Vancouver Canucks

Vancouver Canucks je kanadský profesionálny hokejový klub sídliaci vo Vancouveri, najväčšom meste provincie Britská Kolumbia. Canucks súťažia v NHL a sú súčasťou Pacifickej divízie v Západnej konferencii. Svoje domáce zápasu hrajú v Rogers Arena.

Mužstvu sa trikrát podarilo prebojovať až do finále Stanley Cupu a to v rokoch 1982, 1994 a 2011.

História klubu
Pred vstupom do NHL (1945-1970)
V roku 1945 vznikol v meste Vancouver hokejový klub Canucks, ktorý hral v Pacific Coast Hockey League (PCHL). Po svojom vzniku vyhral majstrovstvá ligy v roku 1946 a 1948. V roku 1952 sa PCHL zlúčila s WCSHL a vytvorila spoločnú profesionálnu hokejovú ligu Western Hockey League. S veľkým množstvom známych mien vo svojich radoch, ako napríklad Johnny Bower, Andy Bathgate, Tony Esposito, Allan Stanley a Phil Maloney, Canucks vyhrali Lester Patrick Cup v ročníkoch 1958, 1960, 1969 a 1970. Tím Canucks hral v priestoroch štadióna Vancouver Forum.

Keď v roku 1965 oznámilo vedenie NHL svoj zámer rozšíriť ligu o ďalších šesť miest, oznámil vlastník Canucks (a bývalý starosta Vancouveru) Fred Hume, že mesto Vancouver má záujem stať sa jedným z nich. No prezentácia pred Radou guvernérov NHL nebola dostatočne pripravená. Z toho dôvodu a z faktu, že skupinu vlastníkov Canucks nemal rád Bruce Norris, majiteľ Detroitu Red Wings a nenávidel hlavný vlastník Toronta Maple Leafs Stafford Smythe, bola žiadosť o prijatie do NHL neúspešná. No bol vybudovaný hokejový štadión Pacific Coliseum, ktorý sa stal domovom pre Canucks (bol postavený v priestoroch, kde sa koná každoročná výstava Pacific National Exhibition).

Modrá a zelená éra (1970-1978)
V roku 1970 kúpila Canucks iná skupina vlastníkov a po dlhom vyjednávaní klub vstúpil spolu s Buffalom Sabres do NHL za cenu 6 miliónov USD (o 4 milióny viac, ako by stálo v roku 1967).

Canucks boli po prvé štyri sezóny umiestnený v silnej Východnej divízii a aj keď mali v kádri niekoľko skúsených hráčov, ako bývalého centra Rangers Orlanda Kurtenbacha, obrancov Dalea Tallona a Jocelyna Guevremonta a krídelníka Dennisa Ververgaerta, tímu sa počas týchto rokov nepodarilo postúpiť do play-off. V roku 1974 po preradení do novej divízie Smythe Division, predchodcu Severozápadnej a Tichomorskej divízie, Canucks skončili na prvom mieste a vyhrali svoju prvú sériu v play-off. Mohli mať víťazné obdobie a postúpiť v nasledujúcej sezóne do play-off, no skĺzli nazad do série porážok, ktorá trvala dve sezóny. Medzi ich najlepších hráčov vtedy patril tvorca hry André Boudrias, krídelník Don Lever a obranca Dennis Kearns.

Prvý kapitán v NHL: Orland Kurtenbach

Prvý zápas v NHL: 9. októbra 1970 proti Los Angeles Kings

Prvé víťazstvo v NHL: 5-3 proti Torontu Maple Leafs, 11. októbra 1970

Prvý gól v NHL: Barry Wilkins proti Los Angeles Kings

Čierna, oranžová a zlatá éra (1978-1997)
Po úspešnej sezóne v roku 1976 nemal Vancouver víťazný tím po dobu šestnásť sezón, no v notoricky slabej Smythe Division sa väčšinou prebojoval do play-off. Medzi jeho najlepších hráčov v 80. rokoch patril krídelník Stan Smyl, ďalej dvaja hráči zo Švédska Thomas Gradin a Patrik Sundstrom, ďalej Tiger Williams, ktorý viedol tabuľku trestných minút v NHL počas jeho dvoch sezón u Canucks, tvrdý obranca Harold Snepsts a Tony Tanti, ktorý hral na pravom krídle.

Po relatívne slušnej sezóne v roku 1982 sa Canucks po prvý raz podarilo v play-off postúpiť až do finále Stanley Cupu. No tam s favoritom, skvelé brániacimi New York Islanders prehrali na zápasy 0-4. Až do roku 1992 to bola jediná sezóna, v ktorej Canucks vyhrali sériu zápasov v play-off.

Po tejto sezóne upadli Canucks opäť do priemeru po celý zvyšok 80. rokov. Začiatkom 90. rokov, pod vedením nového generálneho manažéra Pata Quinna, sa ich hra zlepšila. Vedení hráčmi ako Trevor Linden, Kirk McLean (prezývaný "kapitán Kirk") a Pavel Bure, Canucks v rokoch 1992 a 1993 vyhrali svoju divíziu.

V roku 1994 sa Canucks podarilo po druhý raz prebojovať do finále. Do play-off postúpili zo siedmeho miesta v Západnej konferencii. Cez sezónu sa hráči zdali byť z formy, no po postupe do play-off sa im forma vrátila a v prvom kole play-off porazili svojho rivala Calgary Flames v neuveriteľnej sedem zápasovej sérii. Svoj piaty, šiesty a siedmy zápas vyhrali v predĺžení. Pavel Bure (prezývaný "Ruská raketa") strelil v siedmom zápase z brejku víťazný gól, ktorý je podľa mnohých najväčším gólom v histórii klubu. Predtým, než sa stretli vo finále s New York Rangers, vyhrali Canucks v päť zápasovej sérii nad Dallasom Stars a Torontom Maple Leafs. Svoj prvý zápas vo finále s Rangers Vancouver vyhral v predĺžení 3-2, vďaka svojmu brankárovi Kirkovi McLeanovi a jeho 52 chyteným strelám. Canucks prehrali 3-2 vo finále v siedmom zápase po tom, čo Craig MacTavish vyhral posledné vhadzovanie iba 1,6 sekúnd pre koncom riadneho hracieho času. Po prehre vypukli v meste Vancouver veľké pouličné nepokoje, ktoré vyvolali sklamaní fanúšikovia Canucks, z ktorých bolo veľa opitých.

V nasledujúcich dvoch rokoch Vancouver posilňoval svoju ofenzívu a získal do svojich radov Alexandra Mogilneho z Buffala Sabres a Markusa Näslunda z Pittsburghu Penguins.

Modrá a červená éra (1997-2007)
Na konci sezóny v roku 1997 sa Canucks rozhodli medzi svoje rady prijať Marka Messiera z New Yorku Rangers a ponúkli mu lukratívnu trojročnú zmluvu. V tej dobe tiež došlo k zmene na poste generálneho manažéra, Pat Quinn bol vyhodený a nahradený správnym výborom. Za hlavného trénera bol vymenovaný Mike Keenan, ktorý po tom, čo získal právomoc na výmenu hráčov, rozdelil jadro tímu, pričom vymenil aj Trevora Lindena. No niektoré z týchto výmen položili základy k úspechu Canucks v budúcich rokoch.

S novým generálnym manažérom Brianom Burkeom a trénerom Marcom Crawfordom (ktorý vyhral Stanley Cup v roku 1996 s Coloradom Avalanche) Vancouver prebudoval svoj tím a v sezóne 2000-01 sa vrátil do play-off. Túto sezónu začal tím Canucks v Štokholme vo Švédsku, kde mal svoj tréningový kemp a zúčastnil sa zápasov so švédskymi a fínskymi tímami na podujatí NHL Challenge. Pod vedením krídel Näslunda a Bertuzziho, obrancu Jovanovskiho a brankára Cloutiera mohli Canucks v tých rokoch dosiahnuť výraznejší úspech, keď sa im podarilo vyhrať svoju Severozápadnú divíziu, no nedosiahli výraznejší úspech v play-off, keď v druhom kole po vedení 3-1 na zápasy stratili výhodu a podľahli Minnesote po siedmich zápasoch.

Bol to Brian Burke, kto prvý vyslovil frázu "pohrebisko brankárov", čím narážal na dlhé problémy Canucks s pozíciou brankárov. Ako sa neskôr ukázalo, Vancouver sa stal aj jeho vlastným pohrebiskom. Pred Lockoutom v NHL počas sezóny 2004-05, Burkeovi nebola predĺžená zmluva s klubom na jeho pozíciu generálneho manažéra a bol nahradený Daveom Nonisom, ktorý pracoval v organizácii Canucks ako zástupca generálneho manažéra.

Sezóna 2005-06
Sezóna 2005-06 sa začala sľubne, keď niektorí hokejoví analytici označili Canucks za favorita bojov o Stanley Cup. Pod vedením nového generálneho manažéra Davea Nonisa, prišli v lete pred začiatkom sezóny do Vancouveru posily v podobe Ansona Cartera a Richarda Parka, ktorým vypršala platnosť ich zmlúv a stali sa nechránenými voľnými hráčmi. No tím nenaplnil očakávania a skončil na deviatom mieste v Západnej konferencii, keď mu tesne ušlo ôsme miesto, na ktorom skončil Edmonton Oilers. Sezónu charakterizovalo to, že výkon viacerých hráčov zaostal za očakávaniami, najmä prvá lajna s Näslundom, Bertuzzim a Brendanom Morrisonom, od ktorej sa čakalo, že za nových pravidiel dosiahne viac kanadských bodov. Morrison nazbieral 84 trestných minút (najviac v jeho kariére) a Bertuzzi s Näslundom spoločne dosiahli métu -37 bodov v hodnotení plus mínus. Najviac skórujúca bola druhá lajna s Ansonom Carterom a švédskymi jednovaječnými dvojičkami Danielom a Henrikom Sedinovými.

Sezóna 2006-07
25. apríla 2006 vedenie Canucks vyhodilo Marca Crawforda, ktorý sa stal novým trénerom LA Kings. Novým trénerom sa stal Alain Vigneault, ktorý bol v tej dobe trénerom v Manitoba Moose (AHL), farmárskom klube Canucks. Brankár Dan Cloutier sa tiež presunol do LA Kings.

Prestavba tímu pokračovala a 24. júna 2006 dohodol generálny manažér Canucks jednu z najväčších výmien v predsezónom období, keď sa s Floridou Panthers dohodol na výmene Todda Bertuzziho, Bryana Allena a brankára Alexa Aulda za Roberta Luonga, Lukáša Krajíčka a právo výberu (Sergej Širokov) v šiestom kole vstupného draftu 2006.

Luongo podpísal s Canucks zmluvu na štyri roky za 27 miliónov USD, ktorá sa výškou zárobku vyrovanala zmluve, ktorú má ruský brankár Nikolaj Chabibulin v Chicagu Blackhawks a urobila z neho spolu s Chabibulinom najlepšie plateného brankára v NHL. Skvelá hra a obranné zákroky, ktoré na Floride Luongo predvádzal, viedla mnoho fanúšikov Canucks k presvedčeniu, že povesť Vancouveru ako "pohrebiska brankárov" sa skončila a na obzore sa môže črtať aj Stanley Cup.

12. septembra 2006 ponúkla Philadelphia Flyers Ryanovi Keslerovi, obmedzenému voľnému hráčovi Canucks ročnú zmluvu na 1,9 milióna USD, čím prinútila Vancouver aby ponuku vyrovnal, inak by podľa pravidiel stratil na Keslera práva. Kesler, ktorý bol prvou voľbou Canucks v drafte v roku 2003, v sezóne 2005-06 zaznamenal iba 10 gólov a 13 asistencií. Výška ponuky bola za tak mladého hráča s relatívne nízkymi štatistikami neprimerane vysoká a Bobby Clarke, v súčasnosti už bývalý generálny manažér Flyers, čelil za tento ťah veľkej kritike. Canucks ponuku vyrovnali 14. septembra 2006. Ponuka od Flyers bola prvom ponukou obmedzenému voľnému hráčovi za posledných osem rokov a prvou od Lockoutu v sezóne 2004-05.

7. apríla 2007 vyhrali Canucks v predĺžení nad San Jose Sharks titul Severozápadnej divízie už po druhý raz za posledné tri roky. Táto výhra bola aj 47 výhrou pre Roberta Luonga, čím vyrovnal rekord Bernieho Parenta, ktorý v tom istom ročníku o jedno víťazstvo prekonal Martin Brodeur z New Jersey Devils.

11. apríla 2007 padol na ľade Rogers Areny rekord, keď Canucks odohrali s Dallasom Stars najdlhší otvárací zápas prvého kola play-off v histórii celej NHL. Víťazný gól Vancouveru vstrelil v 138 minúte hracieho času (pred koncom štvrtého predĺženia) Henrik Sedin a Canucks vyhrali tento zápas 5-4. Tento zápas bol najdlhší v histórii Canucks a šiesty najdlhší v dejinách NHL. Roberto Luongo musel čeliť 76 strelám Dallasu, čo je ďalší rekord v histórii Vancouveru. S Dallasom hrali Canucks sedem zápasov a nakoniec ho aj napriek malému počtu vstrelených gólov (brankár Dallasu Marty Turco vychytal tri shutouty) porazili a postúpili do druhého kola play-off. V druhom kole v piatich zápasoch Canucks prehrali s Anaheimom Ducks, víťazom Stanley Cupu za rok 2007.

Modrá a biela éra (2007-súčasnosť)
V polovici sezóny 2006-07 oznámilo vedenie klubu, že má v úmysle opäť meniť dresy a logo. Aj keď správa, vydaná vo februári 2007 naznačovala, že nová schéma bude odhalená verejnosti 1. augusta 2007, nové dresy boli v skutočnosti odhalené ešte pred začiatkom tréningového kempu 29. augusta 2007. Pozostávali z toho istého dizajnu kosatky dravej (známej ako Orca), stočenej do písmena C, no farebná schéma sa zmenila na "retro" farby pozostávajúce z modrej, zelenej a bielej. Takisto nápis "Vancouver" bol pridaný nad kosatku, do výšky hrudníka. Tento krok je chápaný ako spôsob, ktorým by sa mal spojiť hokejový odkaz vo Vancouveri s bývalým výhercom Stanley Cupu, hokejovým klubom Vancouver Millionaries, ktorí v meste hrali na začiatku 20. storočia a na svojich dresoch mali tiež nápis "Vancouver". Dresy boli tiež spolu s ostatnými klubmi v NHL zmenené a majú Rbk Edge dizajn. Uvedenie nového loga a dresov sa stretlo s veľkým sklamaním fanúšikov a športových komentátorov, ktorí ich označili za skopírované a pozliepané z bývalých dresov Canucks. Denník Vancouver Sun označil nový look za "rozhodne nepopulárny".

Sezóna 2007-08
Pred začiatkom novej sezóny z klubu odišiel Jan Bulis, Rory Fitzpatrick, Brent Sopel, Marc Chouinard, Josh Green a Bryan Smolinski. Nahradiť ich mali Aaron Miller (z Los Angeles), Curtis Sanford (zo St. Louis), Byron Ritchie (z Calgary) a Ryan Shannon (z Anaheimu). Hlavným brankárom Canucks ostal Roberto Luongo, ktorému v minulej sezóne iba o chlp ušlo ocenenie Vezina Trophy pre najlepšieho brankára.
Nová sezóna sa pre Canucks nezačala práve najlepšie, keďže zranenia kľúčových hráčov sa začali objavovať už počas tréningového kempu. Obrancovia Sami Salo a Lukáš Krajíček sa zranili v októbri, Kevin Bieksa sa zranil 1. novembra, keď ho zasiahlo ostrie korčule hráča Predators Vernona Fidlera. Kapitán Canucks Markus Näslund, ktorého výkony mali v posledných rokoch klesajúcu tendenciu zaznamenal spolu s celým tímom v novembri úspešnú sériu zápasov. S 9 výhrami, 2 prehrami a 2 prehrami v predĺžení sa Canucks stali v novembri najlepším klubom v NHL.

V decembri obranca Aaron Miller zaznamenal svoj prvý gól za Canucks v zápase s New Jersey Devils, ktorý sa skončil víťazstvom Vancouveru 5:0. Január a február sa nevyvíjali dobre pre zraneniami sužovaný tím, ktorý stratil "železného muža" Brendana Morrisona, ktorý sa podrobil operácii zápästia a nastúpil na ľad opäť až v marci. Takisto obrancovia Mattias Öhlund a Willie Mitchell mali v tomto období problémy s narazeným chrbtom.

Do konca uzávierky prestupov hráčov sa v tíme Canucks uskutočnila iba jedna výmena - Matt Cooke, hrajúci na poste ľavého krídla bol vymenený do Washingtonu Capitals za Matta Pettingera, taktiež hráča na ľavom krídle. Deväť zápasov pred koncom sezóny zo zostavy Canucks opäť vypadol Öhlund, ktorý mal úlomky kosti v kolene a tím stratil aj zraneniami sužovaných Morrisona a sľubného nováčika Masona Raymonda.

Oslabení v týchto posledných dôležitých zápasoch, sa Vancouveru Canucks po druhý raz za tri roky nepodarilo prebojovať do play-off, keď skončili 3 body za posledným postupujúcim klubom v Západnej konferencii. V poslednom zápase sezóny odohranom na domácom ľade bol Trevor Linden, ukončujúci svoju hokejovú kariéru, vyhlásený za prvú hviezdu zápasu a dostalo sa mu standing ovation.

14. apríla 2008 vedenie Vancouveru Canucks uvolnilo z funkcie generálneho manažéra klubu Davea Nonisa.

Sezóna 2008-09
Po skončení sezóny 2007-08 opustilo rady Vancouveru Canucks viacero hráčov. 29. mája 2008 v blízkosti jeho rodného mesta Shippigan tragicky zomrel pri motocyklovej nehode obranca Luc Bourdon, ktorý bol desiatym draftovaným hráčom počas draftu NHL v roku 2005. 11. júna 2008 oznámil ukončenie svojej hokejovej kariéry Trevor Linden, dlhoročná opora Canucks. 3. júla 2008 prestúpil kapitán Canucks Markus Näslund do New Yorku Rangers, s ktorými podpísal zmluvu na dva roky za 8 miliónov dolárov. 7. júla 2008 prestúpil center Brendan Morrison do Anaheimu Ducks.

Napriek stratám získal klub 4. júla 2008 výmenou za právo voľby v drafte nádejného mladého krídelníka Steva Berniera z Buffala Sabres. Zmluvu s Canucks podpísal 8. júla 2008 po tom, čo Vancouver dorovnal ponuku od St. Louis Blues znejúcu na jeden rok za 2,5 milióna dolárov. 
10. júla 2008 rady hráčov Canucks posilnil slovenský útočník Pavol Demitra, ktorý podpísal zmluvu na dva roky, počas ktorých dostane osem miliónov dolárov.

30. septembra 2008 sa novým kapitánom Canucks stal brankár Roberto Luongo. Je to po prvý raz od pôsobenia Billa Durnana v Montreali Canadiens počas sezóny 1947-48, keď bol brankár vyhlásený za kapitána.

18. decembra 2008 sa ku Canucks na jeden rok za 8,6 milióna dolárov pripojil Mats Sundin. Canucks pôvodne Sundinovi 1. júla 2008 ponúkli kontrakt na dva roky v hodnote 20 miliónov dolárov.

Sezóna 2009-10
Počas sezóny 2009-10 budú Canucks čeliť najdlhšej sérii zápasov v dejinách celej ligy hraných na súperových ihriskách. Za šesť týždňov, od 27. januára až do 13. marca 2010 odohrajú vonku 14 zápasov. Dôvodom na tento nezvyčajný krok je to, že Vancouver bude usporiadateľským mestom zimných olympijských hier v roku 2010. Rogers Arena, domovský hokejový štadión Canucks bude hlavným hokejovým štadiónom počas trvania olympijských hier. Počas konania hier sa na dva týždne pozastaví aj činnosť celej NHL. Rogers Arena sa počas zápasov bude nazývať "Canada Hockey Place", lebo Medzinárodný olympijský výbor nedovoľuje používanie sponzorských pomenovaní športovísk počas hier. Hokejové zápasy počas týchto hier sa budú po prvý raz odohrávať na klziskách, ktoré budú mať štandardné rozmery klzísk NHL (61 x 26 metrov), namiesto rozmerov medzinárodných klzísk (61 x 30 metrov). Bývalá aréna Canucks Pacific Coliseum bude počas konania hier hostiť krasokorčuľovanie a šortrek.

Súčasný káder (sezóna 2010-11)
Ku dňu 20. december 2010.
<center>#HráčChytáDebutMiesto narodenia1Roberto LuongoĽ2006Montreal, Quebec, Kanada35Cory SchneiderĽ2004Marblehead, Massachusetts, Spojené štáty

<center>#HráčStrieľaDebutMiesto narodenia2Dan HamhuisĽ2010Smithers, Britská Kolumbia, Kanada3Kevin Bieksa (A)P2001Grimsby, Ontário, Kanada4Keith BallardĽ2010Baudette, Minnesota, Spojené štáty5Christian EhrhoffĽ2009Moers, Nemecko6Sami Salo 8px|ZranenýP2002Turku, Fínsko20Ryan ParentlĽ2010Prince Albert, Saskatchewan, Kanada23Alexander EdlerĽ2004Östersund, Švédsko29Aaron RomeĽ2009Brandon, Manitoba, Kanada41Andrew AlbertsĽ2010Minneapolis, Minnesota, Spojené štáty

<center>#HráčPozíciaStrieľaDebutMiesto narodenia10Jeff TambelliniĽKĽ2010Calgary, Alberta, Kanada13Raffi TorresĽKĽ2010Toronto, Ontário, Kanada14Alexandre BurrowsĽKĽ2005Pincourt, Quebec, Kanada15Tanner GlassĽKĽ2009Regina, Saskatchewan, Kanada17Ryan Kesler (A)CP2003Livonia, Michigan, Spojené štáty21Mason Raymond 8px|ZranenýĽKĽ2005Calgary, Alberta, Kanada22Daniel Sedin (A)ĽKĽ1999Örnsköldsvik, Švédsko26Mikael SamuelssonPKP2009Mariefred, Švédsko27Manny Malhotra (A)CP2010Mississauga, Ontário, Kanada33Henrik Sedin (C)CĽ1999Örnsköldsvik, Švédsko36Jannik Hansen PKP2004Herlev, Dánsko49Alexandre BolducCĽ2008Montreal, Quebec, Kanada54Aaron VolpattiLKĽ2010Revelstoke, Britská Kolumbia, Kanada

Kapitáni a vedenie tímu v histórii klubu
Kapitáni
 Orland Kurtenbach, 1970-74
 bez kapitána, 1974-75
 André Boudrias, 1975-76
 Chris Oddleifson, 1976-77
 Don Lever, 1977-79
 Kevin McCarthy, 1979-82 Stan Smyl, 1982-90
 Dan Quinn, Doug Lidster a Trevor Linden, 1990-91  (traja kapitáni)
 Trevor Linden, 1991-97
 Mark Messier, 1997-2000
 Markus Näslund, 2000-08
 Roberto Luongo, 2008-2010
 Henrik Sedin, 2010-2018
 Bo Horvat, 2019-

Tréneri
 Hal Laycoe, 1970–72
 Vic Stasiuk, 1972–73
 Bill McCreary, 1973-74
 Phil Maloney, 1974-77
 Orland Kurtenbach, 1977-78
 Harry Neale, 1978-82
 Roger Neilson, 1982-83
 Harry Neale, 1983-84
 Bill LaForge, 1984-85
 Harry Neale, 1984-85 Tom Watt, 1985-87
 Bob McCammon, 1987-90
 Pat Quinn, 1990-94
 Rick Ley, 1994-95
 Pat Quinn, 1995-96
 Tom Renney, 1996-97
 Mike Keenan, 1997-98
 Marc Crawford, 1998-06
 Alain Vigneault, 2006-2013
 John Tortorella, 2013-2014
 Willie Desjardins, 2014-2017
 Travis Green, 2017-2021
 Bruce Boudreau, 2021-

Generálni manažéri
 Norman "Bud" Poile, 197072
 Hal Laycoe, 1973
 Phil Maloney, 197476
 Jake Milford, 197781 Harry Neale, 198285
 Pat Quinn, 198798
 Brian Burke, 199804
 Dave Nonis, 200408
 Mike Gillis, 200814
 Jim Benning, 201421
 Patrik Alvin, 2021

Individuálne rekordy
Sezóna
 Najviac gólov za sezónu: Pavel Bure, 60 (199293 a 199394)
 Najviac asistencií za sezónu: Henrik Sedin, 71 (200607)
 Najviac kanadských bodov za sezónu: Pavel Bure, 110 (199293)
 Najviac kanadských bodov za sezónu (obranca): Doug Lidster, 63 (198687)
 Najviac kanadských bodov za sezónu (nováčik): Ivan Hlinka, Pavel Bure, 60 (198182, 199192)
 Najviac trestných minút za sezónu: Donald Brashear, 372 (199798)
 Najviac víťazných zápasov počas sezóny: Roberto Luongo, 47 (20062007)
 Najviac shutoutov za sezónu: Dan Cloutier, 7 (200203)
 Najhorší priemer inkasovaných gólov v sezóne: Dan Cloutier, 2,27 (200304)
 Najlepší priemer inkasovaných gólov v sezóne: Roberto Luongo, 0,921 (200607)

Lídri kanadského bodovania
Poznámka: POZ = odohrané zápasy, B/Z = body za zápas
 Hráč  Post  POZ  G  A  Body  B/Z Markus Näslund  ĽK  882  346  410  756  0,86 Trevor Linden  PK/C  1138  318  415  733  0,64 Stan Smyl  PK  896  262  411  673  0,75 Thomas Gradin  C  613  197  353  550  0,90 Pavel Bure  PK  428  254  224  478  1,12 Tony Tanti  PK  531  250  220  470  0,89 Todd Bertuzzi  PK  518  188  261  449  0,87 Don Lever  ĽK  593  186  221  407  0,69 Brendon Morrison  C  543  136  258  394  0,73 André Boudrias  ĽK  458  121  267  388  0,85

Ocenenia a trofeje NHL
Clarence S. Campbell Bowl
 1981-82, 1993-94

Calder Memorial Trophy
 Pavel Bure: 1991-92

Jack Adams Award
 Pat Quinn: 1991-92
 Alain Vigneault: 2006-07

King Clancy Memorial Trophy
 Trevor Linden: 1996-97Lester B. Pearson Award
 Markus Näslund: 2002-03

NHL Plus/Minus Award
 Marek Malík: 2003-04  (spolu s Martinom St. Louisom z Tampy Bay Lightning)

Mark Messier Leadership Award
 Roberto Luongo: 2006-07 (za marec)

NHL Foundation Player Award
 Trevor Linden: 2007-08  (spolu s Vinniem Lecavalierom z Tampy Bay Lightning)

Členovia siene slávy NHL
Hráči
Andy Bathgate, C, 1952-54 a 1968-70, uvedený v roku 1978
Johnny Bower, B, 1954-55, uvedený v roku 1976
Tony Esposito, B, 1967-68, uvedený v roku 1988
Igor Larionov, C, 1989-92, uvedený v roku 2008
Mark Messier, ĽK, 1997-2000, uvedený v roku 2007
Cam Neely, PK, 1983-86, uvedený v roku 2005
Allan Stanley, O, 1953-54, uvedený v roku 1981
Gump Worsley, B, 1953-54, uvedený v roku 1980

Vedenie klubu
Frank Griffiths, majiteľ, 1974-94, uvedený v roku 1993
Jake Milford, generálny manažér, 1977-82, uvedený v roku 1984
Roger Neilson, asistent/hlavný tréner, 1981-84, uvedený v roku 2002
Bud Poile, generálny manažér, 1970-73, uvedený v roku 1990

Športoví komentátori
Jim Robson, rozhlasový komentátor 1960-94; televízny komentátor 1985-99, uvedený v roku 1992

Vyradené čísla na dresoch
12 Stan Smyl, PK, 1978-91, 3. novembra 1991
16 Trevor Linden, PK, 1988-1998/2001-2008, 17. decembra 2008
19 Markus Näslund
99 Wayne Gretzky, číslo vyradené v celej lige, 6. februára 2000

Pozn: Číslo 11 Wayna Makiho (ĽK, 1970-73) bolo klubom neoficiálne vyradené po jeho náhlej smrti v máji 1974. Mark Messier (C, 1997-2000) bol jediným hráčom Canucks, ktorý ho od tej doby nosil.

Majitelia klubu
Medzi rokmi 1988 až 1997 bol majiteľom Vancouveru Canucks miestny obchodník a filantrop Arthur Griffiths. Svoj majoritný podiel bol nútený predať keď vyčerpal svoje finančné zdroje pri výstavbe novej hokejovej arény General Motors Place (dnešnej Rogers Arena). Svoj podiel predal americkému miliardárovi Johnovi McCawovi.

17. novembra 2004 kúpila investičná skupina Aquilini Investment Group (ktorú viedol Francesco Aquilini) 50 percentný podiel v Orca Bay Sports and Entertainment, spoločnosti, ktorá vlastnila klub aj hokejový štadión od Johna McCawa. Aquilini a jeho dvaja obchodní partneri, Tom Gaglardi a Ryan Beedie rokovali niekoľko mesiacov so spoločnosnosťou Orca Bay bez dosiahnutia dohody. V januári 2005 podali Gaglardi a Beedie žalobu na Aquliniho a Orca Bay, v ktorej ich obvinili z pokusu dosiahnuť vzájomnú dohodu s využitím informácií, ktoré Gaglardi a Beedie získali z ich vlastnej obchodnej ponuky.

8. novembra 2006 kúpil Aqulini spolu s jeho bratmi Robertom a Paulom zvyšných 50 percent podielu Johna McCawa v klube a štadióne.

V máji 2007 obdržal najvyšší súd Britskej Kolumbie prípad Gaglardi a Beedie verzus Aqulini a Orca Bay. Súd sa začal v júni 2007. 10. januára 2008 bol vyhlásený konečný verdikt súdu, ktorý rozhodol, že Aquilini sa nedopustil ničoho protizákonného a ostáva majiteľom klubu.

Maskot klubu

Maskotom klubu Vancouver Canucks je Fin the Whale. Znázorňuje ho kosatka dravá (populárnym pomenovaním Orca'' z jej vedeckého lat. mena Orcinus orca), ktorá sa nachádza aj v loge klubu.

Médiá
Canucks uzavreli v roku 2006 novú zmluvu o rozhlasovom vysielaní ich zápasov s rozhlasovou stanicou Team 1040 (1040 AM). Zápasy sa vysielajú na 14 miestnych rozhlasových staniciach po celej Britskej Kolumbii.

Okrem vysielania hokejových zápasov v kanadskej verejnoprávnej televízii CBC a na športovej stanici TSN, Canucks podpísali zmluvu aj so športovým kanálom Rogers Sportsnet Pacific, ktorý v sezóne 2007-08 odvysielal 47 zápasov, z ktorých niekoľko bolo po prvý raz odvysielaných v High Definition kvalite.

 Referencie 

 Iné projekty 

 Externé odkazy 
 Oficiálna stránka klubu 
 Oficiálne fórum pre fanúšikov klubu  
 Canucks Central 


Kategória:Hokejové kluby NHL