Nemá význam vystrieľať náhodne vybrané nevinné medvede, ktoré len v pokoji žijú svoj život," upresnil Haring.

 Správanie 
Medveďom sa často pripisuje nočná aktivita, najaktívnejšie sú však v ranných a skorých večerných hodinách, pri východe a západe slnka, a po zvyšok dňa zvyčajne odpočívajú v hustom poraste. Štúdie tiež ukázali, že medvede môžu byť nakoniec aktívne v ktorúkoľvek dennú alebo nočnú hodinu, pričom medvede, ktoré žijú v blízkosti ľudí, sú zo strategických dôvodov, aby sa vyhli riziku stretnutia s človekom, najaktívnejšie v noci. Väčšinu dňa trávia hľadaním a príjmom potravy, ale často tiež v priebehu dňa iba odpočívajú (až z 60 %). V lete a na jeseň môžu až zdvojnásobiť svoju hmotnosť, aby prežili zimu. V najchladnejších mesiacoch sú pomerne letargické, ukrývajú sa na bezpečnom a tichom mieste a žijú zo svojich tukových zásob.

Medvede hnedé sú väčšinou samotárske, menšie skupiny tvoria len samice s mláďatami. S výnimkou obdobia párenia sa zhromažďujú asi len pri potravných príležitostiach (napr. v lesoch, pri skládke odpadu alebo pri rieke plnej lososov) a vytvárajú sociálnu hierarchiu založenú na veku a veľkosti. Dospelé medvedie samce sú pomerne agresívne a preto sa im ostatní samci, predovšetkým dospievajúce medvede alebo samice s mláďatami (kvôli infanticíde), radšej vyhýbajú. V agresivite im konkurujú len samice starajúce sa o svoje medvieďatá, keď ich chránia pred nebezpečenstvom, ale osamelé samice sú oveľa tolerantnejšie. Najmenej agresívne bývajú mladé dospievajúce samce a pomerne dobre znášajú prítomnosť iných, podobne starých medveďov.
náhľad|Pri súboji
Dominantné postavenie medzi medveďmi sa potvrdzuje sústredeným pozeraním, vycerenými špičákmi a naťahovaním alebo potriasaním hlavou, na čo podriadený reaguje odvrátením pohľadu, sklonením hlavy, sedením alebo ležaním. Ak náhodou dôjde k súboju, zbraňou sa stáva veľká a silná tlapa, ktorou sa snažia zasiahnuť súpera do hrude alebo ramien, alebo tlama, ktorou sa zahryznú do hlavy alebo krku. Svoju silu demonštrujú aj hlasovými prejavmi; vrčaním alebo hlasným revom. Ten môže byť počuť až do vzdialenosti dvoch kilometrov.

Medvede hnedé sa zvyčajne pohybujú na veľkom území, pričom samce vždy pokrývajú väčšiu plochu ako samice, ale nie sú vyslovene teritoriálne. Teritóriá medveďov sa často prekrývajú, najmä teritóriá samíc zasahujú do teritórií samcov. Okrem súbojov o samicu, potravu alebo územie pri brlohu sa medvede inak navzájom celkom tolerujú. Celková veľkosť teritórií sa líši v závislosti od rôznych biotopov (t. j. aké sú podmienky pre lov alebo stavbu brlohov), množstva vhodných úkrytov a všeobecne vhodnej potravy a predovšetkým od miery vyrušovania človekom, pričom o počte medveďov a o lokalitách, ktoré obývajú, rozhoduje najmä hustota ľudskej populácie. V dôsledku toho sa domovské okrsky môžu pohybovať od  do , pričom samce obývajú až 7-krát väčšie územia ako samice. Obvod svojho teritória si označujú močom, pravdepodobne aj trusom (čo niektorí vedci spochybňujú), alebo škrabaním kôry stromov, záhryzmi na stromoch či trením tela o kmeň. Medvede komunikujú aj nohami. Pri pohybe krútením nôh roznášajú svoj pach po zemi pomocou chodidlových žliaz obsahujúcich až 26 špecifických prchavých látok, ktoré upozorňujú ostatné medvede napríklad na pohlavie zvieraťa.
vľavo|náhľad|Medvieďa lezúce na strom
Pre svoju veľkosť, silu a nepredvídateľné správanie sú niekedy nebezpečné pre ľudí nebo ich dobytok. Medvede grizly bývajú agresívnejšie, pretože sa vyvinuli na otvorených priestranstvách, kde pri sebaobrane nemajú veľa možností nájsť si bezpečný úkryt. Medveď budí rešpekt najmä v prípade, keď sa postaví na zadné nohy. No napriek tomu, že pri tom môže naháňať strach, robí to len z toho dôvodu, aby mal lepší rozhľad, či sa v blízkosti nenachádza nebezpečenstvo alebo potrava. Napriek svojej mohutnosti a tupým pazúrom dokážu prekvapivo dobre liezť po stromoch, najmä mladé medvede. Dospelí pravdepodobne tiež dokážu liezť na stromy, ale často to nerobia (zbytočne sa nenamáhajú alebo nemajú potrebu). No niektoré zdroje tvrdia, že dospelé medvede sú priveľmi ťažké alebo ich pazúry príliš dlhé na to, aby sa mohli vyšplhať na strom, ale to môže byť mýtus. Dobre sa cíti aj vo vode a vie veľmi dobre a vytrvalo plávať – často trávi hodiny pri vodopádoch alebo v plytkej vode čakajúc na ryby. Na krátku vzdialenosť dokážu bežať rýchlosťou 48 až /h. Uprednostňujú však chôdzu oveľa pomalšiu a často len doslova šúchajú nohami (chodia pomaly a rozvážne). Nerušený medveď sa pohybuje rýchlosťou 5,5 až /h a poklusom priemernou rýchlosťou 10 až /h.

 Zimný spánok (hibernácia) 
náhľad|Brloh medveďa grizlyhoMedveď hnedý môže tráviť najchladnejšie obdobie zimným spánkom, počas ktorého sa jeho telesná teplota nepatrne znižuje (z bežných cca 37 – 38 °C na 31 – 35 °C), spotreba kyslíka klesá asi o polovicu a tep môže klesnúť až o 75 % (z typických (45) 70 – 85 úderov za minútu na približne 8 – 14 úderov). K zimnému spánku sa však neukladá primárne kvôli chladu, ale z nedostatku potravy. Počas tohto obdobia medveď neprijíma potravu ani nepije a žije zo svojich tukových zásob. Tiež nevylučuje výkaly ani moč, nahromadené splodiny ho však na živote neohrozia, pretože ich dokáže recyklovať. Čo sa výkalov týka, na konci hrubého čreva sa vytvorí „zátka“ zo suchého trusu, ktorú medveď uvoľní až na jar ďalšieho roka. Počas zimného spánku je medveď stále schopný prijímať podnety z okolia (najmä tie zvukové), ktoré ho môžu zo spánku prebudiť až vyľakať, následkom čoho môže byť aj nebezpečný. Počas zimného spánku stráca 25 až 45 % svojej hmotnosti (samica z dôvodu vyššieho energetického výdaja počas gravidity a dojčenia ubúda na váhe výrazne viac).

Do zimného spánku sa medveď ukladá obvykle na 75 až 120 dní, spravidla od polovice novembra do polovice marca, v severnejších oblastiach až na 180 alebo 210 dní. Dĺžku ovplyvňujú podmienky, ktorým je medveď vystavený, najmä hojnosť potravy – pokiaľ je potravy dostatok aj v zimných mesiacoch resp. ak sú podmienky priaznivejšie, nebude mať potrebu odpočívať tak skoro, alebo sa zo zimného spánku skôr prebudí. Ďalej ju môže ovplyvniť aj hladovanie pred obdobím zimného pokoja – dostatočne nakŕmený jedinec (v priebehu jari alebo jesene) sa ukryje do brlohu skôr, zatiaľ čo hladujúci medveď zostane aktívny dlhšie, kým je chlad pre zoslabnutého jedinca znesiteľný. Aj počas teplejšieho obdobia uprostred zimy môže na nejakú chvíľu vyjsť von, ale potom sa opäť vráti k zimnému spánku. Populácia medveďov v teplejších južnejších oblastiach nezimuje prakticky vôbec, k čomu s postupnou zmenou klímy môže dochádzať aj v strednej Európe, napríklad na Slovensku. Niekedy je ale medveď aktívny nielen vtedy, keď teplota stúpne, ale prekvapivo aj vtedy, keď výrazne klesne; v rokoch 1987 a 2012 boli niektorí jedinci aktívni i za hlbokého snehu pri teplotách od -15 až do -28 °C.

Odborníci sa občas nemôžu zhodnúť na tom, či sa dá zimný spánok medveďov označiť za skutočnú hibernáciu (tzv. pravý zimný spánok). Medvede totiž síce spia, ale zároveň si udržujú pomerne vysokú telesnú teplotu. Mnohí biológovia preto predpokladajú, že medvede trávia zimu v stave, ktorý skôr pripomína normálny nočný spánok ako hibernáciu, pre ktorú je typické razantné utlmenie všetkých životných funkcií vrátane hlbokého poklesu telesnej teploty. Z cicavcov pravidelne a dlhodobo hibernujú napr. svište, ježkovia, sysle či netopiere, ktorých teplota môže klesnúť o viac ako 30 °C (na 2 – 6 °C). Nech už nazveme spánok medveďov akokoľvek, vždy sa jedná o úsporu energie v období chýbajúcej ponuky potravy.

Ako brlohy môžu slúžiť jaskyne, korene a duté kmene stromov, diery vo svahu, hromada balvanov alebo len nakopená hromada chrastia. Vnútro svojich brlohov vystielajú machom alebo vetvičkami, najmä gravidné samice. Brlohy sa zvyčajne nachádzajú v pomerne ťažko dostupnom teréne, aby medveďa počas zimného spánku nič nevyrušovalo. Jeden medveď môže mať v rámci svojho areálu niekoľko takýchto úkrytov a pravidelne ich podľa potreby využívať.

 Potrava 
náhľad|Laby s dlhými pazúrmi
Medveď hnedý je veľký oportunista, všežravec, ktorý konzumuje širokú škálu potravín. Dokáže zožrať prakticky akýkoľvek organizmus (no niekedy aj predmet – medveďa vďaka vynikajúcemu čuchu a nenásytnému apetítu priťahujú rôzne nezvyčajné pachy z predmetov alebo látok (tzv. atraktanty), ktoré si spája s potravou; ide napr. o kozmetiku (mydlá/gély, parfumy, toaletné potreby), opaľovacie krémy, repelenty proti hmyzu alebo pohonné hmoty) a uprednostňuje hojnú a ľahko dostupnú potravu. Strava medveďov sa preto v rôznych oblastiach ich výskytu značne líši. Napriek svojej povesti väčšina medveďov hnedých takmer nie je mäsožravá. Živí sa predovšetkým rastlinnou potravou, a to z 80 – 95 % (v Európe 60 – 91 %) a najmä rôznymi druhmi bobúľ, tráv, kvetov, ovocia, orechov, šišiek, semien stromov alebo húb, v závislosti od ročného obdobia. Vďaka svojim dlhým a silným pazúrom sú medvede hnedé dobre vybavené aj na vykopávanie koreňov, cibúľ, hľúz a výhonkov.

Na jar sú hlavnou potravou medveďa hnedého trávy, výhonky, mach, byliny, ale príležitostne aj zdochliny, ktorých zápach je schopný zachytiť na vzdialenosť viac ako tri kilometre, a od ktorých odháňa potravinových konkurentov, napr. vlky, pumy či menšie medvede. V lete a začiatkom jesene sú dôležité rôzne plody vrátane bobúľ, ktorých denne zje aj 200 000. Na jeseň sa hlavnou potravou niektorých vnútrozemských populácií medveďov stávajú korene a cibule. Bežne konzumujú aj živočíšnu potravu v podobe hmyzu, lariev a húseníc alebo aj med divých lesných včiel. Tam, kde je veľa motýľov (napríklad rodu Euxoa), ich môže jeden medveď zjesť až 40 000 za deň. Na vrchole jesenného hodovania môže medveď skonzumovať celkovo až  potravy denne a denný prírastok hmotnosti činiť 1,5 – , aby si vytvoril dostatočné zásoby tuku. Zvýšená hladina cholesterolu medveďovi neprivodí žiadne zdravotné komplikácie, pretože sa mu tuky neukladajú na cievnych stenách a teda nedochádza ku kôrnateniu tepien (pozri ateroskleróza). Zimu, keď je potravy nedostatok, prečkáva tým, že sa na šesť až sedem mesiacov (v severnejších oblastiach) skryje do brlohu a hibernuje, ale v európskych podmienkach, vďaka miernejšej klíme, je obdobie hibernácie zvyčajne kratšie a medvede sú tak aktívnejšie po väčšinu roka, no niekedy aj v zimných mesiacoch.
náhľad|Medvěd grizly pri love lososov|vľavo
Môžu sa živiť aj vtákmi a ich vajcami, ako aj hlodavcami a inými menšími stavovcami vrátane svišťov, zemných veveričiek, myší, potkanov, lumíkov a hrabošov. Medvede hnedé žijúce v blízkosti pobrežných oblastí sa prehrabávajú v piesku a hľadajú kraby alebo mušle, môžu napadnúť vydry morské (Enhydra lutris), alebo konzumujú mŕtve či uviaznuté veľryby (napr. keporkaky) a plutvonožce (napr. tulene). Na Kamčatke a Aljaške sa medvede hnedé živia často tiež lososmi. Skúsený medveď môže za dve hodiny uloviť až 18 rýb. Táto potrava a jej hojnosť môže byť príčinou výslednej robustnosti miestnych medveďov (poddruhy kodiak, grizly a kamčatský). Napriek ich samotárskemu životu sa pri tejto potravnej ponuke zhromažďujú v pomerne veľkom počte. Najväčšie a najsilnejšie samce si nárokujú najlepšie lovné miesta.

Okrem lovu rýb a iných, zriedka odchytených, malých stavovcov nie je väčšina medveďov hnedých obzvlášť aktívnymi predátormi, pretože iné spôsoby hľadania a získavania potravy sú často energeticky výhodnejšie alebo jednoduchšie. Hoci sa niekedy pokúsi o výpad i na väčšiu korisť, mnohé pokusy o predačné útoky sa začínajú tým, že medveď zviera nešikovne prenasleduje, a končia sa tým, že mu pomerne ľahko unikne. Niekedy sú však medvede celkom sebavedomými predátormi, ktorí sa odvážia prenasledovať aj veľké cicavce – rôzne druhy kopytníkov, ako sú divé prasatá, ovce, jelenia, daniele, srny, pižmoni, bizóny, losy a soby. Zvyčajne sa však zameriavajú na mladé alebo choré jedince, ktorí nedokážu držať krok so stádom. Kanibalizmus je tiež možný, ale zriedkavý.

Medvede žijúce v blízkosti ľudí môžu napadnúť domáce alebo hospodárske zvieratá, ktoré, ak sú v oplotenom výbehu, zvládnu celkom ľahko chytiť a usmrtiť. Nepohrdnú ani odpadkami, čo nakoniec vedie k tomu, že stratia prirodzený strach z človeka.

 Mäsožravosť a frekvencia lovu, zabíjanie koristi a kŕmenie 
náhľad|Medveď prenasleduje losicu s mláďatami
Možno je prekvapujúce, že najväčší podiel medvedej potravy v prípade cicavcov tvoria hlodavce alebo podobne veľké zvieratá, lebo približne polovica konzumovaných druhov váži v priemere menej ako . Medveď hnedý sa pravidelne živí aj kopytníkmi na väčšine územia svojho výskytu, ale v mnohých prípadoch ide len o zdochliny. V niektorých častiach východnej Európy a Ruska však napríklad diviaky môžu loviť v prekvapujúco veľkých počtoch. Jedna štúdia v Amurskej oblasti v Rusku zistila, že medvede hnedé sú dokonca aktívnejšími zabijakmi diviakov ako tigre a vlky dohromady, čo však môže byť spôsobené aj tým, že populácia tigrov je tam zdecimovaná človekom a preto len veľmi malá.RAKOV, N. V. (1970). Causes of mortality of the wild boar and its interrelation with predators in the Amur territory. Zoologicheskii Zhurnal. 49 (8): s. 1220–1228. (in Russian with English summary)

Najmenej mäsožravé sú medvede žijúce v miernych až subtropických oblastiach Eurázie (napr. Španielsko, Slovensko, väčšina Balkánu, Turecko, Himaláje a pravdepodobne aj Blízky východ), kde je rastlinná potrava hojná a ľahko dostupná po väčšinu roka. Aj v mnohých vnútrozemských častiach Severnej Ameriky je strava medveďa hnedého prevažne rastlinná, ale v niektorých oblastiach sa živí skôr živočíšnou potravou; napríklad u medveďov grizly v Yellowstonskom národnom parku tvorilo mäso približne 50 % priemernej celoročnej stravy, ale o niekoľko sto kilometrov severnejšie v populácii medveďov žijúcich v Národnom parku Glacier tvorilo mäso len približne 10 % celoročnej stravy. Orientácia na konkrétnu potravu alebo frekvencia lovu zveri je tiež inak veľmi individuálna; zatiaľ čo jeden medveď na Aljaške zabil za necelý mesiac až 44 mláďat losa alebo karibu, iný jedinec z tej istej lokality zabil za podobné obdobie len 7 mláďat.

Pri love medveď prirazí svoju korisť k zemi jedným alebo viacerými silnými údermi labou do hlavy, zátylku alebo cez chrbát, zahryzne sa jej do krku a zabije stlačením hrdla, pričom jej môže mávnutím čeľustí zlomiť väz, alebo ju roztrhá a zje aj zaživa. Menšiu korisť, napríklad rybu, buď jednoducho uhryzne, alebo ju zabije úderom labou. Podľa niektorých zdrojov a ľudských svedectiev dokáže najväčší poddruh medveďa usmrtiť väčšiu obeť (napr. statného býka) jediným úderom laby a zlomiť jej chrbticu. Ak medveď hnedý narazí na mŕtvolu alebo korisť iného predátora, často ju odtiahne na iné bezpečné miesto, kde sa potom nakŕmi.

Väčšiu korisť začína požierať v oblasti hrudníka, bokov a proximálnych častí zadných končatín, pričom najprv skonzumuje vnútornosti zvieraťa (okrem žalúdka a čriev). Potom konzumuje mäso z ostatných častí tela a nakoniec zje kožu, distálne časti končatín, hlavu a malé kosti. Požiera aj mäkké parožie kopytníkov. Hladujúci medveď, ktorý sa už dlho dobre nenakŕmil, zožerie zdochlinu takmer celú, vrátane všetkých kostí. Väčšie kosti však zvyčajne nedokáže stráviť.

Za jeden deň môže zjesť až  mäsa. Prvý deň po konzumácii mäsa má medveď zvyčajne tráviace problémy a jeho výkaly majú tekutú konzistenciu, ale na druhý deň sa jeho tráviaci trakt vráti do normálu. Ak zviera neskonzumuje na posedenie (ihneď), prikryje ho dostupnou vegetáciou a zostáva v blízkosti zdochliny tri až desať dní, pričom sa pohybuje v okruhu maximálne . Tým, že ju zakryje, sa ju snaží nielen skryť pred ostatnými predátormi, ale aj urýchliť proces fermentácie, vďaka ktorej čerstvé surové mäso „dozrieva“ a je pre medveďa atraktívnejšie. Jeleňa s hmotnosťou  dokáže zožrať za päť až šesť dní.

Medvede hnedé môžu byť agresívne voči predátorom (iným medveďom, tigrom) a ľuďom, ktorí sa približujú k ich koristi alebo zdochline.

 Trus 
náhľad|Výkal medveďa hnedého (Rumunsko)
Medvedí trus vyzerá rôzne v závislosti od ročného obdobia a ponuky potravy. Keďže medvede nemajú dokonalé trávenie a neživia sa prevažne mäsom, v ich truse sa často nachádzajú zvyšky rastlín (tráva, obilniny, byliny, bobule alebo ovocie). Pri konzumácii mäsa môže mať medvedí trus tvar širokého tmavého valca a môže byť dlhý 3. V prípade prevažne rastlinnej stravy má podobu veľkej nepravidelnej hromady a môže byť redší, takže sa viac podobá trusu hovädzieho dobytka.

 Rozmnožovanie a dožitie 
Obdobie párenia prebieha na jar či v lete, od polovice mája do júla, alebo ešte neskôr, čím severnejšie medvede žijú. Samice prichádzajú do ruje spravidla každé tri až štyri roky. Medvede hnedé sú sériovo monogamné a s tým istým partnerom zostávajú len niekoľko dní až týždňov. Mimo tohto úzkeho časového rámca prejavujú len malý záujem o opačné pohlavie. Samice pohlavne dospievajú vo veku od štyroch do šiestich rokov, zatiaľ čo samce zvyčajne dospievajú o rok neskôr, keď sú dostatočne veľké a silné, aby mohli úspešne súťažiť s inými samcami o právo na párenie. Samce sa snažia páriť s čo najväčším počtom samíc a podobne záletné sú aj samice. Dokazuje to séria genetických testov, ktoré ukazujú, že súrodenci nemajú spoločného otca v až 29% vrhov. Medvedí samci majú bakulum, kosť v penise, ktorá im umožňuje kopulovať so samicou pomerne dlhý čas (počas každého jedného pokusu). Niektorí vedci sa domnievajú, že penisová kosť sa vyvinula preto, aby mohli dlhším spojením odradiť iných nenásytných súperov. Pokiaľ ide o konkrétne čísla, kopulácia môže trvať až hodinu, hoci priemerný čas je asi 25 až 35 minút.CRAIGHEAD, J. J.; HORNOCKER, M. G.; CRAIGHEAD Jr, F. C. (1969). Reproductive biology of young female grizzly bears. J. Reprod. Fertil. Suppl. 6: S. 447–475. (po anglicky) Samice sú v najlepšej reprodukčnej kondícii vo veku od 4 do 20 rokov, ale rozmnožujú sa aj v staršom veku, vo veku až 28 rokov; samce môžu byť plodné aj vo veku nad 20 rokov, až do 26 rokov, ale zvyčajne sú do 19 rokov. Samica môže mať počas svojho života až 10 vrhov. Na jednu medvedicu tak pripadá 10 až 30 mláďat, čo je na tak veľké zviera značný počet. Približne polovica mláďat sa však nedožije dospelosti.
vľavo|náhľad|Párenie
Samce sa na výchove mláďat nepodieľajú, takže výchova je úplne v kompetencii samíc. U samice dochádza k oneskorenej implantácii, pri ktorej sa oplodnené vajíčko po relatívne dlhom čase začne vyvíjať na embryo (skutočný vývoj zárodku trvá len 8 až 10 týždňov, vyvíja sa len do štádia blastocysty a následne je vývoj prerušený). Táto tzv. skrytá brezivosť je príčinou rozdielnej dĺžky obdobia gravidity, ktorá môže trvať od šiestich do deviatich mesiacov. Ak je však samica v zlom stave, oplodnené vajíčka alebo vyvíjajúce sa embryá hynú.
náhľad|Matka s medvieďaťom
Samice zvyčajne rodia v zimných mesiacoch, keď hibernujú (november až marec). Staršie a väčšie samice majú tendenciu rodiť väčšie vrhy. Boli zaznamenané prípady až šiestich mláďat, hoci priemerná veľkosť vrhu je jedno až tri mláďatá, pričom viac ako štyri mláďatá sa považujú za raritu. Veľkosť vrhu závisí aj od takých faktorov, ako je geografická poloha a ponuka potravy. Mláďatá sú po narodení slepé, bezzubé a holé, veľké približne  a môžu vážiť od 340 do 680 g, čo závisí od veku a stavu matky. Približne štyri mesiace (v závislosti od klimatických podmienok) sa živí vysoko výživným, na kalórie bohatým materským mliekom (cca 33 % tuku). Na jar alebo začiatkom leta priberajú na váhe a sprevádzajú matku na dlhých cestách. Prvého roku života sa nedožije 25 až 40 % mláďat (podľa poddruhov, podmienok a potenciálnych hrozieb). Štúdie ukázali, že väčšina mláďat umiera v dôsledku straty hmotnosti, t. j. podvýživy. Pravdepodobne len na odľahlom súostrovíKodiak je každému medveďovi k dispozícii toľko potravy, že im hladovanie prakticky nehrozí.

Mláďatá sú plne závislé na svojej matke a počas tohto úzkeho puta sa vnímavým pozorovaním a napodobňovaním jej správania učia techniku prežitia, napríklad aká potrava má najvyššiu výživnú hodnotu a kde ju získať. Zostávajú s ňou asi dva až štyri roky (zriedka až do piatich rokov a siedmich mesiacov) a potom pôjdu svojou cestou. To, ako dlho trvá, kým sa mláďatá osamostatnia, sa odvíja od toho, akým tempom priberajú na hmotnosti. V Severnej Amerike zostávajú po boku matky v priemere dva a pol roka, najčastejšie od jeden a pol do štyri a pol roka života, ale v niektorých oblastiach Európy a Ázie môže byť fáza nezávislosti všeobecne skoršia, pretože najdlhšie tu bola matka s medvieďatami videná po dobu dvoch rokov a troch mesiacov. Na japonskom ostrove Hokkaidó väčšina mláďat opustila samicu za menej ako dva roky a vo Švédsku už okolo jedného roku života. Mladé samce môžu prekonať vzdialenosť niekoľkých stoviek kilometrov, aby našli vhodné teritórium, a často zablúdia do obývaných oblastí, kde ich môže neadekvátne správanie a nedostatok skúseností dostať do konfliktu s človekom.

Hoci mladé medvede nemajú veľa nepriateľov (možno len vlky, pumy, orly bielohlavé/skalné a veľmi zriedkavo leopardy snežné) musia sa mať na pozore pred inými dospelými samcami. Tie niekedy zabíjajú mláďatá, zvyčajne v snahe priviesť samicu do ruje, do ktorej môže vstúpiť už dva alebo štyri dni po ich smrti. Ak sa statný samec postaví do cesty samici s mláďatami, medvieďatá zvyčajne utečú na strom, kým ich matka bráni. Napriek tomu, že dospelý samec je často dvakrát ťažší ako ona, dokáže svoje potomstvo ochrániť. No niekedy za ne položí aj život. Niektoré matky sa snažia zabrániť zabíjaniu mláďat tým, že sa zámerne pohybujú v blízkosti ľudí alebo ľudskej infraštruktúry, kde sa samce toľko neodvážia ísť. A keď sa skončí kritické obdobie pre mláďatá, ľuďom sa opäť vyhýbajú. Ale podľa niektorých zdrojov dospelé agresívne samce zabijú až polovicu všetkých narodených mláďat. Medveď hnedý sa môže dožiť 25 až 30, výnimočne a predovšetkým v zajatí i 50 rokov.

Sú známe prípady, kedy samice adoptovali zatúlané (osirelé) mláďatá alebo dokonca ukradli mláďa v prítomnosti jeho matky (väčšia/staršia samica si môže nárokovať mláďatá od menšej/mladšej samice). Na druhú stranu aj prípady, ako samice zabíjajú mláďatá.

 Medzidruhová konkurencia, predácia 
náhľad|Tiger sibírsky je pravdepodobne jediný predátor, čo nežije vo svorke, ktorý sa odváži uloviť dospelého medveďa hnedého
Dospelý medveď hnedý (najmä samec) je natoľko veľký predátor, že sa mu len málo živočíchov odhodlá postaviť na odpor. Jedným z nich je predovšetkým tiger sibírsky. Po poklese populácie kopytníkov v rokoch 1944 až 1959 bolo na ruskom Ďalekom východe zaznamenaných 32 prípadov, keď tigre napadli ako medvede ušaté, tak medvede hnedé. Zameriavajú sa však na mladých a subadultných jedincov alebo zraniteľnejšie samice. V rovnakom období boli tiež hlásené štyri prípady, keď medveď hnedý naopak zabil tigriu samicu a jej mláďatá, a to ako pri spore o korisť, tak v sebaobrane. Neskôr štúdia o vzťahoch medzi týmito šelmami v prírodnej rezervácii Sichote-Aliň uvádza, že v rokoch 1992 až 2013 tigre sibírske zabili jedného mladého asi troj- či štvor- ročného samca medveďa hnedého a vo zvyšku prípadov išlo o samice a medvieďatá. Vplyv prítomnosti tigrov na správanie medveďa hnedého je však rôzny. Boli zaznamenané prípady, kedy medvede neprejavili strach z tigrov, ale aj prípady, kedy si zvolili inú trasu, ak narazili na tigrie stopy. Iné medvede naopak tigrov zámerne prenasledovali a pokúsili sa ukradnúť ich korisť, alebo sa aj zmocniť samotnej šelmy.
vľavo|náhľad|Medveď hnedý v súboji s vlkmi o zdochlinu
Medveď hnedý sa pravidelne dostáva do súbojov s vlkmi, ktoré odháňa od zabitej koristi. Napriek častému výskytu prípadov obvykle vystačia zastrašovacie gestá a nedochádza tak k žiadnemu krviprelievaniu. V zriedkavých prípadoch sa pri úlovku dokonca navzájom tolerujú. Naproti tomu existujú aj dôkazy, ako poddruh medveď grizly usmrtil dospelého vlka. Ak sa jednému alebo druhému predátorovi naskytne príležitosť zabiť mláďa konkurenčného druhu, v tomto prípade príliš neváhajú. V niektorých oblastiach medvede pravidelne konkurujú pumám, ktorým aj zaberajú úlovky. Dochádza však i k situáciám, kedy sa medvede nedokážu vysporiadať s hrozbou zo strany púm. Okrem toho tieto veľké mačky príležitostne napádajú medvedie mláďatá.

Menšie mäsožravé zvieratá (leopard snežný, kojot, rosomák, rys, dravé vtáky) obvykle nepredstavujú hrozbu pre dospelého medveďa hnedého. Priamemu styku s takto veľkou šelmou sa prirodzene vyhýbajú, niekedy sa však môžu pokúsiť ukoristiť zvyšky medvedieho úlovku. Snáď len rosomáci dokážu otravovať medveďa grizlyho (zviera zhruba desaťkrát ťažšie) tak dlho, až ho od zabitej potravy odoženú. V zriedkavých prípadoch môžu predstavovať hrozbu orol skalný či orol bielohlavý, ktorí sa môžu pokúsiť uloviť medvedie mláďa.

Ostatným medveďom medveď hnedý zvyčajne dominuje, lebo je v priemere väčší alebo mohutnejší ako medveď baribal či medveď ušatý. Obvykle je to tak aj v prípade stretu s medveďom bielym, a to napriek tomu, že tento arktický druh môže dosahovať väčšie rozmery ako medveď hnedý. K vzájomným konfrontáciám dochádza však skôr zriedkavo z dôvodu odlišných preferencií ohľadom biotopu a iných návykov, ale začiatkom 21. storočia dochádza k nárastu interakcií medzi medveďmi hnedými a ľadovými medveďmi, o ktorých sa predpokladá, že sú spôsobené zmenou klímy. Medveď hnedý sa stále viac presúva na sever a zaberá tu územie, ktoré zasahuje do „teritória“ medveďov bielych. Medveď hnedý má tendenciu dominovať v prípadných sporoch o korisť a v jeho brlohoch boli nájdené pozostatky mláďat medveďa bieleho.

 Úloha v ekosystéme 
Prítomnosť medveďa hnedého v prírode môže byť dôležitá z viacerých dôvodov:

 Keď medveď konzumuje plody, vylučuje semená, ktoré sú tak rozmiestnené rôzne v oblasti. Ako sa semená nachádzajú priamo vo výkaloch, niektoré štúdie preukázali, že úspešnosť klíčenia je dôsledkom toho ešte zvýšená, čo robí z medveďov dôležitých roznášačov semien v ich biotopoch (pozri zoochória).
 Pri hľadaní korienkov, cibuliek rastlín alebo zemných veveričiek medvede rozrušujú pôdu, čím zvyšujú druhovú bohatosť vo vysokohorských ekosystémoch. Narušovaním zeminy sa vyplavuje dusík zo spodných vrstiev pôdy, vďaka čomu je v prostredí ľahšie dostupný. Pôda, ktorá je vyhrabaná medveďom, obsahuje výrazne viac dusíka ako nenarušená pôda.
 Medvede prispievajú k rovnováhe v prírode napríklad aj tým, že regulujú populácie jeleňov, hlodavcov a iných zvierat a pomáhajú predchádzať nadmernému spásaniu lesov. Okrem toho zjedia alebo lovia najmä choré a zranené zvieratá a obnovujú ich populácie. Experiment v Národnom parku Grand Teton vo Wyomingu v USA ukázal, že neprítomnosť vlkov a medveďov grizly spôsobila nárast populácie bylinožravcov. Ten následne zmenil prirodzenú štruktúru a hustotu porastu v oblasti, čo malo za následok zníženie populácie sťahovavých vtákov. To poskytuje dôkaz, že medveď môže byť kľúčovým predátorom, ktorý ovplyvňuje celý ekosystém, ktorý obýva. Niekde však môže hrať iba nepatrnú úlohu v tomto zmysle, ako napríklad v slovenských Tatrách.
 Keď medvede lovia lososy, často sa živia iba kožou, mozgom a ikrami rýb, čím poskytujú zdroj potravy ďalším živočíchom (napr. čajkám, krkavcom a líškam), ktoré sa lososmi živia tiež – t. j. majú z toho prospech aj menšie mäsožravce. Pre niektoré zvieratá je zvyšková (akákoľvek) korisť vlkov i medveďov možno taká dôležitá, že keď tieto veľké šelmy zmiznú, populácie menších šeliem, ako napr. poddruhu líšky veľkouchej (Vulpes macrotis resp. Vulpes macrotis mutica), klesnú.

 Parazity a choroby 
Medveď hnedý je náchylný voči parazitom, ako sú motolice, kliešte, pásomnice, hlísty (trichinelóza) a švoly. Predpokladá sa, že sa môžu nakaziť vírusom psinky, napríklad od túlavých psov a vlkov. Môže byť tiež infikovaný besnotou. V zajatí jedinec medveďa hnedého údajne podľahol Aujeszkyho chorobe.

 Útoky na človeka a prevencia 
Medvede hnedé na človeka útočia len zriedkavo. Ak ho zbadá alebo zacíti z bezpečnej vzdialenosti, zvyčajne sa mu snaží vyhnúť. Niekedy sú však nepredvídateľné a dosť zvedavé (čím vyššia je inteligencia zvieraťa, tým viac „osobností“ má – t. j. tým rozmanitejšie sú spôsoby, akými rieši situácie), a prípadne môžu aj zaútočiť, ak ich prítomnosť človeka prekvapí a cítia sa ohrozené. Riziko je vyššie, ak ide o samice s mláďatami či samce počas obdobia párenia, keď je medveď postrelený alebo inak poranený, alebo je medveď pri koristi či pri brlohu.

Príčinou agresívneho správania medveďov môže byť do určitej miery ich životný štýl. Napríklad samica, ktorá sa stará o svoje mláďatá, často čelí hrozbe zo strany dospelých statných samcov túžiacich po párení a jej zvýšená agresivita jej pomáha chrániť bezbranné mláďatá. A práve medvedie matky brániace svoje mláďatá patria medzi najnebezpečnejšie – v Severnej Amerike sú zodpovedné až za 70 % všetkých smrteľných stretnutí s medveďmi. Nebezpečné môžu byť aj medvede, ktoré si zvykli na ľahko dostupnú potravu, ktorú im neúmyselne poskytol človek, ako napríklad odpadky. Dlhodobý kontakt s ľuďmi vedie k tomu, že stratia plachosť a v niektorých prípadoch si začnú spájať človeka s potravou.
náhľad|Keď sa medveď postaví na zadné nohy, zvyčajne len mapuje terén
Väčšiemu nebezpečenstvu môžu byť vystavení jednotlivci alebo malé skupiny maximálne dvoch osôb. Na väčšiu skupinu ľudí sa medveď zvyčajne neodváži zaútočiť. Je však známy prípad, keď medveď grizly zaútočil na skupinu šiestich a viac ľudí, ale predpokladá sa, že medveď v momente prekvapenia nemusel rozpoznať veľkosť skupiny. Útoky medveďa hnedého majú často za následok vážne zranenia a v niektorých prípadoch aj smrť. Vzhľadom na obrovskú fyzickú silu niektorých poddruhov (grizly, kamčatský či kodiak) môže byť aj jediné uhryznutie alebo úder labou ničivý, podobne ako u tigrov. K väčšine incidentov dochádza jarných mesiacoch, čo súvisí s obdobím medvedej ruje a v letných mesiacoch, keď sa v prírode zdržiava väčšie množstvo rekreantov, turistov alebo lovcov. Konfrontáciám sa s väčšou pravdepodobnosťou vyhnú ľudia, ktorí upozornia medvede na svoju prítomnosť hlasným rozprávaním alebo iným primeraným hlukom. Ak však ku konfrontácii predsa len dôjde, je štatisticky pravdepodobnejšie, že osoba, ktorá sa snaží pred medveďom utiecť, vyprovokuje medveďa k útoku oveľa viac ako osoba, ktorá zachová chladnú hlavu a zostane pokojne na mieste. Okrem toho je medveď v prípade potreby schopný vyvinúť rýchlosť takmer /h, takže dokáže bežať oveľa rýchlejšie ako človek. Ak sa medveď pred človekom postaví na zadné, nemusí to nevyhnutne znamenať, že chce zaútočiť. Vo väčšine prípadov sa len snažia uistiť, respektíve čuchom a zrakom skontrolovať, ak hrozí nejaké nebezpečenstvo. Pri náhlom stretnutí zblízka by sa človek mal vyhnúť očnému kontaktu (pre zviera je to znak agresie). K útoku nemusí dôjsť ani vtedy, ak medveď na človeka vyštartuje. Môže ísť len o skúšobný, predstieraný útok, a ak sa človeku podarí zachovať pokoj alebo na šelmu v správnej chvíli zakričí (pokojne, ale dôrazne, ale nesmie to byť panický výkrik), medveď pravdepodobne spomalí, rozmyslí si to a nakoniec utečie. Ak však napokon dôjde k fyzickému kontaktu, človek by si mal ľahnúť na brucho a hrať mŕtveho, pričom si rukami chrániť krk a hlavu. Pred nebezpečnými údermi môže človeka zachrániť aj batoh na chrbte. Dôležité je zachovať čo najväčší pokoj. Ak medveď pochopí, že ho nič neohrozuje, pravdepodobne po určitom čase odíde. V prípade, keď sa medveď odváži vstúpiť do stanu alebo budovy a tam napadnúť človeka, stratil už zrejme akýkoľvek rešpekt a môže byť veľmi nebezpečný. V takejto situácii sa odporúča agresívna obrana ako v boji o holý život. Účinný môže byť tiež špeciálny sprej proti medveďom, ktorý potláča jeho agresivitu. Štúdia amerických a kanadských vedcov zistila, že sprej proti medveďom je pri zastavovaní agresívneho správania dokonca oveľa účinnejší ako strelná zbraň, a to v 92 % skúmaných prípadov v porovnaní so 67 % prípadov so zbraňou.

Medvedia tlama je často plná potenciálne škodlivých baktérií a uhryznutie môže spôsobiť infekcie bežné pre väčšinu zvierat vrátane abscesu, sepsy alebo besnoty.

 Globálne štatistiky od roku 2000 do roku 2015 
Ukončenie legálneho a rozsiahleho prenasledovania, prísne ochranné opatrenia a reintrodukcia umožnili obnovu a rozšírenie populácie medveďa hnedého v mnohých oblastiach. K roku 2019 počet medveďov hnedých na celom svete presahuje 200 000, z ktorých väčšina žije v Rusku a Severnej Amerike. V Rumunsku žije najväčšia európska populácia (ak nepočítame európsku časť Ruska).

V rokoch 2000 až 2015 bolo zdokumentovaných a podrobne zanalyzovaných celkovo 664 incidentov v Severnej Amerike (183 prípadov), Európe (291 prípadov) a v Rusku a Ázii (190 prípadov). V rámci Európy sa najviac útokov odohralo v Rumunsku – 131 (45 %), na Slovensku – 54, vo Švédsku – 28 a vo Fínsku – 17. V Severnej Amerike sa najviac útokov odohralo na Aljaške – 51, v Britskej Kolumbii – 42, vo Wyomingu – 29, v Montane – 25 a Alberte – 18. V Rusku a Ázii bolo podrobne zdokumentovaných a analyzovaných 111 útokov v Rusku, 54 v Turecku a 25 v Iráne.

Z údajov vyplýva, že v posledných desaťročiach došlo k celosvetovému nárastu počtu útokov, čo je pravdepodobne spôsobené viacerými faktormi, ale najmä nárastom počtu medveďov a ľudí, čo vedie k väčšiemu prekrývaniu biotopov (t. j. strate životného prostredia medveďov) a k nárastu rekreačných aktivít. K väčšine incidentov došlo v lete (48 %), počas dňa (73 %) a najmä pri stretnutiach sa samicami s mláďatami (47 %). Napadnuté boli prakticky len dospelé osoby (99 %) a najmä muži (88 %). V 63 % prípadov bola osoba v čase útoku sama. Smrťou človeka sa skončilo 14,3 % incidentov, najmenej v Európe (6,6 %) a najviac vo východných štátoch – Rusko, Turecko, Irán (32 %).

 Najtragickejšie prípady 
náhľad|Socha medveďa v porovnaní s prilbou (vpravo dole)

 Útoky medveďa hnedého na ostrove Hokkaido v roku 1915 
V Japonsku sa medveď hnedý neslávne preslávil tým, že v decembri 1915 v meste Tomamae na ostrove Hokkaido uskutočnil najhoršiu sériu útokov nielen v japonskej histórii, keď v priebehu jedného týždňa, čo sa prebudil zo zimného spánku a očividne veľmi hladný, zabil najmenej sedem ľudí a zranil ďalších troch (zväčša ženy a deti), kým ho nakoniec vypátrali a zastrelili. Meral  a vážil . Japonský ostrov Hokkaido je domovom mohutného poddruhu medveďa hnedého, medveďa japonského (Ursus arctos lasiotus), ktorý môže dorásť do rovnakej veľkosti ako kodiak, medveď kamčatský alebo medveď grizly.

 Noc grizlyov v lete 1967 
Počas jednej tragickej noci v lete 1967 grizly zabili dve mladé ženy pri dvoch samostatných útokoch v národnom parku Glacier v Montane. Dve 19-ročné ženy, zamestnankyne dvoch chát v parku, sa 12. augusta vybrali s priateľmi na nočnú túru. Netušili však, že v blízkosti chát a kempov sa nachádzajú grizly, ktoré prilákala ochota turistov hodiť im niečo na zjedenie, alebo jedlo, ktoré tam nechali neopatrní táborníci. V 60. rokoch minulého storočia neboli v amerických národných parkoch odpadkové koše chránené proti medveďom a existovalo len málo iných bezpečnostných opatrení, ktoré by upozorňovali návštevníkov na prítomnosť týchto šeliem. Dve obete, Julie Helgesonová a Michele Koonsová, spali pod šírym nebom a netušili, že na ich táborisko čoskoro zaútočia hladné a agresívne grizly.
náhľad|Medveď grizly
Helgesonovú a jej priateľa zobudil v skorých ranných hodinách veľký grizly, ktorý oňuchával ich spacie vaky. Snažili sa hrať mŕtvych, ale medveď do nich zaťal zuby a pazúry, a nakoniec uchopil Helgesonovú a odvliekol ju preč. Ak je medveď hladný a zvyknutý na ľudí, v takom prípade ho nehybnosť človeka nezastaví. Pátracia skupina ju našla o niekoľko hodín neskôr s ťažkými zraneniami. Zomrela skôr, ako záchranársky vrtuľník dorazil do nemocnice. Jej priateľ prežil.

Tábor Koonsovej napadol grizly v okamihu, keď si s priateľmi varila večeru. V domnienke, že sa zviera ich večerou nasýtilo a nebude ich už viac ohrozovať, sa len presunuli neďaleko na pláž, kde následne strávili noc. Medveď sa však v skorých ranných hodinách vrátil. Zatiaľ čo ostatným sa podarilo zobudiť včas a vyškriabať sa na neďaleké stromy, Koonsovú stihol uchopiť, načo ju brutálne napadol a zaživa jej odhryzol ruku. Svojim zraneniam podľahla na mieste skôr, ako prišla pomoc.

Hrozné útoky, ktoré opísal Jack Olsen vo svojej knihe Night of the Grizzlies („Noc grizlyov“) z roku 1969, viedli k rozsiahlym zmenám v prístupe k medveďom v národných parkoch USA. Táboriská a turistické chodníky, na ktorých bola zaznamenaná aktivita medveďov, boli uzavreté, a v súčasnosti je prísne zakázané kŕmiť miestne zvieratá alebo ponechávať v prírode akékoľvek odpadky.

 Timothy Treadwell, 2003 
náhľad|Národný park Katmai
Ekológ a nadšený ochranca zvierat Timothy Treadwell (Timothy William Dexter) sa preslávil ako „priateľ“ medveďov grizly v aljašskom národnom parku Katmai, kde zdokumentoval svoj prekvapivo blízky vzťah s týmito majestátnymi a obávanými zvieratami. Trinásť rokov trávil Treadwell každú jar a leto v tamojšej divočine a natáčal sa pri hravých až riskantných interakciách s divokými grizlymi. Niektorí odborníci ho často kritizovali za jeho antropomorfné zaobchádzanie s divokými zvieratami, no Treadwell ich názory alebo odporúčania napriek tomu úplne ignoroval. Jeho láska alebo skôr posadnutosť medveďmi ho však priviedla k desivému koncu. Dňa 5. októbra 2003 Treadwella a jeho priateľku Amie Huguenardovú, ktorá ho v posledných rokoch sprevádzala, v ich tábore roztrhal a takmer zjedol starší a vyhladovaný medveď grizly, ktorého pravdepodobne pozorovali a natočili na video len niekoľko dní predtým. Hrôzostrašný útok bol zachytený na kameru, ale keďže bola nasadená krytka objektívu, zachoval sa len zvuk. Režisér Werner Herzog, ktorý v roku 2005 na Treadwellovu pamiatku natočil dokumentárny film Grizzly Man, je jedným z mála ľudí, ktorí znepokojujúce zvuky počuli. Keď sa tak stalo, Herzog navrhol, aby sa nahrávka zničila.

 Útoky medveďov na Slovensku 
Na Slovensku dochádza k štatisticky významnému nárastu počtu útokov medveďa na človeka, a to, okrem iného, najmä kvôli lokálnej hustote populácie týchto šeliem a nedostatku voľného priestoru alebo potravy.SLAŠŤAN, Jaroslav. Útoky medveďa na človeka. Poľovníctvo a rybárstvo č. 7/2024, str. 8 – 12 Napríklad v roku 2020 bolo zaznamenaných okolo 650 stretov s medveďom, pričom v roku 2021 ich už bolo 1 900. 

Čo sa fyzických stretov týka (t. j. útokov, pri ktorých došlo k zraneniu či usmrteniu človeka), v rámci sledovaného obdobia 2000 – 2023 bolo v prvej polovici (2000 – 2011) zaznamenaných 30 útokov (v priemere 3 za jeden rok), zatiaľ čo v druhej polovici sledovaného obdobia (2012 – 2023) bolo nahlásených celkom 64 útokov (v priemere viac ako 5 za rok). Konkrétne v roku 2023 bolo zaznamenaných 12 útokov a k júlu 2024 (zhruba len v prvej polovici roka) bolo evidovaných už (za posledných niekoľko desaťročí pravdepodobne rekordných) 15 útokov medveďa na človeka, pričom došlo aj k trom samostatným útokom v priebehu jedného dňa (15. júna 2024).

Vyšší počet fyzických stretov alebo všeobecne konfliktov môže byť spôsobený aj ľahko dostupnou a pre medvede atraktívnou antropogénnou potravou, najmä tou, ktorá sa nachádza v blízkosti ľudskej infraštruktúry (odpadky a nezabezpečené kontajnery,Podľa mnohých odborníkov je väčšina konfliktov medzi medveďmi a ľuďmi spôsobená primárne návykom jedincov na antropogénnu potravu, najmä pak z kontajnerov na odpadky, kvôli následnému intenzívnejšiemu pobytu medveďov v intravilánoch. Podľa štúdie uskutočnenej v Colorade v rokoch 2011 až 2016 sa inštaláciou spevnených, uzamknutých alebo inak zabezpečených kontajnerov na odpadky znížil počet konfliktov až o 60 % a výsledky boli takmer okamžité.[1] Avšak aj napriek týmto opatreniam môžu kontajnery medvede stále priťahovať kvôli zápachu potravinového odpadu, najmä ak nie sú riadne uzavreté alebo ak zvyšky jedla zostávajú na vonkajšej strane kontajnera.[2][3] Treba však poznamenať, že nemusí ísť len o potraviny; medvede vzhľadom na ich vynikajúci čuch a nenásytný apetít priťahujú aj iné nezvyčajné pachy z predmetov alebo látok (tzv. atraktanty), ktoré si spájajú s potravou, ide napr. o kozmetiku (mydlá/gély, parfumy, toaletné potreby), opaľovacie krémy, repelenty proti hmyzu alebo pohonné hmoty.[4][5] Ako musí vyzerať kontajner, ktorý odolá sile a inteligencii medveďov, testujú odborníci s pomocou skutočných medveďov napríklad v Slovenskej zoologickej záhrade Bojnice.[6] nechránené poľnohospodárske plodiny alebo nezaistený dobytok, vnadiská na lov diviačej zveri atď.), kvôli ktoré sa medvede pohybujú bližšie k ľuďom, a v neposlednom rade nevhodným či nezákonným správaním človeka (nielen) v prirodzenom prostredí medveďov. Na Slovensku najčastejšie útočí medvedica, ktorá vedie svoje mláďatá, a príčinou útokov býva prekvapenie medveďa v jeho prirodzenom prostredí.

 Vzorce útokov 

 Vyprovokované útoky (obranné) 
náhľad|Človek pri súboji s medveďom na ranej novinovej ilustrácii neznámeho pôvodu
Medzi vyprovokované útoky môžeme zaradiť situácie, pri ktorých sa medveď iba bráni, pretože ho (prípadne jeho mláďatá) človek ohrozoval, obťažoval alebo vyrušil. V takýchto prípadoch útočiaci medveď nie je motivovaný napr. hladom, ale strachom, potrebou utiecť (pokiaľ mu človek stojí v ceste), alebo nepriateľa odohnať. V polovici prípadov trvajú takéto útoky iba niekoľko sekúnd až pol minúty. Avšak vzhľadom na veľkosť a silu medveďov môže aj napriek tomu človek utrpieť ťažké a potenciálne smrteľné poranenie.

Príklady:

 medveď v zajatí útočiaci na agresívneho chovateľa;
 útok na lovca, ktorý medveďa prenasleduje;
 medvedica útočiaca na turistu, ktorý sa priblížil k jej mláďatám;
 útok na fotografa, návštevníka národného parku alebo terénneho biológa, ktorý sa dostal príliš blízko k medveďovi a narušil jeho fyzický (osobný) priestor – tzv. únikovú vzdialenosť.

 Útoky synantropných medveďov 
Niektoré medvede si zvyknú na prítomnosť človeka a strácajú plachosť bez toho, aby došlo ku konfliktu – tzv. adaptované medvede. Iný prípad sú medvede prilákané potravou resp. odpadkami. Sú to jedinci so zmeneným správaním, ktorí sa približujú k ľuďom zámerne, aby získali potravu – tzv. synantropné medvede. Niektorí ľudia medvede priamo prikrmujú, čím ich ďalej podporujú v nežiaducom správaní, ktoré môže vyústiť v nebojácne až agresívne. V extrémnych prípadoch sa potom medvede odvážia navštíviť táborisko a roztrhať stany, alebo vojsť do budovy.

 Útoky chorých medveďov 
náhľad|Na potlačenie agresivity medveďov niektorí odborníci odporúčajú použiť paprikový sprej
Podobne ako vlci sa aj medvede môžu nakaziť besnotou, čo je závažné vírusové ochorenie, prenosné i na človeka. Infikované medvede vykazujú známky aberantného správania – väčšinou sú nebojácné, podráždené či agresívne a životu nebezpečné. Jedinec nakazený besnotou dokáže za pomerne krátku dobu napadnúť alebo usmrtiť niekoľko ľudí i domácich zvierat.

Podráždené a životu nebezpečné sú tiež zranené medvede, napr. strelnou zbraňou.

 Nevyprovokované útoky (predačné) 
Medzi nevyprovokované útoky možno zaradiť situácie, pri ktorých sa medveď chová ako predátor. Motiváciou nevyprovokovaných útokov je teda najmä hlad. Pri týchto útokoch je medveď spočiatku nezvyčajne pokojný, úmyselne sa približuje a je plne sústredený na svoju obeť, teda na človeka, ako na možnú korisť. Terčom útokov sa často stávajú osamelí ľudia a najmä deti alebo ženy – slabšie obete menšieho vzrastu. Pokiaľ medveď človeka zabije, pri predačnom útoku s mŕtvolou nakladá podobne ako s akoukoľvek inou väčšou korisťou – prikryje človeka trávou, lístím alebo zeminou a požierať ho začne za tri až štyri dni po rozvinutých hnilobných procesoch.

K takým, no vzácnym útokom dochádza najmä v Severnej Amerike, kde žije jeden z väčších poddruhov medveďa hnedého – grizly. Na Slovensku nebol doteraz zdokumentovaný žiadny prípad predačného útoku medveďa na človeka.

 Stav ohrozenia a ochrana 
vľavo|náhľad|Lovci pri tele zabitého medveďa na Aljaške v roku 1904.
Hoci sa areál medveďa hnedého zmenšil a hrozí mu lokálne vyhynutie, na zozname IUCN je tento druh považovaný za najmenej ohrozený (k roku 2017), s tým, že jeho celková populácia presahuje 200 000 jedincov. Najmä niektoré populácie severoamerických medveďov grizly, populácie poddruhov na východe Sibíri, v Japonsku a Severné a Južné Kórei a tiež mnohé juhoázijské poddruhy boli v 19. a začiatkom 20. storočia lovené v takom množstve, že ich populácie už neexistujú alebo sú na pokraji vyhynutia. Medveď sýrsky, najmenší druh vôbec, lokálne vymizol z viac ako polovice svojho historického areálu. Ďalší z najmenších poddruhov, medveď stredoázijský, zaberá len dve percentá svojho pôvodného areálu. V Česku je medveď hnedý tiež veľmi vzácny – v priebehu 17. až 19. storočia tu bol najprv vyhubený a od 70. rokov. 20. storočie sa sem v malom počte dostáva zo Slovenska, podobne ako v Rakúsku či Nemecku, a napríklad v Taliansku prežíva už len asi 50 až 150 medveďov hnedých. Už vyhubený je medveď severoafrický, jediný poddruh i čoby druh medveďa, ktorý žil v Afrike.
náhľad|Lovec pri zabitom medveďovi v roku 2013
Mnohé malé, izolované subpopulácie sú ohrozené kvôli nízkej početnosti a častému kontaktu s ľuďmi. Medvede hnedé ako všežravce lákajú oblasti s ľahko dostupnou potravou súvisiacou s ľudskou činnosťou (odpadky, poľnohospodárstvo), a keďže sú veľké a potenciálne agresívne, môžu ohrozovať ľudské životy alebo majetok či plodiny, čo môže mať za následok smrť zvieraťa. Okrem toho môžu byť usmrtené neúmyselne (napr. po zrážke s vozidlom alebo vlakom), náhodne zastrelené pri love iných zvierat alebo úmyselne ulovené kvôli orientálnej medicíne (žlčník, laby). Aj len niekoľko usmrtených medveďov môže zohrať významnú úlohu a mať nepriaznivý vplyv na nízku populáciu a jej rast; naopak, zabránenie niekoľkým málo úhynom môže odvrátiť pokles populácie. Tam, kde sa vyskytuje väčšia, súvislá populácia medveďov, je niekedy lovený na športové účely, alebo zabíjaný preventívne (t. j. koriguje sa, a možno len domnelá, vyššia početnosť), pričom miera zabitia môže byť niekedy neudržateľná. V niektorých častiach Aljašky bolo dokonca cieľom manažmentu znížiť populáciu medveďov, aby sa zvýšila populácia losov a sobov v prospech poľovníkov. Človek ohrozuje medveďa hnedého aj tým, že ničí alebo znižuje kvalitu biotopov (v dôsledku poľnohospodárstva, výstavby ciest a diaľnic, vodných a veterných elektrární a ľudských sídiel všeobecne). Medvede strácajú svoje životné prostredie a ich populácie sa postupne izolujú, čo môže viesť k príbuzenskému kríženiu.
náhľad|Kolízie na pozemných komunikáciách sú jednou z mnohých hrozieb zapríčinených rozpínajúcou sa ľudskou civilizáciou
V Európe sú štyri z desiatich subpopulácií kriticky ohrozené. Zdá sa však, že záujem verejnosti a súčasné opatrenia zabezpečujú pre väčšinu populácií aspoň krátkodobé až strednodobé prežitie. Niektoré subpopulácie sú na tom v niektorých krajinách horšie v dôsledku voľnejšieho prijímania opatrení a menšieho dohľadu a zodpovedajúcej vysokej úmrtnosti spôsobenej človekom. Takmer polovica subpopulácií v súčasnosti rastie, ale na zabezpečenie dlhodobého prežitia je potrebné mať pod kontrolou všetky súčasné a potenciálne hrozby. Za hlavné hrozby pre medvede v Európe sa považuje strata biotopov v dôsledku rozvoja infraštruktúry a nadmerného výrubu v zmiešaných a ihličnatých lesoch, vyrušovanie človekom (obmedzovanie pohybu, stres), prenasledovanie (nediferencovaný regulačný lov) a napokon zlý alebo nedostatočný manažment. K zmene jeho prirodzeného správania vedie prikrmovanie a to aj prikrmovanie kopytníkov.

V roku 2014 bol medveď hnedý spolu s vlkom, rysom (ostrovid a španielsky), rosomákom a zubrom zvolený za jedného zo reprezentatívnych zástupcov Európy – tzv. európska veľká päťka.

 Reintrodukcia 
V dôsledku rapídneho poklesu populácie medveďov a ich lokálneho vymierania, ku ktorému došlo v 10. až 20. storočí vplyvom človeka, v súčasnosti dochádza k reintrodukcii týchto šeliem po celom svete, v snahe vrátiť prostredie do pôvodného, prirodzeného stavu. Úspešnosť je však rôzna. Najviac sa darí mladším, subadultným repatriovaným medveďom. Zvieratá odchované v zajatí zvyčajne nie sú vhodnými kandidátmi, ale v prípade niektorých vzácnych druhov alebo populácií je to jediná možnosť, ako sa o to aspoň pokúsiť. Okrem biologických faktorov ovplyvňujúcich prežitie druhu (napr. dôležitosti vhodného a dostatočne veľkého biotopu) sa zdajú byť ťažšie prekonateľné spoločenské bariéry vyplývajúce z domnelé či potenciálne reálnej hrozby pre bezpečnosť ľudí a potenciálnych škôd na majetku. A práve slabá akceptácia a nedostatočné pochopenie zo strany verejnosti často stoja za niektorými neúspešnými pokusmi o reintrodukciu medveďov. Preto odborníci považujú za kľúčové okrem iného aj dobré riadenie, ktorého cieľom by malo byť zapojenie verejnosti do procesu od samého začiatku plánovania. Podľa niektorých národných prieskumov majú ľudia z vidieckych oblastí vo všeobecnosti negatívnejší postoj k medveďom ako ľudia z miest. Mladší vek a vyššie vzdelanie môžu priniesť pozitívnejší postoj k medveďom, zatiaľ čo negatívne skúsenosti v podobe strát na domácich zvieratách alebo smrteľných útokov na ľudí majú často veľký vplyv na všeobecnú mienku o medveďoch.

Okrem všeobecnej a hlavnej myšlienky (pozri vyššie), ktorou je pomoc z hľadiska zachovania biodiverzity pre fungovanie ekosystémumedveď hnedý sa okrem iného podieľa na potravinovej rovnováhe, požierá zdochliny či loví najmä chorú a zranenú zver alebo plní úlohu roznášača semien, môže reintrodukcia pôvodných druhov živočíchov priniesť aj ďalšie výhody, ako napríklad zvýšený záujem o ekoturistiku.

 Ochrana 
Medveď hnedý je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 5 000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021). Je to druh európskeho významu, ktorý sa vyskytuje v 66 územiach európskeho významu, kde z celkového odhadovaného počtu žije 500800 jedincov (k roku 2018). Ale vzhľadom na napätú situáciu v dôsledku zvyšujúceho sa počtu útokov na človeka, v máji 2024 poslanci slovenského parlamentu schválili možnosť zjednodušeného odstrelu medveďov.

Medveď hnedý je zaradený do Bernského dohovoru (Príloha II.) a smernice o biotopoch (Príloha II. a IV). Uvedený je tiež v CITES v prílohe I. (platí pre populácie v Bhutáne, Číne, Mexiku a Mongolsku18/01/1990) a prílohe II. (platí pre všetky ostatné populácie11/06/1992).

 Poznámky 

 Referencie 


 Iné projekty 

 Externé odkazy 
 www.medvede.sk Projekt BEARS: Medvede na Slovensku a vo svete
 Rozšírenie medveďa hnedého na Slovensku v roku 2012 

Kategória:Medveďovité
Kategória:Živočíchy európskeho významu
Kategória:Najmenej ohrozené druhy
Kategória:Cicavce na Slovensku
Kategória:Zákonom chránené živočíchy na Slovensku