Výmena obyvateľstva medzi Česko-Slovenskom a Maďarskom

Výmena obyvateľstva medzi Česko-Slovenskom a Maďarskom bola povojnová obojstranná migrácia obyvateľstva na základe vzájomnej dohody medzi oboma štátmi. Bola zriadená Československá presídľovacia komisia so sídlom v Budapešti, ktorej predsedom bol Daniel Okáli. Primárnym zámerom česko-slovenských predstaviteľov bolo vysídlenie čo najväčšieho počtu Maďarov a budovanie národného štátu Čechov a Slovákov bez neslovanských menšín. Po tom, čo sa česko-slovenskej diplomacii nepodarilo presadiť jednostranné vysídlenie Maďarov podľa vzoru nemeckej menšiny, mala byť vzájomná výmena optimálnym riešením. Rokovania o výmene začali v decembri 1945 a dohoda bola podpísaná vo februári 1946. Do konca roku 1948, pred, počas aj po platnosti dohody sa v rámci nej ale aj mimo nej vysťahovalo 89 660 Maďarov zo Slovenska a približne 72 000 Slovákov z Maďarska. Dohoda aj samotná výmena boli vnímané kontroverzne a to najmä pre rôzne podmienky v oboch zmluvných krajinách.

 Prečo sa výmena stala kontroverznou 

Z českého pohľadu možno považovať sudetských Nemcov počas prvej ČSR za tzv. piatu kolónu - ich lojalita k hitlerovskému Nemecku výrazne pomohla k strate pohraničných území Československa v prospech nacistického Nemecka. Takto sa pozeral Beneš aj na Maďarov na Slovensku. Z českého pohľadu "sa výmena stala jedinou možnou cestou po tom, čo víťazné mocnosti už nechceli tolerovať spôsob odsunu použitý pri vysídlenie Nemcov (na základe záverov Postupimskej dohody z augusta 1945). Maďari boli v tom čase (do roku 1948), podobne ako Nemci, okrem početných prípadov antifašistov a pod. považovaní za vojnových zločincov a boli zbavení občianskych práv. V tomto prípade tiež v súvislosti s prenasledovaním Slovákov na území južného Slovenska, ktoré Maďarsko okupovalo  na základe prvej viedenskej arbitráže a Malej vojny".

Slovenská aj česko-slovenská vláda už mali skúsenosti z územných sporov s Poľskom (Česko-slovensko-poľský spor o Oravu a Spiš), v ktorom slovenská strana neúspešne navrhla rokovania na základe etnického princípu (cestou lokálnych plebiscitov). Na základe prvej viedenskej arbitráže získalo Maďarsko časť Slovenska s viac ako milión obyvateľmi. Základom rozhodovania na etnickom princípe bol počet obyvateľov menšiny na danom území a ich schopnosť asimilovať iné národnosti (pozri maďarizácia a slovakizácia). Maďarská menšina na Slovensku bola odhadovaná ako väčšia v porovnaní s počtom Slovákov v Maďarsku a aj preto Maďarsko nesúhlasilo s dohodou, ani keď bola založená na rovnakom počte presídlencov a žiadalo zásah spojencov.Kaplan, Karel (1987). The short march: the Communist takeover in Czechoslovakia, 1945–1948. C.Hurst & Co. Publishers. ISBN 978-0-905838-96-0. Česko-Slovensko pri návrhu dohody vychádzalo z vlastných optimistických odhadov počtu Slovákov v Maďarsku. Maďarské štatistiky nepovažovalo za dôveryhodné, pretože podľa oficiálneho sčítania z roku 1941 žilo na území dnešného Maďarska iba 75 920 obyvateľov so slovenským materinským jazykom a z nich sa iba 16 689 hlásilo k slovenskej národnosti. Česko-Slovensko na území Maďarska vykonalo vlastný prieskum, podľa ktorého napočítalo 473 556 Slovákov. 

Dohoda bola uzatvorená formou medzištátnej zmluvy, ktorá bola podpísaná 27. februára 1946. Na oboch stranách predpokladala presídlenie rovnakého počtu osôb. Tiež umožňovala presťahovalcom vziať si so sebou všetky svoje hnuteľnosti. Vlastnícke právo k nehnuteľnostiam prechádzalo na štát ich doterajšieho bydliska s tým, že zmiešaná komisia určí výšku náhrady (s jediným obmedzením, a to ak nehnuteľnosť presahuje 50 hektárov). Dohoda však nebola úplne symetrická:  

 V Česko-Slovensku sa netýkala osôb, ktoré sa na jeho území usídlili po Viedenskej arbitráži počas okupácie južného Slovenska. Títo boli vysídlení automaticky, na základe dohody o prímerí a netýkala sa ich dohoda o výmene (a jej výhody). Tridsať tisíc Maďarov, ktorí prišli do krajiny v roku 1938, neboli predtým československými občanmi. Podľa maďarských zdrojov opustili územie (podľa Šutaja asi v počte 11 tisíc ešte pred platnosťou dohody) aj preto, že so vznikom ČSR boli vylúčení z dôchodkového, sociálneho a zdravotného systému.
 Špeciálnou skupinou boli takzvaní "režimisti" , pre ktorých organizovali "R" transporty. Boli to ľudia, ktorí prišli na Slovensko po Viedenskej arbitráži ako zamestnanci maďarského štátu alebo v rámci pracovnej migrácie. Bolo ich vysídlených 1 034.ŠUTAJ, Štefan. A csehszlovák kormánypolitika és a lakosságcsere. In Otthontalan emlékezet : Emlékkönyv a csehszlovák-magyar lakosságcsere 60. évfordulójára. - Komárom : MTA Kisebbségkutató Intézet, Kecskés László Társaság, 2007, s. 81-91. ISBN 978-963-06-2513-5.
 V článku VIII. zmluvy boli definované osoby maďarskej národnosti, ktoré majú stále bydlisko na území Československa a ktoré sa dopustili špecifických trestných činov tzv. vojnových zločincov, ktorí majú byť presťahovaní a nevzťahujú sa na nich výhody ustanovenia článkov VI a VII tejto Dohody. Podľa Šutaja takýchto bolo 2 905.

 Z Československa sa časť obyvateľov vysťahovala dobrovoľne, väčšia časť však nedobrovoľne (pozri predchádzajúce odrážky). Šutaj uvádza 6 000 dobrovoľníkov medzi 89 660 Maďarmi zo Slovenska.
 Z Maďarska presídľovali len tí Slováci, ktorí sa k výmene dobrovoľne prihlásili. Do 27. mája 1947 sa v Maďarsku prihlásilo na výmenu 90 090 osôb, čo bolo pre Česko-Slovensko sklamaním.
 Maďarsko dohodu od začiatku hodnotilo ako vynútenú, krajne nevýhodnú a vyhýbalo sa jej realizácii. Prihlásení Slováci čelili v Maďarsku rôznym formám nátlaku, boli pozbavovaní zamestnania, štátni zamestnanci posielaní na nútenú dovolenku a odďaľovanie výmeny komplikovalo ich sociálnu situáciu.
 Represie na nemaďarskom obyvateľstve na okupovanom južnom Slovensku po roku 1938 pripomínali metódy zastrašovania obyvateľov opačnej národnosti, ktoré boli pred a počas tejto výmeny využívané. 
 Česko-Slovensko voči Maďarsku taktiež uplatňovalo nátlakové nástroje, ktorými sa naopak snažilo dosiahnuť plnenie dohody. Maďari v Česko-Slovensku čelili tiež diskriminácii. Košickým vládnym programom a prezidentskými dekrétmi z roku 1945 im bolo odobraté štátne občianstvo (pokiaľ neboli účastníkmi odboja), nemohli voliť ani sa politicky organizovať a pod. Keď Budapešť zastavila výmenu obyvateľstva, Praha na to reagovala koncom jesene 1946 deportáciami Maďarov z južného Slovenska do českého pohraničia.
 Výber osôb neprebiehal na oboch stranách rovnakým spôsobom. V Maďarsku sa hlásili dobrovoľne, v Česko-Slovensku ich určoval štát. Toto viedlo k odlišnej sociálnej štruktúre presídlencov. Česko-Slovensko aby zabezpečilo podmienky pre očakávaných presídlencov, malo záujem na vysťahovaní majetnejších Maďarov, naopak z Maďarska mali záujem odísť predovšetkým menej majetní Slováci.

 Dôsledky 
Celkovo sa v Maďarsku prihlásilo na výmenu 95 421 osôb. Do Česko-Slovenska bolo skutočne presídlených 71 787 (podľa iného zdroja 73 200) osôb, z toho 59 774 v rámci obojstrannej výmeny, ostatní boli presídlení jednostranne. Do Maďarska bolo spolu presídlených 89 660 osôb, z toho 34-tisíc mimo dohody o výmene obyvateľstva. Slováci presídlení z Maďarska dostali svoje politické zastúpenie zvolením Ondreja Beňa do Slovenskej národnej radyBáťa Ondrej Beňo.

Na Slovensku bol za výmenu politicky zodpovedný Vladimír Clementis. Slováci presídlení z Maďarska (presídlenci) ho považovali za svojho záchrancu a samotný proces nazývali repatriácia. Naopak Maďari presídlení zo Slovenska a aj tí nepresídlení hovoria o deportáciách a vysťahovaní a žiadali odškodnenie.Szilvássy József: Podľa Jána Slotu by malo platiť Maďarsko /Ján Slota szerint fizessen Magyarország/ 07. august 2007, Népszabadság (maďarsky)

V roku 2002 pred vstupom Slovenska a Maďarska do Európskej únie Viktor Orbán žiadal zrušenie Benešových dekrétov. Navrhoval, aby plánované rozšírenie Európskej únie v roku 2004 znamenalo automaticky aj zrušenie dekrétov.. Európsky parlament však vyhlásil, že „dekréty nepredstavujú neprekonateľnú prekážku vstupu“. Monika Beňová-Flašiková obvinila maďarských politikov z presadzovania revanšistickej politiky, ktorá by mohla destabilizovať Európu. Bernd, Rechel (2009). Minority rights in Central and Eastern Europe. Taylor & Francis. ISBN 978-0-203-88365-5.

V auguste 2007 predseda SMK Pál Csáky ohlásil, že na septembrovej schôdzi parlamentu plánuje predložiť návrh na odškodnenie obetí Benešových dekrétov. Podľa neho by malo ísť o morálne aj finančné odškodnenie a týkalo by sa aj Maďarov, ktorí boli po druhej svetovej vojne na základe zákona o verejných prácach deportovaní na nútené práce do českého pohraničia. Táto aktivita SMK zomkla všetky slovenské politické strany v parlamente. 20. septembra 2007 schválilo 120 poslancov NR SR, že "právne a majetkové vzťahy, ktoré vznikli povojnovými rozhodnutiami orgánov Československej republiky a Slovenskej národnej rady, sú nespochybniteľné, nedotknuteľné a nemenné." Dvadsať poslancov SMK bolo proti.

 Referencie 

 Zdroje 



 Pozri aj 

 Maďarizácia
 Okupácia južného Slovenska (1938)
 Prvá viedenská arbitráž (1938)

 Malá vojna (1939)
 Vysídlenie Nemcov z Česko-Slovenska
 Benešove dekréty
 Maďarská menšina na Slovensku
 Slovenská menšina v Maďarsku

 Externé odkazy 
Medzištátna dohoda medzi Maďarskom a ČSR o výmene obyvateľstva z 27. 2. 1946 č.145/1946 Sb.
 Ján Štefanica: Odsuny a výmeny skupín obyvateľstva európskych štátov v prvej polovici 20. storočia, Historia et theoria iuris, Roč. 2, č. 4 (2010), s. 78-93 Dostupné online. 
 Ján Štefanica: Problematika právneho postavenia národnostných menšín v európskom priestore po ukončení II. svetovej vojny a riešenie tejto otázky, Historické právne systémy a integrácia Európy, Bratislava : Univerzita Komenského v Bratislave, Právnická fakulta, 2011 S. 155-161
 Katalin Vadkerty, Maďarská otázka v Československu 1945-1948. Dekréty prezidenta Beneša a ich dôsledky na deportácie a reslovakizáciu (Kalligram Brat. 2002)
 Miroslav Kusý, …veď sa oni stratia, Slováci ožijú, Os, 05/2003 str. 2-9 	
 Štefan Šutaj, Politici, historici a Benešove dekréty, Os, 05/2003 str. 43-47 	
 Medzištátna dohoda medzi Maďarskom a Československom o výmene obyvateľstva zo dňa 27.2.1946 in. História núteného osídľovania v rokoch 1945-48, str. 217  (v maďarskom jazyku)
 Štrbský protokol zo dňa 25.7.1949 in. História núteného osídľovania v rokoch 1945-48, str. 222  (v maďarskom jazyku)
 Dobové dokumenty  (v maďarskom, čiastočne aj slovenskom jazyku)
 Presídlenci: Rozhovory o presídlení z Dolnej zeme (1946-47) 

Kategória:Dejiny Slovenska
Kategória:Dejiny Maďarska
Kategória:Politika
Kategória:Tretia česko-slovenská republika