Willie Wilde

William «Willie» Charles Kingsbury Wilde (født 26. september 1852 i Dublin, død 13. mars 1899 i London) var en irsk journalist og poet i viktoriatiden. Han var også storebroren til forfatteren Oscar Wilde.

Liv og virke
 Bakgrunn 
Willie var eldste sønn i en anglo-irsk familie som bodde i Westland Rad i Dublin. Foreldrene var sir William Wilde og Jane Francesca Wilde (som var født Elgee og benyttet pseudonymet Speranza). Parets andre sønn, Oscar, ble født i det samme huset i 1854. 

Jane Wilde var en fremgangsrik forfatter og poet for det revolusjonære Young Ireland i 1848 og en svoren irsk nasjonalist. Sir William var Irlands ledende øre- og øyekirurg og ble slått til ridder i 1864 for sine bidrag innen medisin. William skrev også bøker om arkeologi og folklore, og han var filantrop og opprettet et apotek som forsynte byens fattige med gratis medisin. Apoteket lå i Lincoln Sted på baksiden av Trinity College i Dublin og var forløperen for Dublin Eye and Ear Hospital, som nå ligger på Adelaide Road.

I februar 1864 ble Willie og Oscar sendt til Portora Royal School i Enniskillen i Ulster, der Willie ble kjent for sin humor og vennlighet, og en klassekamerat omtalte ham senere som «smart, uberegnelig og full av vitalitet»Quoted in James Holroyd's 'Brother to Oscar', Blackwood's Magazine, March 1974 Oscar ble kjent for sine skolestipend og fikk kallenavnet «Grå kråke», som han mislikte, mens Willie fikk kallenavnet «Blue Blood». Willie var en dyktig pianist og en kunstner med «lite talent».Burke's Irish Family Records (London: Burke’s Peerage 1976) p.1217 Oscar Wilde mintes senere at rektoren, dr. Steele, hadde fortalt ham at: «Hvis du studerte som din bror, hadde du i løpet av det siste året blitt så bra som din bror Willie, og blitt en ære for skolen og alle som var forbundet med den». 

Willie var allerede student ved Trinity College i Dublin da Oscar startet ved skolen i 1871, og de to delte rom under sitt andre og tredje år der. I 1876 publiserte Willie flere av sine dikt i College-magasinet Kottabos, som han også redigerte.

 Karriere
[[Fil:Oscar-willie-wilde23.jpg|høyre|miniatyr|Bror Willie - «Never mind, Oscar; andre store menn har hatt sin dramatiske feil!» 1883 tegneserie av Alfred Bryan etter dårlig mottagelse av Oscar Wildes skuespill Vera; eller, Nihilister i USA]]
Etter eksamen fra Trinity College studerte Wilde jus og ble kalt til Skranken, men han praktiserte faktisk aldri innen rettsfaget. Hans far døde i 1876, og tidlig i 1879 flyttet Willie og Lady Wilde til London hvor han ble journalist og arbeidet som dramakritiker for Punch og Vanity Fair, som lederskribent for The Daily Telegraph og som redaktør flere magasiner.

Willie var en fast gjest i Fielding Club, som i løpet av sitt korte liv åpnet sine dører klokken åtte på kvelden og holdt åpent hele natten. Klubben var kjent for sine griller, sin brandy og Pol Roger-årgang 1874, og klubben spesialiserte seg på innmat og løk på lørdager. Medlemmer som Willie nevnte blant de som var «faste gjester» på lørdager, var Henry Irving, Herbert Beerbohm Tree, J. Comyns Carr, Edward Dicey, Carlo Pellegrini, Frederic Cla og Oscar Wilde.Sir Vincent Corbett, KCVO, Reminiscences, Autobiographical and Diplomatic, Hodder & Stoughton n.d (preface dated July 1927) p. 38.

Ralph Nevill, sønn av Lady Dorothy Nevill, sa følgende om Willie Wilde:
 «Willie Wilde var en flink journalist som hvis han hadde blitt mindre uforsiktig i sin vaner, kanskje hadde oppnådd betydelig suksess. Som det var, det antall artikler som han skrev for the Daily Telegraph var litt mangelfulle, men som foredragsholder kunne få måles med ham. Han var imidlertid sin egen fiende, og kunne ikke motstå attraksjoner i øyeblikket eller bli lenge værende i ordinært arbeid – i sannhet, men selv om han ikke var veldig gammel, tilhørte han den nå nesten utryddede skole av journalister som tok 'dagen er nok for dens ondskap’ som sitt motto, ga aldri en tanke på fremtiden (eller noe annet) hvis de kom til å ha noen mynter i sine lommer.»Ralph Nevill, The World of Fashion 1837–1922, Methuen 1923, p. 70.

Etter en tid av Oscars ekteskap i 1884, satt Willie i alvorlig gjeld og drakk tungt. 

Den 4. oktober 1891, 39 år gammel, giftet Willie seg med en rik enke, fru Miriam Leslie (1836–1914), eier av Frank Leslie Publishing Company i New York. Hun var i utgangspunktet tiltrukket av Willies humor og vidd. Han fortsatte å tilbringe mye av sin tid i New York og å drikke på det fasjonable Lotos Club, sladre om Londons overklassesamfunn og resitere parodier av sin brors dikt, noe som kanskje tyder på at han var sjalu på Oscars suksess. Ekteskapet ble kortvarig, fru Leslie startet skilsmisseprosedyrer innen det første året på grunn av Willies fyll og hor. De ble til slutt skilt 10. juni 1893.The New York Times 11. juni 1893Madeleine B. Ster, Purple Passage: The Life of Mrs.  

Det var fru Leslie som tok opp idéen med Oscar Wilde om å holde en rekke foredrag i USA. Oscar holdt foredrag gjennom hele året 1882, så denne erindringen til fru Leslie kan muligens ikke være nøyaktig.

 Oscar tilbake i England 
På sin retur til London tidlig i 1892 fikk Willie vite at Oscar ble hyllet i byen for sitt vellykkede skuespill Lady Windermere's Fan. Det antas at Willie skrev en ambivalent gjennomgang av stykket som ble publisert usignert i Vanity Fair 27. februar 1892 (han hadde tidligere vært dramakritiker for 
magasinet). Anmelderen, hvem han nå var, skrev at stykket var:
 «briljant uoriginalt, men dialogen var jevnt over lys, grasiøs og flytende»Han konkluderte med at det var:
 «et unektelig smart stykke arbeid, og selv om det har sine svakheter, gjenspeiler det dens forfatter. Det er ettertrykkelig et skuespill som må sees.»Anmeldelse in Vanity Fair, 27. februar 1892
Oscar trodde at han kjente sin brors hånd bak den anonyme anmeldelsen. Han skrev så A Woman of no Importance der hovedpersonen sier: «Etter en god middag kan man tilgi alle, selv ens egen familie». Økonomiske problemer 
Da Willie Wilde kom i alvorlige økonomiske vanskeligheter, begynte Oscar å gi ham penger. Men det dårlig forholdet mellom brødrene ble ikke bedre da Oscar oppdaget at Willie maste på sin mor for penger, selv om hun ikke satt så godt i det. Oscar sa en gang om Willie: «Han tærer på alle andre men ikke seg selv». Maks Beerbohm så brødrene 
som speilbilder og portretterte dem. I et brev til maleren William Rothenstein Beerbohm skrev han: «… jeg må fortelle deg at jeg så en god del av [Oscar] bror Willie i Broadstairs? Quel monstre! Mørk, fet, mistenksom, likevel fryktelig som Oscar: han har Oscars kjødelige smil og stupide fnis, og lite av Oscars esprit. Men han er forferdelig – en veritabel tragedie av familielikhet».Max and Will: Max Beerbohm and William Rothenstein, Their Friendship and Letters, 1893–1945, ed.Beerbohm skrev senere:
 "Min søster Constance kom hjem en dag og tilkalte min mor og meg; hun ivret etter å fortelle oss hva som hadde skjedd. Hun visste på forhånd at det var den slags ting min mor frydet seg over. Vel, Constance hadde vandret langs gaten og møtte Willie Wilde – Oscar's bror. I den ene hånden bar han et stort stykke fårekjøtt av den smale delen; med sin frie hånd feide han av seg hatten og bøyde seg i en storslått, seremoniell bue. Det var noe så groteskt morsomt den måten han gjorde det på, å presentere både lammekjøtt og bukk. Vi bestemte at det var en førsteklasses ting."Max Beerbohm, quoted in S.N. Behrman, 
Conversations with Max, Hamish Hamilton 1960, p. 38.

 I januar 1894 giftet Willie seg med Sophie Lily Lees (1859-1922) som han levde lenger enn. Hun har blitt beskrevet som «en emosjonell kvinne med en tendens til tidlig få å panikk … og hun trodde (feilaktig) at hun var gravid».Kevin O'Brien, "Lily Wilde and Oscar's Fur Coat, " Journal of the Eighteen Nineties Society, 1994.
Hun prøvde å ta abort ved å ta et pulver. Ekteskapet skapte ytterligere problemer for Lady Wilde da paret flyttet inn hos henne. Hun skrev til Oscar 4. februar 1894 og fortalte ham om ekteskapet: «Miss Lees får 50 pund i året, men dette går bare til kjoler. Hun kan ikke avse noe til huset, og Willie er alltid i en tilstand av absolutt fattigdom. Så intet blir igjen til meg.» Willie og Lily fikk sitt eneste barn, Dorothy «Dolly» Ierne Wilde, i juli 1895.Karl Beckson, «The Importance of Being Angry: The Mutual Antagonism of Oscar and Willie Wilde» in Blood Brothers: Siblings as Writers, ed.

Lady Wilde skrev et langt brev til Oscar og prøvde å forsone ham og Willie – som hun kalte «sykelig og ekstravagant». Hun la til at hun var «elendig i den nåværende stilling med sine to sønner» og «i den generelle troen om at du hater din bror» Hun spurte Oscar om å holde ut sin hånd over Willie, en forespørsel hun gjentok flere ganger i brevet: «Kom så og tilby ham din hånd i god tro – og begynn på et nytt liv».

 De senere årene 
Etter Oscars arrestasjon og første rettssak i april 1895, hevdet Willie at han ga sin bror husrom da han ikke var i stand til å finne rom i London. Willie sa at Oscar 
«falt ned på min terskel som en såret hjort». Han sto ved sin bror, og Willie skrev til Bram Stoker,

 «Bram, min venn, Oscar var ikke så ille som folk tenkte om han. Han ble ført på villspor av sin forfengelighet – og innbilskhet, og han var så i troen at han var svak nok til å være skyldig – av indiskresjoner og dårskap – det er alt…. Jeg tror denne saken vil bidra til å rense ham i kropp og sjel»Barbara Belford, ;;Bram Stoker: A Biography of the Author of Dracula, 1996.

Willie hjalp ikke Oscar etter at han ble løslatt fra fengsel i 1897. 13. mars 1899 døde Willie 46 år gammel i Cheltenham Terrasse i ChelseaThe Times, 15. mars 1899. fra komplikasjoner relatert til hans alkoholisme.Barbaras Belford, Oscar Wilde: A Certain Genius, New York: Random House 2000.. Da Robert Ross skrev til Oscar i Frankrike for å informere ham om Willies død, svarte Oscar: «Jeg antar at det hadde vært forventet en stund. … Mellom ham og meg har det vært som du vet, en bred kløft i mange år. Requiescat in Pace''.»

 Referanser 

Kategori:Anglo-irer
Kategori:Irske journalister
Kategori:Personer fra Dublin