Henning Irgens

Henning Irgens (født 1637 i Itzehoe i Schleswig-Holstein, død 1699 i Trondhjem) var direktør for Røros Kobberverk i tre perioder fra 1669 til 1699. Han var nevø av kammerherre for Christian IV og Frederik III, Joachim Irgens  (1611–75).

 Tiden ved Røros Kobberverk 
Etter å ha studert til licentiatus (tilsvarende doktorgrad) ved Universitetet i Kiel, ble Henning Irgens ansatt som sin onkels (Joachim Irgens) private fullmektig ved Røros Kobberverk i 1659. Han ble forfremmet til direktør ved verket i 1669, og fikk også tittelen som Bergmester nordenfjelske samme år. Tiden ved verket ble turbulent for Henning Irgens. Som direktør ble han ansatt tre ganger, avskjediget to ganger, og var direktør under en rekke arbeiderkonflikter samt to kriger med Sverige.

 Første periode som direktør 
Den første perioden Henning Irgens hadde som direktør var også den lengste. Den varte fra den første ansettelsen i 1669 og frem til han ble avskjediget i 1684. Irgens hadde en høy utdannelse fra Tyskland, men kompetansen hans innen bergverksyrket var begrenset. De første årene var preget av dårlig fortjeneste, mislighold av lønnsutbetalinger til arbeiderne og høye proviantpriser. Dette gjorde Irgens til en lite populær direktør blant allmuen i Røros. I tillegg hadde hans onkel, Joachim Irgens, et frynsete rykte som en kynisk og grådig person, noe som gjorde veien lenger for Henning Irgens om han skulle vinne tillit hos befolkningen.

Omstendighetene var da heller ikke gunstige for Irgens. I 1678 angrep svenskene Røros med plyndring og brente bygninger som resultat. Irgens forsøkte å møte befolkningen på krav om oppreisning, men disse ble stadig utsatt. Bedre ble det ikke av at svenskene i 1679 angrep på ny med samme resultat, om enn med noe mindre økonomisk tap for verket. Dette ledet naturligvis til ytterligere nød for arbeiderne. På tross av at han ikke kunne klandres for ulykken ble ikke omdømmet til Irgens bedre, snarere tvert om.

Etter krigene verserte det rykter om at Henning Irgens hadde drevet handel med svenskene for å utnytte situasjonen økonomisk. I tillegg var det debatt om hvordan nødbistanden fra kongen på 24.000 riksdaler hadde blitt benyttet. Disse anklagene ble Irgens senere frikjent for.

I etterkant av krigene med Sverige (kalt Gyldenløvefeiden, etter statholder Gyldenløve) var opprør fra arbeiderne det neste som ventet Irgens. I starten av 1680 – årene var det flere protester fra ansatte ved verket som til slutt kulminerte i et overfall på en av Henning Irgens´ sønner: Siden vare nogle saa uforskammet dristige, at de gikk inn i Bergmesterens [Henning Irgens] Gaard och paa det groveste mishandlede och saarede hans drenge. Dette førte til en vedvarende strid mellom Irgens og arbeiderne, som endte med at Irgens ble avskjediget i 1684, mens en kommisjon skulle oppklare forholdene.

 Andre periode som direktør 
Kommisjonens arbeid endte med oppreisning for Henning Irgens. Han ble frikjent for anklagene om ulovlig handel med svenskene, samt de andre punktene som handlet om økonomisk svindel og fornærmelser. Han ble gjeninnsatt som direktør for verket i 1685. Denne gangen gikk det imidlertid ikke lang tid før han igjen ble fratatt vervet som direktør. Den nye overberghauptmannen i Kongsberg, Heinrich von Schlanbusch, ønsket å gå bergledelsen etter i sømmene og gjerne erstatte de sittende lederne med tyske bergkyndige (perioden under Schlanbuschs ledelse er i ettertiden blitt referert til som «tysketiden» ved verket.) Irgens ble av Schlanbusck referert til som «den største idiot i gruve- og hyttedrift jeg noen gang har sett». 15. juli 1687 ble dermed Henning Irgens oppsagt som direktør ved verket for annen gang. Han ble imidlertid nok en gang gjeninnsatt, og denne gang for en lengre periode. 

Men da han ikke betalte lønn, ble det uro igjen. Han nektet å godta en ny kongelig kommisjon, og reiste da han ble avsatt som direktør. I København møtte han imidlertid ikke kongen, men sin erkefiende, geheimeråd Mathias Moth (1649–1719), bror til kongens elskerinne Sofie Amalie Moth, og snart satt han i fengsel. Bragerneskommisjonen fikk nå i oppgave å rydde opp ved Rørosverket, slik de hadde gjort ved Kongsberg sølvverk. Deres avgjørelse var en klar seier for Henning Irgens, som ble gjeninnsatt som direktør.Knut Mykland: «Gjennom nødsår og krig», Norges historie bind 7 (s. 278), forlaget Cappelen, Oslo 1988, ISBN 82-574-0441-1

 Tredje og siste periode som direktør 
Den 22. juni 1689 ble Henning Irgens innsatt som direktør for tredje gang. Direktørposten ble nok en gang kilde til ubehagelige konflikter med andre ved verket, og da spesielt gruvearbeiderne. Dårlig avkastning på kobberproduksjonen førte til høye proviantpriser for befolkningen. Dette skyldtes delvis at partisipantene og direktøren var motvillige til å kutte i sine egne fortjenester. Irgens var personlig i stor gjeld til verket på denne tiden. Da han døde i oktober 1699, gjorde han det uten å ha vunnet bergfolkets tillitt. Ole Øisang treffer nok rimelig godt når han skriver at Henning Irgens var ” ... driftig og energisk leder av verket, og mange tegn tyder også på at han hadde god vilje til å gjøre rett og skjell, men vanskene tårnet seg opp og evnene ble for små”.

 Referanser 

 Kilder 
 Hemneslekt.net: http://hemneslekt.net/getperson.php?personID=I51015&tree=Hemne
 Nissen, Gunnar Brun (1976). Røros Kobberverk 1644 - 1974. Trondheim: Aktietrykkeriet i Trondhjem
 Store norske leksikon, snl.no; søk: "Irgens" https://snl.no/Irgens
 Øisang, Ole (1942). Rørosboka bind 2. Trondheim: Globus - Forlag A/S

Kategori:Røros bergstad og Circumferensen
Kategori:Nordmenn født i Schleswig-Holstein