Vechec

Vechec je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.

 Polohopis 
Vechec leží na náplavovom kuželi v strednej časti údolia Lomnice, na styku severozápadného výbežku Východoslovenskej nížiny s úpätím Slanských vrchov, v nadmorskej výške 184 m n. m.

 Dejiny 
Prvá písomná zmienka o obci Vechec vyplýva z mandátu, ktorý rieši spor o vlastníctvo medzi Rozgoňovcami a Nekčiovcami a pochádza z roku 1327. Palatín Detrik Bubek v roku 1399 poveril leleský konvent pozvať vlastníkov panstva Lipovec a šľachticov z Rozhanoviec na riešenie ich sporu o vlastníctvo Vechca a viacerých okolitých obcí.

V mandáte palatína je doklad o tejto dedine, z ktorého vyplýva, že tunajšie sídlisko jestvovalo už pred rokom 1399. V uvedenom mandáte sa vyskytuje pod názvom Vechec, v písomnostiach z 15.-16. storočia tiež pod týmto názvom. Predpokladáme, že názov obce vznikol prevzatím mena, resp. prezývky prvého miestneho šoltýsa. Na základe uvedených poznatkov sa domnievame, že obec Vechec založili usadlíci so šoltýsom podľa zákupného práva v prvej polovici 14. storočia. Šoltýstvo v dedine jestvovalo aj v 16. storočí. Po rozhodnutí palatína v roku 1402  a kráľa v roku 1410 sa dostal Vechec do vlastníctva šľachticov z Rozhanoviec ako majetková súčasť panstva Čičva, resp. Vranov, po ktorých ho zdedili Bátoryovci na základe dohody o dedičstve panstiev z roku 1519. V 17. storočí patril zemanom. V polovici 15. storočia vo Vechci hospodárilo približne pätnásť sedliackych domácnosti, z ktorých sa neskôr polovica odsťahovala. V roku 1493 tu zostalo sedem sedliackych usadlostí, medzi nimi rodina Grega Zyra a Štefana Čemerenského, pričom pozemky po ďalších siedmich sedliackych domácnostiach boli opustené. Do roku 1550 počet sedliackych domácností vzrástol na jedenásť. V roku 1600 malo sídlisko desať obývaných poddanských domov, šoltýsov dom, takže Vechec bol malou dedinou s prevažne poddanským obyvateľstvom. Narastajúca chudoba a sociálny úpadok sedliakov mali za následok úbytok poddanských obyvateľov a domov. V roku 1715 žilo vo Vechci šesť, v roku 1720 iba tri sedliacke domácnosti.  Na základe prvého sčítania ľudu v Uhorsku v roku 1784 až 1787 obec mala 63 domov, 100 rodín, 571 obyvateľov, z toho 1 neprítomný a 1 cudzí. Z celkového stavu obyvateľov mužov bolo 301, z toho 114 ženatých a 187 slobodných a stav žien bol 278. podľa zamestnanosti bolo vo Vechci nasledovné zloženie obyvateľstva: 1 farár, 2 zemania, 36 sedliakov, 38 potomkov mešťanov a roľníkov, 67 želiarov a 22 iných. V obci ďalej žilo 122 mladých ľudí, z toho do 12 rokov – 99, od 13-17 r. – 23.  V rokoch 1880–1910 sa veľká časť obyvateľov vysťahovala za prácou do Ameriky.

 Názov 
Vývin názvu obce
 1402 - Vecheech, Weheeh 
 1749 - Vehécz 
 1773 - Wehecz 
 1920 - Vechec, maďarsky Vehéc

 Kultúra a zaujímavosti  
 Pamiatky 
 Renesančná kúria, jednopodlažná štvortraktová stavba na nepravideľnom pôdoryse zo začiatku 17. storočia. Po roku 1900 prešla úpravami a bola prefasádovaná. V rokoch 1985 a 1995 bola obnovovaná. Fasády kúrie sú hladké s valbovou strechou.

 Rímskokatolícky kostol sv. Jána Nepomuckého, jednoloďová neogotická stavba s polygonálnym ukončením presbytéria a predstavanou vežou, z rokov 1918-1920. Stojí na mieste staršej sakrálnej stavby z roku 1817. Obnovou prešiel v rokoch 1956-1958 a naposledy v rokoch 1989-2002. Zariadenie pochádza z doby vzniku kostola, starší je voľný obraz Kristus na kríži z polovice 19. storočia. Fasády sú členené opornými piliermi a oknami s lomeným oblúkom. Korunná rímsa je dekorovaná vlysom s motívom lomeného oblúka. Veža s opornými piliermi vystupuje zo stupňovitého priečelia, je ukončená trojuholníkovými štítmi s terčíkmi a ihlancovou helmicou.

 Socha sv. Jána Nepomuckého, klasicistická socha z roku 1833. Obnovená bola v roku 1933. V roku 1998 bola reštaurovaná Martinom Kutným z Bardejova a nahradená kópiou, pričom originál bol umiestnený na obecnom úrade. 

 Pravidelné podujatia 
 Deň Vechca
 Spartan Race
 Vatra

 Školstvo 
 Rímskokatolícka ľudová škola 
Najstaršou zachovanou správou o školstve vo Vechci je list biskupovi zo 14. septembra 1788, kde sa píše o záväzku sedliakov a želiarov z Vechca a Čemerného o vydržiavaní učiteľa. Ročne mu sedliaci odovzdajú štvrtinu úrody ozimín a 12 grajciarov, želiari  osminu ozimín a 6 grajciarov. Sedliaci z Vechca každý jeden voz dreva. Sedliaci z Čemerného každý časť sena a jednu nádobu kapusty.

V rozpočte rímskokatolíckej ľudovej školy vo Vechci na rok 1930/1931 sa spomína, že škola bola zriadená v roku 1820.  No jedna z prvých písomne podložených zmienok o škole v obci Vechec je z roku 1846. Vtedy boli pripravené plány na jej realizáciu už v roku 1843, ešte z čias pôsobenia františkánskeho duchovného Philipa Urbana, OFM. Veľkú zásluhu na jej realizácii mal však až ThDr. Ján Mikó st. V rokoch 1846 – 1956 administrátor a neskoršie farár vo Vechci. Bol  prvým diecéznym kňazom  farnosti. Jeho bohaté skúsenosti zo školstvom mali veľký vplyv na jeho realizácii aj v dedinke Vechec.

Zo zápisnice napísanej 24. apríla 1894 vranovským hlavným slúžnym Jurajom Fuzessérym sa dozvedáme o majetku patriacemu učiteľovi a jeho mzde vo Vechci. Učiteľské miesto bolo spojené s vykonávaním kantorského miesta. Kantorovi patrilo v tom čase: jeden dom z dreva, záhrada o rozlohe 210 árov, z ktorej reálny výnos bol 29 Frt., ale skutočný výnos 2 Frt. Tiež  pôdy, z toho: 1306 árov ornej pôdy a 778 árov pasienkov, tu je skutočný výnos 50 Frt. Párovú mzdu: 10 meríc raže, v hodnote 40 Frt. 10 meríc ovsa, v hodnote 20 Frt. Právo chovu a pasenia, v hodnote 15 Frt. Štólu v hodnote 30 Frt. Hotovosť vo výške 180 Frt. Spolu to činilo: 337 Frt. Z tejto zápisnice sa zistilo, že v tom čase v obci bol richtárom žid Mór Berkovits a učiteľ Imrich Ricsányi. Platnosť tejto zápisnice potvrdil Vincent Szkiba, duchovný, predseda školskej stolice.

Nie je možné zistiť, či budova terajšej starej školy, ktorá je v dezolátnom stave, je práve tou spomínanou školou z roku 1846. Kniha Katolícke Slovensko 833 – 1933 prináša o škole tieto údaje: miestna škola je rímskokatolícka, udržiavateľom školy je cirkevná obec, budova školy je stará (slovo stará dokazuje, že môže ísť o školu z rozmedzia rokov 1846-1956 z čias pôsobenia vdp. Jána Mika vo farnosti Vechec); má dve učebne, učia sa v nej chlapci aj dievčatá, vyučujúcim jazykom je slovenčina. V školskom roku 1918/19 v nej študovalo 95 žiakov a v školskom r. 1932/33 v nej študovalo 120 žiakov. Školský rozpočet na rok 1932 činil 15.761 Kč.

Pamätník Zemplínského kraja z roku 1904 uvádza počet študentstva v tom istom roku vo Vechci 92. Škola patrila pod sečovský obvod, ktorého hlavným vychovávateľom bol Koloman Hisem. V novej knihe o Vechci z roku 1998 sa o škole píše, že podľa dosiaľ dostupných písomných dokladov prvá písomná zmienka o škole v obci je z roku 1896, čo naše vyššie spomenuté údaje vyvracajú. Spomína sa tam aj jej poštátnenie 29. augusta 1945 a premenovanie na Štátnu ľudovú školu. Začiatkom osemdesiatich rokov 20. storočia sa začalo so stavbou novej školy a v starej škole bola zriadená kovoobrábacia dielňa.

 Osobnosti obce  
 Rodáci 
 Juraj Gracza (* 1852 - † 1908), historik, novinár a redaktor. Študoval v Novom Meste pod Šiatrom, Jágri, Satmári a Debrecíne. Bol poslucháčom právnickej fakulty v Budapešti. Po skončení štúdia začínal ako novinár. Bol aktívnym členom a mecenášom kultúrny a všeobecnovzdelávacích podujatí v Sedmohradsku. Bol jedným zo zakladateľov maďarských literárnych spolkov v Budapešti. Ešte ako právnik prispieval do novín „Családi Kör“ (Rodinný kruh), „Új Idők (Nový čas) a „Független Polgár“ (Nezávislý občan) vedeckými a politickými článkami. V roku 1878 sa stal stálym spolupracovníkom novín „Fuggetlen Hírlap“ (Nezávislý denník). Okrem toho prispieval do spoločenských a politických denníkov ako „Egyetértés“ (Porozumenie) a „Vasárnapi Újság“ (Nedeľné noviny). V roku 1882 bol prijatý za hlavného spolupracovníka obrázkového politického denníka „Budapest képes politikai napilap“, v ktorom od roku 1883 pôsobil ako hlavný redaktor. Pochádzal zo starej šľachtickej rodiny, jeho predkovia pochádzajú z Hontianskej župy. Napriek tomu, že žil v Budapešti, bol pochovaný vo Vechci.

 Pavol Füzešéri (de Eadem-Töviss) (* 1783 - † 1850), alumen jágerského vikára, od roku 1804 archivár a notár. Na kňaza bol ordinovaný v roku 1807. Jeho prvou farnosťou bola v rokoch 1809-1821 Boldogköváralja. V rokoch 1821-1850 bol dekanom v Moldave nad Bodvou. Zároveň bol aj inšpektorom škôl dištriktu. Moldavský vicearchidiakon a farár v Moldave. Známy je z listu z roku 1846 adresovaného košickému biskupovi Očkaiovi, v tomto liste píše spomienky z detstva prežité v dedine Vechec, kde spomína svojich predkov a aj prvé spomienky na miništrovanie.  

 Vincent Vitéz (de Ivanka) (* 1806 - † 1862), cirkevný hodnostár. Študoval v Košiciach. V roku 1824 bol vysvätený za subdiakona, 1828 za diakona, ordinovaný bol v roku 1829 v Košickej biskupskej kaplnke biskupom Štefanom Čechom. V roku 1827 biskupský aktuár, prísediaci súdnej tabule Abovskej, Šarišskej a Turnianskej stolice, roku 1829 notár konzistoriálneho súdu, archivár biskupského úradu, biskupský ceremonár, roku 1834 biskupský tajomník, 1835–1840 farár Monoku, 1842–1862 zemplínsky archidiakon, 1840–1862 farár v Novom Meste pod Šiatrom, biskupský komisár gymnázia v záležitostiach náboženstva a mravov, člen konzistória, 1853 opát opátstva sv. Egídia v Bardejove, vyznamenaný rytierskym Radom Františka Jozefa. Vo svojom vlastnom životopise uvádza maďarský jazyk ako svoj rodný a ďalšie, ktoré uvádza sú slovenčina a nemčina. 

 Július Araňoši (de Aranyosmeggyes) (* 1845 - † 1908), cirkevný hodnostár. Za kňaza bol ordinovaný roku 1868. V roku 1868 sa jeho prvou kaplánskou zastávkou stala obec Trhovište. Potom až do roku 1896 to boli tieto miesta: Brezovica, Sabinov a Košice. V rokoch 1896-1902 bol vicerektorom košického seminára. V roku 1901 člen konzistória. Od roku 1902 bol na dôchodku.

 Pôsobili tu 
 Juraj Füzešéri (* 1832 - † 1899), člen jedného z najstarších rodov v Zemplínskej stolici, ktorý svoje priezvisko si prisvojil po obci Füzessér, čiže Vŕbnica. Juraj Füzesséry sa zaujímal o históriu, hlavne o pôvod názvov obci. Svoje štúdia uverejňoval v historickom časopise Príspevky k dejinám Zemplínskej župy. Korešpondoval s hlavným redaktorom a historikom Gejzom Dongó-Gyáfasom. Ako 16-ročný na jar roku 1849 narukoval. Počas boja za slobodu sa zúčastnil bitky pri Temešvári, kde dokázal, že je udatným vojakom. V rokoch 1850–1858 bojoval v rakúskej armáde ako dôstojník. Neskôr v roku 1859 zanechal slávnu rakúsku armádu a vrátil sa do rodnej obce do Vechca. Začal gazdovať na svojom majetku a v roku 1863 sa oženil s Albertinou Huňorovou, dcérou Jána Huňora. Z ich manželstva sa narodili traja synovia a dve dcéry. Juraj Füzesséry do roku 1870 zastával funkciu prísažného vo Vranove a slúžneho v Stakčíne. V roku 1871 bol zvolený za hlavného slúžneho Vranovského okresu. V službách verejnej správy vo funkcii hlavného slúžneho čestne zotrvával takmer 30 rokov. Poznali ho ako srdečného, priateľského a veselého človeka. Vo Vechci ho oslovovalo len takto: „Ďuri báči“. Bol považovaný za najstaršieho verejného činiteľa, ktorý sa svojou prácou podieľal na rozvoji okresu a mal zásluhy vo veciach verejných a kultúrno-spoločenských. Jeho náhrobný kameň sa nachádza na miestnom cintoríne, kde čítame: „Zastaň pred týmto hrobom cestujúci, tu odpočíva vlastenec, ktorý za svoju vlasť obetoval dvakrát život. Bol dobrým manželom, otcom a priateľom. Zbohom a dovidenia“.

 Referencie 

 Iné projekty 

 Externé odkazy 



Kategória:Obce okresu Vranov nad Topľou