Jack the Ripper-mistenkte

Jack the Ripper-mistenkte knytter seg til en rekke mord som fant sted i East End i London fra august til november 1888. Den uidentifiserte mannen fikk klengenavnet Jack the Ripper. Siden den gang har det vært heftig debatt om identiteten til drapsmannen eller drapsmennene. Over hundre mistenkte er blitt navngitt og mange teorier har blitt fremmet siden drapene, men eksperter har ikke funnet noen konkluderende bevis for hvem som var Jack The Ripper.

 Politiets mening 
Metropolitan Police Services arkiver viser at deres etterforskning av seriedrapene omfattet elleve separate mord mellom 1888 og 1891, kjent i politiet som «Whitechapel-mordene». For fem av disse drepte – Mary Ann Nichols, Annie Chapman, Elizabeth Stride, Catherine Eddowes, og Mary Jane Kelly – er det generell enighet om at det er en ugjerning utført av samme drapsmann, kjent som Jack the Ripper. De fant sted mellom august og november 1888, bare et par gater fra hverandre, og i nabolaget kalt «canonical five». Seks andre drap, de på Emma Elisabeth Smith, Martha Tabram, Rose Mylett, Alice McKenzie, Frances Coles og en uidentifisert kvinne, har vært knyttet til Jack the Ripper i varierende grad.The swiftness of the attacks, and the manner of the mutilations performed on some of the bodies, which included disembowelment and removal of organs, led to speculation that the murderer had the skills of a physician or butcher.However, others disagreed strongly, and thought the wounds too crude to be professional.The alibis of local butchers and slaughterers were investigated, with the result that they were eliminated from the enquiry.Rumbelow, p.274; Inspector Donald Swanson's report to the Home Office, 19 October 1888, HO 144/221/A49301C, quoted in Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 206 Mer enn 2 000 personer ble intervjuet, over 300 etterforsket og 80 funnet uten mistanke.Inspector Donald Swanson's report to the Home Office, 19 October 1888, HO 144/221/A49301C, quoted in Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 205; Evans and Rumbelow, p. 113; Evans and Skinner, The Ultimate Jack the Ripper Sourcebook, p. 125

I løpet av etterforskningen var det flere som politiet hadde sterk mistanke til, men ingen ble noensinne formelt siktet.

Personer i politiets søkelys
 Montague John Druitt 
Montague John Druitt (15. august 1857 – tidlig i desember 1888) var en Dorset-født advokat som arbeidet med å spe på sin inntekt som assistentlærer i Blackheath i London til han ble oppsagt kort tid før han begikk selvmord ved drukning i 1888.Rumbelow, p.155 Hans oppløste kropp ble funnet flytende i Themsen i nærheten av Chiswick 31. desember 1888. Noen moderne forfattere har foreslått at Druitt kan ha blitt oppsagt fordi han var homofil, og at dette kunne ha drevet ham til selvmord.Marriott, pp. 233–234 Men både hans mor og hans bestemor hadde psykiske problemer,Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 260 og det er mulig at han ble oppsagt på grunn av en underliggende arvelig psykiatrisk sykdom.Rumbelow, p.155 Han druknet seg kort tid etter det siste drapet som fant sted 9. november 1888. Det førte til at assisterende politiinspektør Sir Melville Macnaghten nevnte ham som mistenkt i et notat 23. februar 1894. Imidlertid beskrev Macnaghten feilaktig den 31 år gamle advokaten som en 41 år gammel lege.Fido, p. 203; Marriott, pp. 231–234; Rumbelow, p. 157. Den 1. september, dagen etter det første mordet, var Druitt i Dorset og spilte cricket, og de fleste eksperter tror nå at morderen var lokal i Whitechapel, mens Druitt bodde en kilometer unna, på den andre siden av Themsen i Kent.Marriott, p. 223 Inspektør Fredrik Abberline dukket opp for å avvise Druitt som en alvorlig mistenkt på grunnlag av at de eneste bevisene mot ham var tilfeldig timing av hans selvmord kort tid etter det siste mordet.Interview in the Pall Mall Gazette, 31 March 1903, quoted in Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 264

 Seweryn Kłosowski 
Seweryn Antonowicz Kłosowski (alias George Chapman – ingen relasjon til offeret Annie Chapman) (14. desember 1865 – 7. april 1903) ble født i Polen, men utvandret til Storbritannia en gang mellom 1887 og 1888, kort tid før det første Whitechapel-mordet. Mellom 1893 og 1894 antok han navnet Chapman. Han forgiftet i tur og orden tre av sine hustruer og ble kjent som «the borough poisoner». Han ble hengt for sine forbrytelser i 1903. På tidspunktet for Ripper-drapene bodde han i Whitechapel i London, der han hadde arbeidet som frisør under navnet Ludwig Schloski.Rumbelow, pp.188–193; Sugden, p. 441. I henhold til H. L. Adam som skrev en bok om forgiftninger i 1930, var Chapman inspektør Fredrik Abberlines fremste  mistenkte.Adam, Hargrave Lee (1930), The Trial of George Chapman, William Hodge, quoted in Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 281; Evans and Rumbelow, p. 229; Fido, p. 177; and Rumbelow, p.193 Pall Mall Gazette rapporterte at Abberline mistenkte Chapman etter sin overbevisning.Pall Mall Gazette, 24 March 1903 and 31 March 1903, quoted in Evans and Skinner, The Ultimate Jack the Ripper Sourcebook, pp. 646–651 Imidlertid er andre uenige i at Chapman er en sannsynlig gjerningsmann da han myrdet sine tre hustruer med gift, og det er uvanlig (men ikke uhørt) for en seriemorder å gjøre en slik drastisk endring i modus operandi.Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 282; Cullen, p. 204; Evans and Rumbelow, p. 229; Marriott, p. 247; Rumbelow, p.195; Detective Inspector Edmund Reid quoted in Evans and Rumbelow, p. 237

 Aaron Kosminski 
Aaron Kosminski (født Aron Mordke Kozminski; 11. september 1865 – 24. mars 1919) var en polsk jøde som ble innlagt på Colney Luke psykiatriske anstalt i 1891.Colney Hatch Register of Admissions, quoted in Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 269 "Kosminski" (uten fornavn) ble navngitt som en mistenkt av Sir Melville Macnaghten i hans memorandum i 1894,Macnaghten's notes quoted by Evans and Skinner, The Ultimate Jack the Ripper Sourcebook, pp. 584–587; Fido, pp. 147–148 and Rumbelow, p. 142 og av tidligere politiførstebetjent Donald Swanson i sine håndskrevne kommentarer i margen på sin kopi av assisterende politisjef sir Robert Andersons memoarer.Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 269; Evans and Rumbelow, p. 243; Evans and Skinner, The Ultimate Jack the Ripper Sourcebook, p. 635; Rumbelow, p.179 Anderson skrev at en polsk jøde hadde blitt identifisert som Ripper, men at ingen tiltale ble mulig fordi vitnet også var jødisk og nektet å vitne mot en annen jøde.Quoted in Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 266; Evans and Rumbelow, p. 236; Evans and Skinner, The Ultimate Jack the Ripper Sourcebook, pp. 626–633 and Fido, p. 169 Noen forfattere er skeptisk til dette, mens andre bruker det i sine teorier.Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 276; Evans and Rumbelow, pp. 249–253; Rumbelow, p. 182 I sitt memorandum skrev Macnaghten at ingen noen gang ble identifisert som Ripper, noe som direkte motsier Andersons hukommelse.Evans and Rumbelow, p. 255 I 1987 lette forfatteren Martin Fido i asylregistre etter noen innlagte ved navn Kosminski og fant kun en: Aaron Kosminski. Kosminski bodde i Whitechapel,Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, pp. 269–270; Marriott, p. 238; Fido, p. 215 men han var stort sett ufarlig i asylet. Hans galskap tok form av hørselshallusinasjoner, en paranoid frykt for å bli matet av andre mennesker, nektet å vaske seg eller bade og «selvbesmittelse».Asylum case notes quoted by Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 270 and Fido, pp. 216, 228 I sin bok, The Cases That Haunt Us skrev tidligere FBI-etterforsker John Douglas at en paranoid person som Kosminski trolig ville sagt åpent at han var glad de ble drept under hans innleggelse, ellers ville han vært drapsmann, men det er ikke noe bevis for at han noen gang gjorde det.Douglas, John; Olshaker, Mark (2001). I 2014 ble det ved hjelp av DNA-analyse forsøkt å knytte Kosminski til offeret Catherine Eddowes med et sjal som sies å ha tilhørt henne, men eksperter, inkludert professor Sir Alec Jeffreys, oppfinneren av genetiske fingeravtrykk – avviste påstandene som upålitelige."Jack the Ripper: Scientist who claims to have identified notorious killer has 'made serious DNA error'", The Independent, 19 October 2014

 Michael Ostrog 
Michael Ostrog (født c. 1833 – død i eller etter 1904) var en russisk-født profesjonell bondefanger og tyv. Han brukte mange aliaser og påtatte titler.Sugden, p. 433 Blant hans mange tvilsomme påstander var at han en gang hadde vært kirurg i den russiske marinen. Han ble nevnt som mistenkt av Macnaghten, som sluttet seg til saken i 1889 – året etter fem av ofrene var drept. Forskere har ikke klart å finne bevis for at han hadde begått noen forbrytelser mer alvorlig enn svindel og tyveri.Marriott, p. 250 Forfatteren Philip Sugden fant fengselregistre som viste at Ostrog ble fengslet for små lovbrudd i Frankrike under Ripper-mordene.Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 277; Sugden, pp. xix Ostrog ble sist sett i live i 1904, datoen for hans død er ukjent.Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 277; Evans and Skinner, The Ultimate Jack the Ripper Sourcebook, p. 591

 John Pizer 
John Pizer eller Piser (c. 1850 – 1897) var en polsk jøde som arbeidet som skomaker i Whitechapel i de tidlige dagene av Whitechapel-drapene. Mange blant lokalbefolkningen hadde mistanke om at «Lærforkle» var morderen, noe som ble plukket opp av pressen, og Pizer ble kjent som Lærforkle. Han hadde en tidligere dom for knivstikking, og lensmann William Thicke mente tydeligvis at han hadde begått en rekke mindre angrep mot prostituerte.Marriott, p. 251 Etter drapene på Mary Ann Nichols og Annie Chapman i slutten av august og begynnelsen av september 1888, arresterte Thicke Pizer 10. september, selv om inspektøren rapporterte at «det er overhode ingen bevis mot ham».Report by Inspector Joseph Helson, CID 'J' Division, in the Metropolitan Police archive, MEPO 3/140 ff. 235–8, quoted in Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 99 and Evans and Skinner, The Ultimate Jack the Ripper Sourcebook, p. 24 Mistanken mot ham ble frafalt da det viste seg at han hadde alibi for de to drapene. Han bodde hos slektninger på  tiden for det ene, og han snakket med en politimann mens de så på en spektakulær brann på London havn på tidspunktet for det andre.Rumbelow, p. 49 Pizer og Thicke hadde kjent hverandre i mange år,Whitehead and Rivett, p. 48 og Pizer mente at han ble arrestert basert på fiendskap heller enn bevis.Marriott, p. 251 Pizer fikk økonomisk kompensasjon fra minst én avis som hadde skrevet om ham som morderen.O'Connor, T. P. (1929). Thicke selv ble anklaget for å være Jack the Ripper av H. T. Haslewood fra Tottenham i et brev til Home Office datert 10. september 1889. Antagelig ble anklagen avvist som grunnløs.Evans and Rumbelow, p. 213

 James Thomas Sadler 
James Thomas Sadler (ca. 1837 – ca. 1906) var en venn av Frances Coles, det siste offeret av Whitechapel-drapene etter politiets register
. Coles ble funnet drept med et sår i halsen 13. februar 1891. Sadler ble arrestert, men det var lite bevis mot ham. Under en kort undersøkelse av politiet som Ripper-mistenkt, ble det funnet ut at han var til sjøs på det tidspunktet for de første fire drapene, og var videre uten mistanke.Evans and Rumbelow, pp. 218–222; Evans and Skinner, Jack the Ripper: Letters from Hell, p. 141 Sadler ble oppgitt av Macnaghten i 1894 i et notat i forbindelse med Coles' mord. Selv om Macnaghten trodde Sadler «var en mann av uberegnelig temperament og helt avhengige av å drikke, og holdt seg blant de laveste prostituerte», mente han at noen forbindelse til Ripper-saken var usannsynlig.Macnaghten's notes quoted in Rumbelow, p.143

 Francis Tumblety 

Francis Tumblety (c. 1833 – 1903) tjente en liten formue ved å opptre som en lege som kunne kurere med «indianerurter» i hele USA og Canada, og ble ofte oppfattet som en kvinnehater og en kvakksalver.Rumbelow, p. 266; Whitehead and Rivett, p. 126 Han ble koblet til drapene av en av sine pasienter,Evans and Skinner, The Ultimate Jack the Ripper Sourcebook, pp. 611–616; Rumbelow, p. 266; Whitehead and Rivett, p. 126 men slapp straffeforfølgelse.Whitehead and Rivett, p. 126 I 1865 ble han arrestert for påstått delaktighet i mordet på Abraham Lincoln, men ingen forbindelse ble funnet, og han ble løslatt uten å bli tiltalt.Roscoe, Theodore (1959) The Web of Conspiracy, Englewood Cliffs, N.J.: Prentice-Hall, Inc., pp. 301–302, 502. Tumblety var i England i 1888 og ble arrestert 7. november tilsynelatende for å ha blitt tatt i et homofilt møte, som var ulovlig på den tiden.Evans and Skinner, The Ultimate Jack på the Ripper Sourcebook, p. 621 Det ble rapportert av noen av hans venner som han viste frem en samling av "matriser" (livmor) fra «kvinner av alle klasser» på denne tiden.Sugden, pp. xxv I påvente av rettssaken flyktet han til Frankrike og deretter til USA.News dispatch in Ludington Record, 20 December 1888. Allerede kjent i USA for sin egenreklame og tidligere straffesaker, ble hans arrestasjon rapportert og koblet til Ripper-drapene."Something About Dr. Tumblety." Amerikanske rapporter om at Scotland Yard hadde prøvd å få ham utlevert, ble ikke bekreftet i den britiske presse eller av London-politiet,Evans and Skinner, The Ultimate Jack the Ripper Sourcebook, p. 616 og New York-politiet sa at «det er ingen bevis for hans medvirkning i Whitechapel-drapene, og den kriminalitet som han begikk i London gir ikke grunn til utlevering».Chief Inspector Byrnes quoted in Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 280 I 1913 ble Tumblety nevnt som en Ripper-mistenket av kriminalsjef John Littlechild i Metropolitan Police Service i et brev til journalisten og forfatteren George R. Sims.Evans and Skinner: Jack the Ripper: Letters from Hell, p. 203

 William Henry Burey 
 Thomas Neill Cream 
Dr. Thomas Neill Cream (27. mai 1850 – 15. november 1892) var en lege som i hemmelighet spesialiserte seg på aborter. Han ble født i Glasgow, utdannet i London og Canada og praktiserte i Canada og senere i Chicago, Illinois. I 1881 ble han funnet skyldig i dødelig forgiftning av sin elskerinnes man.Evans and Skinner, Jack the Ripper: Letters from Hell, p. 209 Han ble fengslet i Joliet Prison i Illinois State Penitentiary  fra november 1881 til han ble løslatt for god oppførsel 31. juli 1891 og flyttet til London hvor han fortsatte sine drap og ble snart arrestert igjen. Han ble hengt 15. november 1892 i Newgate Prison. I henhold til noen kilder var hans siste ord «I am Jack the...» .Evans and Skinner, Jack the Ripper: Letters from Hell, p. 212; Rumbelow, p. 206 Likevel har ikke polititjenestemenn som overvar eksekusjonen nevnt noe om denne påståtte avbrutte tilståelsen. Da han fortsatt satt fengslet når Ripper-mordene ble begått, tviler de fleste myndigheter på at han kan ha vært Jack the Ripper. Likevel antyder Donald Bell at han kunne ha bestikket vokterne og forlatt fengslet før løslatelsen.Bell, Donald (1974), "Jack the Ripper – The Final Solution?", The Criminologist vol. 9, no. 33, quoted in Evans and Skinner, Jack the Ripper: Letters from Hell, p. 212 and Rumbelow, pp. 206–207 Sir Edward Marshall-Hall mistenkte at fangen kunne ha vært en annen som liknet han.Marjoribanks, Edward, The Life of Sir Edward Marshall Hall, quoted in Rumbelow, p. 208 Slike betraktninger er usannsynlige og stemmer ikke med bevis fra myndighetene i Illinois, aviser på den tiden for forbrytelsene, Creams advokat, Creams familie og Cream selv .Rumbelow, pp. 206–208

 Thomas Hayne Cutbush 
Thomas Hayne Cutbush (1865 – 1903) var en medisinsk student som ble innlagt på Lambeth asyl i 1891 da han led av vrangforestillinger, antagelig etter å ha blitt smittet av syfilis.Rumbelow, pp. 141–142 Etter å ha knivstukket en kvinne i ryggen og forsøkte å stikke av, ble han erklært sinnssyk og innlagt i Broadmoor asyl i 1891, hvor han ble til sin død i 1903. Avisen The Sun foreslo i en serie artikler i 1894 at Cutbush var Ripper. Det er ingen bevis for at politiet tok idéen på alvor, og Melville Macnaghten navngir i sitt memorandum de tre politiet mistenkte. Druitt Kosminski og Ostrog ble nevnt for å avvise idéen om at Cutbush var Ripper.Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 284; Cook, pp. 198–199; Marriott, p.235; Rumbelow, pp.141–142; Whitehead and Rivett, pp. 105, 110 Cutbush var den mistenkte i 1993 lansert i Jack Myten av A. P. Wolf, som foreslo at Macnaghten skrev sin memo for å beskytte Cutbushs onkel som var en annen politimann.Quoted in Whitehead and Rivett, p. 110 En annen nylig forfatter, Peter Hodgson, mente i 2011 at Cutbush er den mest sannsynlige kandidaten.Hodgson, Peter Jack the Ripper Through the Mists of Time

 Fredrik Bailey Deeming 
Fredrik Bailey Deeming (30. juli 1842 – 23. mai 1892) drepte sin første kone og fire barn i Rainhill i nærheten av St. Helens i Lancashire i 1891. Hans forbrytelser ble ikke oppdaget, og senere det året utvandret han til Australia med sin andre kone som han også myrdet. Kroppen hennes ble funnet begravd under huset deres, og den påfølgende etterforskningen førte til oppdagelsen av andre saker i England. Han ble arrestert, sendt til retten og funnet skyldig. Han skrev en bok og  skrøt i fengsel at han var Jack the Ripper, men han var enten i fengsel Fido, p. 182; Rumbelow, p. 268 eller i Sør-AfrikaEvans and Skinner, Jack the Ripper: Letters from Hell, p. 214 på tidspunktet for Ripper-mordene. Politiet nektet noen forbindelse mellom Deeming og Ripper.Pall Mall Gazette, 8 April 1892, quoted in Evans and Skinner, The Ultimate Jack the Ripper Sourcebook, pp. 577–578 Han ble hengt i Melbourne. I henhold til Robert Napper, en tidligere Scotland Yard etterforsker, anså ikke det britiske politiet ham for å være en mistenkt på grunn av hans to mulige alibi, men Napper trodde Deeming ikke var i fengsel på den tiden, og det finnes noen bevis for at han var tilbake i England.Prime Suspect, Jack The Ripper, Discovery channel, 2011, Narration by Dennis Cometti

 Carl Feigenbaum 
Carl Ferdinand Feigenbaum (1840 – 27. april 1896) var kjøpmann og sjømann som ble arrestert i 1894 i New York for å ha kuttet strupen på fru Juliana Hoffmann. Etter henrettelsen av ham hevdet hans advokat William Sanford Lawton, at Feigenbaum hadde innrømmet å ha et hat mot kvinner og et ønske om å drepe og lemleste dem. Lawton uttalte videre at han trodde Feigenbaum var Jack the Ripper. Selv om saken ble godt dekket av pressen på den tiden, ble ikke forslaget fulgt opp. Ved hjelp av Lawton ble anklagen basis for forfatter Trevor Marriott, en tidligere britisk topp morddetektiv. Han hevdet at Feigenbaum var ansvarlig for Ripper-mord, så vel som andre mord i USA og Tyskland mellom 1891 og 1894.In the second edition of his book, Jack The Ripper: The 21st Century Investigation (John Blake Publishing, 2007) ISBN 978-1-84454-370-0 I henhold til Ulv Vanderlinden er noen av drapene som er oppført som gjort av Marriott, faktisk ikke gjort. Historien ble senere trukket tilbake av avisen, og de innrømmet å ha mottatt falsk informasjon. Lawtons beskyldninger ble diskutert av en partner i hans juridiske firma, Hugh O. Pentecos, og det er ingen bevis for at Feigenbaum var i Whitechapel på tidspunktet for mordene.Vanderlinden, Wolf (2008). Xanthé Mallett, en skotsk rettsmedisinsk antropolog og kriminologist som etterforsket saken i 2011, skrev at det er betydelig tvil om at Jack the Ripper-drapene ble begått av samme person. Hun konkluderer med at det er mulig Feigenbaum begikk et av drapene, men ikke alle.

 Robert Donston Stephenson 
Robert Donston Stephenson (også kjent som Roslyn D'Onston) (20. april 1841 – 9. oktober 1916) var en journalist og forfatter som var interessert i det okkulte og svart magi. Han innrømmet selv som pasient på London Hospital i Whitechapel kort tid før drapene en gang og igjen kort tid etter at de sluttet. Han forfattet en artikkel i avisen som hevdet at svart magi var motivet for drapene og påstod at the Ripper var en franskmann.Woods and Baddeley, pp. 179–181 Stephensons interesse for forbrytelsene resulterte i at en amatørdetektiv rapporterte ham til Scotland Yard på julaften 1888.Evans and Skinner, The Ultimate Jack the Ripper Sourcebook, pp. 608–609 To dager senere rapporterte Stephenson sin egen mistenkte, dr. Morgan Davies på et sykehus i London.Evans and Skinner, The Ultimate Jack the Ripper Sourcebook, pp. 606–608 Deretter han falt under mistanke av avis-redaktør William Thomas Sted.Rumbelow, pp. 254–258; Woods and Baddeley, pp. 181–182 I hans bøker om saken, hevder forfatter og historiker Melvin Harris, at Stephenson var en ledende mistenkt, men politiet ser ikke ut til å ha behandlet verken ham eller Dr. Davies som alvorlig mistenkte.Evans and Skinner, Jack the Ripper: Letters from Hell, p. 204 Natt- og skiftturnusplaner fra sykehuset i London og luftepraksis tyder på at Stephenson ikke var i stand til å forlate sykehuset de nettene drapene ble begått, og han kunne derfor ikke har vært Jack the Ripper.Dimolianis, chapter 4

 Foreslått av senere forfattere 
Mistenkte som ble foreslått mange år etter drapene, omfatter praktisk talt alle eksternt tilkoblet tilfelle av moderne dokumenter, samt mange kjente navn som ikke ble vurdert under politiets etterforskning i det hele tatt. Da alle som levde på den tiden nå er døde, kan moderne forfattere fritt anklage hvem de vil «uten behov for noen støtte i historiske bevis».Evans and Rumbelow, p. 261 De fleste av disse forslagene kan ikke bli tatt på alvor og inkluderer den engelske forfatteren George Gissing, den britiske statsministeren William Ewart Gladstone og den syfilitiske kunstneren Frank Miles.Whitehead and Rivett, p. 115

 Joseph Barnett 
Joseph Barnett (c. 1858 – 1927) var en tidligere fiskehandler og offeret Mary Kellys kjæreste fra 8. april 1887 til 30. oktober 1888. Da han mistet jobben sin kan det ha ført til at hun ble prostituert for å ha et levebrød. De ble etter hvert separert, men fortsatte å ha kontakt helt til hennes død. Inspektør Abberline avhørte ham i fire timer etter at Kelly ble drept, og hans klær ble undersøkt for blodflekker, men han ble deretter løslatt uten siktelse.Rumbelow, p. 262; Whitehead and Rivett, pp. 122–123 Et århundre etter drapene, foreslo forfatteren Bruce Paley ham som en mistenkt som Kelly hadde hånet som sjalu kjæreste, og foreslo at han hadde begått andre mord for å skremme Kelly fra gaten og ut av prostitusjon. Andre forfattere foreslo at han bare drepte Kelly og lemlestet kroppen for at det skulle se ut som et Ripper-drap, men Abberlines gransking ser ut til å ha frikjent ham.Rumbelow, p. 262 Andre bekjente av Kelly er foreslått som hennes morder inkludert hennes husvert John McCarthy og hennes tidligere kjæreste Joseph Fleming.Whitehead and Rivett, p. 123

 Lewis Carroll 
Lewis Carroll (pseudonym for Charles Lutwidge Dodgson) (27. januar 1832 – 14. januar 1898) var forfatter av Alice i Eventyrland og Gjennom speilet. Han ble utpekt som mistenkt basert på anagramet som forfatteren Richard Wallace brukte for sin bok Jack the Ripper, Light-Hearted Friend. Dette forslaget ble ikke tatt på alvor av forskere.Woods and Baddeley, p. 61

 David Cohen 
David Cohen (1865 – 1889) var en polsk jøde hvis innesperring på Colney Hatchn Lunatic Asylum falt omtrent sammen med de siste drapene. Han var beskrevet som voldsomt antisosial, en dårlig East End-innebygger og ble foreslått som mistenkt av forfatteren og Ripper-forskeren Martin Fido i hans bok The Crimes, Detection and Death of Jack the Ripper (1987). Fido hevdet at navnet "David Cohen" på den tiden ble brukt til å referere til en jødisk immigrant som enten ikke var positivt identifisert eller hvis navn var for vanskelig for politiet å stave. På samme måte som "John Doe" er brukt i USA i dag.Fido quoted in Rumbelow, pp.180–181 Fido identifiserte Cohen med «Lærforkle» (se John Pizer ovenfor), og det ble spekulert i om Cohens sanne identitet var Nathan Kaminsky. Han var en skomaker som bodde i Whitechapel og som en gang var blitt behandlet for syfilis, og som ikke kunne spores tilbake etter midten av 1888 – samme tid som Cohen dukket opp.Fido, pp. 215–219 Fido mente at politiets tjenestemenn blandet navnet Kaminsky med Kosminski, noe som resulterte i at feil mann ble mistenkt (se Aaron Kosminski ovenfor). Cohen viste voldelige, destruktive tendenser mens han var på asylet og måtte holdes tilbake. Han døde på asylet i oktober 1889.Fido, p. 220 I boken Cases that Haunt Us fra 2000, skrev tidligere FBI etterforsker og ekspert 
på Modus operandi, John E. Douglas sammen med Mark Olshaker, at atferdsmessige ledetråder fra mordene på alle punkter førte til en person «som er kjent for politiet som David Cohen ... eller noen som likner svært mye på ham».

 William Withey Gull 
Sir William Withey Gull (31. desember 1816 – 29. januar 1890) var Dronning Victorias livlege. Han ble foreslått som Ripper som en del av utviklingen av den allment diskrediterte frimuerer/kongelige konspirasjonsteori som er omtalt i bøker som Jack the Ripper: The Final Solution. Kusken John Netley har blitt foreslått som hans medsammensvorne. Takket være populariteten til denne teorien blant forfattere, og for sin dramatiske natur, peker Gull seg ut som Ripper i en rekke bøker og filmer, inkludert TV-filmen Jack the Ripper (1988), Alan Moore og Eddie Campbells gripende roman From Hell (1999), og 2001-filmatiseringen av boken hvor Ian Holm spiller Gull. Vanlige historikere har aldri tatt Gull på alvor som en mistenkt på grunn av ren mangel på bevis. I tillegg var han i syttiårene på tidspunkt for mordene og hadde nylig hatt et slag.

 George Hutchinson 
George Hutchinson var en arbeidsledig arbeider. Den 12. november 1888 ga han han en formell forklaring til London-politiet om at han i de tidlige morgentimer 9. november 1888 møtte Mary Jane Kelly på gaten, og hun spurte ham om penger. Han uttalte at han deretter hadde fulgt etter henne og sett en annen mann med iøynefallende utseende gå til rommet hennes. Hutchinson hadde stått der i om lag tre kvarter uten å se mannen forlate rommet. Han ga en meget detaljert beskrivelse av mannen, som hevder han hadde «jødisk utseende» til tross for den mørke natten.Cullen, p. 180; Evans and Rumbelow, pp. 190–192; Evans and Skinner, The Ultimate Jack the Ripper Sourcebook, pp. 376–377; Fido, p. 96; Marriott, p. 263 Nøyaktigheten av Hutchinsons uttalelse var omstridt blant de ledende i politiet. Inspektøren Fredrik Abberline intervjuet Hutchinson og mente at Hutchinsons forklaring var sannferdig. Imidlertid, Robert Anderson, leder av CID, hevdet senere at det eneste vitnet som fikk en god titt på morderen var jødisk. Hutchinson var ikke jøde.Cook, Jack the Ripper, p. 176 Hutchinsons uttalelse ble gjort på dagen for Mary Kellys likskue, og han ble ikke kalt inn for å vitne. Noen moderne forskere har foreslått at Hutchinson var Ripper selv, og at han prøvde å forvirre politiet med en feilaktig beskrivelse, men andre foreslo at han kan ha vært en som hadde diktet opp en historie som han håpet å selge til pressen.Marriott, p. 263

 James Kelly 
James Kelly (20. april 1860 – 17. september 1929) ble først identifisert som mistenkt i Terence Sharkey's Jack the Ripper. 100 Years of Investigation (Ward Lock 1987) og dokumentert i Prisoner 1167: The madman who was Jack the Ripper av Jim Tully, i 1997.Tully, Jim,  Prisoner 1167: The madman who was Jack the Ripper .

James Kelly drepte sin kone i 1883 ved å stikke henne i nakken. Han ble ansett som utilregnelig og innlagt på Broadmoor asyl, som han senere rømte fra tidlig i 1888 med en nøkkel han hadde laget selv. Etter det siste av de fem Ripper-mordene i London i november 1888, søkte politiet etter Kelly på det som hadde vært hans bolig før hans kone ble drept, men de var ikke i stand til å finne ham. I 1927, nesten førti år etter hans flukt, dukket han plutselig opp igjen ved Broadmoor asyl og ba om å bli innlagt. Han døde to år senere av naturlige årsaker.

Pensjonert NYPD kaldt-sak detektiv Ed Norris undersøkte Jack the Ripper-saken for et Discovery Channel program, Jack the Ripper in America. Der hevder Norris at James Kelly var Jack the Ripper, og at han også var ansvarlig for flere drap i byer rundt om i USA. Norris vektla noen deler av Kelly-historien for å underbygge sin påstand: Kelly arbeidet som møbeltapetserer, et yrke som krever sterkt håndlag og en stor kniv. Flukten fra Broadmoor før det første av de fem drapene og til slutt flukten til Amerika etter det siste, mente Norris at Kelly var i eller rundt London til rett tid. Han hevdet også at han skal ha bodd i USA og etterlot seg en dagbok som viste hans sterke misbilligelse av prostituertes umoral etter å ha vært på "krigsstien" i løpet av sin tid som flyktning. Norris hevdet videre at Kelly var i New York på den tiden med et Ripper-liknende drap på en prostituert ved navn Carrie Brown. Så vel som i en rekke byer, i henhold til Norris, et eller to brutale drap av prostituerte skjedde mens Kelly var der. Norris undersøkte Kellys Broadmoor asyl-journal fra før flukten. Den hadde aldri vært åpnet siden 1927 før Norris fikk spesiell tillatelse for å få tilgang til den. Han mente at journalen var en perfekt profil-match for Jack the Ripper.

 Charles Allen Lechmere 
Charles Allen Lechmere (1849 – 1920), også kjent som Charles Cross, fraktet kjøtt med en kjerre for Pickford-selskapet og var konvensjonelt ansett som et uskyldig vitne som oppdaget kroppen av Polly Nichols. Journalist Christer Holmgren mente at Lechmere var Ripper. I henhold til Holmgren, løy Lechmere til en politimann på åstedet, og fortalte ham at han hadde oppdaget den døde kroppen et par minutter tidligere. Forskere mente at han måtte ha vært der i ni minutter, og han ga falskt navn "Charles Cross" på likskuet; Cross var etternavnet på hans stefar. Lechmeres adresse, besøk til familien og ruten til hans arbeidsplass knyttet ham til de tider og steder av flere av drapene. Han gikk i tre gater omtrent på samme tid som Ripper-drapene skjedde, og et annet i gaten hvor hans mor bodde. Hans yrke med å frakte kjøtt kunne forklare blodflekkene og unngå mistanke.Ripper casebookJack the Ripper was Whitechapel meat cart driver, claims criminologistEXCLUSIVE: Police overlooked Ripper 'hiding in plain sight'

 Jacob Levy 
Jacob Levy (1856 – 29. juli 1891) ble født i Aldgate. Han fulgte sin fars yrke som slakter, og i 1888 bodde han i Middlesex Street med sin kone og barn. Bostedet var midt i hjertet av Rippers territorium (og i nærheten av der Catherine Eddowes ble myrdet). Levy fikk syfilis fra en prostituert, noe som gjorde hevn et sannsynlig motiv, og han var en slakter med de nødvendige ferdigheter til å fjerne visse organer fra ofrene.

 James Maybrick 
James Maybrick (24. oktober 1838 – 11. mai 1889) var en bomullskjøpmann fra Liverpool. Hans kone Firenze ble dømt for å ha forgiftet ham med arsenikk i en oppsiktsvekkende, og muligens urettferdig rettssak, presidert over av Sir James Fitzjames Stephen, far til en annen mordmistenkt James Kenneth Stephen.Whitehead and Rivett, p. 124 I sin bok Jack the Ripper: The American Conection forfattet av Shirley Harrison, hevder hun at Maybrick var både Jack the Ripper og en tjenestejente, Annihilator fra Austin i Texas. En dagbok, angivelig av Maybrick, som ble utgitt i 1990-årene av Michael Barrett, inneholder en tilståelse til et Ripper-drap. I 1995 tilstod Barrett at han hadde skrevet dagboken selv og beskrev prosessen med dagbokens forfalskning i detalj. Han sverget under ed at han og hans kone, Anne, hadde diktet den opp.Affidavit of Michael Barrett, 5 January 1995, quoted in Marriott, pp.272–277 Etter deres skilsmisse nektet Anne Barrett senere for forfalskningen og historien endret seg flere ganger gjennom årene. Dagboken ble diskreditert av historikere som pekte på faktiske feil i forhold til noen av forbrytelsene,Whitehead and Rivett, p. 125 og dokumenteksperter uttalte at dagboken var falsk; håndskriften samsvarte ikke med den i Maybricks testamente.Marriott, p.272; Rumbelow, pp.252–253 I tillegg inneholdt blekket et konserveringsmiddel som ikke ble markedsført før i 1974.Rumbelow, p.251

 Alexander Pedachenko 
Alexander Pedachenko (påståtte datoer 1857 – 1908) ble nevnt i 1923 i memoarene til William Le Queux: Things I Know about Kings, Celebrities and Crooks. Le Queux hevdet å ha sett et manuskript på fransk skrevet av Rasputin om at Jack the Ripper var en vanvittig russisk lege som het Alexander Pedachenko, en agent for Okhrana (det hemmelige politiet i Det russiske keiserdømmet), som hadde til formål å begå drapene for å diskreditere Scotland Yard. Han ble angivelig assistert av to medskyldige: "Levitski" og en skredder kalt Winberg.Le Queux, quoted in Rumbelow, p. 197 and Whitehead and Rivett, p. 103 Det er imidlertid ingen klare bevis for at Pedachenko noensinne har eksistert, og mange deler av historien som er fortalt av Le Queux faller fra hverandre når den undersøkes nærmere.Begg, p. 309 For eksempel er en av kildene som er nevnt i manuskriptet, en London-basert russisk journalist som het Nideroest. Han var kjent for sine sensasjonelle historier. Anmeldere av Le Queuxs bok var klar over Nideroests bakgrunn og åpenhjertelig omtalte ham som en «skruppelløs løgner».Quoted in Rumbelow, p.198 Pedachenko ble foreslått som mistenkt av Donald McCormick som kan ha brodert på historien ved å legge til sine egne ord.Woods and Baddeley, p. 147

 Walter Sickert 
Walter Richard Sickert (31. mai 1860 – 22. januar 1942) var en tysk-født kunstner av britisk og dansk herkomst, som først ble nevnt som en mulig Ripper mistenkt i Donald McCormicks bok The Identity of Jack the Ripper (1959).Knight, p.250 Han hadde en fascinasjon for Ripper-mordene og gikk så langt som å bo i et rom som det ble påstått at Jack the Ripper hadde bodd i som leieboer, og han avbildet lignende scener i mange av sine malerier. Sickert dukket senere opp som en karakter i kongelig/frimurer-konspirasjonsteori kokt sammen av Joseph Gorman som hevdet at Sickert var en uekte sønn.Baron, Wendy (September 2004). Teorien ble senere utviklet av forfatteren Jean Overton Fuller og krimforfatter Patricia Cornwell i sin bok Portrait of a Killer (2002). Imidlertid, Sickert anses ikke som en alvorlig mistenkt av de fleste som studerer saken, og sterke bevis viser at han var i Frankrike på den tiden de fleste Ripper-drap skjedde.Sturgis, Matthew (3 November 2002).

 Joseph Silver

Den sørafrikanske historikeren Charles van Onselen hevdet i boken The Fox and the Flies: The World of Joseph Silver, Racketeer and Psyhopat (2007), at Joseph Silver, også kjent som Joseph Lis, en polsk jøde, var Jack the Ripper. Kritikere av boken var oppmerksom på at van Onselen ikke gir noen bevis for at Silver noen gang var i London på den tiden mordene ble begått, og at anklagen i sin helhet er basert på spekulasjoner. Van Onselen har respondert med å si at antallet av omstendigheter bør gjøre Silver til en mistenkt.

 James Kenneth Stephen 
James Kenneth Stephen (25. februar 1859 – 3. februar 1892) ble først foreslått som mistenkt i en biografi av en annen Ripper-mistenkt, Prins Albert Victor – Hertug av Clarence og Avondale, av Michael Harrison som bel publisert i 1972. Harrison avviste idéen om at Albert Victor var Ripper, men i stedet foreslo han James Stephen, en dikter, og en av Albert Victors veiledere fra Trinity College i Cambridge, var en mer sannsynlig mistenkt. Harrisons forslag var basert på Stephens kvinnefiendtlige skrifter og på likheter mellom Stephens håndskrift og brevene "From Hell" som angivelig var skrevet av Ripper. Harrison mente at Stephen kan ha hatt seksuelle følelser for Albert Victor, og at Stephens hat mot kvinner oppsto fra sjalusi fordi Albert Victor foretrakk kvinnelig selskap og ikke gjengjeldte Stephens følelser.Harrison, Michael (1972). Imidlertid ble Harrisons analyse tilbakevist av profesjonelle dokumentgranskere.Mann, Thomas J. (1975). Det er ingen bevis for at Stephen var forelsket i Albert Victor,Aronson, Theo (1994). men han sultet seg til døde veldig kort tid etter en høring om Albert Victors død.Aronson, p.105McDonald, Deborah The Prince, His Tutor and the Ripper 2007 McFarland Press

Frank Spiering videreutviklet teorien i sin bok Prince Jack (1978), som beskrev Albert Victor som morder og Stephen som hans elskerinne. Boken er allment avvist som en oppsiktsvekkende fiksjon basert på tidligere teorier snarere enn en reell historisk forskning. Spiering hevdet å ha oppdaget en kopi av noen private notater som var skrevet av en annen mistenkt, Sir William Gull, i biblioteket ved New York Academy of Medicine, og at notatet inneholder en bekjennelse av Albert Victor gitt under hypnose. Spiering foreslår videre at Albert Victor døde av en overdose morfin som han ble gitt på ordre fra statsminister Lord Salisbury og muligens Albert Victors far, Edward VII av Storbritannia. The New York Academy of Medicine benekter at de har notatene som Spiering nevner, og da Spiering ble tilbudt tilgang til Royals arkiver, svarte han: «jeg ønsker ikke å se noen arkivstykker».

 Hertugen av Clarence og Avondale 
100px|thumb|left|Prins Albert
Prins Albert Victor, Hertug av Clarence og Avondale (8. januar 1864 – 14. januar 1892) ble første gang nevnt som en potensiell mistenkt i Philippe Jullians biografi om Albert Victors far, Kong Edward VII ble utgitt i 1962. Jullian viste til rykter om at Albert Victor kan ha vært ansvarlig for drapene. Selv om Jullian ikke har detaljer om datoer eller kilder om ryktene, er det mulig at ryktet stammer indirekte fra Dr. Thomas E. A. Stowell. I 1960 fortalte Stowell om ryktet til forfatteren Colin Wilson, som i sin tur fortalte det til Harold Nicolson, en biograf løst kreditert som en kilde til «en hittil upubliserte anekdoter» i Jullians bok. Nicolson kunne ha formidlet Stowells teori til Jullian. Teorien fikk stor offentlig oppmerksomhet i 1970 da en artikkel av Stowell ble publisert i The Criminologist hvor han avslørte sin mistanke om at Albert Victor hadde begått et mord etter å ha blitt gal av syfilis. Forslaget ble allment avvist av Albert Victor som hadde et sterkt alibi, og det var usannsynlig at han led av syfilis. Stowell nektet senere for å ha antydet at Albert Victor var Ripper, men han arbeidet med å undersøke de som hevdet at Stowell ble hindret, og han døde av naturlige årsaker bare dager etter publiseringen av sin artikkel. Samme uke fortalte Stowells sønn at han hadde brent sine fars papirer, og sa: «jeg leste bare tilstrekkelig nok til å se at det var ingenting av betydning».

Senere har konspirasjonsteoretikere som for eksempel Stephen Ridder i Jack the Ripper: The Final Solution, beskrevet den angivelige involveringen av Albert Victor i drapet. Snarere enn å blande Albert Victor direkte, hevdet de at han i all hemmelighet giftet seg og fikk en datter med en katolsk butikkassistent, og at Dronning Victoria, den britiske statsminister Lord Salisbury, hans frimurervenn og Metropolitan Police konspirerte for å drepe alle som var klar over dette. Mange fakta motsier denne teorien og dens opphavsmann, Joseph Gorman (også kjent som Joseph Sickert), trakk senere tilbake historien og innrømmet til pressen at det var en spøk.The Sunday Times, 18 June 1978, quoted in Rumbelow, p.237 Varianter av teorien innebærer at legen Sir William Gold, kunstneren Walter Sickert og poeten James Kenneth Stephen i større eller mindre grad har blitt fiksjonalisert i romaner og filmer, som for eksempel Murde by Decree og From Hell.

 Sir John Williams 

100px|left|Sir John Williams
Sir John Williams var fødselslege til Dronning Victorias datter, Prinsesse Beatrice, og ble anklaget for Ripper-forbrytelsene i boken, Uncle Jack (2005), som var skrevet av en av kirurgens etterkommere, Tony Williams og Humphrey Price. Forfatterne hevdet at ofrene kjente legen personlig, og at de ble drept og lemlestet i et forsøk på å undersøke årsakene til infertilitet, og at en dårlig skilt kirurgisk kniv som tilhørte Williams var drapsvåpenet. Jennifer Pegg skrev i to artikler at mye av forskningen i boken var feil, for eksempel den versjonen av dagboknotatet som ble brukt for å argumentere for at Williams hadde møtt Rippers offer Mary Ann Nichols var ikke i samsvarer med det opprinnelige dokumentet Og linjen som finnes i det originale dokumentet hadde en håndskrift som ikke passet til resten av dagboken.

Williams' kone, Lise, ble nevnt som en mulig mistenkt av forfatteren John Morris. Han hevdet at hun var ute av stand til å få barn, og at hun i en sinnsforvirret tilstand tok hevn på dem hun kunne ved å drepe dem.

 Samtidige aviser og den offentlig opinion 
Whitechapel-drapene ble mye omtalt i media og tiltrakk seg oppmerksomheten til det viktorianske samfunnet. Journalister, brevskrivere, forfattere og amatørdetektiver foreslo navn, enten på trykk eller til politiet. De fleste var ikke alvorlige og kunne ikke bli tatt på alvor.Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, p. 165; Evans and Skinner, Jack the Ripper: Letters from Hell, p. 105; Rumbelow, pp. 105–116 For eksempel, på tidspunktet for et mord spilte Richard Mansfield, en berømt skuespiller i en teatralsk versjon av Robert Louis Stevensons bok Dr. Jekyll og Mr. Hyde. De grusomme drapene i Londons gater og Mansfields overbevisende skildring, førte til brev til forfatteren som beskylde ham for å være Ripper.Letter dated 5 October 1888 from "M.P." to City of London Police, Corporation of London Records Office, quoted in Evans and Rumbelow, p. 277 and Evans and Skinner, Jack the Ripper: Letters from Hell, p. 149; letter dated 4 October 1888 from Mrs S Luckett of 10 Somerford Grove to City of London Police, Corporation of London Records Office, quoted in Evans and Rumbelow, p. 283

 Videre teorier 
Andre navngitte mistenkte omfatter den sveitsiske slakteren Jakob Isenschmid, den tyske frisøren Charles Ludwig, apoteker og mentalpasient Oswald Puckridge (1838-1900), den vanvittige, medisinske studenten John Sanders (1862-1901), den svenske omstreiferen Nikaner Benelius og den sosiale reformeren Thomas Barnardo som hevdet at han hadde møtt et av ofrene (Elizabeth Steg) kort tid før hun ble drept. Isenschmid og Ludwig ble frikjent da det andre drapet ble begått mens de satt i varetekt. Det var ingen bevis mot Barnardo, Benelius, Puckridge eller Sanders. I henhold til Donald McCormick, omfattet andre mistenkte den kontroversielle psykiateren L. Forbes Winslow, hvis egne mistenkte i saken var en religiøs galning, G. Wentworth Bell Smith. Og til sist ble også likhusassistenten Robert Mann lagt til den lange listen over mistenkte.

Navngitte mistenkte som kan være helt fiktive omfatter "Dr. Stanley",Promoted by Leonard Matters in his book The Mystery of Jack the Ripper (1929), quoted in Meikle, pp. 74–75 and Whitehead and Rivett, p. 101 kultleder Nicolai Vasiliev,Whitehead and Rivett, pp. 104–105, den norske sjømannen "Fogelma"Whitehead and Rivett, p. 111 og den russiske sydamen Olga Tchkersoff.Promoted by E. T. Woodhall in his book Jack the Ripper: Or When London Walked in Terror (1937), quoted in Whitehead and Rivett, pp. 101–102

Sir Arthur Conan Doyle lanserte teorier som involverte en kvinnelig morder kalt "Jill the Ripper". Tilhengere av denne teorien mener at morderen arbeidet som jordmor. Hun kunne sees med blodige klær uten å tiltrekke seg mistenksomhet og lettere ville være komme innpå ofrene enn en mann. Andre kvinner som er foreslått som Ripper inkluderer den dømte morderen Mary Pearcey og Constance Kent – og teosofen Helena Blavatsky. Den 19. desember 1893-utgaven av Ohio Marion Daily Star'' rapporterte at Lizzie Halliday, en mentalt syk, irsk innvandrer som var mistenkt for å forlate liket av sin døde mann før hun ble arrestert i øvre New York for drapet på to kvinner og sin siste mann, var også anklaget av Whitechapel-drapene som hun snakket om «hele tiden». Hun nektet et hvert forhold til dem, og det var ingen tegn til at det ikke skulle stemme.

Noen Ripper forfattere, for eksempel Patricia Cornwell, tror morderen sendte brev til politiet og avisene. DNA-analyse av spyttet som ble brukt på et frimerke av et av disse brevene var «usikkert»og «ikke rettsmedisinsk pålitelig». Det tilgjengelige materialet har blitt håndtert mange ganger, og er derfor for forurenset til å gi meningsfulle resultater. Videre har de fleste myndigheter ansett aviser som svindel. Likevel, en etterkommer av en beryktet amerikansk seriemorder H. H. Holmes brukte disse håndskrifteksemplene i et forsøk på å knytte Holmes til Ripper-saken.

Flere teoretikere mener at "Jack the Ripper" faktisk var mer enn én morder. Stephen Knight hevdet at drapene var en konspirasjon som involverte flere forbrytereKnight, Stephen (1976)., mens andre har foreslått at hvert drap ble begått av ikke-tilknyttede enkeltpersoner som opptrådte uavhengig av hverandre. Forfatteren Frank Pearse som utga seg for å ha tilgang til en skriftlig tilståelse, hevdet at drapene ble utført av en mann ved navn John Pavitt Sawyer (som hadde flere likheter, slik som sted og yrke, til en alternativt mistenkt George Chapman), som en del av en okkult frimurer-opptagelse.

Politiet trodde at Ripper var en lokal Whitechapel-bosatt. Hans tilsynelatende evne til å forsvinne umiddelbart etter massakren antyder en intim kjennskap til Whitechapel-området, inkludert dens smug og gjemmesteder. Imidlertid var befolkningen i Whitechapel tilsidesatte, fattige og brukte ofte aliaser. Livene til mange av beboerne var lite registrert. Den sanne Rippers identitet vil nesten sikkert aldri bli kjent.

 Referanser 

Kategori:Jack the Ripper