Rehoľný rád

Rehoľný rád (tiež rehoľný inštitút, rehoľa alebo rád) je katolícke spoločenstvo, ktorého členovia skladajú rehoľné sľuby a žijú spoločne zasväteným životom, ktorý je zasvätený Bohu. Člen rehoľného rádu sa nazýva rehoľník, člen mníšskeho rádu aj mních.

Členovia rehoľných rádov skladajú sľuby čistoty, chudoby a poslušnosti. Na rozdiel od nich členovia mníšskych rádov skladajú sľuby poslušnosti, stálosti a dodržiavania mníšskych zvyklostí. Rády sa riadia svojim kódexom, čiže pravidlami. Pravidlá sú základným dokumentom rádu, musia byť schválené cirkevnou vrchnosťou (biskupom alebo pápežom). Pre rehoľné pravidlá sa v minulosti používal aj výraz regula, niekedy aj rehoľa. Viaceré rády môžu používať rovnakú regulu alebo len mierne modifikovanú. Takto môžu vznikať príbuzné rády - napr. mníšske rády často používali regulu sv. Benedikta.

 História 
Prvé rehoľné rády vznikali v Egypte na začiatku 4. storočia, na západe vznikli prvé rády od 6. storočia. Najstaršou formou zasväteného života je mníšstvo. Z Egypta, Palestíny a Sýrie, kde ho preslávili svätý Anton Pustovník, svätý Pachomios a púštni otcovia, sa postupne rozšírilo do celej cirkvi. Medzi ďalších predstaviteľov mníšstva patria svätý Bazil Veľký, svätý Martin z Tours, svätý Augustín, svätý Benedikt z Nursie, či svätý Gregor Veľký.

Medzi najznámejších šíriteľov rehoľného života patria svätý Dominik a svätý František z Assisi, ktorí pôsobili začiatkom 13. storočia. K významnejším osobnostiam, ktoré sa spájajú s novými smermi rozvoja rehoľného života patria svätý Ignác z Loyoly, svätý Vincent de Paul, či svätý Ján Bosco.

Rády sa delia na mužské rehoľné rády a ženské rehoľné rády. Delia sa aj na mníšske rády, rytierske rády, žobravé rády a moderné rehole.

 Referencie 

 Literatúra 
 ŠIMONČIČ, Jozef (ed.): Dejiny a kultúra rehoľných komunít na Slovensku. Trnava : Trnavská univerzita 1994. 348 s.

 Pozri aj 
 Zoznam mužských rehoľných rádov a združení
 Zoznam ženských rehoľných rádov a združení


Kategória:Zasvätený život