Súkromné právo

Súkromné právo alebo civilné právo je časť právneho poriadku, ktorá v európskom kontinentálnom právnom systéme tradične zahŕňa: 
občianske právo
obchodné právo a rodinné právo (v niektorých štátoch, aspoň sčasti, aj pracovné právo)
medzinárodné súkromné právo. 

Opakom je verejné právo. Delenie práva na súkromné a verejné pochádza zo starovekého Ríma.

Pojem sa často zamieňa s občianskym právom, pretože tvorí jeho najpodstatnejšiu časť.

V širšom zmysle súkromné právo zahŕňa aj časti verejného práva slúžiace na presadenie nárokov vyplývajúce pre konkrétne osoby zo vzťahov upravených vyššie uvedenými právnymi oblasťami, teda najmä procesné právo.

Normy, ktoré tu patria, sú - na rozdiel od verejného práva - založené na princípe rovnosti a nezávislosti, sú formulované ako dovolenia, charakterizuje ich zmluvný princíp a spory sa riešia z iniciatívy zainteresovaných osôb.

 Zásady súkromného práva 
Zásady súkromného práva predstavujú zásady, na základe ktorých je súkromné právo (ako časť právneho systému) vybudované. 
 Zásada rovnosti účastníkov
 Zásada individuálnej autonómie
 Zásada ekvity(spravodlivosti)
 Zásada "všetko je dovolené, čo nie je zakázané"
 Zásada zákazu zneužitia subjektívnych práv
 Zásada istoty a stability v súkromnoprávnych vzťahoch
 Zásada prevencie

 Systém slovenského súkromného práva 
 občianske právo ako všeobecné súkromné právo
 obchodné právo
 pracovné právo (individuálne pracovnoprávne vzťahy)
 medzinárodné právo súkromné