Valašsko (Rumunsko)

Valašsko (po rumunsky: Ţara Românească – „Rumunská krajina“ alebo  Vlahia alebo Valahia) je názov historickej krajiny a kniežatstva (od stredoveku do 19. storočia) na území súčasného Rumunska. Spolu s Moldavskom a Sedmohradskom tvorí od roku 1859 Rumunsko (veľmocami uznané až roku 1878).

Hlavné mesto Valašska sa menilo, spočiatku ním bolo Curtea de Argeş, neskôr Târgovişte až nakoniec Bukurešť.

Názov Valašska je odvodený od Valachov, iného pomenovania pre Rumunov.

 Dejiny 
Prvú zmienku o valašskej  prítomnosti na románskom  Balkáne v byzantskom  období, možno nájsť v spisoch Prokopia Cézarejského v piatom  storočí. 
Spisy spomínajú pevnosti s názvami ako Skeptekasas (Sedmohradsko), Burgulatu (Široké mesto), Loupofantana (Vlčí prameň) a Gemellomountes (Dvojité hory).
Kronikár Prokopios  sa v roku 586 zmieňuje o invázii proti Avarom, vo východnej časti Balkánu a zaznamenáva prvú  písomnú správu o Valachoch. Správa opisuje príhodu keď sa počas prepravy batožiny  pošmykla mulica  a pohonič vykríkol: "Torna, Torna, fratre!" ("Vráť sa,  brat môj!"). Správa je zároveň aj  jedným z posledných záznamov v ľudovej latinčine. Cisár Justinián I. počas  ktorého vlády Prokópios kroniku písal, bol rodeným  latinčinárom a žialil nad úpadkom latinskej reči v jeho Byzantskej  ríši. Snažil sa obnoviť pozíciu latinského jazyka aspoň  v právnickej  praxi. Nechal zostaviť latinský právny poriadok, ale  čoskoro bol sklamaný, pretože sa ukázal pre sudcov a právnikov  ako jazykovo nedostupný. Z toho dôvodu  bol neskôr znovu vydaný v gréčtine. Podľa Anonymovej kroniky (Gesta Hungarorum), napísanej asi v roku 1146  neznámym notárom v službách  uhorského kráľa Belu III. sa uvádza, že: „Na konci deviateho storočia prenikli Maďari do Karpatskej kotliny. Provincia Panónia bola obývaná Slovanmi, Bulharmi, Valachmi a "Pastores Romanorum" (románskymi pastiermi) (v latinskom origináli: "sclauij, Bulgarij et Blachij, ac Pastores Romanorum").Kronikár ďalej zaznamenáva, že:  „V dvanástom až štrnástom storočí prišla do Uhorského kráľovstva Byzantskej ríše Zlatá horda.“ Mircea Musat, Ion Ardeleanu - Zo starodávnej Dácie do moderného Rumunska, s. 114.
Mnoho latinských historických dokumentov potvrdzuje pretrvávanie ľudového latinského jazyka na Balkáne až do konca piateho storočia. Kolonizácia Balkánskeho polostrova bola dokončená do konca siedmeho storočia. Slovanský vpád spôsobil, že Dácko – románske, a Trácko – románske kmene hľadali útočisko v pohoriach Rhodope, Pindus, Epirus. Ich potomkovia boli neskoršie nazývaní Wallachi, alebo Blachi.A Documented Chronology of Roumanian History. by Ghyka, Matila

Termín Blachernae spomína kronika z desiateho storočia ako názov predmestia v Konštantínopole, bolo odvodené od skýtskeho vojvodcu Blachernos, ktorý padol v Konštantínopole. Mohol by byť, podľa Popa Lissenau, „zapletený do termínu Blach, Wallach (Blacernoi - potomok, alebo syn Valacha.”)

V 8. storočí, sa spomínajú „Rinchini a Blachorinchini“ ako útočníci na kláštor Castamonitu. V roku 976 byzantský autor Kedrenos, hovorí, že brat bulharského kráľa Samuel bol zabitý „Wallach wagoners uprostred Castoria a Prespa v Macedónsku”. V roku 980 Basil II. – Bulgaroktonos, vyhlásil vládu nad Walachmi v Thesalii. V roku 1014 bol kráľ Samuel porazený medzi kopcami Serres a Melnik v pohorí Kimbaloggoi, Po latinsky: Campulung Walachia. Spomína sa v roku 1300.
Poodle Cecaumenos (Strategicon v roku 1066):„Wallachs, Epirus, Thesalia, atd…, všetci prišli zo severu a pochádzali z Dákov a Bessi (Trákov), ktorí boli pozdĺž rieky Sáva” Tu tiež kronikár spomína severo-južný pohyb postulovaný maďarskými historikmi, ktorý neberie ohľad na rímske pokračovanie v Dacii.

V roku 1019 v nariadeniach cisára Basileiosa II. (Bulgaroktonos – Bulharobijca) odsunul bulharských Valachov (Blacoi). V roku 1027 je zmienka v kronikách z Bari(Apúlia), že Bulhari a „Valasi s vojskami prešli do Itálie. „Hoc anno descendit in Italiam cum exercitu mango i.e. Wussorum, Turcorum, Guandalarum, Vlachorum, Burgarorum, Maceronum aliorumque ut capere Siciliam“ (Annales Barenses 605 - 1043)http://digilander.libero.it/sudmedioevo/annales.html

V roku 1166, Manuel I. Komnenos spomína, že Valasi v oblastiach hraničiacich s Čiernym Morom cielene útočili na Maďarov.
„Títo Valasi, predpokladá sa boli potomkami koloniálnych Rimanov” (kronika ktorú napísal byzantský historik Joannes Cinnamus tvrdí, že „to nie je jasné či Valasi skutočne prišli z Podunajskej nížiny, alebo z Balkánskej provincie Rímskeho impéria"). Viacerí sa zhodujú, že prišli zo severu od Podunajskej nížiny. V roku 1114, Anna Comnena už sa zmieňuje o Valachoch ako o „mužoch brodov”, pretože križovali, brodili sa cez Dunaj ako sprievodcovia nájazdových Kumánov. Preto ich spomínajú aj ako „Brodnici” Jedným z ich náčelníkov sa menoval Budila. „Budila v roku 1095 prišiel varovať cisára Alexisa do jeho tábora v Anchialus”, uvádza Anna Comnena. Valasi slúžili ako sprievodcovia Kumánom cez horské priesmyky.

Runový zápis z jedenásteho storočia, nájdený na ostrove Gothland, spomína vraždu škandinávskeho cestovateľa Rothfosa spáchanú Blakumenmi, keď cestoval do Konštantinopolu. Bol zavraždený za bieleho dňa na hraniciach medzi Haličom a Moldavskom. Roku 1164 Andronic Comnenus zatkol valašských pastierov na tej istej haličskej hranici. V rovnakom mieste spomína židovský rabín Benjamín Tudela, ktorý zomrel v roku 1173, že „Vlachia a Vlachi macedónsky“ „žiadny cisár ich nemôže premôcť“. 
Križiaci Fridricha Barbarossu v roku 1190 v oblasti Niš v dnešnom Srbsku, sa stretli s odporom Valachov, ktorí sa v roku 1189 vzbúrili pod vedením ich náčelníkov Petra a Asena proti byzantskej vláde.

V roku 1190 Assanids žiadal o pomoc kmene na sever od Podunajskej nížiny, aby premohli Byzantíncov. Byzantský spisovatelia sa zmieňujú o „Cumani a Wallachi" ako „divokí bojovníci zo severu.” Spomína Patriarchát menom Valašsko – Hungaro – Vlachia a Moldavsko Ruso – Vlachia. Tiež ich pomenovali aj: „Ongari Infidelli”, podľa kroniky Štefana Magna, ktorý zostavil úderné prepadové oddiely byzantskej armády, keď opätovne dobyli Konštantínopol v priebehu noci z 24. na 25. júla 1261, kde sa nespomínajú Kumáni, ale „Dunajskí Valasi“.

Choniates napísal medzi rokmi 1202 a 1214, že Thessaliansky horský región sa nazýva „Veľké Valašsko“.

 Geografia 
Valašsko ležalo na sever od rieky Dunaj a na juh od Sedmohradska resp. Karpát. Valašsko je rozdelené riekou Olt na dva regióny: východná časť sa nazýva Muntenia a západná Oltenia.

Valašsko v minulosti susedilo s Osmanskou ríšou na juhu a západe, Sedmohradskom na severe a Moldavskom na východe. V súčasnosti ako sused nahradilo Osmanskú ríšu Bulharsko a na východe susedí okrem Moldavska aj s Ukrajinou.

 Etymológia  
Termín Valach je  germánskeho  pôvodu. Je odvodené od  slova Walha, čiže „cudzinec“. 
Toto pomenovanie  používali staroveké germánske národy v súvislosti s Románmi ako keltskými susedmi. Vyskytuje sa vo Walese,  Valónsku a u Slovanov . (HC. Darby, "Tvár Európy v predvečer veľkých objavov", v novej modernej hiostórii. Cambridge, zv. 1, 1957, 34) spočiatku pod menom Valasi, vtedy  keď sa všeobecne poukazuje na románsky ľud. Neskôr v užšom zmysle. Napríklad v Poľsku sa Taliansko nazýva Włochy (názov vznikol v dôsledku toho, že Galovia obývali Itáliu), v Maďarsku „Olaszország“ („valašská krajina“),  pomenovanie  „Oláh" popisuje len ľudí z Moldavska a historického  Valašska. Termín Valach sa vyskytuje  aj v niektorých názvoch miest a obcí kde románsky potomkovia žili po odsťahovaní Nemcov a Slovanov do nových teritórií, napríklad Laško v regióne Dolné Štajersko v Slovinsku. V starej anglickej básni Widsith z roku 144 sú Rimania nazývaní ako „Romwalas“.
V histórii sa, termín „Valach“ často používal pre skupiny, ktoré neboli etnickými Valachmi, ale niekedy  ako hanlivý výraz pre pastierov, alebo u moslimov v súvislosti s kresťanmi („Karadjaovalides“). 
V regióne chorvátskej Dalmácie v tvaroch ako: „vlaje“, „Vlaha“. „Vlasy“,  sú to názvy používané obyvateľmi  pobrežných miest pre ľudí, ktorí žijú vo vnútrozemí, a sú často myslené pejoratívne v tom zmysle, že sú to „barbari ktorí pochádzajú z hôr“. V Grécku je slovo Βλάχος (Vlahos) často používané ako nadávka vyjadrujúca charakter hrubého a nekultúrneho človeka, alebo doslova  vrchára. Často je používané ako synonym pre Χωριάτης (Choriátis), čo znamená jednoducho dedinčan.

 Územia s valašskou populáciou 
Okrem rozdelenia niektorých etnických skupín (Arumuni, Megleno-Romani) počas  sťahovania národov  sa nachádza aj mnoho iných Valachov.  Po celom Balkáne, na  severe v Poľsku, na západe v oblasti Moravy a dnešnom  Chorvátsku, kde Čierni (Maurskí)Valasi Morlasi, alebo Vlaši   postupne vymizli, zatiaľ čo v  katolíckej a ortodoxnej  časti sa Valasi identifikujú ako chorvátske a srbské etniká. Kenneth W. Wachter a  Hammel, "Slovanské sčítanie ľudu 1698 časť I:. Štruktúra a význam, Žurnál európskeho obyvateľstva" . Kalifornská univerzita
Do týchto regiónov sa dostali v snahe nájsť lepšie pastviny, U slovanských národov  boli nazývaní ako "Valasi" ("Vlasy ) 
V stredovekých kronikách  sa spomína Valašsko ležiace  medzi Južnými Karpatmi a  Dunajom. 
V rumunčine ako „Romaânească“, „Bessarábia - Valašsko" a „Uhro-Valašsko„ alebo „Transylvánske Valašsko“. V administratívnych historických prameňoch ako  „Istro-Vlachia“ alebo „Danubiana Valašsko“. V byzantských prameňoch ako „Bogdan Iflak“. V španielskych mapách ako „Velacia secunda“. V Moldavsku ako „Bogdan-Valašsko“, „Mold-Valašsko“, „Maurovlachia“, čiže „Čierne Valašsko“, „Moldovlachia“ alebo „Rousse-Vlachia“.
V listoch pápeža Innocenta III. v súvislosti s Bulharsko-Valašskou ríšou, situovanou medzi Karpatami a balkánskymi horami sa spomína ako „Regnum Blachorum et Bulgarorum“.

Dáko-Rumunská  populácia dosahuje až do 33,5 milióna obyvateľov. http://www.presidency.ro/?_RID=det&tb=date&id=7048&_PRID = (vrátane Moldavcov ), hovoria  rumunským jazykom ( dáko-rumunsky ), známi sú  tým, že ich pomenovanie sa zhoduje s umiestnením  na území starovekej Dácie. Žijú v počte 20 miliónov v Rumunsku, 3,5 milióna v Moldavsku, na Ukrajine 459 tisíc, v Srbsku 79 tisíc, v Maďarsku 15 tisíc, v Bulharsku 10 tisíc päťsto, z toho sa asi 1088 osôb sa počíta ako Arumuni.Bulharsko 2001 Sčítanie ľudu

Arumuni (hovoria arumunčinou) žije ich až 2 milióny. Z toho v Grécku až 700 tisíc, hlavne v pohorí Pindus. Nepoznajú žiadne etnické rozdiely, takže v Grécku neexistujú žiadne štatistické údaje o Arumunoch. Seba identifikujú ako Grékov a sú označovaní ako ďalší Gréci.  V Albánsku až 400 tisíc   hoci je to sporné. Jeden zdroj uvádza, že niektorí z nich si zmenili svoju albánsku národnosť na grécku. Vickers, Miranda. Grécka menšina v Albánsku - súčasné napätie. V Rumunsku 100 tisíc až 250 tisíc, v Macedónsku 80 tisíc až 120 tisíc
Meglenskí Rumuni. Hovoria  megleno-rumunským jazykom. Asi  20 tisíc ich žije v Grécku  a Macedónsku 
Istro-Rumuni. Hovoria Istro-rumunsky, žijú v Chorvátsku asi  1200 obyvateľov, ale iba asi  200 ich  hovorí rodnou rečou.
Čierni Valasi (Morlasi) V roku 1991 podľa chorvátskeho sčítania ľudu  22 občanov sa identifikovalo ako Morlasi.

 Genetika 
V roku 2006 sa E.Bosch  pokúšal analyzovať či  sú Valasi  potomkami  latinizovaných  Dákov, Ilírov,  Trákov, Grékov,  alebo ich kombináciou. Žiadna hypotéza však nebola potvrdená a to z dôvodu  vysokého stupňa základnej genetickej podobnosti vo všetkých testovaných skupinách pochádzajúcich  z  Balkánu. Jazykové a kultúrne rozdiely medzi jednotlivými skupinami boli tie balkánske takmer rovnaké. E Bosch a kolektív. Otcovské a materské línie na Balkáne vykazujú  homogenitu  napriek  jazykovým  bariéram s výnimkou izolovaných Arumunov. Anály ľudskej genetiky, zväzok 70, vydanie 4 (s. 459 až 487)

 Kultúra 
Väčšina Valachov bola v stredoveku  pastiermi. Svoje ovce pásli po horách juhovýchodnej Európy. Valaskí pastieri  prenikli až do Poľska a južnej Moravy. Na sever podľa hrebeňov Karpát, Dinárskych Álp  na západe, pohoria Pindus na juhu, Kaukazské hory na východe.
Ďalšia časť Valachov, najmä v severnej časti Rumunska a Moldavska, zostala  poľnohospodármi, pestujúc  tradičné obilniny. Lingvisti sa domnievajú, že Veľký slovník latinských slov týkajúcich sa poľnohospodárstva dokazuje, že boli vždy poľnohospodármi. Valašská populácia a jazyk spájal  do 10. storočia severných Valachov (Rumuni) a južných Valachov (Arumuni). Po tomto období tam už boli rôzne kultúrne vplyvy.
Rumunská kultúra bola ovplyvňovaná susednými etnikami, ako Slovania, neskôr Maďari, a vyvinula sa do dnešnej podoby. Devätnáste  storočie charakterizovali dôležité zmeny, otvorenie sa smerom k západnej Európe a oživenie kultúrnych pút s Francúzskom. Arumunská kultúra  sa vyvinula najprv ako pastierska  kultúra, neskôr bola do značnej miery ovplyvnená byzantskou a gréckou kultúrou.

 Náboženstvo 
Valasi sú prevažne pravoslávni. V Sedmohradsku sú aj katolíkmi aj protestantmi, niektorí sú aj moslimovia (asi päťsto Meglenských Rumunov  z Grécka konvertovalo na islam a žijú od roku 1923,  po výmene obyvateľstva v Turecku.) Istro-Rumuni sú všetci  rímskokatolíci.

 Referencie 

 Literatúra 
 MARKOWICZ, Marcin: Medzi troma mocnosťami : Valašsko, Moldavsko a Sedmohradsko v 16. a 17. storočí. In: Historická revue, roč. XXIX, 2018, č. 2, s. 52 - 59.

 Pozri aj 
 Valašská kolonizácia
 Arumuni
 Valasi (severné Karpaty)

 Externé odkazy 

Miloš Marek, Národnosti Uhorska TU.Trnava 2011 Románsky element  Kapitola 16. Str. 324 - 327.ISBN 978-80-8082-470-9 )

Kategória:Rumunsko
Kategória:Zaniknuté štáty