Planétka

Planétka môže byť v záhradníctve aj malá ručná plečka na pletie malých parciel, pozri planétka (záhrada).

Planétka (iné názvy: malá planéta, planetoid, planetoida, asteroid) je stredne veľké pevné prirodzené teleso obiehajúce okolo Slnka, v užšom zmysle bez transneptúnskych planétok a prípadne aj bez Kentaurov. Pojem spravidla nezahŕňa kométy. Podrobnejšie znenie definície a komentár k názvom pozri nižšie.

 Terminológia 
náhľad|upright=1.5|Množinové vyjadrenie (Eulerov diagram) terminológie pre rôzne typy telies slnečnej sústavy. Ako vidno, planétky (vo význame 1) = trpasličie planéty + malé telesá slnečnej sústavy − kométy.

 Základ 
Planétka (iné názvy: malá planéta, planetoid, staršie: planetoida, asteroid) môže byť:
 1) v širšom zmysle: prirodzené pevné teleso obiehajúce okolo Slnka, ktoré je menšie ako (netrpasličia) planéta a väčšie ako meteoroid, okrem kométy (pričom ale niektoré definície do planétok zahŕňajú aj kométy)
 2) v užšom zmysle: rovnako ako bod 1, ale okrem transneptúnskych planétok (a komét) a prípadne aj okrem planétok medzi Jupiterom a Neptúnom, čiže tento význam zahŕňa len objekty vyskytujúce sa relatívne bližšie k Slnku (zhruba po Jupiter alebo po Neptún).
Pokiaľ ide o termíny z vyššie uvedenej definície: Presná veľkostná hranica medzi meteoroidom a planétkou (asteroidom) je sporná (ako hranica sa uvádza priemer objektu 1 meter, 50 metrov, 100 metrov a pod.); naopak pojem planéta je jasne definovaný (planéty sú Merkúr, Venuša, Zem, Mars, Jupiter, Saturn, Urán, Neptún a do roku 2006 aj Pluto).

Niektorí autori terminologicky rozlišujú medzi pojmami planétka/malá planéta/planetoid(a) (=vyššie uvedený význam 1) a asteroid (=vyššie uvedený význam 2). Podľa tejto terminológie sa teda planétky delia na (a) asteroidy, (b) rôzne planétky zhruba medzi Jupiterom a Neptúnom (tieto sú alternatívne zaraďované pod asteroidy), napr. Kentauri, a (c) transneptúnske planétky. Pozri aj nižšie kapitolu Základné delenie.

Pojmu planétka vo význame 1 je podobný pojem malé teleso slnečnej sústavy, vytvorený v roku 2006. Pojem malé teleso slnečnej sústavy však vždy zahŕňa aj kométy slnečnej sústavy a naopak nezahŕňa trpasličie planéty.

Zdroje tejto kapitoly: planetka. In: Technický slovník naučný P-Q. Encyklopedický dům, 2004, S. 106asteroid. In: Encyclopaedia Beliana 1, S. 413, 414 (Poznámka: Verzia článku v onlive verzii Beliany oproti pôvodnej verzii článku obsahuje pokazený obrázok [vypadlo grafické vyznačenie pásov planétok] a niektoré chybné úpravy, napr. chybné tvrdenie, že trpasličie planéty nie sú planétky)planétky. In: PyramídaZákladné názvy z astronómie. In: Kultúra slova 1992 KARTTUNEN et al. ed., Fundamental Astronomy, 2007HUGHES, D. W., MARSDEN, B. G.. Planet, asteroid, minor planet: a case study in astronomical nomenclature. In: Journal of Astronomical History and Heritage, 10(1), 21-30 (2007). 21  

 Špeciálne významy 
Niekedy sa vyššie uvedené pojmy (význam 1) používajú aj pre iné hviezdy než Slnko. Nasledujúci text sa zaoberá len slnečnou sústavou.

O iných významoch slova planetoid(a) pozri planetoid.

Pojem umelý asteroid (umelá planétka/umelý planetoid) sa občas používa na označenie človekom vytvorených objektov, ktoré skončili na obežnej dráhe okolo Slnka, ako napríklad sonda Mariner IV.

 Základné delenie 
Planétky v širšom zmysle/asteroidy v širšom zmysle:Zdroje sú rovnaké ako v kapitole Terminológia, ale najmä text Burbine 2017
asteroidy v užšom zmysle/planétky v užšom zmysle:
asteroidy v najužšom zmysle/planétky v najužšom zmysle:
blízkozemské asteroidy (blízkozemské planétky)
Trójania Venuše, Zeme a Marsu
krížiče Marsu
Maďarská rodina planétok
asteroidy hlavného pásu (planétky hlavného pásu)
Trójania Jupitera (= Trójania v užšom zmysle) - delia sa na skupiny: Gréci a Trójania v najužšom zmysle
krížiče Jupitera
Kentauri
Trójania Uránu a Neptúnu
damokloidy - špecifická skupina (planétky podobné kométam)
transneptúnske planétky (t.j. planétky, ktoré sú transneptúnskymi telesami) - vrátane planétok Kuiperovho pásu (vrátane Pluta)

Trpasličie planéty sú časť planétok hlavného pásu a časť transneptúnskych planétok (a možno aj časť Kentaurovhttp://web.gps.caltech.edu/~mbrown/dps.html).

 Základná charakteristika 
Planétky (vo význame 1) sú stredne veľké telesá nachádzajúce sa najmä v priestore medzi Marsom a Jupiterom, v tzv. pásme planétok (synonymá: prstenec/pás planétok, pásmo/prstenec/pás asteroidov). Veľa z nich sa však nachádza aj za dráhou Jupitera (najmä za dráhou Neptúna), kým iné môžu krížiť dráhu Zeme a dostávajú sa bližšie k Slnku ako Zem.

Najmenšie planétky majú niekoľko metrov alebo niekoľko desiatok metrov (v závislosti od konkrétnej definície dolnej hranice planétky). Príkladom veľkých planétok sú 2 Pallas a 4 Vesta; obe dosahujú v priemere približne . Medzi transneptúnovými planétkami sa vyskytujú ešte väčšie planétky. Niektoré veľké planétky, napr. planétka 1 Ceres s priemerom 900 a Pluto, majú od roku 2006 aj oficiálne postavenie trpasličej planéty, starší názov veľkých planétok (t.j. trpasličích planét a podobných planétok) bol planetoid (v užšom zmysle).  

Pluto sa do roku 2006 považoval buď za planétku alebo (oveľa častejšie) za planétu. Od roku 2006 sa už oficiálne za planétu nepovažuje.

 Etymológia slova asteroid 
Slovo „asteroid“ znamená hviezdovitý (z gréckeho asteroeides, aster "hviezda" + -eidos „forma, tvar“). Prvýkrát ho použil v roku 1802 Sir William Herschel krátko po tom, čo Heinrich Wilhelm Olbers objavil druhý asteroid 2 Pallas 28. marca toho istého roku; v názve je preto hviezda, lebo všetky vtedy známe planéty zobrazovali astronómom disky, čiže sa vizuálne odlišovali. Tento pojem tiež použil pre malé mesiace planét z kategórie plynných obrov. Prvý anglický vedecký dokument, ktorý vo svojom názve používal pojem asteroid, napísal v roku 1840 Georg Adolph Erman (1806 – 1877).

 Počet 
K 1. januáru 2010 bolo známych celkove 477 010 planétok (vo význame 1), z toho 229 914 očíslovaných a 15 524 pomenovaných.
Posledné odhady uvádzajú celkový počet planétok v Slnečnej sústave na niekoľko miliónov. 

 Vznik 
Predpokladá sa, že väčšina planétok sú pozostatky protoplanetárneho disku, ktoré neboli zahrnuté do planét počas vznikania sústavy. Niektoré planétky majú vlastné mesiace.

Niekedy sa možno stretnúť s teóriou, že planétky (vo význame 2) vznikli rozpadom nejakej veľkej planéty medzi Marsom a Jupiterom, ale celková hmotnosť planétok (objavených aj neobjavených) nie je dostatočná na vytvorenie poriadnej planéty.

 Dejiny objavovania 
Prvá planétka bola objavená v prvú noc 19. storočia, 1. januára 1801, v palermskej hvezdárni Giuseppom Piazzim a dostala meno 1 Ceres. Počet objavených telies neustále stúpal. Dnes sú známe státisíce planétok.

Spočiatku boli tieto telesá považované za planéty, neskôr sa pre ne vytvorila nová kategória planétky (iné názvy: asteroidy, planetoidy). Tieto pomenovania mali svoj pôvod vo vzhľade týchto telies (asteroid – hviezde podobný, planetoid – planéte podobný).

 Historické metódy objavovania 
Metódy objavovania planétok sa počas posledných dvoch storočí drasticky zlepšili.

V posledných rokov 18. storočia vytvoril barón Franz Xaver von Zach skupinu 24 astronómov, aby na oblohe našla „chýbajúcu planétu“, ktorá sa, podľa predpokladov Titius-Bodeovho zákona, mala nachádzať približne vo vzdialenosti 2,8 astronomických jednotiek od Slnka. Táto snaha bola následkom objavu sira Williama Herschela z roku 1781, ktorý objavil planétu Urán vo vzdialenosti „predpovedanej“ zákonom. Bolo potrebné, aby boli pripravené rukou kreslené mapy oblohy pre všetky hviezdy zverokruhu až po dohodnutý limit zreteľnosti. Počas nasledujúcich nocí sa mala obloha znova zmapovať a dúfalo sa, že sa tým podarí odhaliť nejaký pohybujúci sa objekt. Očakávaný pohyb chýbajúcej planéty bol asi 30 uhlových sekúnd za hodinu, čo bolo pre pozorovateľov ľahko rozoznateľné.

Prvú planétku 1 Ceres paradoxne neobjavil člen tejto skupiny, ale skôr bola objavená náhodou v roku 1801. Ďalšie tri objavy (2 Pallas, 3 Juno, 4 Vesta) boli uskutočnené počas niekoľkých nasledujúcich rokov, posledne menovaná planétka Vesta bola objavená v roku 1807. Po ďalších ôsmich rokoch hľadaní, ktoré neprinášali ovocie, väčšina astronómov sa nazdávala, že ďalšie už neexistujú, a preto s ďalším hľadaním prestala. 

Ale, Karl Ludwig Hencke vytrval a v roku 1830 začal hľadať ďalšie planétky. O 15 rokov neskôr našiel planétku 5 Astraea, čo bola prvá nová planétka po 38 rokoch. O menej ako dva roky našiel tiež 6 Hebe. Následne sa pridali aj iní astronómovia a odvtedy bola každý rok nájdená aspoň jedna nová planétka (okrem vojnového roku 1945). Význačnými hľadačmi planétok v tomto období boli: John Russell Hind, Annibale de Gasparis, Karl Theodor Robert Luther, Hermann Mayer Salomon Goldschmidt, Jean Chacornac, James Ferguson, Norman Robert Pogson, Ernst Wilhelm Leberecht Tempel, James Craig Watson, Christian Heinrich Friedrich Peters, Alphonse Louis Nicolas Borrelly, Johann Palisa, Paul Henry, Prosper Henry a Auguste Charlois.

V roku 1891 použil Maximilian Franz Joseph Cornelius Wolf prvýkrát astrofotografiu na detekciu planétok, ktorá vyzerá ako tenké prúžky svetla na fotografickej doske s dlhou expozíciou. Toto v porovnaní s predchádzajúcimi vizuálnymi metódami drasticky zvýšilo rýchlosť objavov: sám Wolf objavil 248 planétok, počnúc 323 Brucia, zatiaľ čo všetkých dovtedy objavených asteroidov bolo len niečo viac ako 300. O storočie neskôr bolo stále identifikovaných, očíslovaných a pomenovaných len niekoľko tisíc asteroidov. Vedelo sa, že ich existuje oveľa viac, ale väčšina astronómov sa nimi nezaoberala, nazývajú ich „háveď nebies“.

 Moderné metódy objavovania 
Až do roku 1998 boli planétky objavované v štyroch krokoch. Po prvé, oblasť oblohy sa odfotografovala širokouhlým ďalekohľadom. Robili sa vždy dve fotografie typicky s odstupom jednej hodiny. Počas niekoľkých dní bolo možné vyrobiť početné množstvo párov fotografií. Po druhé, dva filmy tej istej oblasti sa skúmali pomocou stereoskopu. Mierny posun každého telesa obiehajúceho Slnko bol pozorovaný na dvojici filmov. Obrázok telesa sa pod stereoskopom javil byť nepatrne „plávajúci“ ponad hviezdy v pozadí. Po tretie, len čo sa podarilo identifikovať pohybujúce sa teleso, jeho pozícia sa presne zmerala použitím digitalizačného mikroskopu (t. j. mikroskop, ktorý dokáže zdigitalizovať údaje a zobraziť ich napr. na počítači). Táto pozícia sa merala relatívne voči hviezdam, ktorých poloha bola známa. 

Tieto tri kroky neznamenajú objavenie planétky: pozorovateľ zatiaľ našiel len „úkaz“, ktorý dostal dočasné označenie. Posledným krokom je poslanie pozícií a času meraní Brianovi Marsdenovi z Centra planétok (). Dr. Marsden má počítačové programy schopné spočítať, či tento úkaz spája úkazy predchádzajúce jedinou obežnou dráhou. Ak áno, pozorovateľ posledného úkazu je prehlásený za objaviteľa a dostane právo pomenovať planétku hneď, ako sa očísluje (toto podlieha ešte schváleniu Medzinárodnej astronomickej únie, ).

 Dejiny prieskumu (do roku 2002) 
Až do veku vesmírneho cestovania boli planétky aj v najväčších ďalekohľadoch iba kropaje svetla a ich tvar a povrch ostávali záhadou.

Prvé fotografie objektov podobných planétkam boli zblízka urobené v roku 1971, keď sonda Mariner 9 odfotografovala Phobos (mesiac) a Deimos (mesiac), dva malé mesiace planéty Mars, ktoré sú pravdepodobne zachytenými planátkami. Tieto obrázky odhalili nepravidelný tvar väčšiny planétok, podobný zemiaku.

Prvá skutočná, zblízka odfotografovaná planétka, bola v roku 1991 planétka 951 Gaspra, nasledovaná v roku 1993 planétkou 243 Ida a jej mesiacom Dactyl. Všetky tieto objekty boli odfotografované sondou Galileo na ceste k Jupiteru.

Prvou sondou, zameranou na planétky, bola NEAR Shoemaker, ktorá odfotografovala planétku 253 Mathilde prv, než začala obiehať okolo planétky 433 Eros, na ktorom v roku 2001 pristála. 

Medzi ďalšie planétky, krátko navštívené sondami na ceste k iným destináciám, patria 9969 Braille (sondou Deep Space 1 v roku 1999) a 5535 Annefrank (sondou Stardust v roku 2002).

 Pomenúvanie objavených planétok 
Keď je obežná dráha planétky potvrdená, dostane táto číslo a neskôr jej môže byť pridelené meno (napr. 1 Ceres). Niekoľko prvých je pomenovaných po postavách z grécko-rímskej mytológie, ale keď sa tieto mená začali míňať, použili sa aj iné mená: slávnych ľudí, manželiek objaviteľov a dokonca aj televíznych postáv. Nepísaná tradícia používania iba ženských mien trvala, kým nebola pomenovaná planétka 334 Chicago. Zvláštne feminizované mená sa však objavovali v zoznamoch aj počas nasledujúcich rokov.

Planétku číslo 9822, objavená na Mt. Palomar, Medzinárodná astronomická únia (IAU) pomenovala názvom 9822 Hajduková 4114 T-1 podľa slovenskej astronómky Dr. Márie Hajdukovej. V roku 2001 sa Medzinárodná astronomická únia rozhodla pomenovať inú planétku, číslo 11657, názvom Antonhajduk, podľa slovenského astronóma Dr. Antona Hajduka ako ocenenie jeho práce. 

Niekoľko skupín má mená s bežným námetom, napr. Kentauri, planétky obiehajúce medzi Saturnom a Neptúnom, sú všetky pomenované podľa legendárnych kentaurov, a Trójania podľa hrdinov z Trójskej vojny. V roku 2003 bola objavená nová skupina planétok, Apoheles, keď sa zistilo, že planétka 2003 CP20 má obežnú dráhu vždy bližšie k Slnku než je obežná dráha Zeme.

 Najnovšie technológie: zisťovanie nebezpečných planétok 
Záujem identifikovať planétky, ktorých obežné dráhy pretínajú obežnú dráhu Zeme, a ktoré sa tak môžu so Zemou zraziť, sa zvyšuje. Tri najdôležitejšie skupiny planétok (asteroidov) blízko Zeme sú planétky skupiny Apollo, planétky skupiny Amor a planétky skupiny Aten. Bolo už navrhnutých viacero metód vychýlenia týchto planétok z ich obežných dráh.

Do tejto skupiny blízkozemských planétok patrí aj 433 Eros, ktorý bol objavený už v roku 1898 a 30. roky 20. storočia priniesli príval podobných objektov. V poradí, v akom boli objavené, sú to: 1221 Amor, 1862 Apollo, 2101 Adonis a konečne 69230 Hermes, ktorý sa v roku 1937 priblížil na 0,005 astronomických jednotiek k Zemi. Vtedy si astronómovia začali uvedomovať možnosť dopadu takéhoto telesa na Zem.

Dve udalosti v neskorších desaťročiach ešte zvýšili stupeň znepokojenia: zvyšujúce sa akceptovanie teórie Waltera Alvareza o vyhubení dinosaurov následkom dopadu planétky na Zem a pozorovanie zrážky kométy Shoemaker-Levy 9 s Jupiterom v roku 1994. Americká armáda tiež odtajnila informácie, že armádne satelity, vybudované na zistenie jadrového výbuchu, zistili stovky nárazov telies veľkých 1 až 10 metrov do horných častí atmosféry. 

Všetky tieto úvahy pomohli podnietiť spustenie vysoko efektívnych automatických systémov, pozostávajúcich z CCD () fotoaparátov a počítačov priamo napojených na ďalekohľady. Od roku 1998 bola týmito automatickými systémami objavená veľká väčšina planétok. 

Zoznam takýchto systémov zahŕňa:
 Lincoln Near-Earth Asteroid Research (LINEAR) tím
 Near-Earth Asteroid Tracking (NEAT) tím
 Spacewatch
 Lowell Observatory Near-Earth-Object Search (LONEOS) tím
 Catalina Sky Survey
 Campo Imperatore Near-Earth Objects Survey (CINEOS) tím
 Japanese Spaceguard Association
 Asiago-DLR Asteroid Survey

Sám systém LINEAR objavil do mája 2004 viac ako 40 500 planétok .

Na ochranu Zeme pred planétkami plánuje NASA v roku 2021 zrealizovať projekt DART ako testovaciu misiu ochrany pred planétkami a veľkými meteoritmi, zmenou dráhy planétky (65803) Didymos.

 Klasifikácia planétok 
Základné všeobecné rozdelenie planétok je uvedené vyššie v začiatočnej časti tohto článku.

Planétky sa okrem toho bežne zaraďujú do skupín podľa charakteristík ich obežných dráh alebo podľa detailov viditeľného spektra slnečného svetla, ktoré odrážajú:

 Orbitálne skupiny a rodiny  
Planétky sa delia do skupín a rodín na základe charakteristík ich obežných dráh. Je zvykom pomenovať skupinu planétok po prvej objavenej, zvyčajne najväčšej planétke. 'Skupiny' sú relatívne slabšie previazané ako 'rodiny', ktoré majú viac spoločných čŕt a zvyčajne sú výsledkom rozpadu väčšej, rodičovskej planétky. Prvýkrát boli definované Kijotsuguom Hirajamaom v roku 1918, a tak sa často na jeho počesť nazývajú Hirajamaove rodiny.

Nasleduje delenie planétok (bez planétok nachádzajúcich sa za hlavným pásom planétok) podľa tohto prístupu:

 Skupiny do orbity planéty Zem 

Relatívne málo planétok má orbitu blízku Slnku. Mnohé z týchto skupín sú v súčasnosti iba hypotetické, bez členov, takže mená skupín sú provizórne.

 Vulkanoidné asteroidy sú hypotetické asteroidy s aféliom menším ako 0,4 AU, to znamená, že by obiehali vnútri orbity Merkúra. Bolo uskutočnených niekoľko hľadaní potencionálnych zástupcov skupiny, ale dodnes nebol nájdený žiadny.
 Asteroidy skupiny Apohele sú asteroidy, ktorých afélium je menšie ako 1 AU, to znamená, že ich orbita je celá vnútri orbity Zeme. „Apohele“ je havajské slovo pre „orbitu“. Iné navrhované mená pre túto skupinu sú Inner-Earth Objects (IEOs) a Anons (ako v „Anonymite“). Do mája 2004 boli známe iba dve planétky z tejto skupiny: 2003 CP20 a 2004 JG6.
 Asteroidy skupiny Arjuna sú voľne definované ako majúce orbitu podobnú zemskej, to znamená, že ich priemerný orbitálny polomer je okolo 1 AU a s malou excentricitou a malým sklonom dráhy k ekliptike. Vzhľadom na vágnosť definície môžu byť niektoré asteroidy zo skupín Apohele, Amor, Apollo alebo Aten zaradené aj do tejto skupiny. Termín bol zavedený organizáciou Spacewatch a skupina zatiaľ nemá zástupcu; príkladom možného zástupcu je planétka 1991 VG.
 Zemskí Trojania sú asteroidy v Lagrangeových bodoch L4 a L5 sústavy Zem-Slnko. Ich poloha na oblohe pri pozorovaní zo zemského povrchu je fixovaná asi 60 stupňov východne a západne od Slnka, a keďže vládne tendencia hľadať asteroidy v omnoho väčších uhloch, bolo uskutočnených iba málo hľadaní v týchto lokáciách. Zatiaľ bola objavená len jedna planétka patriaca do tejto skupiny.

 Skupiny do orbity planéty Mars 

 Aten, Apollo a Amor asteroidy majú orbitu medzi Zemou a Marsom, sú pomenované podľa 2062 Aten, 1862 Apollo a 1221 Amor.
 Mars-križujúce asteroidy majú orbitu, ktorá križuje obežnú dráhu Marsu.
 Marsoví Trojania nasledujú alebo predbiehajú Mars na jeho orbite. Môžu sa nachádzať v jednom z dvoch Lagrangeových bodov 60° pred (L4) alebo za (L5). Zatiaľ bol objavený iba jediný – 5261 Eureka. Minor Planet Center, z kontroverzných dôvodov, neeviduje žiadny Marsov Trojan s potvrdenou orbitou .

 Skupiny a rodiny v hlavnom páse 
Významné rodiny sú:

 Rodina Eos má veľkú polos medzi 2,99 AU a 3,03 AU, excentricitu medzi 0,01 a 0,13 a uhol sklonu dráhy k ekliptike medzi 8° a 12°. Meno má po planétke 221 Eos, ~480 známych členov.
 Rodina Themis má veľkú polos medzi 3,08 AU a 3,24 AU, excentricitu medzi 0,09 a 0,22 a uhol sklonu dráhy k ekliptike menší ako 3°. Meno má po planétke 24 Themis, ~535 známych členov.
 Rodina Koronis má veľkú polos medzi 2,83 AU a 2,91 AU, excentricitu menšiu ako 0,11 a uhol sklonu dráhy k ekliptike menší ako 3,5°. Meno má po planétke 158 Koronis, ~310 známych členov.
 Rodina Eunomia má veľkú polos medzi 2,5 AU a 2,75 AU, excentricitu medzi 0,1 a 0,2 a uhol sklonu dráhy medzi 13° a 20°, meno má po planétke 15 Eunomia, ~370 známych členov.
 Rodina Flora má veľkú polos medzi 2,1 AU a 2,3 AU s uhlom sklonu dráhy menším ako 11°. Meno má po planétke 8 Flora, ~590 známych členov. Tiež nazývaná Rodina Ariadne po planétka 43 Ariadne.
 Rodina Nysa má veľkú polos medzi 2,41 AU a 2,5 AU, excentricitu medzi 0,12 a 0,21, a uhol sklonu dráhy medzi 1,5° a 4,3°. Meno má po planétke 44 Nysa, ~375 známych členov. Tiež nazývaná Rodina Hertha po planétka 135 Hertha.
 Rodina Maria má veľkú polos medzi 2,5 AU a 2,706 AU a uhol sklonu dráhy medzi 12° a 17°. Meno má po planétke 170 Maria, ~80 známych členov.

Iné rodiny sú identifikované podľa množstva rôznych techník, najčastejšie podľa ?Hierarchical Clustering Method (HCM) a Wavelet Analysis Method (WAM)?:
 Rodina Vesta sú časti rodičovskej planétky 4 Vesta, ~235 členov.
 Rodina Erigone, pomenovaná po planétke 163 Erigone, ~45 členov.
 Rodina Ceres alebo Rodina Minerva, pomenovaná po planétke 1 Ceres alebo 93 Minerva, ~88 členov.
 Rodina Dora, pomenovaná po planétke 668 Dora, ~78 členov.
 Rodina Adeona, pomenovaná po planétke 145 Adeona, ~65 členov.
 Rodina Merxia, pomenovaná po planétke 808 Merxia, ~25 – 30 členov.
 Rodina Misa, pomenovaná po planétke 569 Misa, ~26 členov.
 Rodina Chloris, pomenovaná po planétke 410 Chloris, ~24 členov.
 Rodina Rafita, pomenovaná po planétke 1644 Rafita, ~22 členov.
 Rodina Astrid, pomenovaná po planétke 1128 Astrid, ~10 členov.
 Rodina Meliboea, pomenovaná po planétke 137 Meliboea, ~15 členov.
 Rodina Näema, pomenovaná po planétke 845 Naema, 6 or 7 členov.
 Rodina Massalia, pomenovaná po planétke 20 Massalia, ~47 členov.
 Rodina Lydia, pomenovaná po planétke 110 Lydia, ~38 členov.
 Rodina Nemesis alebo Rodina Concordia, pomenovaná po planétke 128 Nemesis alebo 58 Concordia, ~29 členov.
 Rodina Bower alebo Rodina Endymion, pomenovaná po planétke 1639 Bower alebo 342 Endymion, ~10 – 15 členov.
 Rodina Hygiea, pomenovaná po planétke 10 Hygiea, ~150 členov.
 Rodina Veritas alebo Rodina Undina, pomenovaná po planétke 490 Veritas alebo 92 Undina, ~29 členov.
 Rodina Brasilia, pomenovaná po planétke 293 Brasilia, ~14 členov.
 Rodina Karin je podrodina rodiny Koronis; je ich 39, najznámejšia je planétka 832 Karin. Je to mladá rodina, ktorej pôvod sa dá vystopovať iba do doby pred 5,8 ± 0,2 miliómni rokov.

 Spektrálna klasifikácia 
V roku 1975 Clark R. Chapman, David Morrison a Ben Zellner vyvinuli taxonomický systém, založený na farbe, schopnosti odrážať žiarenie a tvare spektra. Tieto vlastnosti pravdepodobne zodpovedajú zloženiu materiálu na povrchu planétky. Pôvodne klasifikovali len tri typy planétok (asteroidov): 
 asteroidy typu C – uhličité, 75 % známych planétok
 asteroidy typu S – kremičité, 17 % známych planétok
 asteroidy typu X (najmä typu M – kovové) - väčšina zostávajúcich planétok

Tento zoznam bol odvtedy rozšírený, aby zahŕňal množstvo iných typov planétok. Toto množstvo stále postupne rastie s tým, ako sa skúmajú nové planétky. 

Treba poznamenať, že napriek názvom vyššie uvedených typov asteroidov (t.j. uhličité a pod.), typ asteroidu automaticky nevypovedá o jeho zložení.

 Referencie 

 Pozri aj 
 Meteorit
 Kométa

 Externé odkazy 

Pozn.: všetky stránky sú v angličtine.
 Známe dopady asteroidov a ich následky 
 Abecedný zoznam mien planétok
 Dynamická stránka objektov blízkych z Zemi
 Dynamická stránka asteroidov


Kategória:Slnečná sústava