Ľaliovky

Ľaliovky (iné názvy: krinoidykrinoid. In: ŠALING, S. et al. Veľký slovník cudzích slov. 2000. S. 698ľaliovky. In: Encyklopédia Zeme. Bratislava: Obzor. 1983. S. 326, krinoideá, crinoideá [vyslov: krinoideá]crinoideá. In: Pyramída S. 583; staršie: ľalijovkyNomenklatúra zoologickej systematiky. In: Slovenské odborné názvoslovie. 1953. č. 1. S. 13, ľalijnicekrinoid. In: IVANOVÁ-ŠALINGOVÁ, M. et al. Slovník cudzích slov A/Z. 1979. S. 494DANĚK, G. Zoologia pre vyššie triedy stredných škôl. 1936. S. 107, krinoidey; zastarano: lalijkyRízner, Ľ. V. Živočíchopis. Uh. Skalica 1875. S. 285, vlasatíPETRIKOVICH, J. Soznam  živočíchov, darovaných  Museálnej  slovenskej  spoločnosti  predsedom  Andrejom  Kmeťom. In: Sborník Muzeálnej slovenskej spoločnosti. roč. VII. 1902. S. 90 ; ľudovo alebo zastarano: morské ľalieFERIANC, O. Zoologia pre VII. a VIII. triedu slovenských gymnázií. 1941. S. 125; ) sú trieda ostnatokožcov (podkmeň Crinozoa, skupina stopkavce).

 Charakteristika 
Telo má tvar kalicha na krátkej alebo (častejšie) na dlhej ohybnej stopke. „Kalich“ tvorí 5 dichotomicky sa vetviacich ramien, ktoré sú spevnené vápnitými doštičkami. Ústny aj análny otvor sú v hornej časti tela, okrem toho tu vyúsťujú aj gonády a drobné otvory – tzv. hydropóry, ktorými v prípade potreby preniká voda do ambulakrálnej sústavy. Ambulakrálne panôžky majú dýchaciu a zmyslovú funkciu. Pohybom ramien víria vodu, čím priháňajú planktónnu potravu k ústam.

Vývin prebieha cez súdkovitú larvu dolioláriu, ktorá má okolo tela niekoľko obrvených pruhov. Larva čoskoro prisadá a predná coelomová časť sa predlžuje v stopku. Žijú väčšinou v tropických moriach (často i vo väčších hĺbkach), preto živé ľaliovky vidno skôr výnimočne. Niektoré druhy môžu dosť dobre plávať, ich stopka je v dospelosti redukovaná a na jej mieste je veniec prichytávacích cirrov – do tejto skupiny patrí Antedon bifida, hojný druh pobrežia Atlantického oceánu. Pri pobreží severných morí je častá Heliometra glacialis.

Telá ľalioviek sa po odumretí obvykle rozpadnú na jednotlivé články. Nálezy celých schránok sú zriedkavé. Jednotlivé články ľalioviek sú tvorené kalcitom, pri pohľade voľným okom sa väčšinou lesknú. V polarizačnom mikroskope sa ich možno pozorovať ako monokryštály s výrazným reliéfom a pentagonálnou súmernosťou, ktoré celé naraz zhášajú.

 Evolúcia 
Ľaliovky tvoria skupinu, ktorá existuje už od kambria. Počas dlhého vývoja obývali odlišné ekosystémy. Zatiaľ čo napríklad druhohorné ľaliovky väčšinou uprednostňovali plytkovodné prostredie, dnešné sú známe skôr z väčších hĺbok. V mediteránnej oblasti, do ktorej v jure zasahovali i Západné Karpaty, boli ľaliovky rozšírené hlavne v plytkom šelfe, väčšinou v hĺbkach okolo 30 – 50 mMišík, M., Reháková, D., 2009, Vápence Slovenska. I. časť Biohermné, krinoidové, sladkovodné, ooidové a onkoidové vápence. Veda, Bratislava, s. 64. Výnimkou sú voľne plávajúce ľaliovky rodu Saccocoma, žijúce v kimeridži (vrchná jura). Hojné fosílne pozostatky ľalioviek možno nájsť vo vápencoch v bradlovom pásme a pásme jadrových pohorí (tatrikum, fatrikum aj hronikum).

 Systematika 
trieda ľaliovky (Crinoidea):
 rod †Botryocrinus
 rod Cenometra
 rod †Ctenocrinus
 rod †Eifelocrinus
 rod †Encrinus
 rod †Eocystites
 rod Nemaster
 podtrieda †Inadunates
 rod †Aesiocrinus
 rod †Carabocrinus
 rod †Cyathocrinites
 rod †Ectenocrinus
 rod †Hybocrinus
 podtrieda †Camerates
 rod †Eucalyptocrinites
 rod †Glyptocrinus
 podtrieda †Flexibles
 rod †Onychocrinus
 podtrieda Articulata
 rad Millericrinida
 rad Cyrtocrinida
 rad Bourgueticrinida
 rad Isocrinida
 rad Comatulida

Obrázky

 Zdroje 

 Iné projekty