Honorius I

Honorius I (født i Campania, død 12. oktober 638) var pave fra 27. oktober 625 til sin død. Han ble posthumt fordømt for kjetteri den 7. november 680 på det tredje konsil i Konstantinopel, og den daværende pave Agathos' utsendinger protesterte ikke mot fordømmelsen av ham.«Honorius I», Catholic encyclopedia Fordømmelsen av ham ble opprettholdt av pave Leo II og senere paver.«Honorius I», Nordisk familjbok

 Liv og virke 
Bakgrunn
Ifølge Liber Pontificalis kom Honorius fra Campania sør for Roma og var sønn av konsul Petronius. 

Pave
Han ble valgt til pave to dager etter at forgjengeren pave Bonifatius V døde.

Hvis hans utnevnelse til pave mottok den tradisjonelle keiserlige godkjennelsen, kom ikke denne fra keiseren av Byzans, men fra eksarken i Ravenna.«Honorius I», Encyclopedia.com

Honorius I ble valgt til pave den 12. oktober 625 og konsekrert den 27. oktober. Han arbeidet for å fullføre pave Gregor den stores verk på mange områder. Han var meget opptatt av kristendommens fortsatte spredning på De britiske øyer. Han gjenopptok misjonen blant sakserne, som pave Gregor hadde påbegynt, men som siden gikk i stå. Han virket også for å tilbakeføre de arianske langobarderne til kirken.«Honorius I», Nordisk familjbok 

Tilsynelatende var han klar over den nye trosbevegelse islam som såvidt var begynt å utbre seg.

Han uttalte seg til fordel for keiser Heraklius’ forsøk på å gjenforene monofysittene med kirken. Her var en av tilnærmingene for å oppnå dette målet den såkalte monoteletiske skoleretning, som gikk ut på at det i Kristus finnes bare én vilje og én virkemåte. 

Denne setning ble senere forkastet på det sjette økumeniske konsil, i Konstantinopel i 680. Det var da at man fordømte den avdøde Honorius som kjetter. Her kan det vel historisk heller sies at Honorius ikke hadde gått god for monoteletismen. Snarere hadde han opptrådt som realpolitiker. Han hadde støttet patriark Sergios I av Konstantinopel i at i Kristus bare var virket én viljens kraft (θέλημα,voluntas), men hvorvidt denne ytret seg i to viljer (ἐνέργειαι, operationes), oppfattet han som unødvendig spissfindig, og ikke noe som trengte en kirkelig læredefinisjon. 

Da monoteletisme-striden flammet opp igjen etter hans død, reagerte teologer på Honorius' ytringer. Problemet i to-vilje-spørsmålet er i praksis problematisk bare dersom man med «to viljer» underforstår dette som «to motstridende viljer». Intet tyder på at Honorius mente Kristus hadde dette.

Ved det tredje kirkemøtet i Konstantinopel ble monoteletismen fordømt, «og med dem Honorius, som var prelat i Roma, og fulgte dem i alt». Med sitater fra brevvekslingen hans med patriark Sergios I ble Honorius sagt å ha røpet sine ugudelige doktriner.Henry Robert: The Seven Ecumenical Councils of the Undivided Church 

Honorius bygde mange vakre kirker og innstiftet festen for korsets opphøyelse. Han klarte å bringe den irske kirkes påsketermin i harmoni med den katolske. 

I Roma fikk han reist kirken Sant'Agnese fuori le muraPave Honorius og Sant'Agnese-kirken der det finnes en mosaikk av ham, hvor han holder en modell av kirken.

Referanser

Kilder


Eksterne lenker


Kategori:Personer fra Campania
Kategori:Paver