Shotoku

Shōtoku Taishi (japansk: ,  kronprins Shōtoku; født 7. februar 574, død 8. april 622) var en japansk prins. Som regent har han ifølge overleveringen initiert mange kulturelle reformer under Asukatiden. Den moderne fremherskende oppfatning blant japanske historikere er at personen nok har levd, men at ingen av hans bragder kan belegges sikkert, bortsett fra grunnleggelsen av tempelet Hōryū-ji i Ikaruga.

 Liv og virke 
Shōtoku Taishi var første sønn av tennō (keiser) Yōmei og hans hustru Hashihito. Hans personlige navn var Umayado no miko (, prins Umayado). Han var også kjent som Toyosatomimi eller Kamitsumiyao. I kronikken Kojikikalles han Kamitsumiya no Umayado no Toyosatomimi no Mikoto. I Nihonshoki har han tittelen Umayado no oji og flere andre titler. Navnet Shōtoku Taishi nevnes første gang i diktantologien Kaifūsō fra år 751, altså nesten 130 år etter hans død.

Shōtoku giftet seg med Ohime, datter av keiserinne Suiko. I 593 ble han kronprins og regent for Suiko-tennō og gjorde i 594 buddhismen til statsreligion. Han grunnla flere buddhistiske templer og klostre og forfattet i 604 17-artikkel-forfatningen (, Jūshichijō kenpō), som anses som Japans første statsrettslige dokument. Idet gikk han inn for overtakelse av den kinesiske fastlandskultur, buddhismen, vitenskapen og kunstene. I 607 initierte han beskikkelse av ambassadører til Sui-dynastiets Kina (, kenzuishi; fra 618 til Tang-hoffet, fra da av kjent som , kentōshi).

Rundt 620 forfattet han sammen med Soga no Umako historieverkene Tennōki og Kokki.

Ham tilskrives dessuten Sangyō gisho, en samling med tre sutra-kommentarer [Taishō LXI, Nr. 2185-7] med Hoke-kyō (sanskrit: Saddharmapuṇḍarīkasūtra; japansk avskrift 731), Yuima-kyō (sanskrit: Vimalakīirtinideśsūtra) og Shōman-gyō (Śrīmālādevīsiṃhanādasūtra). Historikeren Fujieda Akira (1975) er av den mening at funnene i Tun-Huang gjør det nærliggende at disse kommentarer er av kinesisk opphav.

Shōtoku døde mens keiserinne Suiko satt på tronen. Han la grunnlaget for Taika-reformene.

 Resepsjon og ettervirkning 
Prinsens skikkelse fremstår fra første stund som idealisert. I japansk historie ble opp gjennom tidene mange hellige gjenstander og statuer tilskrevet ham og dermed ansett som særlig kraftfulle. Prinsen selv ble stadig mer som en overnaturlig skikkelse som hjalp mennesker med velgjerninger og beskyttelse. Det er fortsatt en  Shōtoku-dyrking i Japan. Munkene i Hōryū-ji trådte ut av Hossō-shū-skolen og grunnla en egen skoleretning, Shōtoku-shū.

Referanser

 Litteratur 
 Hermann Bohner; Shōtoku Taishi ; Tōkyō, 1940 (OAG); XXIII, 67, 1033S.: Ill.; Sert: Mitteilungen der OAG: Suppl. 15. (Omtale ved Wilhelm Gundert i Asia Major N.F. Vol I, No. 1 (1944) s 159-78)
 Alexander C. Soper: Pictorial Biography of Prince Shotoku; i: Metropolitan Museum of Art Bulletin, New Series, Vol. 25, No. 5 (Jan., 1967), d. 197-215
 Michael A. Como: Shotoku: Ethnicity, Ritual and Violence in the Japanese Buddhist Tradition. New York: Oxford University Press, 2008. ISBN 978-0-19-518861-5
 H. Paul Varley (1973): Japanese Culture: A Short History. New York: Praeger Publishers.
 Paul Varley (1980): Jinnō Shōtōki: A Chronicle of Gods and Sovereigns. New York: Columbia University Press. ISBN 978-0-231-04940-5; OCLC 59145842

 Eksterne lenker 


 Bohners Quellenwerk (Inhaltsübersicht)

Kategori:Japanere