Indoeurópske jazyky

Indoeurópske jazyky (zastarano indogermánske jazyky) tvoria najrozšírenejšiu jazykovú rodinu na svete, ako materinskou rečou hovoria niektorým z nich asi 2,5 miliardy ľudí. Vyvíjali sa spoločne v rozsiahlych oblastiach Eurázie z predpokladaného indoeurópskeho prajazyka. Za ťažisko a oblasť vzniku prajazyka sa považujú stepi v dnešnom juhozápadnom Rusku a Ukrajine. Výskum indoeurópskych jazykov sa uskutočňuje v rámci indoeuropeistiky.

O vzniku indoeurópskych jazykov pozri indoeurópsky prajazyk.

Delenie
Indoeurópske jazyky sa delia na nasledujúce skupiny:
 indoiránske jazyky
 baltské jazyky
 slovanské jazyky
 germánske jazyky
 italické jazyky
 románske jazyky
 keltské jazyky
 anatólske jazyky
 grécke jazyky
 albánčina
 arménčina
 tocharčina

Ďalej sem veľmi pravdepodobne patria mnohé iné historické jazyky (tzv. reliktné jazyky), najmä:
 balkánsky areál:
 tráčtina
 dáčtina
 frýgičtina
 gréčtina - pozri hore
 pelasgičtina
 ilýrčina

 apeninský areál:
 na Sicílii: 
 elymčina
 sikulčina
 protosicílčina
 v Itálii:
 sikánčina
 paleosardínčina
 severná a južná pikénčina
 sikulčina
 faliština
 venetčina
 mesapčina
 lepončina
 rétčina
 keltské jazyky - pozri hore

 keltiberský areál:
 jazyky Keltov, ktorí sa zmiešali s Ibermi

 Malá Ázia (špeciálny areál nedoložený):
 mysijčina
 sidetčina
 pisidčina
 lykaónčina

 niektoré skýtske jazyky od Čierneho mora