Haiku

Haiku () je žáner japonskej poézie pozostávajúci tradične zo 17 slabík (presnejšie mór) usporiadaných do troch veršov obsahujúcich 5 + 7 + 5 mór.

 Pomenovanie 
Pojem haiku je odvodený z prvej časti japonského slova haikai (), čo je humorná alebo ľudová forma žánru renga (), a z druhej časti slova hokku (), úvodnej slohy básní renga alebo renku. Sloha hokku otvárala básnické dielo, čo z nej vytváralo dôležitý prvok, ktorý sa vyvinul na nezávislú báseň, najmä pod vplyvom Bašóa Macua (16441694). 

Hokku sa stala známou ako haiku, keď Šiki Masaoka (18671902) navrhol toto pomenovanie ako skratku spojenia haikai no ku (). V súčasnosti sa aj pre pôvodné slohy hokku používa častejšie názov haiku.Encyclopaedia Britannica - definícia haiku

 Pôvod haiku 
Vznik haiku sa odvodzuje od japonskej reťazovej básne renga. Bola obľúbená v obdobiach Kamakura a Muromači. Skladala sa z 50 až 100 strof a každú túto lyrickú sekvenciu komponovali striedavo vždy dvaja alebo viacerí básnici. Prvá strofa bola fixovaná na určité ročné obdobie a volala sa hokku. Hoci renga vznikla na cisárskom dvore, neskôr sa rozšírila medzi ľud a stala sa veľmi populárnou pod názvom haikai. Vrchol dokonalosti dosiahla v 15. storočí.

Japonská tradícia vraví, že prvé samostatné trojveršie haiku napísal Rjúho Nonoguči. Bol prvý, čo zozbieral úvodné slohy z básní renga, z tzv. ľahkovážnych básní "haikai-hokučó", a zostavil z nich zbierku haiku. V 17.storočí sa rozvinula literárna vlna skladateľov haiku, ktorí sa nazvali haidžin a komponovanie haiku sa stalo ich životným štýlom.

Pre schopnosť názorne zobraziť problém a nenásilne tak podať partnerovi v rozhovore poukaz na rozpor v jeho tvrdeniach sa haiku uplatňovalo v diplomatických kruhoch a na cisárskom dvore. Trojveršie haikai sa stalo aj súčasťou umenia haiga.

Stavba trojveršia
Stavba trojveršia klasického haiku má svoj kánon. Jeho vznik sa odvodzuje od taoizmu a zenbudhizmu, v ktorých dominovali krátke poučenia majstrov.

 Kigo 
Prvý verš obsahuje kigo (季語), ustálené slovo alebo slovné spojenie symbolizujúce jedno z ročných období alebo udalosti v roku. Tradičné výrazy kigo sú usporiadané v špecializovaných básnických slovníkoch saidžiki (歳時記) s vysvetlivkami a ukážkami z diel.

 Kiredži 
Predel alebo cezúra, kiredži (切れ字), je tradične ustálené slovo alebo častica na konci verša. Má prerušiť tok myšlienok, naznačiť paralelu medzi predchádzajúcim a nasledujúcim veršom. Ak sa nachádza na konci tretieho verša, má zavŕšiť báseň alebo vrátiť čitateľa opäť na jej začiatok.

 Základné kategórie 
 tradičné japonské haiku, ktoré vzniklo na začiatku obdobia Edo
 moderné haiku japonské a západné, ktoré sa začalo vyvíjať v období Meidži

 Charakteristika 
Tradičné japonské haiku reflektuje prírodné javy, klimatické a geografické, flóru a faunu, človeka. Slovné spojenie kigo musí mať vzťah ku klimatickým podmienkam, aké vládnu v okolí japonského mesta Edo – dnes Tokio. Opisuje situáciu medzi dvomi elementami, napríklad žaba a rybník, slimák a hora Fudži, vietor a vták, všíma si kontrapunkt medzi týmito subjektami a vyjadrí ho v poslednom verši. Nepoužívajú sa básnické obrazy a figúry známe v západnej poézii, ani viazaný verš s rýmom.

Pre haiku platia štyri zásady: 
  sabi (sám osobne)
  makoto (pravdivo)
  fueki-ryúko (nemenný-premenný)
  yoin (ozvena)

 Charakteristika moderného haiku 
Moderné haiku formovalo už i západné umenie. Počas reformy Meidži sa Japonsko otvorilo svetu a začali vplývať na seba japonské a západné umenie. Prvú konjunktúru v Európe zažilo japonské umenie v 19. storočí, pozri štýl japonéria. Odvtedy sa datuje vznik západného haiku. Forma tohoto haiku je aktuálne rôznorodá, veľmi voľné poňatie v počte slabík, témach a publikovaní na rôznych médiách. Ale väčšina autorov zachováva aspoň kontrapunkt v treťom verši a kireji v druhom verši a báseň je obvykle trojriadková.

Slovenská podoba haiku
Nie je ustálená norma písania haiku v slovenčine. Tradicionalistickí slovenskí haidžini však zohľadňujú zvukovú podobu slabík - mór - a prispôsobujú počet slabík. Preto sa môže stať, že slovenské haiku môže mať o dve písané slabiky viac alebo menej, podľa toho, ako znie vyslovená písaná podoba.

 Najznámejší japonskí tvorcovia haiku 
 Klasické obdobie „Edo“ 
 Rjúho Nonoguči (1595 – 1669)
 Bašó Macuo (1644 – 1694)
 Bončó Nozawa (1640 – 1714)
 Kjorai Mukai (1651 – 1704)
 Buson Josa (1661 – 1701)
 Issa Kobajaši (1763 – 1827)

 Obdobie poklasické 
 Šiki Masaoka (1867 – 1902)
 Akutagawa Rjúnosuke (1892 – 1927)
 Seisensui Ogiwara (1884 – 1976)

 Moderné japonské haiku 
 Šuntaró Tanikawa (1931)

 Haiku Žaba 
Asi najznámejším haiku je „Žaba“ od jedného zo zakladateľov tohto básnického štýlu Bašóa:
 古池や (Furu ike ja)
蛙飛び込む (Kawazu tobikomu)
水の音 (Mizu no oto)

Vo veľmi voľnom preklade:

Prastarý rybník
Žaba doň skočí
Žblnk!

Prebásnené:

Starý rybník bol
Žabička doň skočila
Či len zažblnkol

 Referencie 

Poznámky
 Celý článok bol podrobený revízii podľa knihy "Japonská literatura 712-1868".

 Pozri aj 
 haiga
 haibun
 renga
 tanka

 Externé odkazy 
 Macuo Bašóove haiku jap.-en.
 Haiku preložené do franc. z jap.- japonskí klasici

Kategória:Poézia
Kategória:Kultúra v Japonsku
Kategória:Literatúra v Japonsku
Kategória:Básnické formy