Drottningholms slottsteater

Drottningholms slottsteater, også kjent som Drottningholmsteatern, på Drottningholms slottsområde på Lovön utenfor Stockholm er et unikt 1700-tallsteater – det best bevarte i verden – med et avansert maskineri som muliggjør dekorvekslinger for åpen scene. De opprinnelige dekorene er nå kopiert og bevart. I tillegg har teateret falluker, bevegelige bølger, lysmaskineri samt vind- og røykapparater som bidrar til å skape forestillingenes stemning.
Teaterets scene hører fremdeles til landets dypeste, hele 20 meter, selv om den i moderne målestokk er uvanlig smal for sin dybde.

Hver sommer settes det opp opera- og musikkforestillinger som alltid trekker et stort publikum. Repertoaret er opera og ballett fra 1600- og 1700-tallet. Forestillingene spilles nå vanligvis med tidstypiske instrumenter, for eksempel treblåseinstrumenter uten klaffer og strykeinstrumenter av barokktype. I sesongen 2014 ble det spilt to Mozart-operaer, Mitridate og Idomeneo. Den siste var en samproduksjon med Kungliga Operan. Drottningholms Slottsteater samarbeider fra 2013 også med Östersjöfestivalen. Foruten de to større operaproduksjonene hver sesong, arrangerer teateret konserter, solistforestillinger, utstillinger, seminarer, visninger, barne- og familieforestillinger med mere, gjennom programvirksomheten Esprit!

Teatersjef og kunstnerisk leder er fra høsten 2013 Sofi Lerström, som er teaterets direktør fra våren 2011. Teateret har også et kunstnerisk råd bestående av Johannes Öhman, kunstnerisk rådgiver dans, og Maria Lindal, musikalsk leder. Til rådet er det også tilknyttet en Artist in Residence som oppnevnes hvert år, i 2014 var det den amerikanske dirigenten David Stern. 

Kunstnerisk leder i årene 2007–2013 var den britiske dirigenten, og professor ved Operahögskolan i Stockholm, Mark Tatlow. Blant tidligere kunstneriske ledere kan nevnes Arnold Östman, Elisabeth Söderström og Per-Erik Öhrn. Teateret inngår i det nordisk avsnittet av Europavägen historiska teatrar.Den nordiske ruten for historiske teatre. Drottningholms Slottsteater er sammen med Drottningholms slott og den omliggende slottsparken opptatt på Unescos verdensarvsliste.

 Historikk 
miniatyr|Carl Fredrik Adelcrantz' plantegning over salong och scenehuset, 1760-tall.
miniatyr|Drottningholms slottsteater, vestibylen
Det nåværende teaterets forgjenger, grunnlagt i 1754, brant ned 25. august 1762. Det finnes en beskrivelse av hvordan det første teateret brant ned. Midt under åpningen av femte akt under forestillingen på dronning Lovisa Ulrikas navnedag, 25. august 1762, sprang den franske skuespilleren Marie Baptiste ut på scenen og slo alarm. Publikum trodde først at det var en del av stykket. Knut Henrik Leijonhufvud skrev i et brev til publisisten Carl Christoffer Gjörwell den äldre:

En jente, en gutt og to personer «af arbetsfolcket» døde i brannen. Skuespillerne mister alt, siden boligene deres også var der.

Det nye teateret ble anlagt på initiativ av dronning Lovisa Ulrika, og ble tegnet av Carl Fredrik Adelcrantz. Scenemaskineriet er utført av Donato Stopani. Den nye teaterbygningen står på samme sted som den som brant i 1762. Frokostsalongen, Déjeunersalongen mot parken er tegnet av Louis Jean Desprez i 1791. Byggearbeidene begynte i 1764 og teateret ble inspisert av de kongelige den 8. juli 1766. Ved innvielsen dagen etter ble stykket Rhadamiste et Zénobie av Prosper Jolyot de Crébillon spilt. Den første operaforestillingen var Psyché, en tragi-comédie-ballett av Jean-Baptiste Lully og Francesco Antonio Uttini, som ble oppført den 28. oktober 1766. På 1700-tallet var det en scene for franske teaterselskap: Selskapet Du Londel spilte der fra det ble grunnlagt og fram til 1771, og Gustav IIIs franske teater fra 1782 til 1792. 

Teateret hadde sin storhetstid i Gustav IIIs regentperiode. Etter at han i 1777 overtok slottet etter sin mor ble det spilt teater i Drottningholm hver sommer, ikke bare av adelens amatørskuespillere, men også av teatertrupper fra Stockholm. Før det Gustavianska operahuset i hovedstaden sto klart i 1782, hadde mange operaer og stykker premiere her, ofte med aktiv kunstnerisk medvirkning fra kongen selv.

Etter mordet på Gustav III ble det anbefalt landesorg, og teateret ble i lang tid lite brukt. Virksomheten ble dog tatt opp igjen, men interessen fra den nye kongen var dårlig. De siste årene av 1700-tallet innebar en betydelig tilbakegang. Noen forestillinger ble gitt på 1850-tallet. Den siste kjente forestillingen før «tornerosesøvnen» ble gitt sommeren 1858 i anledning Gustaf Vs fødsel. Den ble gitt av en fransk omreisende teatergruppe.

Gjenoppvåkningen og Drottningholmsteaterns Vänner
På vårvinteren 1921 kom Agne Beijer, som da var amanuensis ved Kungliga biblioteket, til teateret for å lete etter et maleri av Elias Martin og gjenfant det da nærmest totalt bortglemte gamle teateret, som i lang tid mest hadde fungert som et møbellager. Beijer, som var teater- og litteraturviter, fikk restaurert teateret til opprinnelig stand, og allerede sommeren 1921 satte man igang med arbeidene. Den 19. august 1922 ble Drottningholmsteatern gjeninnviet med visning av dekorbytter og et blandet program med verk av Wolfgang Amadeus Mozart (menuett fra Figaros bryllup), Carl Michael Bellman (menuett og Träd fram du nattens gud), samt arier av Christoph Willibald Gluck og Georg Friedrich Händel. Sangsolist var Lillemor Montelius, ballettelever fra Kungliga Operan danset, og ved pianoet satt Alice Tegnér. Deretter ble det gjennom årene stort sett bare arrangert noen få sporadiske divertimento for en lukket krets for å prøve å finansiere driften av Drottningholms teatermuseum, som Agne Beijer satte igang og drev.

28. september 1935 ble støtteforeningen Drottningholmsteaterns Vänner dannet på Waldemarsudde med kulturpersonligheter som prins Eugen – foreningens første styreleder – prins Wilhelm, Agne Beijer, Bo Bergman, Per-Axel Branner, John Böttiger, Anders de Wahl, John Forsell, Axel Gauffin, Olof Molander, Adolf A:son Murray og Anders Österling. Foreningen tok så ansvar for å videreutvikle virksomheten og fra 1936 ha ansvaret for, og i stor grad finansiere, en regelmessig gjenopptatt forestillingsproduksjon av teater, opera og ballett på teateret (1938–42 sammen med Teaterorden TSO), fram til 1948 bare for lukkede selskaper som publikum.

I 1966 arrangerte foreningen teaterets 200-årsjubileum med gjestespill av fire utenlandske operatrupper og tre egne produksjoner. I 1970 skjedde en overflytting av det meste av forestillingsansvaret til den nydannede Stiftelsen Drottningholms teatermuseum, som da også stod for Drottningholms teatermuseum/Sveriges Teatermuseum og fra 2007 er en nasjonal stiftelse med navnet Stiftelsen Drottningholms slottsteater. Sveriges Teatermuseum inngår fra 2010 i Statens musikverk. Drottningholmsteaterns Vänner utdeler årlig også hederspriser og stipender til betydningsfulle og lovende personer for virksomheten, og bidrar dessuten årlig med store økonomiske midler for å opprettholde forestillingsvirksomheten.

Posten som styreleder for Vänföreningen har fra 1935 vært innehatt av: Prins Eugen, Prins Wilhelm, Henrik Nordmark, Jonas Nordenson, Ivar Philipson, Jan-Erik Wikström (senere styreleder for Stiftelsen Drottningholms slottsteater) og Christer Willard (nåværende). Kongen og dronningen samt kronprinsesse Victoria er foreningens beskyttere/-medlemmer.

Teateret lokker besøkende fra både utlandet og hele Sverige. På grunn av den høye kulturhistoriske verdien, tillates kun et visst antall forestillinger hvert år på scenen. Flere ganger har man delvis samarbeidet med Kungliga Operan og Kungliga Baletten. Aktuelle samarbeid var i 2012 med Bonniers Konsthall, i 2013 med Östersjöfestivalen og i 2014 med Kungliga Operan. Under Per-Erik Öhrns ledelse ble det for første gang siden 1700-tallet gjort en nybestilling av operaverk: Trädgården (1999) med musikk av Jonas Forssell og Cecilia och Apkungen (2004) med musikk av Reine Jönsson. Før teaterets 250-årsjubileum i 2016 bestilte Drottningholmsteaterns Vänner et operaverk, en nyskrevet jubileumsopera tilegnet Drottningholms Slottsteater, Rokokomaskineriet. 

Utforming og teknikk
Teateret er, som en del av Drottningholms slottsområde, et av de svenske verdensarvstedene som finnes på Unescos verdensarvsliste. Sør for teateret ligger den så kalte Teaterplanen med fire fløybygninger: «Kyrkpaviljongen» og «Jaktpaviljongen» mot øst samt «Drottningens paviljong» og «Hovmarskalksflygeln» mot vest. Orkestergrav mangler, derfor befinner musikantene seg på samme plan som de fremste benkene i salongen. Jernteppe, som ellers er obligatorisk som brannvegg på moderne teatre, mangler på Drottningholmsteatern (på 1700-tallet var jernteppet ennå ikke oppfunnet). 

Belysningen bestod opprinnelig av et stort antall levende lys, som satt på veggene rundt i salongen. Denne belysningsformen ble brukt helt inn mot slutten av 1900-tallet, men nå har alle disse lysene, til tross for stilbruddet, av sikkerhetsgrunner blitt erstattet med mange elektriske smålamper. Under hele forestillingen råder altså en dempet, stemningsfull belysning i salongen akkurat som på Gustav IIIs tid.

Teaterbygningen forvaltes nå av Statens fastighetsverk, som fra 2004 har gjennomført en forsiktig restaurering av bygningen.Statens fastighetsverks restaureringsbeskrivelse 

 Verksoversikt før 1809 
 Operaer, annen musikkdramatikk 
 Francesco Antonio Uttini: Adriano in Sira
 Joseph Martin Kraus: Aeneas i Carthago
 Christoph Willibald Gluck: Alceste (Alkest)
 André Grétry: Anakreon på Samos (Anakréon chez Polycrate)
 André Grétry: Andromak (Andromaque)
 Pierre-Alexandre Monsigny: Arsène (La belle Arsène)
 Francesco Antonio Uttini: Athalie
 Niccolò Piccinni: Atis (Atys)
 Francesco Antonio Uttini / Henrik Philip Johnsen: Birger Jarl
 Jacques-André Naigeon: Les Chinois
 Christian Friedrich Müller: Drottning Christina
 Johann Christian Friedrich Haeffner: Electra
 Francesco Antonio Uttini: L'Eroe cinese
 Nicolas Dalayrac: Folke Birgersson till Ringstad
 Olof Åhlström: Frigga
 Francesco Antonio Uttini: Galathea
 Domenico Cimarosa: Giannina e Bernardone
 Christoph Willibald Gluck: Iphigénie en Aulide
 Christoph Willibald Gluck: Iphigénie en Tauride
 Francesco Antonio Uttini: L'Isola disabitata
 Komiska baletten trolig av Louis Deland
 Christoph Willibald Gluck: Orfeo ed Euridice
 Prologuen vid f.d. Drottningens hitkomst (Prolog til Iphigenie i Auliden av Christoph Willibald Gluck)
 Jean-Baptiste Lully: Psyché
 Francesco Antonio Uttini: Il Re pastore
 Philippe Quinault: Le Roi Cocagne
 Niccolò Piccinni: Roland
 Jean-Claude Trial: Silvie
 Francesco Antonio Uttini: Thetis och Pelée
 François-André Danican Philidor: Tom Jones
 François Francœur & François Rebel: Zelindor
 André Grétry: Zemire och Azor (Zémire et Azor)

 Tragedier 
 Voltaire: Adélaide du Guescelin
 Pierre-Laurent Buirette de Belloy: Gabrielle de Vergy
 Pierre-Laurent Buirette de Belloy: Gaston et Bayard
 Jean-François Ducis: Oedipe chez Admete
 Voltaire: Olympie
 Pierre-Laurent Buirette de Belloy: Pierre le Cruel
 Prosper Jolyot de Crébillon: Rhadamiste et Zénobie
 Voltaire: Semiramis
 Pierre-Laurent Buirette de Belloy: Le Siège de Calais
 Voltaire: Tancred
 Voltaire: Zaïre

 Komedier 
 Molière: Amfitrion (Amphitryon), verskomedie med musikk av Joseph Martin Kraus
 Le Concert ridicule, komedie i en akt med divertimento
 Nicolas-Julien Forgeot: L'Amour conjugal ou L'heureuse Crédulite
 Pierre-Claude Nivelle de La Chaussée: Amour pour amour
 Molière: L'Avare
 Noël Lebreton de Hauteroche: Le Cocher supposé
 Noël Lebreton de Hauteroche: Crispin Médecin
 Philippe Néricault Destouches, bearb. Jacques Marie Boutet de Monvel: Le Dépôt
 Nicolas-Julien Forgeot: Les deux Oncles
 Jean-François Regnard: Le Distrait
 Desforges: Den döve
 Pierre-Claude Nivelle de La Chaussée: L'École des amis
 Charles Dufresny: L'Esprit de contradiction
 Molière: L'Étourdi, ou Les Contre-temps
 Collet: L'Ile déserte
 Molière: Le Malade imaginaire
 Charles Dufresny: Le Mariage fait et rompu
 Jean-Baptiste Gresset: Le Méchant
 Jean-François Regnard: Les Ménechmes
 Alexis Piron: La Metromanie ou Le Poète
 Molière: Monsieur de Pourceaugnac
 Michel-Jean Sedaine: Le mort Marié
 Germain-François Poullain de Saint-Foix: L'Oracle
 Michel-Jean Sedaine: Le Philosophe sans le savoir
 Pierre-Claude Nivelle de La Chaussée: La Préjugé à la mode
 Philippe Poisson: Le Procureur arbitre
 Jean-François Regnard: Le Retour imprévu
 Louis de Boissy: Le Sage étourdi
 Desforges etter Henry Fielding: Tom Jones à Londres

 Premierer 1922– 
Konsertaftener og reprisepremierer er ikke listet her.

 Operaer, baletter 
1930 Olof Åhlström: Den bedragna Bachan
1936 Joseph Martin Kraus (arr. Arvid Petersén): Fiskarstugan
1946 André Grétry: Martin och Gripon eller De bägge giriga
1947 Wolfgang Amadeus Mozart: Bastien och Bastienne
1948 André Grétry: Den talande tavlan
1948 Domenico Cimarosa: Il matrimonio segreto
1949 André Campra: L'Éurope galante, balettopera
1949 Francesco Antonio Uttini: Birger Jarl
1949 Adolphe Adam: Giselle, akt 2
1950 Georg Friedrich Händel: Den rasande Roland (Orlando furioso)
1953 Giovanni Battista Pergolesi: Livietta och Tracollo (La contadina astuta)
1954 Adolphe Benoît Blaise: Anette och Lubin
1954 Christoph Willibald Gluck: Iphigénie en Aulide
1954 Domenico Scarlatti: Pantalones misslyckade kärleksäventyr, balettpantomime
1955 Giovanni Battista Pergolesi (tilskrevet): Il maestro di musica (Sångläraren)
1956 Wolfgang Amadeus Mozart: La finta semplice
1956 Henry Purcell: Den fångne Cupido (Cupid out of his humour), 1600-tallsballett etter Georg Stiernhielm. Koreografi: Mary Skeaping
1956 Wolfgang Amadeus Mozart: Così fan tutte
1957 Christoph Willibald Gluck: Orfeus och Eurydike
1957 Georg Friedrich Händel: Rodelinda
1958 Benjamin Britten: Lucretia
1958 Alessandro Scarlatti: Il trionfo dell'onore eller Il dissoluto pentito
1959 Georg Philipp Telemann: Pimpinone (Det omaka äktenskapet), operaintermezzo
1959 Domenico Cimarosa: Il maestro di cappella
1959 Baldassare Galuppi: Il filosofo di campagna
1959 Giovanni Battista Pergolesi: La serva padrona
1959 Valentino Fioravanti: La cantatrici vollante
1960 Christoph Willibald Gluck: Ifigenia på Tauris
1960 Christoph Willibald Gluck: Kinesiskorna
1960 Giovanni Paisiello: Il barbieri di Siviglia (Barberaren i Sevilla)
1960 Gioacchino Rossini: Äktenskapsväxeln
1962 Henry Purcell: Dido and Aeneas (Dido och Aeneas)
1962 Christoph Willibald Gluck: Alkestis
1962 Joseph Haydn: L'Infedeltà delusa (Trolöshet och list)
1962 Wolfgang Amadeus Mozart: Così fan tutte
1964 Christoph Willibald Gluck: Iphigénie en Aulide
1964 Gioacchino Rossini: Signor Bruschino
1964 Johan Helmich Roman: Atis och Camilla, balett
1964 Domenico Cimarosa: Il pittore Parigino (Målaren från Paris)
1964 Georg Friedrich Händel: Ariodante
1965 Wolfgang Amadeus Mozart: Die Entführung aus dem Serail
1965 Wolfgang Amadeus Mozart: La clemenza di Tito
1966 Georg Friedrich Händel: Acis and Galatea
1966 Wolfgang Amadeus Mozart: Così fan tutte
1966 Joseph Haydn: La Canterina
1966 Alessandro Scarlatti: L'honestà negli amore
1966 Christoph Willibald Gluck: Ifigenia på Tauris
1966 Claudio Monteverdi: Orfeo ed Euridice
1966 Adolphe Adam: Giselle, ballett (koreografi: Mary Skeaping)
1966 Cesare Bossi: Vårens återkomst, ballett (koreografi: Mary Skeaping)
1967 Wolfgang Amadeus Mozart: Le nozze di Figaro (Figaros bryllup)
1967 Wolfgang Amadeus Mozart: Così fan tutte
1967 Wolfgang Amadeus Mozart: Don Giovanni
1967 Domenico Cimarosa: Il matrimonio segreto
1967 Frukost vid Manzaneres, ballett (musikk arr. av Ulf Björlin)
1967 Francesco Antonio Uttini: Kineserna, ballettsuite
1967 Edouard du Puy: Den nye Narkissos, ballett
1968 André Grétry: Zémire och Azor
1969 Vincenzo Galeotti / Jens Lolle: Amors och balettmästarens nycker, ballett
1969 Antonio Sacchini: Oidipus i Athen
1969 Joseph Haydn: Il mondo della luna (Livet på månen)
1969 Georg Friedrich Händel: Il pastor fido
1970 Georg Friedrich Händel: Scipio
1970 Giovanni Battista Pergolesi: Charlatanen (Livietta e Tracollo)
1970 Gioacchino Rossini: Kärlek på prov (La pietra del paragone)
1971 Henry Purcell: King Arthur
1971 Antonio Maria Abbatini; Marco Marazzoli: Av ont kommer gott (Dal male il bene)
1971 Christoph Willibald Gluck: Orfeo ed Euridice
1971 Johann Gottlieb Naumann: Gustaf Wasa, utdrag
1971 Joseph Martin Kraus: Aeneas i Carthago, akt 3
1971 Joseph Martin Kraus: Fiskarena, ballett av Mary Skeaping
1972 Francesco Cavalli: Scipio Africanus
1972 Wolfgang Amadeus Mozart: Così fan tutte
1973 Georg Joseph Vogler: Gustaf Adolf och Ebba Brahe
1974 Georg Friedrich Händel: Ottone
1975 Jean-Baptiste Lully: Le Carnavale (rekonstr. Claude Génetay)
1975 Gaetano Donizetti: Kärleksdrycken (L'Elisir d'Amore)
1976 Claudio Monteverdi: Poppeas kröning (L'Incoronazione di Poppea)
1976 Pierre Gardel: Dans-Vurmen (La Dansomanie)
1977 Niccolò Piccinni: Oskuld på landet (La Buona Figliola)
1978 Jean-Philippe Rameau: Platée
1979 Georg Friedrich Händel: Xerxes
1979 Wolfgang Amadeus Mozart: Don Giovanni
1980 Joseph Martin Kraus: Proserpin
1980 Domenico Cimarosa: Il matrimonio segreto
1981 Henry Purcell: Dido och Aeneas
1981 Wolfgang Amadeus Mozart: Le nozze di Figaro (Figaros bryllup)
1981 Anonym: Arlequins död, ballettpantomime. Rekonstruksjon: Ivo Cramér, danseinnslag: Mary Skeaping
1981 Edouard du Puy: Arlequins, kärlekens trollkarl, ballettpantomime. Rekonstruksjon: Ivo Cramér, danseinnslag: Mary Skeaping
1982 Wolfgang Amadeus Mozart: Trollflöjten
1982 Carl Heinrich Graun: Montezuma
1982 Gioacchino Rossini: La Cenerentola (Askepott)
1983 Domenico Cimarosa: Il fanatico burlato (Den lurade fanatikern)
1984 Wolfgang Amadeus Mozart: Così fan tutte
1984 Domenico Cimarosa: Il maestro di cappella
1984 Georg Anton Benda: Medea
1984 Vicente Martín y Soler: Dianas träd (L'Arbore di Diana)
1985 Christoph Willibald Gluck: Le Cinesi, ballett (koreogafi: Regina Beck-Friis)
1985 Christoph Willibald Gluck: Don Juan, ballett (koreogafi: Regina Beck-Friis)
1985 Georg Friedrich Händel: Agrippina
1986 Wolfgang Amadeus Mozart: Idomeneo
1987 Christoph Willibald Gluck: Paris och Helena
1987 Wolfgang Amadeus Mozart: La clemenza di Tito
1988 Wolfgang Amadeus Mozart: La finta giardiniera
1989 Wolfgang Amadeus Mozart: Die Zauberflöte (Tryllefløyten)
1989 Christoph Willibald Gluck: Iphigénie en Aulide
1990 Georg Joseph Vogler: Gustaf Adolf och Ebba Brahe
1990 Wolfgang Amadeus Mozart: Bortførelsen fra Seraillet
1990 Christoph Willibald Gluck: Iphigénie en Tauride
1991 Johann Christian Friedrich Haeffner: Electra
1991 Wolfgang Amadeus Mozart: Idomeneo
1992 Figaro eller Almaviva och kärleken, balettpantomime av Ivo Cramér
1992 Johann Adolf Hasse: Der Handwerker als Edelmann (L'artigiano gentiloumo)
1992 Antonio Salieri: Falstaff (Ossa le tre burle)
1992 Christoph Willibald Gluck: Orfeo ed Euridice
1992 Joseph Haydn: Armida

 Teater 
1936 Carl Michael Bellman: Werdshuset
1938 Carl Michael Bellman: Födelsedagen firad i fiskarstugan, pastoral
1941 Georg Stiernhielm & Samuel Columbus: Herculis Wägewahl
1942 Olof Kexel: Michel Wingler eller Bättre vara Brödlös än Rådlös
1943 De Beauchamp: Porträttet
1944 Molière: De löjliga preciöserna
1945 Ludvig Holberg: Den sköna okända eller Harlequins sorglustiga frieri
1947 Molière: Äktenskapsskolan
1949 Ludvig Holberg: Maskerade
1949 Molière: La mariage forcé
1950 Pierre de Marivaux: Den farliga vänskapen
1953 Olof von Dalin: Herde-Spel
1953 Jean-Jacques Rousseau: Byspåmannen, balettdivertissement
1953 Pierre de Marivaux: Kärlekens och slumpens lek
1955 Carlo Goldoni: Un curioso accente (En lustig historia)
1956 Molière: Monsieur de Pourceaugnac, komedibalett
1956 Carlo Goldoni: Gl'Innamorati
1956 Carlo Goldoni: Il Servitore di due Padroni (Två herrars tjänare)
1957 Jean-François Regnard: Kärlek och dårskap (Les folies amoureuses), verskomedi
1958 Carlo Goldoni: Il Ventaglio (Solfjädern)
1961 Carlo Goldoni: La vedova scaltra (Fyra friare i Venedig)
1966 Pierre de Marivaux: Le Triomphe de l'Amour
1973 Pierre de Marivaux: Den dubbla trolösheten (La double inconstance)
1983 Molière: Don Juan
1984 Richard Brinsley Sheridan: The school for scandal (Skandalskolan)
1984 Ludvig Holberg: Henrik og Pernille
1986 Molière: De löjliga preciöserna (Les precieuses ridicules)
1986 Molière: Läkare mot sin vilja (Le medicin malgré lui)
1989 Johan Gabriel Oxenstierna: Soliman II

Sjefer for Drottningholms teatermuseum
Agne Beijer, 1921–64
Arnold Östman, 1979–80
Barbro Stribolt, 1980–98

 Den svenske kulturkanonen 
I 2025 ble Drottningholms slottsteater tatt opp i Sveriges kulturkanon i kategorien «Film og scenekunst».

 Kuriosa 
Maria Langs detektivroman Se, döden på dig väntar fra 1955 foregår i stor grad i Drottningsholmsteatern.

Panoramabilde

 Referanser 


 Litteratur 
 Agne Beijer: Drottningholms slottsteater på Lovisa Ulrikas och Gustaf III:s tid. Drottningholms Teatermuseum / Stockholms kommun / Liber förlag 1981
 Gustaf Hilleström: Drottningholmsteatern förr och nu. Natur och Kultur 1980
 Hans Åstrand & Gunnar Larsson (red.): Gustavian Opera. Musikaliska Akademins skrifter nr. 66 (1991)
 Ove Hidemark, Per Edström m. fl.: Drottningholms Slottsteater - dess tillkomst, öden och bevarande, Byggförlaget 1993
 Sven Åke Heed: Ny svensk teaterhistoria, Teater före 1800'''
 Ingvar Andersson: Gustavianskt Carl-Gunnar Åhlén: Drottningholms Slottsteater 1922-1992''. Bilaga till CD-skiva Caprice CAP 21512, Caprice Records 1993

 Eksterne lenker 

Drottningholmsteaterns vänner, samt dess mottagare av utmärkelser/stipendier
Drottningholms slottsteater , Statens fastighetsverk.

Kategori:Bygninger i Ekerö kommune
Kategori:Drottningholm
Kategori:Teatre i Stockholm
Kategori:Den svenske kulturkanonen