Severné Macedónsko

Severné Macedónsko (do 11. februára 2019: Macedónsko), dlhý tvar Severomacedónska republikaÚrad pre publikácie - Príručka úpravy dokumentov - Príloha A5 Zoznam krajín, území a mien (Situácia z 15. 2. 2019)Slovenskí veľvyslanci. Ministerstvo zahraničných vecí a eur. záležitostí SR   (prístup 24.2.2019) (od 1991 do 11. februára 2019: Macedónska republika, resp. v medzinárodnej praxi aj Bývalá Juhoslovanská republika MacedónskoMacedónsko. Slovník súčasného slovenského jazyka či bývalá Juhoslovanská republika Macedónsko [angl. skratka FYROM]), je štát v juhovýchodnej Európe ležiaci na juhu Balkánskeho polostrova. Hlavné mesto je Skopje, druhé najväčšie je Bitola (gr. Monastiri).

Krajina má hornaté územie, nachádza sa v ňom pohorie Prokletije. Os republiky je rieka Vardar (gr. Axios) s prítokmi Bregalnica a Crna (gr. Erigonas). Na juhozápade, na hranici s Albánskom, sa nachádzajú jazerá Ochrid (gr. Achrida) a Prespan (gr. Prespes). Na severe krajiny sa nachádza pohorie Šar planina (gr. Skardos) Podnebie je subtropické kontinentálne. V krajine sa používa cyrilika.

Národnostné zloženie: Macedónci, Albánci, Turci, Rómovia, Srbi, Bosniaci, Arumuni.

Nový názov od roku 2019 
Minister zahraničných vecí krajiny 17. júna 2018 podpísal s gréckym ministrom zahraničných vecí za účasti predsedov oboch vlád dohodu, že štát bude používať názov Severomacedónska republika (krátky tvar: Severné Macedónsko). Dohoda obsahuje v čl. 7 aj konštatovanie, že podľa zmluvných strán existujú dve od seba nezávislé chápania pojmu Macedónsko, podľa toho, či je kontextom Severné Macedónsko alebo Grécko. Dohoda bola neskôr odsúhlasená macedónskym aj gréckym parlamentom. Na macedónskej strane sa konalo o dohode aj referendum, kde bola položená otázka, či si želajú umožniť krajine členstvo v EÚ a NATO súhlasom s touto dohodou medzi Gréckom a (Severným) Macedónskom; referendum bolo však neplatné, pretože účasť nedosiahla 50 %.

 Dejiny 
Severné Macedónsko sa rozkladá na oblasti, ktorá sa do 20. stor. označovala ako Vardarská krajina, prípadne ako Južné Srbsko  a nejedná sa o rovnaké územie so starovekou Macedóniou, ktorá sa nachádzala v Grécku. V staroveku toto územie obývali najmä Paióni, národ príbuzní Trákom, Ilýri, na juhozápade krajiny žili Molosi, grécke epirótske kmene. Miestne kmene boli niekedy pod vplyvom susedného Macedónskeho kráľovstva. Definitívne bola Paiónia pričlenená k Macedónii za vlády Filipa II. a Alexandra Veľkého. Počas helenizmu sa miestne paiónske obyvateľstvo helenizovalo, začalo používať gréčtinu, počas rímskej vlády sa najmä severná časť dnešného Macedónska romanizovala. Ilýrske obyvateľstvo sa pravdepodobne v niektorých častiach udržalo.

Od roku 395 patrí toto územie pod Byzantskú ríšu.

V 6. storočí sa tu po prelomení byzantskej hranici na Dunaji usadzujú slovanské kmene Druguvičov (Draguvitov), Smolianov, Velegezitov, Rinchínov, Verezitov, tiež bulharské kmene. Miestne obyvateľstvo sa slovanizovalo, územie pripadlo Bulharsku.

V 11. storočí toto už slovanské územie znovuzískala Byzancia, nazývala ho Monastiri, podľa rovnomenného mesta na tomto území.

V 14. storočí dnešné Severné Macedónsko ovládli Srbi, Skopje bolo hlavné mesto kráľovstva Štefana Dušana. V 14. storočí oblasť dobyli osmanskí Turci. Albánske obyvateľstvo obývajúce juhovýchod krajiny prestúpilo na islam.

V 19. storočí mali slovanskí obyvatelia Vardarska prevažne bulharskú identitu, alebo sa identifikovali iba ako ortodoxní kresťania. Pochádzali odtiaľto mnohí bulharskí národní buditelia, ako Rajko Zinzinof, Ioakim Kartsovski, či Kiril Peicinovič.

Macedónska identita u slovanského obyvateľstva bola prvýkrát predstavená koncom 19. storočia, bola podporovaná miestnymi bulharskými vzdelancami, napríklad Goce Delčevom. Identita však ešte bola bulharsko-macedónska.

V roku 1913 Vardar pripadol Juhoslávii, osmanská nadvláda skončila. Prvýkrát bol v Juhoslávii uvedený názov Južné Srbsko, od roku 1929 sa zaužívalo meno Vardarska Banovina.

Macedónska národná identita bola postupne vytvorená počas Juhoslávie, s cieľom vymaniť sa bulharskému a srbskému vplyvu. Po osamostatnení v roku 1991 vznikla Macedónska republika, čo však narazilo na odpor zo strany  Grécka, kde sa nachádza územie osídlené starovekými Macedóncami, grécka Makedónia a centrum starovekej Macedónie. Práve pretváranie dejín a privlastňovanie gréckych a bulharských osobností je dôvodom pretrvávajúcich sporov Macedónska s Gréckom a Bulharskom. Macedónsko tiež použilo ako svoju zástavu vergínske slnko, staroveký symbol používaný gréckymi Macedóncami, súčasť gréckej-macedónskej zástavy. Kvôli sťažnostiam Grécka bolo Macedónsko nútené zmeniť si znak svojej vlajky na slnko.

 Stručný prehľad dejín 
V rokoch 1912 – 1913 bola tá časť historickej Macedónie, ktorá zodpovedá dnešnému Severnému Macedónsku  v dôsledku balkánskych vojen pripojená k Srbsku.
 1915 – 1918 územie obsadené bulharskou armádou.
 1918 – začlenenie Macedónska do Kráľovstva Srbov, Chorvátov a Slovincov (od roku 1929 Juhoslávie)
 1991:
15. apríla – premenovanie na Macedónska republika19. november – vyhlásenie nezávislosti po úspešnom referende o nezávislosti (8.9.) a prijatí novej ústavy (18.11.)
20. december – žiadosť o medzinárodné uznanie, ktorú však susedné Grécko blokuje v rámci ES až do apríla 1993 z obavy o územné nároky Macedónska na grécku provinciu Makedónia (ktorej názov sa v mnohých jazykoch neodlišuje od názvu Macedónsko alebo Macedónia)
 1993:
 8. apríl: prijatie do OSN pod názvom Bývalá Juhoslovanská republika Macedónsko (angl. FYROM) – takto to uznalo aj Grécko; Slovensko a mnohé iné štáty uznávajú aj macedónsky názov Macedónsko/Macedónska republika aj „medzinárodný“ názov FYROM
 1994:
 18. február: Grécko blokovalo colné hraničné prechody, čím vlastne uvalilo na Macedónsko obchodné embargo
 1995:
 jeseň: normalizácia vzťahov s Gréckom pod vplyvom OSN (13.9.) a zrušenie gréckej blokády hraníc (14.10.)
 9. november: prijatie do Rady Európy
 1996:
 8. apríl: uznanie Juhosláviou
 1999: počas vojny v Kosove Macedónsko spolupracuje s NATO, ale inak do konfliktu nezasahuje; asi 360 000 albánskych utečencov z Kosova (z ktorých sa mnohí potom vrátili do Kosova) zmenilo etnickú štruktúru Macedónska
 2001:
 jar: ozbrojení albánski vzbúrenci (Národná oslobodzovacia armáda) na západe Macedónska požadujú rovnaké práva pre Albáncov v macedónskej ústave. Boje sa koncentrovali okolo mesta Tetovo. Vzbúrencov podporovali Albánci z Kosova a demilitarizovanej zóny medzi Srbskom a Kosovom.
 jún: po úspešných zásahoch NATO dohodla EU prímerie, podľa ktorého dostali Albánci viac práv a vzbúrenci (v auguste) odovzdali zbrane a Nár. oslobodzovacia armáda sama seba rozpustila
 2004:
 26. február: macedónsky prezident Boris Trajkovski zomrel po (posádkou spôsobenom) zrútení sa lietadla v Bosne a Hercegovine
 4. november: USA uznali názov Macedónsko, Grécko protestuje
 7. november: Referendum o rovnoprávnosti albánskeho obyvateľstva na území Macedónska
 2008: Grécko zamietlo vstup krajiny do NATO a trvá na zmenení mena.
2009 – 2011: Macedónsko a Grécko stále nevyriešili spory a to ani po nastolení ľavicovej vlády Jeorja Papandreua v Grécku, grécke návrhy mena krajiny ako Nové Macedónsko, Slovanské Macedónsko či Severné Macedónsko boli Macedónskom odmietnuté.
 február 2019: Premenovanie štátu na Severné Macedónsko (po uzavretí príslušnej dohody s Gréckom v roku 2018)

 Národnostné zloženie 
Začiatkom 20. stor. krajinu obývali Bulhari, Albánci, Turci a Arumuni. Malá časť obyvateľstva boli Gréci, ktorí však boli slovanského či arumunského pôvodu a rozprávali bulharsky či arumunsky. Neskôr sa tu však usadili aj grécky hovoriaci pastieri Sarakacani z Grécka a počas gréckej občianskej vojny aj komunisticky zmýšľajúci Gréci z Grécka. Počas existencie Juhoslávie sa tu vytvorila na úkor bulharskej identity macedónska národnosť. Na západe krajiny žije už od stredoveku silná albánska komunita, tvorí tu väčšinu obyvateľstva a jej centrom je mesto Tetovo. Dnes tvorí asi 30 % obyvateľstva albánska menšina, menšie menšiny sú Arumuni, Turci, Rómovia a Gréci. Väčšinu tvoria slovanskí Macedónci. Asi 64 % obyvateľov, najmä slovanských Macedóncov a Arumunov, je pravoslávneho vierovyznania, zvyšok tvoria najmä moslimovia, ku ktorým patria Albánci, Turci a Rómovia.Etnická skladba Macedónska (rok 2000)'''
Etnická skupinaAbs.%Slovanskí Macedónci1 416 34063,97Albánci473 00021,36Rómovia190 0008,58Turci69 0003,12Arumuni40 0001,81Srbi34 0001,54Torbeši (islamizovaní Slovania)23 6601,07Bosniaci5 0000,23Arumuni2 3000,10Židia2 0000,09

 Kultúra 
Severomacedónska kultúra je zmesou gréckej, osmanskej, talianskej a bulharskej kultúry. Miestne tradičné ženské kroje sú podobné ostatnému strednému Balkánu, najmä Bulharsku, typický mužský odev bola grécko-albánska suknica fustanella, najmä na juhu krajiny. Ľudová hudba vychádza z balkánskeho, byzantského gréckeho a osmanského vplyvu, v menšej miere z benátskeho. Hlavným hudobným nástrojom sú balkánske gajdy, strunová tambura byzantského pôvodu, dychová šupelka a zurla a bubon tapan. Tradičný tanec je kruhový oro, tanec gréckeho pôvodu-od gréckeho slova choros-tanec. Kuchyňa je zmesou gréckej, tureckej, maďarskej a talianskej. Tradičné jedlo je tavče gravče, zapekaná fazuľa. Pomerne kvalitné je aj miestne víno. K novej tradičnej kultúre a národnému povedomiu patrí aj stotožnenie sa s históriou a kultúrou starovekej Macedónie a jej hrdinami, ako Alexander Veľký či Filip II., práve proti tomu namietajú Gréci aj Bulhari.

 Politika a ekonomika 
Severné Macedónsko je parlamentná demokracia, parlament má 120 poslancov. Krajina má aj prezidenta, no najvyššiu funkciu má predseda vlády, ktorým je Zoran Zaev, nástupca Nikola Gruevského. Nikola Gruevski a jeho vláda čelila kritike zo strany EU, nakoľko vynakladá množstvo financií na stavby propagandistických pomníkov staromacedónskym hrdinom, pričom sa krajina snaží o vstup do EU. Samotný Gruevski tiež podporil macedónskych radikálov, ktorí žiadajú pripojiť k svojmu štátu územia Grécka a Bulharska. Zaev sa stal známym práve vďaka historickej dohode s Gréckom a možnosti pre krajinu vstúpiť do NATO a do EU. Severomacedónska ekonomika patrí medzi najslabšie ekonomiky Európy a nezamestnanosť v krajine dosahuje 31 %. Problémy sú aj s albánskou menšinou, ktorá často hlása osamostatnenie, a pomerne vysokou kriminalitou.

 Referencie 

 Pozri aj 
 Dejiny Juhoslávie

 Iné projekty 

 Zdroje 
 SHAW, Stanford J. - SHAW, Ezel Kural: History of the Ottoman Empire and Modern Turkey, volume 2 : Reform, Revolution, and Republic (The Rise of Modern Turkey, 1808-1975). Cambridge : Cambridge University Press 1977. 840 s. ISBN 9780521214490
 KOUBA, Miroslav - RYCHLÍK, Jan: Dějiny Makedonie. Praha : Nakladatelství Lidové noviny, 2003. 458 s. ISBN 80-7106-642-7
 ROSŮLEK, Přemysl: Albánci a Makedonská republika (1991 - 2014). Praha : Libri, 2015. 395 s. ISBN 978-80-7277-526-2
 ROSŮLEK, Přemysl: Makedonie.'' (edícia "Stručná historie států"). Praha : Libri, 2008. 130 s. ISBN 978-80-7277-342-8


Kategória:Členovia OSN
Kategória:Štáty v Európe
Kategória:Členovia Frankofónie
Kategória:Členovia NATO