Junkers J 1

Junkers J 1, kallenavn «Blikkesel»  eller «Metallplate esel», var verdens første praktiske hel-metallfly. Det ble bygget tidlig under første verdenskrig da flykonstruktører bygde fly som trekonstruksjoner dekket med stoff, støttet med stag og wire. Junkers J 1 var en revolusjonerende utvikling i flykonstruksjon. Det ble konstruert og fløyet bare 12 år etter brødrene Wrights første flyvning med Flyer I, et biplan i desember 1903. Hugo Junkers' eksperimentelle hel-metall fly fikk aldri en offisiell A heller  E  monoplan-betegnelse fra Idflieg, heller ikke fra Fliegertruppe, muligens fordi det primært var ment som en praktisk demonstrasjon på Junkers' metal-baserte idéer om et flys struktur, og ble offisielt kjent som Junkers fabrikkmodell J 1.

 Bakgrunn 
Hugo Junkers hadde allerede etablert sin tekniske legitimitet med oppfinnelsen av en type kalorimeter og bygging av forbrenningsmotor. Han ble først interessert i luftfart i 1907 da en kollega, Hans Reissner, en professor ved RWTH Aachen, Technische Hochschule i Aachen, kontaktet ham for å få hjelp til en flykonstruksjon. Fem år senere begynte Reissner, med Junkers' hjelp, byggingen av sin hel-metall canardkonstruksjon, som han kalte «Anda». Junkers' firma bygde vingene og radiatoren etter Reissners tegninger. De problemer som oppstod med å konstruere «Anda» fikk Junkers til å tenke på problemer med skrogets konstruksjon, og løse problemet for å eliminere de da fremherskende utvendige stag. Han patenterte konseptet den flygende vinge i Tyskland i 1910. Da verdenskrigen begynte, vendte han seg til militære prosjekter.

Etter utbruddet av første verdenskrig begynte Hugo Junkers og firmaets forskningsinstitutt eller Forschungsanstalt byggearbeid for å realisere Junkers' idéer om å bygge fly uten utvendige stag. Hans arbeid på Reissnets «Anda»-konstruksjon hadde overbevist ham om nødvendigheten av å bruke metall som det viktigste strukturelle materiale, men siden den tydeligvis ideelle metall-legering for fly, Duraluminium var blitt oppfunnet bare om lag seks år tidligere i Tyskland, lite utprøvd og mest brukt som støpt aluminium, brukte Junkers først tynne ark av stål, lik de typer som ble brukt i vekselstrøm transformatorer.

I juli 1915 fikk Junkers-firmaet sin første kontrakt fra den tyske regjering for å bygge et to-seters metall-fly med en toppfart på 130 km/t og en 120 Hk motor. Junkers ingeniører Otto Mader, leder av Junkers' Forschungsanstalt, og Hans Steudel, direktør for Junkers' strukturelle materialer og testing, startet arbeidet med utformingen av det som skulle bli Junkers J 1 i september samme året, og i november 1915 var J 1 klar for sin første flyvning.

 Konstruksjon
Junkers J 1 var et midtvinget monoplan med en cantilever-vinge, uten utvendige stag og wire. Utvendige stag ble brukt bare for støtte av rorene og understellet.

I skroget ble det brukt sveisede vinkeljern og i-bjelker sammen med noen stålrør som dannet den viktigste interne struktur, med 42 mm brede tynne ark stålplater som dekket skroget. Denne innovative cantilever-vingen ble også dekket lagvis av samme materiale. Disse endringene i vingeseksjonen ville bli 
Junkers kjennetegn på senere 1918 Junkers D. I. en-seters metall jagerfly som var dekket med korrugert duralumin. Denne bestemte konstruksjon av J-1 ble 
brukt på senere metall-fly, som vingene av den amerikanske Boeing B-17 Flying Fortress tunge bombefly fra 1935.

En Mercedes D. II seks-sylindret væskekjølt rekkemotor på 120 Hk ble valgt og prøveflyvning gjennomført på Döberitz 18. januar 1916. I løpet av denne turen nådde J 1 en høyde på 80 meter etter bare 200 meter. Stabilisator hadde vært feil satt opp i troen på at J-1 ble- for hale-tung.

På den følgende dag, 19. januar, tok Mallinckrodt igjen J-1 opp på sin eneste kjente «high performance flight test», som besto av en 71 km flyvning med varierende høyder fra 200 til 300 meter, og klarte å få J 1 opp til en hastighet på 200 km/t. J-1 ble sammenlignet med den populære Rumpler C. I. et to-seters væpnet observasjon biplan, som var om lag 30 km/h tregere i sin toppfart, selv om Rumpler biplan hadde den mer kraftige Mercedes D. III - motoren, men på grunn av lettere vekt av Rumpler med tre-og-stoff struktur, hadde den mye bedre klatreegenskapee enn J-1 med sin eksperimentelle stålstruktur.

Ved utgangen av januar 1916 hadde Junkers fått oppdraget med å videreutvikle sitt helmetall-konsept, og senere Junkers J 2 en-seters jager som aldri ville se frontlinjetjeneste, var en oppfølger til J-1. Da Junkers J 1 trolig ikke ble fløyet igjen etter januar 1916. Men den overlevde verdenskrigen, og ble vist og utstilt i 1926 på Deutsches Museum i München. I desember 1944 ble den ødelagt under et bomberaid under andre verdenskrigs bombeangrep.

Et metall skalamodell av J-1 ble laget av Junkers fabrikkarbeidere etter dens første flyging, og utstilt i Franklin Institute i Philadelphia, Pennsylvania, etter første verdenskrig. Dens skjebne er ukjent.

Junkers Teknologi Museum i Dessau, Tyskland, har til hensikt å bygge en fullskala kopi av dette banebrytende fly, J 1, finansiert gjennom en mengde finansiering kampanje på Kickstarter.

 Referanser 

Kategori:Junkers-luftfartøy
Kategori:Enmotors propelldrevne luftfartøy
Kategori:Eksperimentelle fly