Bernardo Attolico

Bernardo Attolico (født 17. januar 1880 i Canneto di Bari i Italia, død 9. februar 1942 i Roma) var en italiensk baron og diplomat.

Liv og virke
Attolico tok doktorgrad i juss i 1901 ved Universitetet i Roma, og ble deretter lærer i økonomi og finans ved en høyskole i Foggia. Attolico var professor i økonomi i Roma 1903-07, og deretter hadde han en rekke offentlige stillinger. 

Han var delegat ved fredskonferansen i Paris (1919). Deretter var han undersekretær i Folkeforbundet. En periode var han forbundets Høykommissær i Fristaden Danzig. 

Ambassadør 
I perioden 1927–1930 var han ambassadør i Brasil og 1930–1935 i Sovjetunionen. 

I 1935 fikk han ansvar for ambassaden i BerlinFederico Scarano: La lunga strada di Mussolini verso le opzioni dei sudtirolesi nel 1939. I: Maddalena Guiotto, Wolfgang Wohnout: Italien und Österreich im Mitteleuropa der Zwischenkriegszeit / Italia e Austria nella Mitteleuropa tra le due guerre mondiali. Böhlau, Wien 2018, ISBN 978-3-205-20269-1, s. 271. og ble der til etter krigsutbruddet. Han var slik vitne til dannelsen av Berlin-Roma-aksen, en allianse mellom det fascistiske Italia og Nazi-Tyskland, i nært samarbeid med grev Galeazzo Ciano som da var italiensk utenriksminister. Fra 1939 stod han i spissen for de italiensk-tyske forhandlingene knyttet til det sør-tyrolske spørsmål, som endte med alternativene i Alto Adige. Han forsto fra første stund de sanne germanske intensjonene om å utløse en konflikt, og denne delte han med Ciano. Han gjorde alt han kunne for å forklare den italienske regjering om den sanne essens i situasjonen. Personlig kom han alltid med forslag til mekling og søken etter en fredelig løsning av tvister, og avslørte sine personlige oppfatninger selv mange ganger. 

Attolico understøttet ivrig den britiske Berlin-ambassadør Nevile Hendersons forsøk på å hindre krig generelt, og spesielt for at Storbritannia og Italia skulle ende på forskjellig side.

Hans arbeid var intenst anledning de siste fredsdagene, mot slutten av august 1939: da løp den relativt «gamle» Attolico ustanselig mellom sin ambassade, det tyske kanselli og ambassadene til Storbritannia og Frankrike for mekling og med forslag – ofte tatt på eget initiativ – for å redde freden.

Disse initiativene for å unngå krig, i det minste for Italia, utløste antipati og forakt mot ham hosl Hitler og Ribbentrop. Ribbentrop spurte Mussolini om å få - og fikk - ham skiftet ut; hans etterfølger i Berlin ble Dino Alfieri, en mann som var mer på linje med de tyske ønsker, og hadde desidert mindre ekspertise  og klokskap enn forgjengeren.

Ambassadør til Pavestolen
Attolico ble i 1940 tilbakekalt fra sin post til Italia, og fikk deretter stillingen som ambassadør til Den hellige stol (1940–1942) i Roma.Tobias C. Bringmann: Handbuch der Diplomatie 1815–1963. Auswärtige Missionschefs in Deutschland und deutsche Missionschefs im Ausland von Metternich bis Adenauer. Saur, München 2001, ISBN 3-598-11431-1, S. 67. I august 1940 mottok han Statssekreteriatets (Vatikanets «utenriksdepartement») gjentatte offisielle protester mot fascistisk presses angrep (Roberto Farinaccis «Regime Fascista») mot Pavestolen og Pavens person,ADSS: «Le Saint Siège et la guerre en Europe» Juin 1940 - juin 1941, Libreria Editrice Vaticana, 1967, Dokument 61, 30. august 1940 s. 121-122; Dokument 71, 7. september 1940, s. 138-139 og meddelte etter noen dager den italienske regjerings offisielle avstandtagen fra presseangrepeneADSS: Dokument 79, 13. september 1940, s. 147. Fascistpressens angrep fortsatte imidlertid etter en tid, og ble gjenstand for nye protester. I april 1941 protesterte Italia mot en påstått distribusjon i 1500 eksemplarer av en antifascistisk brosjyre i Vatikanet. Vatikanet meddelte at man der tvilte sterkt på dette, ville likevel etterforske, og bad Attolici om å vennligst fremskaffe originaldokumentet.ADSS: Dokument 330, 28. april 1941 s. 470-473

 Referanser 

Litteratur
 «Attòlico, Bernardo», i Treccani.it – Enciclopedie on line, Istituto dell'Enciclopedia Italiana. 
 «»ATTOLICO, Bernardo«», i Enciclopedia Italiana, II Appendice, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1948.
Mario Toscano: «ATTOLICO, Bernardo», i Dizionario biografico degli italiani, vol. 4, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1962.  Opere di Bernardo Attolico, Open Library, Internet Archive.
Genealoga, hos famiglienobilinapolitane.it.
Maurizio Caprara: Attolico, diplomatico di pace nei ricordi del figlio Giacomo, i Il Corriere della Sera, 19. juni 2003

Kategori:Personer fra storbyområdet Bari
Kategori:Italienske økonomer
Kategori:Italienske diplomater
Kategori:Italienske ambassadører
Kategori:Ambassadører til Brasil
Kategori:Ambassadører til Sovjetunionen
Kategori:Ambassadører til Tyskland
Kategori:Ambassadører til Den hellige stol