Парадичка

Опис 
Єднорӯчна (у тропічных зонах — многорӯчна) травяниста авадь наполовинукорчова ростлина, стебло высокоє 40—120 см. Цвіте у юнови — септемброви. Листя непарноперисторозсічені, из довгасто-яйцеподобными листочками. Цвіт двополовый, дрӯбный, жовтый, на довгых стеблах, зобрані полустріхами. Плӯд — велика шарообразна авадь удовжена, сочна, мясиста, два- авадь многокамерна ягода.

 Хоснованя 
Изнамо сім видӯв парадичок, які дико ростуть у тропічнӯв Америці. Майважноє ґаздӯвськоє значеня мать жден вид: Парадичка проста (L. esculentum) — кертовинна култура. Плоды містять великоє число вітамінӯв (B<sub id="mwKA">1</sub>, B<sub id="mwKg">2</sub>, C, P, PP), провітамін A, цукры (2.1—8.8 %), яблочну и цитринову кислоту тай мінеральні речовины. Парадичкы ідять сырыми, вареными, солеными, мариноваными; зи них роблять томатный сок, томат-пюре. Даколи рӯд парадичка зъединявуть из родом паслін ().
альт=|ліворуч|міні|267x267пкс|Закладены парадичкы

 Історія 
Вӯтцю̄знина парадичок — Централна и Южна Америка, де и до ныні трафлявуть ся дикі и наполовинокултурні формы парадичок. Одомашнили их жытелі Мексики, што дали ростлині и її плодам назву «чі-томатль» («великый фізаліс»). За добы ацтекӯв парадичкы добавляли до соусӯв, пекои, тушили, и даже сплачовали ними дань.

У 1498 році Христофор Колумб первый раз привӯз парадичкы у Испанію и Портуґалію. Европейци зкуртили ихню назву до «томат». Перві описы ростлины походять из Італії первой половины XVI стороча. У 1544 році Пьетро Андреа Матіолі (Pietro Andrea Matthioli) у своёму описови ростлины назвав ї «Pomi d'oro» (золотоє яблоко), а у 1554 році вӯн увӯг латыньскый термін Mala aurea, што мать такый же перевод.

У XVII и XVIII сторочах тоты ростлины хосновали у основному ге декоративні. У Севернӯй Америці парадичкы даякый час уважали смертельно отруйными. Но, изнама леґенда за тото, што из розказа Анґліцького краля Ґеорґа III тыми «челлеными ягодами» пытали ся «отровити» борця за независтность ЗША Джорджа Вашинґтона, який, звичайно ж, вдало пережив «атентат», є угадков, придуманыв у 1959 роціОлексій Мустафін. Томатний детектив. Навіщо помідорам стільки «псевдонімів». Еспресо. 2020-11-04. Архів оригіналу за 17 листопада 2020. Процитовано 28 грудня 2020.. Були також відомі окремі випадки медичного використання — в англійському перекладі книги Турнафорта (Tournafort) «The Complete Herbal» (1719) ся згадує, што вже в той час плоди парадичкӯв їли в Італії. А ужек у кӯнци XVIII стороча, согласно из енциклопедіёв «Британіка», хоснованя плодӯв парадичок у ідіня стало привычным и буденным.

 Перезапыленя 
Парадичка удносить ся до самозапыльных ростлин, хоть у южных областях деякі сорти перезапилюються між собою. Оды исскуственно получити гібрид миже двома сортами, треба удалити уручну пылякы из цвіта материньского стебла и перенести на приймочку маточкы пылок другого сорта.

Уникнути перезапыленя мож леш у теплици без доступа хробачӯв авадь изоляціёв суцвітя ци уддільного стебла, плӯд из якого буде зхосновано на одержаня насіня.

 Даякі сорты парадичок 
праворуч|міні|267x267пкс|Урощованя парадичкы 'Кронос' у парникови.

 Білый ґіґант
 Воловоє сердце
 Черишенькы
 Зелена сосиска
 Зеленый Черокі
 Золото скіфӯв
 Кронос
 Чері
 Штамбові томаты
 Чорный принц

 Иппен позерайте 
 Уробництво парадичок у світі
 Помопля — гібрид парадичкы и булі
 Нӯж на томаты
 Томатна паста
 Томатный сок
 Томатный соус

 Удкликованя 

 Біологічний словник / за ред. I. Г. Підоплічка. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974. — Т. 3. — 552 с.

 Томати, помідори // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1966. — Т. 8, кн. XV : Літери Ст — Уц. — С. 1911. — 1000 екз.
Катеґорія:Парадичка
Катеґорія:Паслін
Катеґорія:Кертовина
Катеґорія:Їдла
Катеґорія:Овощництво