Ortuť

Ortuť (lat. Hydrargyrum; tvar na -ný/-natý znie ortutný/ortutnatý, nie ortuťný/ortuťnatý Vysvetlenie pozri napr. v Kultúra slova, č. 4, 1968, str. 124) je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Hg a protónové číslo 80. Je to jediný kov, a okrem brómu jediný prvok, ktorý je za normálnych atmosférických podmienok v kvapalnom stave. Kvôli veľkému povrchovému napätiu nevsiakne do podkladu, ale vytvára mierne sploštené kvapky. Tak ako iné kovy, je elektricky vodivý. Má katalytické vlastnosti, a preto sa používa na výrobu rôznych chemických zlúčenín, ako napríklad acetaldehyd a pod. Ortuťové výpary sú veľmi toxické.

 Názov 
Ortuť poznali už v staroveku, kde ju nazývali buď živé striebro (argentum vivum), "tekuté striebro" (Theofrastos z Eresu) alebo "strieborná voda" (Dioskorides), odkiaľ pochádza aj súčasný latinský názov hydrargyrum (gr. hydro = voda, argyros = striebro). Nemecký názov Quecksilber je odvodený od živého striebra. Alchymisti jej priraďovali zvláštny význam a nazvali ju podľa posla bohov Merkúra, z čoho sa zachoval dnešný anglický názov mercury. Slovenský názov je prebraný z praslovanského pomenovania ortuť.

 Alchýmia 
Ortuť je totožná s tvorivými silami vyššieho vedomia.Filit Bola dôležitým prvkom pri alchymistických pokusoch.

 Zdroje a využitie 
Hlavnou rudou ortute je cinabarit. V menšom množstve sa vyskytuje aj ako čistý kov. Používa sa v plynových výbojkách a ortuťových teplomeroch (laboratórnych, lekárskych a podobne). Vďaka kombinácii vodivosti a kvapalného skupenstva je základom analytickej metódy polarografie.

 Obmedzenie 
Smernica RoHS obmedzuje použitie ortuti a ďalších 5 látok (kadmium, olovo, šesťmocný chróm, polybrómované bifenyly (PBB) a polybrómované difenylétery (PBDE)) pri výrobe elektrických a elektronických zariadení, ktoré sa vo veľkých množstvách dostáva na skládky, a tým prispieť k ochrane ľudského zdravia a životného prostredia. Obmedzenie sa preto netýka priemyselných, telekomunikačných, zdravotníckych, vedeckých atď. zariadení s dlhou životnosťou, ktoré sa vyrábajú v malých množstvách a pri ktorých sa dá predpokladať, že neskončia na skládke.Miroslav Šuta: Zákaz některých chemikálií v nových spotřebičích, Odpady, 9/2006:

 Referencie 

 Zikmund, Miroslav Ing. RNDr. CSc.: Názvoslovie anorganických látok. 1970, SPN Bratislava.
 Pavelka, V. RNDr., Schütz, A. RNDr.: Anorganická chémia. 1974, SPN Praha.
 Současná zdravotní rizika expozice rtuti a jejím sloučeninám
 Neurotoxicita oruti

 Iné projekty 


Kategória:Prechodné prvky
Kategória:Kovy