Іван Франко

Иван Франко,  Іван Франко, *27. август 1856 — 28. май 1916) — украинскый поет, прозаик, драматик, публициста, перекладатель, ученый и политичный дѣятель.Encyclopedia Britannica

 Биографичны податкы 
Отець му быв Яков Франко, заможный селянин, ковач, а мати Мария Кульчицка зо схудобнѣлой дробной шляхты, роду Сас.Н. С. НадъярныхIvan Franko //Encyclopedia of the life and works  

Од молодых рокох Франко зачав писати вершы и драмы. В року1875 поступив на универзиту в Лембергу (днесь Львовска народна универзита Ивана Франка), де ся став социалистом и сполупрацовав з  политичныма и литературныма журналами и популистичныма новинками. Активна политична ангажованость, арешт и наступна тюремна вязба перервали его штудии, котры наконець завершив на Вѣденьской универзитѣ в року 1891. Во своих позднѣйшых роках быв вецей критичный ку марксистичному социализму и став на позиции украинского национализма.

На честь Ивана Франка в року 1962 город Станислав быв перейменованый на Ивано-Франковск, в року 1944 районный центер Янов перейменоване на Ивана Франка, Яновскый район на Ивано-Франковскый,Указ ПВР УРСР від 15.8.1944 «Про перейменування, уточнення та внесення змін в найменування деяких міст, районних центрів і районів УРСР» в роках 1952–2009 его родиско Нагуйевичѣ называло ся Ивана Франка (село). Постанова Верховної Ради України Про відновлення селу Івана Франка Дрогобицького району Львівської області колишнього найменування 

 Творба 
Проза
 «Борислав. Картини з життя підгірського народу» (Львов, 1877);
 «Галицькі образки» (Львов, 1885);
 «В поті чола. Образки з життя робучого люду» (Львов, 1890);
 «Obrazki galicyjskie» (Lwów, 1897);
 «Коли ще звірі говорили. Казки для дітей» (Львов, 1899);
 «Полуйка і інші бориславські оповідання» (Львов, 1899);
 «Сім казок» (Львов, 1900);
 «Староруські оповідання» (Львов, 1900);
 «Добрий заробок і інші оповідання» (Львов, 1902);
 «Панталаха і інші оповідання» (Львов, 1902);
 «Малий Мирон і інші оповідання» (Львов, 1903);
 «З бурливих літ» (Львов, 1903);
 «Маніпулянтка і інші оповідання» (Львов, 1904);
 «На лоні природи і інші оповідання» (Львов, 1905);
 «Збірник творів» (Київ, 1903—1905. Т. 1–3);
 «Місія. Чума. Казки і сатири» (Львов, 1906);
 «Батьківщина і інші оповідання» (Кыёв, 1911);
 «Панщизняний хліб і інші оповідання» (Львов, 1913);
 «Рутенці. Типи галицьких русинів із 60-тих та 70-тих рр. мин[улого] в[іку]» (Львов, 1913).

Поемы
 «Ботокуди» (1880, 1893)
 «Замість пролога. Святовечірня казка» (1883)
 «Сучасний літопис» (1884)
 «Українсько-руська студентська мандрівка літом 1884 року»
 «Святий Валентій» (1885)
 «Ex nihilio. Монолог атеїста» (1885)
 «Панські жарти (Поема з останніх часів панщини)» (1887)
 «Смерть Каїна» (1888)
 «Лис Микита» (1890)
 «Бідний Генріх» (1891)
 «Пригоди Дон-Кіхота» (1891)
 «П'яниця (Староруська легенда)» (1893)
 «Цар і аскет. Індійська легенда» (1893)
 «Мандрівка русина з Бідою» (1893)
 «Абу-Касимові капці» (1895)
 «Похорон» (1897)
 «Легенда про святого Маріна» (1897—1914)
 «Іван Вишенський» (1898)
 «Великі роковини. Пролог, говорений перед ювілейною виставою „Наталки Полтавки“ в пам'ять столітніх відродин української народності» (1898)
 «Поема про білу сорочку» (1899)
 «Істар» (1899)
 «Сатні і Табубу» (1899)
 «Ор і Сирчан. Половецька історична сага» (1899; 1914)
 «Коваль Бассім. Арабська казка» (1900)
 «На Святоюрській горі» (1900)
 «Лісова ідилія» (1903)
 «Мойсей» (1905)
 «Страшний суд» (1906)
 «Терен у нозі» (1907; 1913—1914)
 «Кончакова слава. Пригоди із літ 1185—87» (1915)

 Интересны факты 
 Иван Франко быв атеиста, але дома го называли Мирон, бо вѣрили, же так може здурити Смерть и жити довже.
 Через свой политичный радикализм три раз быв в арештѣ, мусѣв перервати универзитны штудии, а цѣла его универзитна наука тягла ся 15 рокы.
 Наперек тому зыскав во Вѣдню званя доктора филозофии, а во Львовѣ выграв конкурз на мѣсто професора, але не быв допущеный до професорства через свою репутацию украинского националисты.
 Послѣдны 9 рокы живота быв парализованый и терпѣв на психичну хвороту, але продовжовав диктовати свои творы, котры записовав, переважно, его сын Андрѣй.Євген Чикаленко

 Жерела и одказы 





 Референции 

Катеґорія:Поеты
Катеґорія:Украинскы писателе
Катеґорія:Поеты
Катеґорія:Украинскы поеты