Синкопа

Правилна и нєправилна синкопа 
Состав вредносци нотох по тирваню одредзує чи синкопа:  правилна або нєправилна.

♦ Правилна синкопа

300px синкопирани ритем у штиродїлней мири: на преходу зоз першого до другого такту, синкопи настали зоз скапчованьом истих нотох зоз луком (лиґатуру).

♦ Нєправилна синкопа

300px Синкопирани ритем у такту: пунктирана нота „спричинєла” синкопу помедзи другей и трецей ноти у такту.

 Приказ наставаня синкопи медзи двома тактами 
У дводїлним и тродїлним такту File:Ilustracja do metrum.svg (2/4, 3/4, 2-8 Takt.png   3-8 Takt.png  2/8, 3/8) наглашена перша єдинка за чишлєнє, а у штиродїлним (4/4, 4/8 итд.) наглашени перша и треца єдинка за чишлєнє. Гевти други нєнаглашени.

620x620px

458x458px

367x367px

 История синкопи 
Перши описи синкопи датирую зоз епохи Арс нова – у анонимних розправох школи Филипа де Витрия (инципит: (Omni desideranti notitiam), Desmond K. Texts in play: The Ars nova and its hypertexts // Musica Disciplina 57 (2012),TEXTS IN PLAY: THE ARS NOVA AND ITS HYPERTEXTS язик: анґлийски школи Джона Муриса („Libellus cantus mensurabilis”) Sincopa est divisio cuiuscumque figurae ad partes separatas, quae ad invicem reducuntur perfectiones numerando et tripliciter videlicet in modo, tempore et prolatione. (CS III, p.34a; то же в критическом издании: Desmond 2012, p. 140).. , у трактатох Джона Бозна У Боэна кроме sincopatio используется синоним saltus: Occasione dictarum regularum subtilia quedam posterius inventa sunt, que sincopationes vel saltus usualiter dicuntur.. бешедує ше о паузи у єдиники за чишлєнє мензуралней музики – модусу, темпусу и пролациї – и записованю такого претаргнуца (паузи) з помоцу точки (punctus perfectionis, punctus divisionis).

Описи синкопи хтори блїзши єй сучасним похопйованю почали и ширели ше у другей половки 15. вику. Вони ше находза у розправох Йогана Тинкториса („Кнїжка о уметносци контрапункта”, „Музични пропорциї”, „Кнїжка вименкох”, Дефиниция музичних терминох”) и у дїлу Ґилельма Монака „Упутства у уметносци Музика” (De praeceptis artis musicae, коло 1480. року). У шицких случайох, синкопа ше похопює як „ритмична фиґура” и способ зоз хторим ше пририхтую дисонанци, а поняца моцних и слабих тактових часцох (та анї поняце о такту) стари учени музичаре нє хасную (почим метрика наглашованя ище ше вше нє хасновала, нє була розвита). Штредком 16. вику дефиницию синкопи, зоз єй опсяжнима музичнима илустрациями, дал Н. Вичентино (1555. року),  Например, Вичентино: La sincopa si può discernere almeno per cagione d’una parte che canti nella battuta e l’altre parti cantino nel levare, acciò si posse cognoscere le differenze del moto, e quali note si moveno nel battere e quali nel levare (Pract. II,13). Ґ. Карлино (1558.), З. Калвизий (1592. року). Ґ. Карлин назначел дзешец „правила” за применьованє синкопи. Теоретичаре у 16. вику нє „оперирую” зоз наглашенима-моцнима и слабима-нєнаглашенима часцами тактох, лєм зоз тезу и арзу у такту (parte nella battuta и parte nel levare).Денис Чуфаров Синкопа Музыкальный онлайн колледж. StudyMusic (11 марта 2012). sinkopa/ Архивировано 29 марта 2019 року. 

Окремни часци написани як ше хаснує и виводзи синкопа у статьох Ґ. Карлина („Основи гармониї” III 49, 1558. року, ) и З. Калвизия („Мелопея”, гл. 12, 1592. року; дати дзешец „правила” за єй применьованє). Класичне похопйованє синкопи, як ритмичней фиґури з нука такту, розвило ше у 17. вику, єден з перших прикладох такого похопеня находизи ше у розправи Ренеа Декарта „Музични компендиюм” (1618). 

 Харктеристики синкопи-опис 

Главни знак синкопациї то нєсклад помедзи ритмичней акцентуациї (ритмични акценти) и нормативней (метрични акценти), односно тих обидвох хтори им наклада тактови метер. Таки нєсклади творя, по словох М. Г. Гарлапа, Харлап М. Г. Синкопа // Музыкальная энциклопедия. — Т. 5. — М., 1981. — Стлб. 28 „ритмичну дисонанцу“, хтора ше, по правилу, „розришує“ у хвильки кед ше преклопя нараз обидва акцентуациї (и ритмична и метрична). У европскей полифоней музики у цеку епохох (позни штреднї вик, ренесанса, барок, бечска класика, романтизем) синкопа углавним хаснована за пририхтованє и одкладанє дисонанци, зоз єй обовязним познєйшим преходом до консонанциї-консонанти (опатриц перши музични приклад). На тот способ ритмичне збуванє синкопи (синкопациї) у лоґики музичней композициї було синхронизоване зоз гармонским. 

У 20. вику и познєйше, у музики хтора затримує свойо „операнє” на тактову метрику, синкопа ше тиж хаснує нєзависно од лоґики пририхтованя и одкладаня дисонанци, напр. у джезу, у бразилскей популарней музики и у других реґионалних и композицийних стилских обласцох нєакадемскей музики. Почим ше синкопированє у велькей мири зявює у музики за танєц, спрам словох музичного продуцента Рикия Сномана: ...„Кажда музика за танєц ма у себе синкопи- синкопациї, а то часто витални елемент хтори помага повязованє цалей нумери.”

 Функциї синкопи 
Синкопация, (применьованє синкопох у музики) у зависносци од музичного контекста, може випольньовац три функциї: 

♦ творенє конфликта (заоштрованє/тензия), 

♦ ублажованє  

Ублажованє синкопи ше збува кед контрадикция помедзи синкопу и метричного акцента маскирована. Кед маскирована синкопа, анї єден глас у текстури нє указує на долнї ритем такта, а то твори окремни ефект мелодиї хтора ше „прешлїзкує” през метрику.synkope-musik/ Die Musikalische Synkope einfach erklärt Abgerufen am 29. Januar 2023 (язик:нємецки).

♦ повязованє. 

Можу ше розликовац три файти повязуюцей синкопи.

• Континуирана ґрупа синкопох

• Поцагованє ритма „налїво” 

• Наглашованє кулминациї з помоцу синкопи 

Сикопа як ритмична фиґура ше зявює у фолклорней музики у писньох и танцох велїх народох, поготов мадярскей и словацкей националней меншини и других народох. Познати мадярски танєц чардашу своєй структури хаснує синкопу и по нєй тот танєц познати, танцу дава темперамент. Тиж так ше у польским народним танцу краковяк находзи синкопа.

Нотна у звучна илустрация синкопи: Ф. Гендл, Музика на води (виривок):



 Литература 
 Auer Sedak, Eva: »Sinkopa«, u: K.,Krešimir Kovačević. (ur.),  Muzička enciklopedija, Zagreb: JLZ, 1977., 3 вид, бок. 357.
 Ganter, Claus: Die Dur-Moll tonale Harmonik, Zürich: Musik Hug Verlag, 1978., бок. 38.
 Petrović, Tihomir: Osnove teorije glazbe, Zagreb: HDGT, 2010., бок. 25.

 Вонкашня вяза 
 Синкопа-ритмична фиґура youtube.com

 Референци 

Катеґория:Музика
Катеґория:Теория музики