Frédéric Mistral

Frédéric Mistral (* 8. september 1830, Maillane, Francúzsko – † 25. marec 1914, tamtiež) bol lyrický a epický básnik, filológ z Provensalska, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru v roku 1904.

 Život 
Narodil sa v Maillane na juhu Francúzska ako syn farmára. Študoval na Royal College v Avignone (neskôr premenovaná na Škola Frédérica Mistrala), kde si zamiloval antických básnikov, a potom právo na univerzite v Aix-en-Provence. Už v Avignone začal s tamojším profesorom Josephom Roumanillom študoval starú okcitánsku poéziu a spoločne sa rozhodli obnoviť tento národný jazyk. Roku 1852 vydali Mistral a Roumanille prvý zborník živých provensalských básnikov Li Prouvencalo a pokúsili sa o reformu pravopisu.

Roku 1854 založil Mistral asociáciu provensalských básnikov Felibrige a na ich zjazde vo Font-Ségugne vyzval k jazykovej, literárnej a politickej renesancii francúzskeho juhu. Cieľom asociácie nebolo oživiť starú okcitánčinu, ale vytvoriť nový moderný a živý jazyk. Tieto snahy korunoval Mistral svojim veľkým novoprovensalským slovníkom Trésor dóu Félibrige (1879-1886), obrovským dielom, na ktorom pracoval viac ako dvadsať rokov. V tomto diele kodifikoval bohatstvo okcitánskych dialektov používaných medzi ľudmi a vybudoval tak nesmrteľný pomník znovuzrodeného jazyka. Aj svoje umelecké dielo stvoril Mistral v modernej okcitánčine, konkrétne v jej provensalskej variante.

Roku 1904 mu bola spoločne so španielskym dramatikom Josém Echegaraym y Eizaguirre udelené Nobelova cena za literatúru „… so zreteľom k originálnym, geniálnym a ozajstným umeleckým rysom jeho básnickej tvorby, ktorá verne zrkadlí prírodu a život ľudu jeho rodného kraja a s prihliadnutím k jeho významnej činnosti provensalského filológa“ (citácia z odôvodnenia Švédskej akadémie). Finančný výnos z Nobelovej ceny použil na založenie etnografického múzea v Arles - dnešný Arlaten Folk Museum.

 Dielo 
250px|náhľad|Socha Frédérica Mistrala v Arles

 Li Provençalo - 1852
 Mirèio (1859), túto báseň použil skladateľ Charles Gounod pre svoju operu Mireille.
 Calendau (1867), báseň z dvanástich spevov, ktorá sa svojim hrdinským a miestami až didaktickým rázom stala akýmsi kanónom všetkých provensalských národných snažení.
 Lis isclo dór (1875), zbierka najkrásnejších vlasteneckých a intímnych Mistralových veršov.
 Lou tresor dóu félibrige (1879-1886), novoprovensalský slovník,
 La raço latino (1879),
 Nerto (1884),
 La rèino Jano (1890), tragédia z národnej histórie 14. storočia.
 Lou Pouèmo dóu rose (1897),  vrchol Mistralovej epiky.
 Discours et dicho (1906),
 Moun espelido (1906), pamäti,
 Lis Oulivado (1912).

 Iné projekty 


 Externé odkazy 
 Biografia 

Kategória:Francúzski básnici
Kategória:Francúzski filozofi
Kategória:Nositelia Nobelovej ceny za literatúru
Kategória:Francúzski nositelia Nobelovej ceny