Proglas (prológ)

Proglas (v hlaholike: ⰒⰓⰑⰃⰎⰀⰔ, v cyrilike: Проглас)  je starosloviensky prológ k Štvorevanjeliu, datovaný do 9. storočia. Pôvodný rukopis sa nezachoval, zachovali sa štyri neskoršie rukopisy, tendujúce k cirkevnej slovančine.

 Názov 
Proglas je incipit (prvé slovo textu), ktorý sa nachádza vo všetkých štyroch zachovaných rukopisoch. Srbské rukopisy používajú názov „Blaženago učitelja našego Konstantina Filosofa slovo“, ruský „Predslovije jevangelъskoje svętago Kirila“. Súčasný názov v slovenčine je Proglas, čo je starosloviensky kalk, presnejšie hybridný polokalk gréckeho prólogos (πρόλογος), teda označenia úvodu „k väčšiemu literárnemu dielu, ktorý tematicky a obsahovo súvisí s náplňou diela i jeho štruktúrou a vysvetľuje jeho zmysel a zámer“.

 Rukopisy 
Proglas objavil v roku 1858 A. F. Hilferding v srbskom rukopise zo 14. storočia. Okrem toho sa zachoval ešte v ďalších dvoch staroslovienskych prekladoch evanjelií srbského pôvodu z 13. a 14. storočia a existuje ešte jeden ruský rukopis zo 16. storočia (Proglas sa v ňom nezachoval celý). Ide o rukopisy: Chilandarský (13. storočie), Chludovov a Péčsky (14. storočie) a neúplný Trojický rukopis. Rukopisy Proglasu nepatria medzi staroslovienske pamiatky, pretože sa zachovali iba v neskorších odpisoch, ktoré sa prikláňajú k cirkevnej slovančine a všetky sú písané v cyrilike (hlaholský rukopis sa nezachoval).

Najstarší z rukopisov je Chilandarský rukopis, ktorý objavil v roku 1868 v kláštore Chilandar (jeden z 20 pravoslávnych kláštorov na Athose) ruský archimandrita Leonid (Lev Alexandrovič Kavelin). Ide o text písaný in continuo na pergamene, bez rozdelenia na strofy v dvoch stĺpcoch s medzerami medzi slovami len po bodke.

Hilferdingov rukopis (alebo Pečský rukopis) bol objavený ako prvý, v srbskom rukopise štyroch evanjelií na pergamene zo 14. storočia. Text je zapísaný in continuo v stĺpcoch, bez rozdelenia na strofy či verše. Medzery sa nachádzajú len po interpunkcii.

Chludovov rukopis bol objavený v roku 1872 a pochádza zo 14. storočia. Je zapísaný in continuo. Napriek viacerým hláskoslovným, morfologickým a syntaktickým zmenám oproti Chilandarskému rukopisu má k nemu bližšie ako k Hilferdingovmu.

Trojický rukopis objavil A. I. Sobolevskij v roku 1898 v Trojicko-Sergejivskej lavre. pochádza zo 16. storočia, je písaný v ruskej redakcii cirkevnej slovančiny (odlišnosti sú v lexike a slovoslede), nenachádza sa na začiatku štvorevanjelia (ako tri predchádzajúce rukopisy).

Rukopisy Proglasu na Slovensku publikovala Kristína Pavlovičová vo vedeckej monografii Veľkomoravský Proglas (2016).

 Autorstvo 
Ako autor je v srbských rukopisoch uvedený Konštantín Filozof. Sám seba by však neoznačil za „blaženého učiteľa nášho“. Je možné, že ide o neskoršiu vsuvku, alebo Konštantínovi Filozofovi skutočný autor Proglasu tento text pripísal, aby získal väčšiu autoritu. 

Odborníci sa k autorstvu tiež stavali rôzne:
 k názoru, že autor bol Konštantín Filozof, sa prikláňali A. F. Hilferding, E. Golubinskij, I. Frank, N. Nikolskij, E. Georgiev, Josef Vajs, F. Grivec
 k názoru, že autor bol Konštantín Preslavský, sa prikláňali A. I. Sobolevskij, J. Ivanov, M. Murko, V. N. Zlatarski
 ani jednu z vyššie uvedených možností/nepriklonili sa na žiadnu zo strán: I. I. Streznevskij, V. Jagič, A. Voronov, Miloš Weingart, I. Ohijenko, N. Wijk, František Pastrnek

V slovenskej literárnej vede sa za autora Proglasu považuje Konštantín Filozof. K tomuto názoru sa prikláňali z českých a slovenských vedcov Josef Vašica, byzantológovia František Dvorník, Růžena Dostálová a Alexander Avenarius, Eugen Pauliny, historik Peter Ratkoš či Ján Stanislav. Zo zahraničných byzantológ a pravoslávny teológ John Meyendorff.

 Nahtigalova rekonštrukcia 
V roku 1943 publikoval slovinský slavista Rajko Nahtigal v práci Rekonstrukcija treh starocerkvenoslovanskih izvirnih pesnitev  svoju rekonštrukciu Proglasu. Vychádzal z predpokladu, že autorom je Konštantín Preslavský, a teda usiloval sa text „zrekonštruovať tak, aby mu vznikol 12-slabičný verš s cezúrou po 5. alebo 7. slabike, pričom cezúru pravidelne vyznačuje“. Opieral sa tu o domnienku ruského slavistu A. I. Sobolevského, ktorý pokladal Abecednú modlitbu aj Proglas za dielo Konštantína Preslavského, a teda obidve za napísané v dvanásťslabičnom verši s cezúrou po piatej slabike. Nahtigal text v niektorých prípadoch (12., a 13., 31. a 32., 35. a 36., 41. a 42., 45. a 46., 65. a 66 verš jeho rekonštrukcie) delí na dva verše (tieto sú približne dvojnásobne dlhé oproti ostatným). Niekedy delí aj kratšie úseky na dva a „do textu vkladá sémanticky málo zaťažené výrazy, ktoré majú iba tú funkciu, aby verš natiahli do ním preferovaného dvanásťslabičníka“. Nahtigal „všetky vsuvky, ktoré mali byť barličkami dvanásťslabičníka, uvádzal v zátvorkách, aby bolo jasné, že ide iba o jeho hypotézu. Časom sa na zátvorky zabudlo, alebo sa z dajakých príčin zdali nepodstatné.“

 Preklady do slovenčiny 
Proglas bol do slovenčiny preložený viackrát. Najstarší je neúplný preklad Jána Stanislava z roku 1957, resp. 1967. Prekladal z Chilandarského rukopisu, čiastočne do prózy a čiastočne do veršov. Vo svojom preklade sa dopustil niektorých chýb, napr. pri vymenovaní mien evanjelistov (a evanjelií), keď preložil staroslovienske „Mat(f)ej“ ako Matej, pričom správne malo byť Matúš.

Ďalší preklad je od Eugena Paulínyho v prebásnení Viliama Turčányho po prvý raz publikovaný v roku 1964, neskôr Viliam Turčány svoj preklad upravoval, posledná verzia je z roku 2011. Preklad vychádza z Nahtigalovej rekonštrukcie, a to tak, že „Pauliny urobil iba tzv. surový jazykový preklad, ktorý poskytol básnikovi Viliamovi Turčánymu na prebásnenie.“ Preklad/prebásnenie je sylabotonické.

V roku 2011 publikoval svoju parafrázu Proglasu Ľubomír Feldek. Je sylabotonická. Takisto bol presvedčený, že originálny text je dvanásťslabičník, ale v jeho parafráze sa striedajú päťstopové akatalektické (desaťslabičné) a päťstopové hyperkatalektické (jedenásťslabičné) jambické verše. Jeho parafráza sa nepridržiava stichického originálu, ale je strofická – obsahuje 5-veršové strofy – a takisto je rýmovaná: tretí a piaty a druhý a štvrtý verš sú viazané striedavým rýmom, nepárne verše ženským a párne mužským.

V roku 2013 publikoval svoju verziu Ján Zambor. Originál Proglasu považuje za sylabický, no jeho prebásnenie je sylabotonické.

K. Pavlovičová uvádza, že pri interpretácii Proglasu sa vynorilo viacero nezrovnalostí, najzreteľnejších pri jeho prekladoch. Výrazne to možno pozorovať na dvojiciach „slovo – Slovo“ a „písmo – Písmo“. Desakralizované poňatie Proglasu ako básne vyhovovalo ideológii ateizácie po druhej svetovej vojne, ktorej podliehali všetky slovanské krajiny. A nedokázali sa od neho oslobodiť ani prekladatelia po roku 1989. Tvorcov socialistického estabilišmentu by stálo mnoho námahy, aby podali výraz Slovo ako Druhú božskú osobu, ako samého Krista, ako večné Otcovo Slovo atď. Oveľa jednoduchšie a pritom ideologicky optimálne bolo vysvetlenie slova ako symbolu filológie, slovanského písomníctva. Podobne je to v dvojici, v ktorej Písmo je skrátený názov zo spojenia Sväté písmo, teda pomenovanie súhrnu biblických kníh. Teda niečo celkom iné ako písmo vo význame súhrn písmen, spôsob zachytávania rečového prejavu.

Ďalšia chyba vznikla pri preklade biblického citátu z Prvého listu Korinťanom (14, 19): „Na zhromaždení radšej chcem povedať päť zrozumiteľných slov, aby som aj iných poučil, než desaťtisíc slov darom jazykov“, v ktorom apoštol Pavol reaguje na stále sa vzmáhajúcu glosoláliu, tzv. modlitbu v jazykoch. Išlo o akési blábolenie v stave eufórie z prežívanej Božej prítomnosti. Sv. Konštantín Cyril ho použil pri charakteristike zrozumiteľnosti textu. Citát z Biblie je to najjednoduchšie, pri preklade čoho nemožno nič pokaziť. Biblické miesto, ktoré Konštantín cituje, obsahuje dve číslovky, a to päť a desaťtisíc. Toto miesto je identické v prekladoch Biblie všetkých čias a na celom svete, veď číslovky, najmä základné, sú podľa denotátu excelentne monosémické lexikálne jednotky. Ján Stanislav prekladá číslovku desaťtisíc (ssl. tьma) výrazom „hŕba“, Viliam Turčány v starom preklade a Ján Zambor si vystačili s výrazom „tisíce“. Ľubomír Feldek má vo svojej paralele Proglasu „stá a stá“. V najnovšom preklade Viliam Turčány ešte zosilňuje poetizáciu, keď reduplikuje výraz tma a používa genitívnu metaforu tma slov: „rieknuť tmu, tmu slov“. Starosloviensky výraz „tьma“ je síce okrem číslovky desaťtisíc aj substantívum s významom „tma, temnota“,  ale v tomto fragmente Proglasu je takýto preklad nesprávny, keďže ide o biblický citát z apoštola Pavla. Prebásňovatelia tu z biblického citátu urobili parafrázu, pričom text poetizujú. O ďalších chybách v prekladoch Proglasu do slovenčiny pozri.

 Žáner 
Hoci na Slovensku je všeobecne rozšírená mienka, že Proglas je báseň, autorka monografie a viacerých štúdií o Proglase Kristína Pavlovičová tvrdí, že ide o prozaický homileticko-apologetický text, o kázeň. Rusista a slavista docent Michal Téra to hodnotí takto: „Bylo by jistě záhodno, kdyby závěry Kristíny Pavlovičové pronikly i do všech literárních příruček a učebnic na všech typech škol v Česku i na Slovensku, neboť její práce mění pohled na Proglas skutečně zásadním způsobem.“

 Referencie 

 Ďalšia literatúra 






 Pozri aj 
 Predhovor k evanjeliáru

 Externé odkazy 
 Preklad Proglasu do modernej slovenčiny a angličtiny 
 Preklad Proglasu do modernej nitriančiny
 Preklad Proglasu do modernej bulharčiny
 Preklad Proglasu do modernej češtiny
 Druhé vydanie Knihy Proglas z vydavateľstva HERBA s pôvodnými textami v staroslovienčine a s prekladom do angličtiny, plus Predslov k Proglasu od kardinála Korca
 Proglas na stránkach Literárneho informačného centra 

Kategória:Literatúra v staroslovienskom jazyku
Kategória:Literatúra na Veľkej Morave