Karol Strmeň

Karol Strmeň (vl. menom Karol Adam Bekényi) (* 9. apríl 1921, Palárikovo – † 16. október 1994, Cleveland, USA)iné zdroje uvádzajú 14. alebo 21. október, bol slovenský básnik katolíckej moderny, prekladateľ, novinár, pedagóg, literárny kritik, vysokoškolský profesor a osobnosť slovenského exilu.

 Životopis 
Vzdelanie získaval v Nových Zámkoch a Šuranoch, kde aj zmaturoval. Dva roky študoval teológiu v Ostrihome, odkiaľ však musel v roku 1942 kvôli národnému cíteniu odísť do Bratislavy na Filozofickú fakultu Slovenskej univerzity v Bratislave (kombinácia slovenčina – filozofia). Spolu s prozaikom Milom Urbanom riadil kultúrnu rubriku týždenníka Gardista. V roku 1945 pred postupujúcou Červenou armádou emigroval na Západ. Počas úteku jeho vlak neďaleko Plzne zasiahol letecký útok. Strmeň utrpel zlomeninu nohy a zhoreli mu viaceré básne a preklady.  

Po zastávkach v Nemecku a Taliansku v roku 1949 s manželkou Oľgou (rodenou Sidorovou) emigrovali do USA a definitívne sa usadili v americkom Clevelande. Spočiatku žili vo veľmi skromných podmienkach, spolu s rodinou mali prenajatú jedinú izbu. Strmeň postupne doštudoval a stal sa profesorom na Clevelandskej univerzite. Plne sa začal venovať jazykom (ovládal francúzštinu, taliančinu, nemčinu, angličtinu, maďarčinu, slovanské jazyky), literatúre, pedagogike, organizovaniu exilového života a redaktorskej práci v krajanských periodikách Ave Maria (od roku 1957), Most (v roku 1954 inicioval jeho vznik), Slovák v Amerike či Slovenské noviny. Významne prispel k založeniu Slovenského ústavu v Clevelande. 

Po Nežnej revolúcii a páde komunizmu sa na Slovensko vracal, naposledy v roku 1993. Zomrel v Clevelande na následky autonehody, keď za volantom automobilu sedela Strmeňova dcéra. 

Jeho meno nesie základná škola v Palárikove, v ktorej je tiež zriadená stála expozícia jeho literárneho diela.

 Tvorba 
Prvé literárne diela publikoval v študentskom časopise Rozvoj, neskôr prispieval i do časopisov Slovenské pohľady, Elán, Kultúra, Smer a ďalšie. Súčasťou jeho básnického diela (vydal osem zbierok reflexie, lyriky a duchovnej poézie) je jeho prekladateľská tvorba. Venoval sa prekladom z francúzštiny (Paul Claudel, Rainer Maria Rilke), angličtiny (Edgar Allan Poe), taliančiny (Dante Alighieri), ale tiež prekladal staršiu poľskú poéziu (Jan Kochanowski, Adam Mickiewicz, Juliusz Słowacki, Cyprian Kamia Norwid) a mladšiu poľskú poéziu (Leopold Staff, Kazimierz Wierzyński, Julian Tuwim, Janusz Minkiewicz, Tymoteusz Karpowicz, Tadeusz Różewicz, Bogdan Czaykowski). Asi jedenásť jeho diel ostalo len v rukopisnej podobe.

 Ocenenia 
Na Slovensku získal tieto vyznamenania:

 Rad Bieleho dvojkríža (1996)
 Medaila Spolku slovenských spisovateľov
 Medaila Matice slovenskej

Za prínos do svetového kultúrneho dedičstva ho vyznamenalo Francúzsko aj USA.

 Dielo 

 Poézia 
 1943 – Výžinok života
 1945 – Testament
 1950 – Putovné piesne, prvá exilová kniha (spoluautor Mikuláš Šprinc)
 1963 – Čakajú nivy jar (Cleveland)
 1963 – Žalm cyrilometodský (Cleveland)
 1969 – Znamenie Ryby (Rím)
 1977 – Preblahoslavená, zbierka lyricko-reflexívnych básní (Rím); druhé vydanie vyšlo v edícii rewind (vedie Ján Gavura) - Fintice: FACE, 2021. ISBN 978-80-89763-70-2 (Na knihe spolupracoval a doslov napísal Matúš Marcinčin)
 1991 – Sfinga spieva pri jasličkách, výber z celoživotnej tvorby

 Preklady 
 Nového zákona
 Rímsky misál
 Dante Alighieri: Nový život
 Dante Alighieri: Peklo (časť Božskej komédie)
 1972 – Návštevy I-II. Antológia svetovej poézie, výber zo svetovej lyriky od najstarších čias po súčasnosť, (Rím)

 Poznámky 

 Referencie 

 Literatúra 



 Externé odkazy 


Kategória:Slovenskí spisovatelia
Kategória:Slovenskí básnici
Kategória:Slovenskí prekladatelia
Kategória:Katolícka moderna
Kategória:Osobnosti z Palárikova
Kategória:Laureáti Radu Bieleho dvojkríža II. triedy
Kategória:Obete cestných dopravných nehôd