Deuterokánonický spis

Deuterokánonický spis je taký biblický spis, ktorý je súčasťou kánonu Svätého písma v Katolíckej cirkvi (spolu s protokánonickými spismi), ale ktorého kánonickosť nebola od začiatku a všade uznávaná. Medzi katolícke deuterokánonické spisy patria niektoré spisy Starého zákona a aj niekoľko spisov Nového zákona.

 Starý zákon 
Medzi starozákonné katolícke deuterokanonické spisy patria:Biblia - 2. Pôvod, obsah a jedinečný charakter Biblie - 2.4. Kánonickosť
 Kniha Tobiáš
 Kniha Judita
 Kniha Ester - deuterokánonické sú tieto dodatky: 10,4-16,24 (kde z toho: 10,4-11,1 je záver knihy; 11,2-12,6 patrí na začiatok knihy; 13,1-7 patrí k 3,13; 13,8-14,19 patrí k 4, 17; 15,1-3 patrí k 4,8; 15,4-19 patrí k 5,1; 16,1-24 patrí k 8,12)
 Kniha múdrosti
 Kniha Sirachovcova
 Kniha proroka Barucha
 Kniha proroka Daniela - deuterokánonické sú tieto dodatky: 3,24-45; 3,46-90; 3,46-90; celá hlava 13; celá hlava 14
 Prvá kniha Machabejcov
 Druhá kniha Machabejcov

Starozákonné deuterokánonické spisy Katolícka cirkev rešpektuje ako súčasť biblického kánonu ale nie sú súčasťou palestínskeho kánonu uznávaného Židmi a protestantmi. Protestanti ich zaraďujú medzi apokryfy.

 Nový zákon 
Novozákonné katolícke deuterokánonické spisy sú:
 List Hebrejom
 Jakubov list
 Druhý Petrov list
 Druhý Jánov list
 Tretí Jánov list
 Júdov list
 Zjavenie apoštola Jána

Novozákonné deuterokánonické spisy sa, na rozdiel od starozákonných, nachádzajú aj v protestantskom kánone.

 Terminológia 
Pretože existujú rozdiely medzi cirkvami v poňatí biblického kánonu, existuje tiež rozdiel v používaní slov, označujúcich neskoré starozákonné spisy. Spisy označované ako deuterokanonické (v protestantskej terminológii apokryfné) označujú pod rôznymi pojmami ako súčasť Biblie najmä stúpenci katolíckej dokríny. Protestantizmus deuterokanonické knihy Starého zákona nikdy neprijal. Azda s výnimkou anglikánskej a episkopálnej cikrvi, i keď je diskutabilné či by sa anglikánska cirkev mala radiť k protestantskému táboru. Zaradenie apokryfných kníh do kánonu siaha až k Rímskej synode roku 382. Pre prehľad jednotlivých kníh a ich zaradenie v rôznych církvách pozri heslo Apokryf.

Väčšina rukopisov Septuaginty (ktorá obsahuje Starý zákon) obsahuje spisy označované ako deuterokanonické. Tie boli rovnako ako spisy novozákonné spísané v gréčtine, niektoré zrejme pôvodne hebrejsky, ale pôvodný text bol stratený. Až archeologické nálezy 20. storočia tieto pôvodné fragmenty odhalili, napr. 2/3 knihy Sirachovec.

Použitie pojmu „apokryf“ (ktorý pre deuterokánonické knihy používajú protestanti) implikuje, že pojednávaný spis nemá v skutočnosti do Biblie byť zaraďovaný. Existuje tiež problém rozdielu v chápaní pojmu apokryf pri apokryfoch starozákonných a novozákonných. Pre akademické použitie sa preto pre korpus uvedených kníh väčšinou doporučuje (pozri Society of Biblical Literature) namiesto pomenovania „apokryf“ použitie pojmu „deuterokanonická literatúra“.

Gréckym ekvivalentom pre deuterokánonické knihy je termín anaginoskomena.

 Referencie 

 Literatúra 


 Pozri aj 
 Biblický kánon
 Apokryf

Kategória:Starý zákon