Vickers Viking

Vickers Viking var et britisk enmotors amfibiefly konstruert for militært bruk kort tid etter første verdenskrig. Senere versjoner av flyet var kjent som Vickers 6 og Vickers Vanellus.

Konstruksjon og utvikling
Forskning på Vickers første amfibiefly begynte i desember 1918 med test av alternative skrog i en eksperimentell tank ved St Albans i Hertfordshire, England. En prototype registrert G- EAOV var en kabin biplan med en skyvepropell drevet av en Rolls-Royce Falcon vannkjølt V12-motor. Sir John Alcock døde da han tok dette flyet til Paris Air Show 18. desember 1919, mens han forsøkte å lande nær Rouen, Normandie i tett tåke.Andrews and Morgan 1988, pp. 112–113."The Death of Sir John Alcock". Flight, 25 desember 1919, s. 1646.

Det neste eksemplar, G-EASC, kjent som Viking II, hadde større vingespenn og en 360 hk Rolls-Royce Eagle VIII motor. Viking III, fløyet av Captain Stan Cockerell vant første premie i amfibieklassen i Air Ministrys konkurranse holdt i september og oktober 1920.

Forbedrede utgaver
Viking IV hadde i tillegg en bredere cabin over skroget, en fot bredere, et eksemplar, G-EBBZ som Ross Smith og  J. M. Bennett (partnere i 1919 England to Australia flight) omkom 13. april 1922, like utenfor Brooklands nær Weybridge i Surrey. De fleste av disse Mark IV Viking hadde en Napier Lion motor.Milberry 1979, s. 30.

Den neste versjon var Viking V. To ble bygget for RAF for tjeneste i Irak.

Neste utvikling var en ny vinge og en (340 kW) Napier Lion motor Viking VI (Vickers betegnelseType 78, men kjent som Vulture I. En annen med Rolls-Royce Eagle IX 360 hkType 95 Vulture II. Begge Vultures ble brukt for et Jorden rundtforsøk i 1924 etter at Eagle-motoren på Vulture II ble byttet ut med Lion. Registrert som G-EBHO satte den første avsted fra Calshot 25. mars 1924, den andre ble skipet som reserve til Tokyo. Etter mekaniske problemer havarerte G- EBHO ved Aykab i Burma, hvor den ble erstattet med G-EBGO 25. juni. Den møtte sterk tåke på den russiske siden av Beringstredet. G-EBGO havarerte, men Vickers reddet store deler av vraket.

Viking Mark VII ("Type 83" etter Vickers nummerering) var en videreutvikling av Vulture, et treseters åpen-førerkabin speidefly, bygget etter Air Ministry spesifikasjoner 46/22. Den ble tatt i bruk under navnet Vanelius da den ble tatt for evaluering hos RAF mot Supermarine Seagull.

Operativ historie 
Det siste Viking amfibiefly ble bygget i løpet av 1923, men navnet ble brukt på nytt for en tomotors VC.1 Viking passasjerfly 22 år senere. Den ble også brukt under navnet  Valetta hos RAF og i andre flyvåpen. Noen Viking amfibiefly ble bygget av Canadian Vickers Limited, et datterselskap i Montreal som ikke hadde noen tidligere erfaring i å bygge fly. Denne oppgaven med Viking førte til en fremtidig linje med flybåter. Den startet med Canadian Vickers Vendette som lånte sterkt fra tidligere konstruksjoner.Molson and Taylor 1982, p. 174.

Ingen Viking overlever i dag selv om en fullskala replika bygget for filmen The People That Time Forgot (1977) er utstilt på Brooklands Museum i Surrey.

Operatører

 Argentine Air Force
 Argentine Naval Aviation - fire Type 84 (Viking IV) levert i 1923.
 River Plate Aviation Company - to Type 73 (Viking IV) l3vert i 1923.
 Kanada
 Laurentide Air Services - En Type 69 (Viking IV) levert i 1922.
 Royal Canadian Air Force - to Type 85 (Viking IV) levert i 1923 etterfulgt av seks bygget i Canada av Canadian Vickers i Montreal.Molson and Taylor 1982, pp. 447–448.

 French Navy - En Type 54 (Viking IV) levert i 1921 med sivil merking.
Japan
 Imperial Japanese Navy - to Type 58 (Viking IV) levert i 1921.

 Royal Netherlands East Indies Army Air Force - Åtte Type 55 (Viking IV) levert i 1922 ettrrfulgt av  to erstatninger i 1923.
Russland
 En Type 64 (Viking IV) bestilt av  Russian Trade Delegation, levert i 1922.
Storbritannia
 Royal Air Force - to Type 59 (Viking V) levert i 1922 for utprøving under tropiske forhold ved No. 70 Squadron RAF.

 United States Navy - et fly kjøpt av US Navy i 1921.
 En Type 58 (Viking IV) ble levert til amerikanske myndigheter i 1923.

Spesifikasjoner (Viking IV)
 Besetning = En pilot
 Kapsitet = 3 passasjerer
 Lengde = 10,42 m
 Vingespenn = 15,24 m
 Høyde = 4,27 m
 Vingeareal = 59,0 m²
 Vekt, tom = 1 836 kg
 Vekt, lastet 2 632 kg
 Max take vekt =
 Motor =Napier Lion,12 sylindret væskekjølt W-motor, 450 hk82´km/h
 Marsjfart = 147 km/t
 Rekkevidde 1 489 km =
 Flytid = 4 timer, 45 minutter

 Referanser 

Litteratur
 Andrews, C.F. and E.B. Morgan. Vickers Aircraft since 1908. London: Putnam, 1988. .
 London, Peter. British Flying Boats. Stroud, UK: Sutton Publishing, 2003. .
 Milberry, Larry. Aviation in Canada. Toronto: McGraw-Hill Ryerson Ltd., 1979. .
 Molson, Ken M. and Harold A. Taylor. Canadian Aircraft Since 1909. Stittsville, Ontario: Canada's Wings, Inc., 1982. .

Eksterne lenker

 "The Vickers Viking Mark IV", Flight, 6 October 1921, pages 655-660 detailed photos and drawings
 Vickers Viking entry at the Lancaster Museum website
 Canadian Air Force historical aircraft

Kategori:Vickers-luftfartøy
Kategori:Enmotors skyvefly
Kategori:Biplan
Kategori:Amfibiefly
Kategori:Royal Air Force