Vazgen Sargsian

Vazgen Sargsian (armensk: Վազգեն Սարգսյան, IPA: [vɑzˈɡɛn sɑɾkʰsˈjɑn]; født 5. mars 1959 i landsbyen Ararat i provinsen Ararat i sovjetrepublikken Armenia i Sovjetunionen, død 27. oktober 1999 i Jerevan) var en armensk militærkommandant og politiker. Han var den første forsvarsministeren i Armenia fra 1991 til 1992 og fra 1995 til 1999. Han var Armenias statsminister fra 11. juni 1999 og fram til 27. oktober samme år da han ble drept. 

Han ble svært populær i Karabakh-bevegelsen som jobbet for å samle Nagorno-Karabakh med Armenia i slutten av 1980-tallet og han ledet armenske frivillige grupper i sammenstøt med aserbajdsjanske styrker. Etter at han ble utnevnt til forsvarsminister av president Levon Ter-Petrosyan like etter at Armenia ble uavhengig fra Sovjetunionen i slutten av 1991, ble Sargsian den mest fremtredende sjefen for de armenske styrker i Nagorno-Karabakh-krigen. Han styrte de militære operasjonene i krigen frem til 1994, da en våpenhvile ble oppnådd og krigen endte med at Republikken Nagorno-Karabakh ble en del av Armenia.

I årene etter krigen strammet Sargsian sitt grep om Armenias væpnede styrker og etablerte seg selv i praksis som diktator. Etter først å ha gitt sterkt støtte til president Ter-Petrosyan slik at han beholdt makten, tvang han presidenten til å gå av 1998 på grunn av at han ga etter i forhandlingene med Nagorno-Karabakh. Sargsian hjalp da statsminister Robert Kocharyan til å bli valgt til president.

Sargsian slo sammen krigsveterangruppen Yerkrapah med Armenias republikanske parti og samarbeidet med Armenias tidligere kommunistleder Karen Demirchyan. Under parlamentsvalget i 1999 fikk deres reformvennlige allianse et stort flertall. Sargsian ble statsminister og ble de facto beslutningstaker i Armenia med kontoll over både de væpnede styrkene og parlamentet.

Sammen med Demirchyan ble Sargsian likvidert under parlamentskytingen 27. oktober 1999. Gjerningspersonene ble dømt til livstid i fengsel. På grunn av mistillit til rettssaken dukket det opp flere konspirasjonsteorier. Noen eksperter og politikere hevdet at likvideringen var planlagt av president Kocharyan og sikkerhetsminister Serzh Sargsian. Andre mistenker at fremmede nasjoner var involvert i skytingen. 

Sargsian er bredt anerkjent som en nasjonalhelt både på tvers av det politiske spektrum og blant befolkningen. Han ble gitt ærestittelen Sparapet for å ha bidratt betraktelig for å etablere Armenia som en selvstendig stat, samt å sørge for landets sikkerhet ved å opprette den armenske hær. Han er også blitt kritisert av menneskerettighetsorganisasjoner for å være udemokratisk, spesielt i sin rolle under valg. Sargsian ble gitt de høyeste utmerkelsene i Armenia og Nagorno-Karabakh, nemlig Nasjonalhelt av Armenia og Helt av Artsakh.

 Tidlig liv og karriere 
Vazgen Sargsian var født 5. mars 1959 i provinsen Ararat nær den tyrkiske grensen i Armenia. Foreldrene var Greta og Zaven Sargsian. Han gikk på Armenian State Institute of Physical Culture fra 1976 til 1979. Fra 1983 til 1986 var han leder for Komsomol på Ararat sement fabrikk. 

Sargsian var en amatørforfatter og utviklet et sosialt liv. Han skrev sin første novelle i 1990 og ble medlem av forfatterforbundet i Armenia i 1985.  Fra 1986 til 1989 hadde han en ledende rolle i et tidsskrift i Jerevan. Hans første bok, Bread Temptation («Հացի փորձություն»), ble publisert i 1986. Flere av hans verker ble publisert i tidsskrifter, men hans forfatterkarriere varte kun til slutten av 1980-tallet. 

 Likvidering 

 Skuddene og begravelsen 
Rundt kl 17:15 den 27. oktober 1999 brøt fem menn seg inn i parlamentsbgyningen i Jerevan under en spørretime. Gjernsningspersonene (Nairi Hunanyan, hans yngre bror Karen Hunanyan, deres onkel Vram Galstyan, Derenik Ejanyan og Eduard Grigoryan), var bevæpnet med AK-47 som var gjemt under lange frakker. De skøt og drepte Vazgen Sargsian, nasjonalforsamlingens president Karen Demirchyan og visepresident Yuri Bakhshyan, Ruben Miroyan, statsråd Leonard Petrosyan og parlamentsmedlemmene Henrik Abrahamyan, Armenak Armenakyan og Mikayel Kotanyan, I tillegg skadet de minst 30 personer i parlamentet. Gruppen påsto at de forsøkte å utføre et statskupp. De beskrev handlingene sine som patriotiske. De sa de ville straffe myndighetene for hva de gjorde mot nasjonen og beskrev regjeringen som profitører som drikker menneskeblod. 

De hevdet at Armenia var i en katastrofal situasjon og at korrupte tjenestemenn ikke gjorde noe for å bedre situasjonen. Vazgen Sargsian var hovedmålet for gruppen og de andre drapene sies å være utilsiktet. Ifølge journalister som var vitne til skytingen gikk mennene opp til Sargsian og sa til han at nå var det nok bloddrikking. Til dette svarte Sargsian rolig at alt blir gjort for dere og fremtiden for deres barn. Vazgen Sargsian ble truffet flere ganger. Journalisten Anna Israelyan uttalte at de første skuddene ble avfyrt direkte mot Sargsian på en avstand på én til to meter og at det var umulig at han hadde overlevd.  Sargsian sin kropp ble båret ut av nasjonalforsamlingen på kvelden den 27. oktober.

Politimenn og hæren omringet nasjonalforsamlingen med pansrede kjøretøy. I en TV sendt tale kunngjorde president Kocharyan at situasjonen var under kontroll. De væpnede mennene løslot gislene etter forhandlinger med president Kocharyan og overga seg om morgenen 28. oktober etter at konflikten hadde vart i 17-18 timer.

28. oktober erklærte president Kocharyan tre dagers landesorg. Statsbegravelsen for ofrene fant sted fra 30. oktober til 31. oktober 1999. Alle ofrene, inkludert Vazgen Sargsian, ble plassert inne i Jerevan Opera. Erkebiskopene Karekin II og Aram I ledet en bønnetjeneste.

 Etterforkning og konspirasjonsteorier  
29. oktober ble de fem mennene siktet for terrorisme med mål om å undergrave myndighetene. Etterforskningen ble ledet av Gagik Jhangiryan, generaladvokaten i Armenia, som hevdet at de var på jakt etter hjernene bak skyting selv etter at rettssaken hadde begynt. I henhold til Jhangiryan undersøke etterforskningsteamet mer enn et dusin forskjellige teorier.

I januar 2000 hadde teamet vurderte en kobling mellom preisdent Kocharyan og hans krets til skytingen. Flere personer nær Kocharyan ble arrestert, inkludert Aleksan Harutiunyan, presidentens viserådgiver, og Harutiun Harutiunyan, assisterende direktør i den statlige kringkastingsetaten. Men i løpet av sommeren det året de ble løslatt. Etter hvert klarte ikke Jhangiryan å finne bevis som knyttet Kocharyan til skytingen. Rettssaken startet i februar 2001 og 2. desember 2003 ble de fem hovedpersonene dømt til livstid i fengsel.

Mulige motiver bak angrepet ga opphav til en rekke konspirasjonsteorier. Stepan Demirchyan, Karen Demirchyans sønn, uttalte i 2009 at ingenting ble gjort fra myndighetene for å hindre skytingen og dermed ble alt gjort for å tildekke hendelsen. I mars 2013 uttalte Vazgen Sargsians yngre bror Aram at han hadde mange spørsmål til regjeringen. Han hevdet at den rettslige prosessen 27. oktober hadde forværret den offentlige mistilliten til myndighetene siden mange spørsmål forble ubesvart. Ifølge han er full offentliggjøring av skyteepisoden vesentlig for Armenia. I april 2013 sa enken til Karen Demirchyan i et intervju at skyting ble bestilt fra utenfor Armenia og var ikke et forsøk på et kupp, men heller et attentat.

Selv om etterforskningen ikke fant noen betydelige bevis som knyttet Kocharyan til gruppen, mener mange armenske politikere og analytikere at president Robert Kocharyan og sikkerhetsminister Serzh Sargsian sto bak drapet på Vazgen Sargsian og andre ledende politikere. Albert Bazeyan uttalte i 2002 at de hadde kommet til den konklusjon at skyteepisoden var et forsøk på å gi Robert Kocharian ubegrenset makt. Ved fysisk å eliminere Karen Demirchyan og Vazgen Sargsian ville bakmennene skape forutsetninger for Kocharyans seier i fremtidige presidentvalg. Ter-Petrosyan anklaget Kocharyan og Serzh Sargsian og deres kriminell-oligarkiske system for å være de virkelige bakmennene. Nairi Hunanyan, lederen av den væpnede gruppen, var medlem av Armenian Revolutionary Federation (ARF, Dashnaktsutyun). I henhold til ARF ble Hunanyan utvist fra partiet i 1992 for uredelig oppførsel og hadde ikke vært i noen forbindelse med ARF siden da. Noen spekulasjoner har blitt gjort om involvering av ARF i skytingen. I 2000 uttalte Ashot Manucharyan at han var bekymret for at en rekke ledere i Dashnaktsutyun handler i samsvar med amerikansk utenrikspolitikk.

 Privatliv og brødre 
Sargsian hadde to yngre brødre, Aram og Armen. Aram ble utnevnt til satsminister av president Kocharyan 3. november 1999 en uke etter Vazgen Sargsians død, i stor grad som en politisk handling. Aram innrømmet at Armenia ikke hadde noen forståelse for sikkerhet og at det førte til drapet på sin bror. Aram Sargsian satt som statsminister i kun seks måneder. Han ble avsatt av Kocharyan 2. mai 2000, på grunn av manglende evne til å arbeide med Sargsians regjering. I en tv-tale hevdet Kocharyan at han avløste Aram Sargsian for å avslutte uorden i den armenske ledelsen. Kocharyan beskyldte han for å være involvert i et politisk spill.

Vazgen Sargsians andre bror, Armen, støttet Serzh Sargsian under presidentvalget i 2013.

 Referanser 

 Eksterne lenker 


Kategori:Armenske statsministre
Kategori:Armenske offiserer
Kategori:Personer fra provinsen Ararat
Kategori:Fødsler i 1959
Kategori:Dødsfall i 1999
Kategori:Myrdede politikere
Kategori:Personer drept i attentat
Kategori:Personer drept med skytevåpen