Valentina Vladimirovna Tereškovová

Valentina Vladimirovna Tereškovová (; * 6. marec 1937, Boľšoje Maslennikovo, Ruská SFSR, ZSSR) je bývalá sovietska kozmonautka a prvá žena, ktorá vyletela do kozmického priestoru. Svoj kozmický let odštartovala 16. júna 1963 v kabíne kozmickej lode Vostok 6 z kozmodrómu Bajkonur na území Kazachstanu, ktorý bol vtedy súčasťou Sovietskeho zväzu. Zotrvala na obežnej dráhe Zeme takmer tri dni a potom pristála.

 Rodinné zázemie a štúdium 
Valentina Tereškovová sa narodila v západnom Rusku (vtedy súčasť Sovietskeho zväzu) v Jaroslavlianskej oblasti ako druhé z troch detí v rodine pochádzajúcej z Bieloruska. Jej otec bol traktorista, zomrel v sovietsko-fínskej vojne v roku 1940, a matka pracovala v textilnom podniku. Valentina začala chodiť do školy v roku 1945 po skončení druhej svetovej vojny, keď mala deväť rokov. Po skončení základnej školskej dochádzky v roku 1953 okamžite nastúpila do práce, a to tiež do textilného podniku ako jej matka. Ani práca nezabránila Valentine ďalej študovať a to aspoň prostredníctvom korešpondenčných kurzov. V roku 1960 dokončila štúdiá na strednej priemyselnej škole textilnej, ale profesiu skoro opustila a bola oficiálne uvoľnenou tajomníčkou závodnej organizácie Komsomolu.

Valentina sa už od útleho veku zaujímala o parašutizmus a lietanie. Kamarátka ju naučila skákať s padákom. Tento faktor sa neskôr stal rozhodujúcimi pri jej kvalifikácii za kozmonautku v roku 1962. V konečnom výbere sa o miesto prvej ženy „stretla“ s dvoma ďalšími uchádzačkami Valentinou Ponomariovovou a Irinou Soloviovovou, nad ktorými ju nakoniec favorizoval jej robotnícky pôvod, o jej nominácii definitívne rozhodol Nikita Sergejevič Chruščov. Aj keď aj ostatné kandidátky prešli kozmonautickým výcvikom, ani jedna z nich do kozmu nikdy neletela.

 Let do vesmíru 

Dňa 16. júna 1963 sa k oblohe vzniesol Vostok 6 riadený Valentinou Tereškovovou. Štart bol odložený kvôli technickým ťažkostiam aj zvýšenej slnečnej aktivite. Jej let trval tri dni, Tereškovová sa vďaka nemu stala desiatym kozmonautom histórie a prvou ženou vo vesmíre. Vostok 6 štartoval z kozmodrómu Bajkonur v Kazachstane, ktorý bol vtedy súčasťou Sovietskeho zväzu. Počas letu obletela Valentina 48-krát našu planétu. Presná doba jej letu je 70 hodín a 50 minút. Z paluby Vostoku, z ktorého sa hlásila volacím znakom чайка (čajka), vysielala živý rozhovor, ktorý bol vysielaný rozhlasom po celom Sovietskom zväze. Spoločne s Vostokom 6 sa vo vesmíre nachádzal aj Vostok 5, okolo ktorého Valentina preletela vo vzdialenosti iba piatich kilometrov počas jedného zo svojich obehov okolo planéty.

Let neprebiehal bez problémov, riadiace stredisko odhalilo chybu v príprave a muselo preprogramovať motory, aby nedošlo k vážnej nehode pri pristávacom manévri. Tereškovovú trápila kinetóza (kozmická choroba) a únava, na ktorú si z kozmickej lode opakovane sťažovala. Na palube vraj zaspávala aj v čase, keď mala plniť pracovné úlohy. Dnes pracovníci Inštitútu histórie a techniky Ruskej akadémie vied špekulujú o tom, že mohlo ísť aj o prejavy nervového zrútenia.

Pristátie sa uskutočnilo 19. júna 1963. Podobne ako Jurij Gagarin sa aj Valentina pri pristátí katapultovala, pri dosadnutí sa udrela do hlavy. Napriek tomu, že v štábe panovali o vystúpení Tereškovovej rozpaky, pre celosvetovú verejnosť – a po politickej stránke – bola jej misia úspechom.

 Po návrate z vesmíru 

Po návrate bola Valentina prehlásená za Hrdinku Sovietskeho zväzu, povýšená do hodnosti kapitána a bola vymenovaná do vysokej straníckej funkcie, čo bola jedna z vecí, ktorá jej zabránila znovu letieť do vesmíru. Súvisela s tým i neochota straníckych a štátnych funkcionárov riskovať jej život pri lete z dôvodu propagandy. Sama Tereškovová sa 15 rokov po návrate na Zem pokúsila o návrat do výcvikového strediska, ale neprešla zdravotnými testami (ďalšia ruská kozmonautka vyletela do vesmíru až o ďalšie štyri roky). V rokoch 1966 až 1989 bola poslankyňou Najvyššieho sovietu ZSSR. Od roku 1968 do roku 1987 viedla Výbor sovietskych žien a od roku 1989 bola predsedníčkou Medzinárodnej demokratickej federácie žien. 

V rokoch 1964 – 1969 vyštudovala Akadémiu vojenského letectva N. J. Žukovského a získala titul inžinier letec-kozmonaut. V armáde bola až do penzie v roku 1997, keď už mala dva roky hodnosť generálmajora letectva. Valentina sa neskôr stala oficiálnou hovorkyňou Sovietskeho zväzu a za túto službu bola odmenená Zlatou medailou za mier, ktorú získala od OSN. Ku koncu 80. rokov v období perestrojky, ale bolo jej spoločenské postavenie obmedzené osobnou averziou manželky najvyššieho sovietskeho činiteľa Michaila Gorbačova Raisy. Od 90. rokov pôsobí vo vedúcich funkciách ruských organizácií pre spoluprácu s inými národmi, od roku 1994 je predsedníčkou vládneho Ruského strediska medzinárodnej vedeckej a kultúrnej spolupráce RCMNKS (tzv. Roszarubežcentr).

Už v auguste 1963 Tereškovová získala zlatú medailu Hrdinky socialistickej práce ČSSR. Bratislava ju vymenovala za čestnú občianku mesta. V roku 1975 zavítala Tereškovová okrem iného na návštevu do Písku, kde si prezrela textilný závod Jitex. V roku 2000 jej bol v Londýne udelený titul „Žena storočia“.

 Súkromný život 
V roku 1963, hneď po návrate zo svojej kozmickej misie, sa Valentina priamo v Kremli za prítomnosti Chruščova vydala za sovietskeho kozmonauta Andrijana Nikolajeva a o rok neskôr sa jej narodila dcéra Jelena, ktorá sa tak stala prvým dieťaťom, ktorého obaja rodičia boli vo vesmíre (Jelena sa stala lekárkou). Valentina sa s Andrijanom v roku 1980 rozviedla a vydala sa za vojenského lekára Julija Šapošnikova, s ktorým žila až do jeho smrti v roku 1999.

 Politická aktivita 
Bola členkou Najvyššieho sovietu Sovietskeho zväzu (1966–1974), členkou Ústredného výboru komunistickej strany (1969–1991) a členkou prezídia Najvyššieho sovietu (1974–1989). V roku 1995 nebola zvolená.

V roku 2011 bola zvolená do Štátnej dumy Ruska za stranu Jednotné Rusko za Jaroslavliansku oblasť. Terešková je spolu s Elenou Mizulinou, Irinou Jerovou a Andrejom Skočom členkou nadstraníckej poslaneckej skupiny na ochranu kresťanských hodnôt. V tejto funkcii podporila zavedenie dodatkov k ruskej ústave, podľa ktorej je „pravoslávie základom národnej a kultúrnej identity Ruska“. Od 21. decembra 2011 pôsobí aj ako podpredsedníčka výboru Štátnej dumy pre federálnu štruktúru a miestnu samosprávu.

 Citáty 

 Referencie 

 Literatúra 
 PACNER, Karel. Těreškovová svůj let profňukala. MF Dnes, 17. 3. 2007, s. 4.
 PETROVÁ, Anna. Valentina Těreškovová. MF Dnes, 10. 7. 2004, s. 24.

 Iné projekty 

 Externé odkazy 
 Valentina Tereškovová na stránkach spacefacts.de 
 Valentina Tereškovová v Malej encyklopédii kozmonautiky 
 Valentina Tereškovová na stránkach kozmo-data.sk 

 Zdroj 

Kategória:Narodenia v 1937
Kategória:Sovietski kozmonauti
Kategória:Ruskí kozmonauti
Kategória:Kozmonautky
Kategória:Parašutisti
Kategória:Sovietski politici
Kategória:Ruskí politici
Kategória:Ruské osobnosti bieloruského pôvodu
Kategória:Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Kategória:Držitelia Radu priateľstva medzi národmi
Kategória:Držitelia Radu Priateľstva
Kategória:Nositelia Radu Lenina
Kategória:Čestní občania Bratislavy