Detská križiacka výprava

Poznámka: Tento článok uvádza zastaranú historickú mienku a legendy. Moderná historiografia dokázala, že nešlo o organizovanú výpravu detí, ale o hnutie chudobných (pueri) a príbeh o ich predaji do otroctva je neskoršia fikcia. Viac v článku Inocent III..

Detská križiacka výprava (1212) bola jedna z križiackych výprav.

Jej údajní iniciátori tvrdili, že nevinné deti (ktoré boli vo veku 8 – 12 rokov) pre svoju mravnú čistotu (nezaťažené hriechmi) môžu v boji proti neveriacim dosiahnuť väčšie úspechy ako ozbrojené vojská. Kým výpravu francúzskych mladých ľudí sa podarilo zastaviť ešte v Marseille, dostali sa „vojská“ (asi 7 000 detí – iné pramene 12 000) z rýnsko-lotrinskej oblasti v auguste až do Janova. Keďže si nemohli dovoliť plavbu na lodi, niektorí sa vrátili domov, niektorí išli do južného Talianska a ostatných lodiarski špekulanti (ktorí mali zabezpečiť ich prevoz) predali do otroctva do Egypta alebo severného Francúzska

 Podrobnosti 
Roku 1212 sa vo Francúzsku a Nemecku zhromaždili skupiny detí a vydali sa do Svätej zeme. Ich cieľom bolo oslobodenie Jeruzalema spod vlády moslimov. Iba nemnohé, ak vôbec nejaké z neorganizovaných húfov mladých roľníkov, ktorí sa roku 1212 vydali do Svätej zeme, dosiahli cieľ. Myšlienka dobyť Jeruzalem však v tých časoch pútala predstavivosť chudobných ľudí inšpirovaných náboženským zanietením. Istý kronikár opísal to, čo neskôr získalo označenie detská križiacka výprava, ako „zázračnú záležitosť… o niečom podobnom svet nikdy nepočul“.

O osude mladých križiakov kolovali divé príbehy. Niektorí vraj doputovali do Marseille, kde im bezohľadní obchodníci ponúkli bezplatnú prepravu na Východ. Vyplávalo sedem veľkých lodí; dve stroskotali a zvyšných päť doplávalo do Alexandrie, kde deti predali do otroctva – svoje dni dožili na kalifovom dvore v Bagdade.

Tieto udalosti mali svoje pozadie v predchádzajúcej histórii križiackych výprav a v ľudovej zbožnosti doby. Roku 1187 dobyl Saladin Jeruzalem a napriek úsiliu Richarda Levie srdce zaznamenala tretia križiacka výprava len malý pokrok v oslobodzovaní Svätej zeme. Výsledkom štvrtej križiackej výpravy roku 1204 bolo vyplienenie kresťanského mesta Konštantinopola, a nie boj s moslimami. Príčinou týchto neúspechov bolo údajne bohatstvo a márnivosť kniežat, ktoré tieto výpravy viedli. Naopak, chudobní ľudia, najmä deti, sa považovali za čistých. Podpora myšlienky križiackych výprav nestratila na intenzite: roku 1212 kázalo pápežstvo o výpravách proti moslimom v Španielsku a heretickým katarom v južnom Francúzsku. Toto spojenie križiackeho nadšenia a myšlienky, že chudobní sú Bohom vyvolení ľudia, inšpirovalo križiacku výpravu detí.

Detská križiacka výprava mala dve dejstvá. Vo Francúzsku mladý pastier Štefan z Cloyes v Île-de-France podal chlieb chudobnému pútnikovi a uzrel v ňom Krista. Ako odmenu za štedrosť dal pútnik Štefanovi listy pre kráľa Filipa II. Okolo Štefana sa zhromaždili tisícky pastierov a vydali sa do Saint-Denis pri Paríži, kde sa podľa tradície odohrávali zázraky. Možno v tejto horúčkovitej atmosfére dúfali, že kráľ povedie novú križiacku výpravu. Panovník však pastierom nariadil, aby sa vrátili domov.

Nemeckú časť detskej križiackej výpravy viedol mladý Mikuláš z Kolína, ktorý sa cítil byť poverený Bohom, aby zhromaždil ľudí a spoločne dobyli Jeruzalem. Formovali sa skupiny mladých ľudí, niektoré deti nemali viac ako šesť rokov. Mali veľmi chudobnú výstroj a nemali na vojenskú výpravu ani zbrane, ani kone. Väčšinou to boli prostí nádenníci podnietení vierou a nádejou na dobrodružstvo, na únik z jednotvárneho života na vidieku. Ich rodičia boli zdesení: kto bude pomáhať pri žatve a starať sa o domáce zvieratá? Znepokojení boli aj niektorí duchovní: križiacke výpravy vyhlasoval pápež, ale tieto húfy konali samostatne. Mikuláš previedol svojich stúpencov južným Nemeckom do Talianska. Prechod Álp v jednom z najteplejších liet tých čias bol vyčerpávajúci; križiacka výprava sa začala rozpadávať, keď niektorí pochopili, že ich cieľ je nedosiahnuteľný, a pre ďalších bol zas pochod príliš namáhavý. Niekoľko tisíc stúpencov zostalo s Mikulášom a vie sa, že 25. augusta 1212 dorazili do Janova. Nie je jasné, čo sa stalo ďalej. Niektorí vari odplávali na Východ, ale väčšina sa roztratila, mnohí sa vrátili na sever a stali sa terčom posmechu pre svoju zjavnú nerozvážnosť.

 Literatúra 
ALPHANDERY, P. La Chrétienté et l'idée de croisade. A. Michel publ., 1995. ISBN 978-2226076298.
BRIDGE, Antony. The Crusades. London: Granada Publishing, 1980. ISBN 0-531-09872-9.
MAYER, Hans E. Geschichte Der Kreuzzüge. Oxford University Press, 1988. ISBN 0198730977.
MICCOLI G. La crociata dei fancifulli. Studi medievali. 1961 Třetí série.
MUNRO, D.C. The Children's Crusade. American Historical Review, 19:516-24, 1913-14.
RAEDTS, Peter. The Children's Crusade of 1212. Journal of Medieval History, vol. 3 1977.
RUSSELL Frederick, “křížová výprava dětí”, slovník středověku, 1989, ISBN 0-684-17024-8.
WAAS, Adolf. Geschichte der Kreuzzüge. Herder, 1956.

 Externé odkazy 
 Detská križiacka výprava 
 Medieval Sourcebook: Chronica Regiae Coloniensis, s.a.1213, The "Children's Crusade", 1212 
 Dětská křížová výprava (1)
 Dětská křížová výprava (2)

Kategória:Križiacke výpravy
Kategória:Križiaci (dejiny)