Олена Рудловчакова

Оле́на Рудловчако́ва, Оле́на Рудловча́к (родж. Олена Микита;  Helena Rudlovčáková; *1. фебруар 1919, Мукачово, Руська Крайна — †16. новембер 2007, Пряшов, Словакия) — историк русинской литературы и културы, педагог, сполоченско-културна працовничка в Словакии.Магочій П.: Рудловчак Олена //Енциклопедія історії та культури карпатських русинів, сс. 645–646.Ковач Ф.: Рудловчак Олена //Краєзнавчий словник  русинів-українців, сс. 294–295.Mikuláš Mušinka: Олена Рудловчак – засновниця карпатознавства...

Биография
Олена Микита родила ся в учительской фамилии Анны и Михайла Микитох в Мукачовѣ, в року 1937 закончила Мукачовску русску гимназию и записала ся на правничу факулту  Карловой универзиты в Празѣ. Але передтым на жадость родичох зыскала учительску диплому, одбывши поврочный стаж и склавши  так званый «диференчный» испыт (юн 1938). Проучивши ся куртый час в Празѣ, з причины роспада Чехословакии на осень 1938 вернула ся до Подкарпатской Руси и учительовала в Нелѣпинѣ (1938–1939), Чинадьовѣ и сосѣдных  Ольховици  и Ряпиди (дн. Быстриця), 1939–1940.Хланта І.: Рудловчак Олена Михайлівна //Енциклопедія Закарпаття, сс. 282–283.

2. фебруара 1940 оддала ся за свого обрученика, Андрѣя Рудловчака (1905–1977), словацкого горожана, редактора «Карпаторуской штудии» Словацкого радия, котра емитовала на Подкарпатску Русь, и одышла до Братиславы. Карпаторуска штудия емитовала до марца 1939 з Кошиць, але як  Кошицѣ одышли ку Мадярщинѣ, была перенесена до Братиславы. Як екстерна працовничка з мужом приготовляла радиовы програмы, паралелно штудировала историю и русистику на филозофской факултѣ Словацкой универзиты.

Робота и высокошколскы штудии были перерваны уроджѣньом сына  Владимира (1943–2002) и дѣвкы Марии (1945–), але уж од осени 1945 продовжила ся учити на универзитѣ, а тыж была екстерна лекторка русского языка на филозофской факултѣ и асистентка професора Перфецкого (1945–1948). В року 1948 выдала свой учебник Грамматика русского языка, котрый быв перевыданый в року 1953. 

Меджи часом Карпаторуску штудию влѣтѣ року 1947 перенесли до Пряшова, и там од фебруара 1949 оселяють ся 
Рудловчакы, котры достали квартель прямо в будинку радия. Окрем роботы в радию, была коректорка в русскоязычной новинцѣ Пряшевщина (1949–1950)  

В року 1952 склала недостаючы испыты, обгаила дипломову роботу и зыскала высокошколску диплому, а тыж стала ся членков Комунистичной партии Чехословакии.
Од зачатку 1950-х, коли комунистична влада зачала политику острой украинизации, Рудловчакова занимала важны посты и активну позицию в створьованых владов украинскых инштитуциях. Але была под дозором безпекы и не мала дозвол путовати за границѣ. 

Од року 1954 на интерной ашпирантурѣ при Чехословацко-совѣтском инштитутѣ (Братислава) працовала над темов  Живот и творчость  Александра Духновича, зобрала велику масу дотогды непознатых информаций. Через серйозну и довгу хвороту была ей трирочна доба ашпирантуры продовжена до пять рокы.  В року 1960  обгаила научный ступень кандидата наук. Габилитовала ся на доцента Универзиты П. Й. Шафарика в Пряшовѣ, де на розличных постах працовала понад двадцять рокы аж до одхода на пензию (1986). В добѣ «нормализации», што настала по задушѣню Пражской яри, Рудловчакова ледвы ся утримала на своих постах, ай была ей заказана далша научна карьера.

Умерла в Пряшовѣ в грекокатолицком пензионѣ Св. Козмы и Дамяна, погребена на Олшанском цинтерю в Празѣ, около гроба ей сына.

Публикации
 Поети Закарпаття XVI  ст. – 1945. (1965, антология, співавтор Микитась В.Л.)
 Зелений віночок, червоні квіточки — 1965 (антологія творчості народних письменників Пряшівщини)
 Літературні стремління українців Східної Словаччини у 20–30 рр. нашого століття — 1968
 Олександр Духнович. Твори. — 1968 (тритомне зібрання, співавтор Микитась В.Л.)
 О. Духнович. Життя і творчість — 1968
 До вершин. 25 років історії УНТ — 1971
 Шляхами слова. Історія української журналістики Пряшівщини — 1972
 До історіі вивчення закарпатоукраїнського фольклору і етнографії в XIX і на початку XX століття — 1976
 Хрестоматія закарпатської української літератури XIX століття — ч. 1–1976, 1990; ч. 2–1985 (підручник)
 Закарпатські українські фольклористи і їх фольклорні записи 50–60-х років минулого століття в фондах Якова Головацького — 1980, 1983
 Біля джерел сучасності — 1981 (збірник вибраних праць)
 О. Павлович і наша сучасність — 1982
 50 років українського радіомовлення в Чехословаччині — 1984 (співавтор А. Ковач)
 Ю. Ставровський-Попрадов — 1984
 Формування літературно-критичної думки на сторінках «Дуклі» — 1985
 Газета «Свет» і її попередники — 1985
 A kárpátukrán néprajzkutatás története — 1986
Шляхи російського духовного слова до закарпатських українців. Закарпатоукраїнські кореспонденти російської преси в 50–60-і роки XIX ст. — 1988
 Невтомний оратай закарпатоукраїнського журналістського поля. — 1989
 Біля витоків багатоводної ріки. До 200-ліття від дня народження Михайла Лучкая — 1990
 Пряшівське Товариство св. Йоанна Хрестителя 1990
 Матеріали до ювілею 
 Марійки Підгірянки  — Школярики йдуть, Репертуарний збірник, 1981, №3
 Олександра Духновича  —  Репертуарний збірник, 1983, №1
 Олександра Павловича  —  Репертуарний збірник, 1984, №2
Анатолія Кралицького —  Репертуарний збірник, 1984, №4
 Федора Лазорика — Репертуарний збірник, 1988, №2

Жерела и одказы
 Довганич О. и др. Енциклопедія Закарпаття. Визначні особи ХХ століття. Закарпатський осередок НТШ. Під наук. ред. Довганича О.Д. «Гражда». Ужгород, 2007. 
 Ковач Ф. и др. Краєзнавчий словник русинів-українців. Пряшівщина. СРУСР. Пряшів, 1999. 
 Магочій П.Р., Поп І. (уклад.) Енциклопедія історії та культури карпатських русинів. Вид-во В.Падяка. Ужгород, 2010. — 856 c.+ХХХІІ с. 
 Mikuláš Mušinka: Олена Рудловчак – засновниця карпатознавства в Пряшівському університеті (pdf)

 Референции 

Катеґорія:Педаґоґы
Катеґорія:Русиньскы історіци