Albert Schweitzer

Albert Schweitzer (* 14. január 1875, Kaysersberg, Francúzsko – † 4. september 1965, Lambaréné, Gabon) bol alsaský protestantský teológ, filozof kultúry, lekár, muzikológ, klavirista, organista, významný etik a novozákonník.

Stal sa známym svojou misijnou činnosťou medzi africkými domorodcami. Zaujal tiež svojimi protivojnovými vystúpeniami. 

Laureát Nobelovej ceny za mier za rok 1952.

 Život 

Narodil sa v Kaysersbergu v Hornom Alsasku, v Nemeckej ríši. Pochádzal z hudobne nadanej rodiny, bol najstarším synom luteránskeho pastora. Vyštudoval filozofiu a teológiu, medicínu. Bol známy i svojimi organovými koncertmi a upútal tiež svojimi náboženskými, teologickými predstavami, tiež hudobnými a literárnymi dielami. Počas štúdií sa oženil a po získaní doktorátu odchádza so svojou manželkou H. Bresslauovou do Afriky, do Lambaréné, do Gabonu. Tu postavil prevažne z vlastných prostriedkov nemocnicu, v ktorej liečil domorodé obyvateľstvo. Týmto sa snažil odčiniť aspoň čiastočne to, čo európska civilizácia v Afrike napáchala. Peniaze na lieky si zarábal klavírnymi koncertmi v Európe. Zároveň aj na tomto mieste pokračuje v písaní svojich diel. Zomrel ako 90-ročný,  v Lambaréné, a je tu aj pochovaný.

 Hudba 
Schweitzer bol vynikajúcim organistom vtedajšej doby. Zaujímal sa najmä o hudbu Johanna Sebastiana Bacha. Už v deviatich rokoch hral pri bohoslužbách na organe v alsaskom Gunsbachu a ako stredoškolský študent sa začal zoznamovať s Bachovým dielom. Vyvinul jednoduchý štýl hudobného prevedenia, ktorým sa snažil pochopiť hĺbku toho, čo Bachova hudba predstavovala. Svoju interpretáciu opieral hlavne o Bachove náboženské zámery jednotlivých skladieb, ktoré dôkladne skúmal. Počas svojich štúdií u Charlesa-Marie Widora v Paríži privádzal svojho učiteľa do úžasu pri vysvetľovaní obrazov obsiahnutých v Bachových chorálových prelúdiách prostredníctvom hymnických textov, ktoré by mali byť spievané spolu s týmito melódiami. Knihou Johann Sebastian Bach, ktorej finálnu verziu dokončil v roku 1908, obhajuje tento nový štýl hry, ktorý má veľký vplyv v spôsobe, akým je Bachova hudba zušľachťovaná. Widor a Schweitzer spolupracovali na vytvorení novej kompletnej edície Bachových organových prác. Schweitzerov pamflet “Umenie organovej tvorby a organovej hry v Nemecku a Francúzsku“ (1906) účinne vymrštil organovú hru dvadsiateho storočia, ktorú odvrátil z romantických extrémov a doviedol k znovu objaveniu barokových princípov. Nahrávky Bachových skladieb v podaní Alberta Schweitzera sú dostupné na CD nosičoch. 
Albert Schweitzer bol bojovníkom za záchranu starých organov, vynikajúcim organistom a mal mnoho koncertov po Európe. Peniaze z týchto koncertov použil ako finančný príspevok do svojej vybudovanej nemocnice v Lambaréne.

 Teológia 

Ako mladý teológ publikoval dielo Pátranie po historickom Ježišovi (1906), ktoré mu získalo dobrú reputáciu. V tejto knihe interpretuje život Ježiša vo svetle Ježišových eschatologických presvedčení. Schweitzer demonštroval, že 19. storočie "liberálneho života Ježiša" produkujú tí, ktorí sa usilujú o znovupredstavenie Ježiša prostredníctvom historických štúdií s reflexiami autorov na vtedajší historický a sociálny kontext. Túto prácu končí po desiatich rokoch spomínaným dielom Pátranie po historickom Ježišovi ako vedľajšiu disciplínu štúdií Nového zákona pokiaľ sa nevyvinie takzvané Druhé pátranie, medzi ktorého dôležitých predstaviteľov patril aj študent Rudolfa Bultmanna Ernst Käsemann. Originál uvedenej edície bol preložený do angličtiny Williamom Montgomerym a publikovaný bol v roku 1910. Druhá nemecká edícia bola publikovaná v roku 1913, zahrňovala dôležité zmeny v chápaní istých častí teológie a jej rozmach. Toto upravené vydanie sa neobjavilo preložené do angličtiny až do roku 2003.
Dobré meno Albertovi Schweitzerovi priniesli okrem bádania Novej zmluvy aj ďalšie teologické štúdie obohatené o lekársky pohľad do danej tematiky, ktorých výsledkami boli práce Psychiatrická štúdia Ježiša (1911) a Mysticizmus apoštola Pavla (1930). Vo svojich štúdiách Pavla skúmal eschatologické presvedčenia Pavla a prostredníctvom nich posolstvo Novej zmluvy.
Počas trvania jeho funkčného obdobia ako luteránskeho farára kostola St. Nicholas v Štrasburgu oddal aj Theodora Heussa, ktorý sa neskôr stal prvým prezidentom Nemeckej spolkovej republiky.
Schweitzerova teológia inklinovala smerom k teológii hlásiacej sa ku liberálnemu kresťanstvu.

 Etika 

Zameral sa na trpiacu osobnosť a ideu slobodnej mravnej humanity. 

Príčinu súčasnej degradácie človeka videl v hegelovskom nastolení vlády všeobecného a anonymného nad osobným, v prevahe rozumu nad vôľou. Podľa Schweitzera základom etickej obnovy má byť úsilie chrániť a rozvíjať akýkoľvek život.

 Dielo Etika úcty k životu 

Vyjadruje nutnosť úcty k životu a hovorí o vzťahoch medzi človekom a ostatnými živými bytosťami. 
Tvrdí a apeluje: Keď už je nutné nejaký život poškodzovať, musí byť zrejmé, nakoľko je to nutné. Zamýšľa sa nad úlohou a trápením pokusných zvierat. Neuspokojuje sa úvahou, že by bolo možné nezmyselne trápiť akúkoľvek živú bytosť. Ak je to nevyhnutné, aby stratila pre náš úžitok svoj život, mali by sme sa snažiť zbaviť ju aspoň utrpenia a bolesti, no nepristupovať ľahkovážne k poškodzovaniu jej dobra a života.  Človek má povinnosť každému živému tvorovi preukazovať čo najväčšie dobro.  Nik nesmie dopustiť žiadnu bolesť, pre ktorú nie je ospravedlnenie, pokiaľ jej len môže zabrániť. Tiež nesmie zatvárať oči a myslieť si, že utrpenie, od ktorého sa odvrátil, vlastne neexistuje.

 Lekár 
Albert Schweitzer strávil väčšinu svojho života v Lambaréne, nachádzajúcom sa v súčasnej Gabonskej republike v Afrike. Po absolvovaní štúdia medicíny v roku 1913 tam odišiel spolu so svojou ženou založiť nemocnicu do blízkosti už existujúcej misijnej stanice.

V roku 1914 sa začala prvá svetová vojna a keďže bol Schweitzer Nemec vo francúzskej kolónii bol spolu so svojou ženou dočasne vzatý do väzby. V roku 1917 boli poslaní do francúzskej školy Garaison v Monléon-Magnoac a o rok neskôr do Saint-Rémy-de-Provence, kde sa mali stať sekundárnymi lekármi. Tu študoval a písal svoje slávne dielo „Kultúra a Etika“ (publikovanej v roku 1923). V júli 1918 sa stal opäť voľným a počas svojej práce lekárskeho asistenta a pomocného pastora v Štrasburgu dokončoval svoju knihu.

 Iné projekty 

Kategória:Nemeckí lekári
Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Nemeckí hudobníci
Kategória:Muzikológovia
Kategória:Protestantskí teológovia
Kategória:Nositelia Nobelovej ceny za mier
Kategória:Nemeckí nositelia Nobelovej ceny
Kategória:Filantropi
Kategória:Nemeckí humanisti
Kategória:Držitelia Radu Pour le Mérite
Kategória:Členovia Académie des sciences morales et politiques
Kategória:Osobnosti na čilských poštových známkach
Kategória:Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Kategória:Absolventi Štrasburskej univerzity
Kategória:Vyučujúci na Štrasburskej univerzite