Михал Ковач

Михал Ковач, *27. октобер 1909, Шид, Австро-Мадярщина – †17. юн 2005, Новый Сад, Сербия и Чорна Гора — учитель и еден з найвызнамнѣйшых писательох, новинарьох и културно–просвѣтных дѣятельох меджи войводинскыма Руснаками в двадцятом сторочу.

Биография
Михал Ковач родив ся яко пятый дѣтвак в родинѣ желѣзничаря Янка Ковача и Анны Кулич, де были еденадцятеры дѣти. Основну школу и горожанку выходив в Шиду, по чому абсолвовав учительску семинарию в Крижевцях (1929). Учительовав в селах жупы Вуковар-Срѣм, а в року 1931 достав мѣсто учителя в Руском Керестурѣ, де активно ся ангажовав в културной роботѣ: режировав в аматерском театрѣ, быв секретарьом Руского народного просвѣтного дружства, быв закладательом и редактором дѣтского часописа Наша заградка (1937–1941). В року 1941 Рускый Керестур вернув ся до Мадярского кральовства, и особы, котры там не жили до року 1918, мусѣли одыйти.  В роках 1941–1952 учительовав в срѣмском селѣ Бикич Дол, де быв меджи основателями културно-просвѣтного дружства Иван Котляревски и мѣстным дописовательом Руского Слова. Од року 1952 жив в Новом Садѣ, де учительовав до року 1966 и быв секретарьом Културно-умѣлецкого дружства Максим Горки. В року 1966 была основана русинска редакция Радио Новый Сад, де став ся автором и редактором програмы Културна панорама. В року 1973 пензионовав и одтогды занимав ся лем литературнов творчостьов.   

 Литературна творба 
Михал Ковач, подля днешных литературознательох — закладатель основ войводинской русинской литературы и вособлять чисту сущность русинской душѣ. Зачатком его творчости было повѣданя Атаманов сын (1927). Быв тыж успѣшным драматиком, даколько его комедий и драм суть незмѣнно в репертоарѣ войводинскых Руснакох.

Выступив и як популаризатор украинскых (И. Драч, Д. Павличко, Б. Олѣйник, М. Винграновскый, Р. Братунь идр.) и подкарпатскых (А. Маркуш, Л. Демян, Й. Жупан, Ф. Потушняк, М. Томчаний идр.) авторох, з перекладами их на войводинскый вариант русинского языка. В часѣ учительства быв тыж автором ряда учебникох про русинскы школы.

Творба Михала Ковача выходила в перекладах на есперанто, мадярскый, румынскый, сербскый, словацкый, украинскый язык. Винниченко І. І. В Украинѣ ся Михал Ковач поважуе за украинского писателя, а его творба за часть украинской литературы.Просалова В. А.

Драма
 Зборнїк театралних фалатох, 1962.
Поезия
 Мой швет, 1964.
 Писнї Дїда Заградара, 1979.
 Шветла вечарово, 1985.
 Я дуб червоточни, 1989.
 Хижочко стара, 1990.
Проза
 Цихи води, 1970.
 Дзецински швет,1971.
 Гриц Бандурик, 1972 (роман, сполуавтор Штефан Гудак).
 Перши радосци, 1977.
 Цеглярня, 1982.
 Яни Мальовани, 1981
 На окраїску, 1983.
 Глїбоки коренї, 1987.
 Капка по капку живот одцека, 1988.
 Длугока драга номадска, 1990.
 Дияспора, 1992.

Жерела и одказы
 Винниченко І.І.: КОВАЧ Михайло Іванович // Енциклопедія історії України: Т. 4: Ка-Ком / Редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. НАН України. Інститут історії України. — Київ: "Наукова думка", 2007.— 528 с.   С. 389.

 Олександр Дуліченко: Ковач Міхал //Енциклопедія історії та культури карпатських русинів. Укладачі Маґочій П.Р., Поп І. — Ужгород: Вид-во В.Падяка, 2010. — 856 c.+ХХХІІ с.   С. 341.
 О. В. Мишанич, Н. С. Стаценко, М. М. Цап: Ковач Михайло // Енциклопедія сучасної України : у 30 т / ред. кол. І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ, Координаційне бюро енциклопедії сучасної України НАН України. — К., 2003­–2019. — .

 Просалова В. А.: Українська діаспора: літературні постаті, твори, бібліографічні відомості. — Донецьк: Східний видавничий дім, 2012 — 480 с.   Сс. 216–217.

 Референции 

Катеґорія:Русинскы драматици
Катеґорія:Русиньскы новинаре
Катеґорія:Русиньскы писателї
Катеґорія:Русиньскы поеты