Johan Henrik Schrøter d.y.

Johan Henrik Schrøter den yngre (1842–1911) var en færøysk politiker, sysselmann, landhandler og bonde. Han var valgt til det færøyske Lagtinget 1873–1905 og til det danske Folketinget fra Færøyene 1884–1887 som radikal venstremann.

 Familie og yrke 
Han var sønn av omgangsskolelærer Ole Jespersen og jordmor Karen Frederikke Jacobsdatter. Han ble døpt Jespersen, men sløyfet dette navnet. Faren var uekte sønn av sogneprest og folkeminnesamler Johan Henrik Schrøter og fikk, etter bare noen års skolegang, attest fra amtmann Christian Pløyen som egnet som lærer. Søsteren Ellen (Eline) giftet seg med bonde Daniel Johan Lisberg (Dánjal Johan í Smiðjuni) i Fámjin, så Johan Henrik Schrøter ble grandonkel til Jens Olivur Lisberg, som heiste Færøyenes flagg for første gang.

Han gikk i lære hos en handelsmann i København, vendte tilbake til Færøyene i 1863, og slo seg ned som landhandler, fiskebåtreder og bonde i Hvalba. Han giftet seg i 1869 med Elisabeth Christine Poulsen fra samme bygd. Paret fikk åtte barn, blant dem datteren Karen Berthe Frederikke, som ble gift med den senere lagtingsmannen Thomas Johan Midjord. I 1898 ble Schrøter utnevnt til sysselmann på Sandoy med bolig på Sandur.

 Politisk arbeid 
Schrøter var innvalgt på det færøyske Lagtinget fra Suðuroy 1873–1881, fra Suðurstreymoy 1881–1885, igjen fra Suðuroy 1885–1901 og til sist fra Sandoy 1901–1905. På denne tiden fantes det ingen politiske partier på Færøyene, men han stod lagtingsmenn av ulik politisk sjattering nært, i første rekke Fríðrikur Petersen, Djóni í Geil og Oliver Effersøe.

Schrøter tok stilling imot Estrup-ministeriet under forfatningsstriden, og ble i 1884 valgt til Folketinget fra Færøyene, som hittil hadde valgt høyremenn i mange år. Bærent Bærentsen og O.P. Effersøe kan ha delt høyrevelgerne mellom seg dette året. Schrøter forfattet et agitasjonsskrift om forfatningsstriden og ble en nær venn av Jens Busk, en av partiets radikale grundtvigianere. Schrøter var også kritisk til det danske embedsmannsveldet på Færøyene. Han tapte valget i 1887 mot høyremannen H.C. Müller, men stilte flere ganger som kandidat, mest kjent imot Thomas Thomsen og Jóannes Patursson.

På slutten av 1800-tallet vokste den færøyske nasjonalbevegelsen frem. I Føringafelag tok Schrøter til orde for færøysk som undervisningsspråk, men var skeptisk til krav om indre selvstyre. Etter systemskiftet fant høyremenn og moderate venstremenn på Færøyene i stor grad sammen, noe som gjenspeiles i at noen av Schrøters fremste støttespillere ved folketingsvalget i 1903 var gamle høyremenn som Fríðrikur Petersen, Ole Jacobsen, Clement Olsen og Søren Müller. I 1903 tapte han for siste gang for Patursson med 10 stemmer, men ville antageligvis ha vunnet om ikke de overveiende konservative velgerne på en av ytterøyene hadde blitt sittende værfast.

Etter noen dagers sykeleie døde han på amtshospitalet i Tórshavn i 1911.

 Referanser 

Kategori:Folketingsmedlemmer for Færøyene
Kategori:Færøyske lagtingsmedlemmer
Kategori:Færøyske sysselmenn
Kategori:Færøyske kjøpmenn
Kategori:Færøyske bønder
Kategori:Personer fra Trongisvágur
Kategori:Fødsler i 1842
Kategori:Dødsfall i 1911
Kategori:Portal:Færøyene/artikler