Ján Čarnogurský

JUDr. Ján Čarnogurský (* 1. január 1944, Bratislava) je slovenský advokát a bývalý disident, člen Bratislavskej päťky, kresťansko-demokratický politik, v rokoch 19911992 predseda vlády SR.

 Život 
Jeho otec, Pavol Čarnogurský, bol poslancom Snemu Slovenskej republiky (19381945). Kvôli tomu nebola v roku 1957 Jánova sestra Marina Čarnogurská (spolužiačka Milana Lasicu) pripustená na prijímacie skúšky. O niekoľko rokov neskôr sa už pomery uvoľnili a Ján mohol študovať. Na strednú školu bol prijatý v Kežmarku, po roku prestúpil do Bratislavy, kde zmaturoval. Absolvoval jeden ročník na Stavebnej fakulte STU v Bratislave, kde sa zoznámil s budúcou manželkou Martou. Prestúpil na štúdium práva najskôr v Bratislave, vysokoškolské vzdelanie však ukončil v roku 1969 na univerzite v Prahe,  kde vyštudoval právo na Karlovej univerzite. Doktorát práv získal v r. 1971 na Univerzite Komenského v Bratislave.Ján Čarnogurský In: 

V rokoch 19701981 pracoval ako advokát v Bratislave a v tomto povolaní sa stal známym ako zástupca náboženských aktivistov a politických disidentov v rámci celého Česko-Slovenska. Obhajoval napríklad Perlu Karvašovú, keď ju zo Slovenského rozhlasu vyhodili po tom, ako v rámci normalizácie neprešla previerkou. Obhajoval tiež dvoch kňazov, ktorí podpísali Chartu 77, ako aj veriacich, ktorí vydávali kresťanský samizdat. 

V roku 1981 ho vylúčili z advokácie. Dôvodom bola jeho účasť v politickom procese,  obhajoval Češku, ktorá na písacom stroji prepisovala diela zakázaných českých spisovateľov. Pracoval potom ako šofér, neskôr bol podnikovým právnikom.

V roku 1987 úplne stratil zamestnanie. Pokračoval v poskytovaní právnych konzultácií náboženským a opozičným politickým aktivistom a v r. 1988 začal vydávať samizdatový časopis Bratislavské listy.

14. augusta 1989 ho uväznili a obvinili  z trestného činu poburovania a z „nepriateľstva k socialistickému spoločenskému a štátnemu zriadeniu“. Žaloba spočívala z týchto troch bodov: z vydávania Bratislavských listov, z prípravy kladenia vencov a kvetov obetiam sovietskej okupácie z roku 1968 a z prednesenia požiadavky slobodných volieb v júni 1989 na zhromaždení v Predmieri pri Žiline (ako člen Bratislavskej päťky). V novembri 1989 sa konal súdny proces, na základe ktorého bol 23. novembra oslobodený. Prepustený bol však až po udelení amnestie od prezidenta Gustáva Husáka 25. novembra až v období prebiehajúcej nežnej revolúcie. (Približne 15 000 ľudí 22. novembra 1989 demonštrovalo pred Justičným palácom v Bratislave za jeho prepustenie). Medzi osobnosťami nežnej revolúcie však existovali aj hlasy, považujúce Čarnogurského za extrémistu.

Od 10. decembra 1989 do 6. apríla 1990 bol prvým podpredsedom federálnej vlády národného porozumenia a predsedom Legislatívnej rady vlády ČSFR od februára do augusta 1990. Neskôr bol podpredsedom vlády ČSFR (od 6. apríla 1990 do 27. júna 1990). Od 27. júna 1990 do 23. apríla 1991) na Slovensku zastával funkciu prvého podpredsedu vlády SR, predsedu Rady vlády SR pre informačnú politiku a masmédiá, predsedu Rady vlády SR pre národnosti a etnické skupiny.

V novembri 1990 bol na dvadsať dní (2. november až 22. november) poverený prechodne riadiť Ministerstvo vnútra SR. Predsedom vlády SR bol od apríla 1991 do júna 1992.

Od roku 1998 do roku 2002 (prvá Dzurindova vláda) bol ministrom spravodlivosti Slovenskej republiky.

Od roku 1990 do roku 2000 bol predsedom Kresťanskodemokratického hnutia.

Je členom Valdajského diskusného klubu.

11. októbra 2013 oznámil na tlačovej konferencii vystúpenie z KDH.

Čarnogurský kandidoval v prezidentských voľbách 2014. V prvom kole voľby získal len 12 207 hlasov (0,64 % z odovzdaných hlasov) a zo 14 kandidátov skončil na 9. mieste, teda nepostúpil do druhého kola.

 Názory a aktivity 
 Postoj k Slovenskému štátu (1939 – 1945) 
Jedno z vyjadrení Jána Čarnogurského o vojnovej SR z októbra 1991: „Stretávam sa na Slovensku s množstvom ľudí, ktorí majú skôr dobré spomienky na Slovenský štát, vedia ich aj racionálne odôvodniť; a ich pocity a argumenty jednoducho nie som schopný ani z morálneho hľadiska vyvrátiť.“Respekt 21. 10. 1991 s. 16

 Pohľad na úlohu Ruska v súčasných dejinách 
Citát z mája 2007 publikovaný v ruských médiách: 
Ján Čarnogurský sa angažuje aj v oblasti hospodárskych stykov s Ruskom. V r. 2006 zastupoval v súdnom spore Leonida Sviridova proti Mladej Fronte Dnes, ktorá o ňom uviedla, že dôvodom odmietnutia jeho novinárskej akreditácie v Česku bola Sviridova spolupráca s ruskými tajnými službami.

 Angažovanie sa v spore o Kosovo 
Vyhlásenie nezávislosti Kosova považuje za porušenie medzinárodného práva. Svoje články publikoval v slovenskejJán Čarnogurský, Problém Kosovo (Literárny týždenník 2006/1-2)Ján Čarnogurský, Kosovo ako test pre Rusko (Revue Impulz 1/2007)Ján Čarnogurský, Kosovo sa osamostatní a čo bude nasledovať, 15.11.2007 i ruskejЯн Чарногурский, Косово как тест для России (Время новостей №21, 2007) tlači.

Zúčastnil sa na manifestácii 5. apríla 2008 pred americkou ambasádou v Bratislave proti samostatnosti Kosova.

 Iné 
13. marca 2019 v štvrtej časti ankety RTVS Najväčší Slovák obhajoval Andreja Hlinku.

V auguste 2019 sa ako hosť zúčastnil na letnom cvičení Slovenských brancov o čom napísal status na Facebook a článok do Hlavných správ.

6. novembra 2024 získal v Rusku vyznamenanie Radu cti, ktoré mu udelil Vladimír Putin a odovzdal predseda Prezídia Štátnej rady Republiky Krym Vladimir Konstantinov. Čarnogurský tiež získal „krymské vyznamenanie“ Za vernosť povinnosti.

V septembri 2025 sa Čarnogurský na pozvanie ruskej organizácie Vaše Novosti zúčastnil zájazdu na Ruskom okupované územia Ukrajiny. Vo svojom blogu cestu nazval „Cesta po Rusku“. Navštívil mestá Mariupoľ a Horlivka, zastrieľal si z AK-47. Zo situácie v Horlivke obviňoval NATO a nezmienil ruské ostreľovanie ukrajinských civilistov.

 Rodina 
Je synom Pavla Čarnogurského a Kristíny rod. Fašungovej, bratom niekdajšieho politika Ivana Čarnogurského, Pavla Čarnogurského ml., sinologičky Mariny Čarnogurskej a prekladateľky Oľgy Slivkovej. S manželkou Martou majú synov Jána a Petra. Čarnogurského krstným otcom bol Karol Sidor.

 Referencie 

 Iné projekty 

 Externé odkazy 
 Osobný weblog 
 Životopis, Úrad vlády SR
 Články týkajúce sa Jána Čarnogurského na portáli teraz.sk TASR
 Ján Čarnogurský: Veril som, že z bývalého disidenta by mohol byť dobrý prezident – rozhovor v Bratislavských novinách (2018)
 Pre mňa sa komunizmus skončil. A ja som patril k víťazom – Ján Čarnogurský v diskusnej relácii Fair Play Michala Kovačiča (2019)

Kategória:Slovenskí advokáti
Kategória:Slovenskí politici
Kategória:Politici KDH
Kategória:Predsedovia vlády Slovenska
Kategória:Podpredsedovia vlády Slovenska
Kategória:Ministri zahraničných vecí a európskych záležitostí Slovenskej republiky
Kategória:Ministri spravodlivosti Slovenskej republiky
Kategória:Predsedovia slovenských politických strán
Kategória:Slovenskí politickí väzni
Kategória:Poslanci česko-slovenského Federálneho zhromaždenia
Kategória:Poslanci NR SR (1994 – 1998)
Kategória:Kandidáti na prezidenta Slovenskej republiky (2014)
Kategória:Disidenti v komunistickom Česko-Slovensku
Kategória:Politickí väzni komunistického režimu v Česko-Slovensku
Kategória:Osobnosti Nežnej revolúcie
Kategória:Absolventi Právnickej fakulty Karlovej univerzity
Kategória:Absolventi Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Súrodenci v politike
Kategória:Osobnosti z Bratislavy
Kategória:Nositelia veľkokríža Radu za zásluhy Poľskej republiky