Hans Globke

Hans Josef Maria Globke (1898-1973) var en tysk jurist, opprinnelig fra Preussen og i årene 1953-63 statssekretær ved forbundskanslerens kontor under Konrad Adenauer; men først og fremst blant de mest kjente eksempler på kontinuitet i tysk statsforvaltning på høyt nivå, som en av etterkrigstidens mektigste og mest omdiskuterte vesttyske politikere. Globke hadde vært medlem av byråkratiet under keiserriket, Weimarrepublikken og Nazi-Tyskland.

 Liv og virke 
 Bakgrunn 
Hans Globke ble født 10. september 1898 i Düsseldorf som sønn av en handelsmann. Kort tid etter hans fødsel flyttet familien til Aachen. Globke gikk på Kaiser Karl-gymnasiet og tok Abitur (artium) i 1916. Deretter gikk han i militærtjeneste og tjenestegjorde de siste årene av første verdenskrig ved vestfronten. Etter krigens slutt studerte han jus og statsvitenskap ved universitetene i Bonn og Köln, og tok doktorgraden i rettsvitenskap ved universitetet i Giessen i 1922.

 Virke før og under krigen 
Globke som var katolikk, gikk i 1922 inn i offentlig tjeneste og meldte seg det samme året inn i det katolske partiet Zentrum. Han tilhørte partiet helt til det ble oppløst i 1933, og var fra 1925 stedfortreder for politipresidenten i Aachen. Globke ble i 1929 ansatt i Preussens innenriksdepartement som i 1932 ble Weimarrepublikkens riksinnenriksdepartement.

Globke fortsatte i innenriksdepartementet under Det tredje rike. Der deltok han i lovarbeidet med oppløsningen av det prøyssiske statsråd og med den såkalte Gleichschaltung («ensretting»), et system for politisk ensretting i nazistisk retning, der Tysklands demokratiske organer ble avviklet eller tilsidesatt. 

Globke stod bak Verordnung über die Zuständigkeit zur Änderung von Familiennamen und Vornamen vom 21. November 1932 («forordning om tildeling av familie- og fornavn av 21. november 1932»).Michael Wagner-Kern: Staat und Namensänderung. Die öffentlich-rechtliche Namensänderung in Deutschland im 19. und 20. Jahrhundert (Beiträge zur Rechtsgeschichte des 20. Jahrhunderts, bind 35). Mohr Siebeck, Tübingen 2002 (s. 214 m.fl.) I juni 1936 ga Heinrich Himmler beskjed om at Hitler ikke lenger tolererte at jøder fikk hete Siegfried eller Thusnelda,<ref>[https://penelope.uchicago.edu/encyclopaedia_romana/miscellanea/teutoburg/thusnelda.html «Thusnelda and Thumelicus», penelope.uchicago.edu]</ref> konen til den germanske hærføreren Arminius. I januar 1938 ble det vedtatt at navneendringer som var innvilget før Hitlers maktovertakelse i januar 1933, skulle tilbakestilles. Lov av 17. august 1938 påla jødiske menn med ikke-jødiske fornavn å ta mellomnavnet «Israel», mens jødinner skulle sette inn «Sara» som mellomnavn, med mindre de alt hadde et navn fra listen over godkjente navn for jøder. Denne listen måtte konsulteres når nyfødte fikk navn, og Globke hadde forfattet den. Navn som med årene var eingedeutscht («opptatt i tysk», «oppfattet som tysk») var mannsnavn som David, Daniel og Michael, og kvinnenavn som Anna, Eva (Eva Braun!), Ruth og Esther. I stedet listet Globke opp som passende mannsnavn for jøder blant annet Faleg, Feibisch, Feisel, Feitel og Feiwel, og som passende kvinnenavn blant annet Scharne, Scheindel, Scheine, Schewa, Schlämche, Semche, Slowe, Spritzi og andre rene påfunn.Raoul Hilberg: The destruction of the European Jews, bind 1 (s. 176), New York 1985

Sammen med SS-Obergruppenführer Wilhelm Stuckart (1902-1953) skrev Globke lovkommentarer til raselovene vedtatt i Nürnberg i 1935. Lovkommentaren var på 267 sider og et viktig grunnlag for dommere og administratorer når de skulle anvende lovene på saker om statsborgerskap, raseklassifisering, ekteskap og seksuelle forhold.

Under andre verdenskrig holdt Globke kontakt med den militære og kristelige motstandsbevegelse. Globke søkte om medlemskap i nazipartiet NSDAP i 1940 og søknaden ble til slutt avvist av Martin Bormann i 1943.

 Rettsoppgjør 
Etter krigen ble han internert av den allierte okkupasjonsmakten før han ble løslatt, og dro tilbake til familien i Aachen.

Hans tidligere venn og kollega Robert Kempner (1899-1993) hadde i 1935 utvandret til USA og i 1945 var del av påtalemyndigheten under Nürnbergprosessene. Kempner hevdet overfor militærtribunalet i Nürnberg i 1945 at Globke ikke kunne anklages. Det ble ved avgjørelsen tatt særlig hensyn til Globkes kontakter med motstandsbevegelsen. I Nürnberg forsøkte Globke å renvaske innenriksdepartementet på bekostning av utenriksdepartementet.

DDR åpnet i 1963 rettssak mot Globke i Øst-Berlin, åpenbart for å skade Vest-Tyskland politisk. DDRs høyesterett dømte Globke in absentia til livsvarig fengsel.

 Virke etter andre verdenskrig 
Konrad Adenauer ansatte Globke i 1949 som direktør med oppgaven å bygge opp kanslerkontoret i Bonn. I 1953 ble han utnevnt til statssekretær og Adenauers viktigste medarbeider, iblant karakterisert som Adenauers høyre hånd.

Hans Globke anmeldte i 1964 Thomas Harlan for landsforræderi, noe som førte til at Harlan på flere år ikke fikk fornyet passet sitt, og dermed problemer med å reise inn og ut av Vest-Tyskland. Harlan ble ikke dømt for noe i denne forbindelse. Harlan arbeidet med å avdekken farens, Veit Harlans, medvirkning til naziregimet og med å granske medskyldige i holocaust. Veit Harlan ble frikjent for medvirkning til regimets forbrytelser.McGlothlin, E. H., & Kapczynski, J. M. (Eds.). (2016). Persistent Legacy: The Holocaust and German Studies (Vol. 3). Boydell & Brewer, s.222-223.Renz, W. (Ed.). (2012). Interessen um Eichmann: israelische Justiz, deutsche Strafverfolgung und alte Kameradschaften (Vol. 20). Campus Verlag.

 Kritikk av Globkes stilling 
Utnevningen til statssekretær ble møtt med sterk kritikk fra opposisjonen, SPD. Kritikken forsterket seg i 1956, da det ble vist til Globkes ansvar for at jøder hadde måttet føre inn mellomnavnene «Israel» eller «Sara» i passene sine. I 1961 konkluderte statsadvokaten i Hamburg med at Globke ikke hadde hatt kontakt med Adolf Eichmann.

Konrad Adenauer holdt hele tiden fast ved Globke på tross av all kritikk. En av Adenauers kommentarer var at «Man kaster ikke ut det skitne vannet, så lenge man ikke har noe som er rent.» Globke påvirket samtidshistorisk forskning slik at han til en viss grad unndro seg kritisk gransking.

I 1963 ønsket Globke å slå seg ned i Sveits som pensjonist, men ble nektet oppholdstillatelse. Ifølge New York Times'' bodde han delvis i Sveits og delvis i Bonn som pensjonist. Globke døde 13. februar 1973 i Bonn.

 Galleri 

 Referanser 
David Bathrick (2016). Felix Moeller's Harlan - Im Schatten von Jud Süss as Family Drama. I: Persistent Legacy: The Holocaust and German Studies, redigert av Erin McGlothlin og Jennifer M. Kapczynski. Boydell & Brewer, Camden House, s. 214-226. https://www.jstor.org/stable/10.7722/j.ctt1kzcc33

 Eksterne lenker 



Kategori:Personer fra Düsseldorf
Kategori:Tyske jurister
Kategori:Tyske politikere
Kategori:Tyske statssekretærer
Kategori:Tyskere fra første verdenskrig
Kategori:Tyskere fra andre verdenskrig
Kategori:Personer tilknyttet det tredje rike
Kategori:Tysk militærpersonell (Hæren i Keiserrike)
Kategori:Tyske krigsfanger under andre verdenskrig