Jan Karski

Jan Karski (1914–2000) var en polsk motstandsmann under andre verdenskrig og senere amerikansk professor ved Georgetown University. Han var det første øyenvitnet som personlig orienterte de allierte lederne om det pågående holocaust.

Han var utdannet jurist og diplomat, og medvirket som offiser i Polens hær da landet ble invadert fra vest og øst i 1939. Karski gikk inn i undergrunnsbevegelsen, var kurer for eksilregjeringen og undersøkte jødenes situasjon under tysk okkupasjon. Han tok seg høsten 1942 gjennom hele Europa til London hvor han  personlig rapporterte om den pågående utslettelsen av jødene i Polen. Tidligere rapporter ble møtt med mer skepsis fordi informasjonen var overlevert gjennom flere ledd.

Bakgrunn
Jan Karski ble født Jan Romuald Kozielewski i Łódź, Polen. Karski kom fra en katolsk, aristokratisk familie og var yngst av åtte søsken. Han gikk på grunnskole drevet av jesuitter. Fødebyen hadde før krigen en stor jødisk befolkning. Han var født Jan Kozielewski og brukte dekknavnene «Witold» og «Jan Karski».Laqueur (1991) s.137 Karski var offiser i hæren da landet ble invadert. 

Han studerte jus og diplomati ved Jan Kazimieriz-universitetet i Lviv til 1935, og arbeidet for utenrikstjenesten før krigen. Han var i 1936 ved den polske stasjonen i Genève (der han finpusset fransken sin) og i 1937 var han en periode ved ambassaden i London. Noen kilder oppgir at han også tjenestegjorde som diplomat i Paris. Han fullførte i januar 1939 aspirantkurset i Polens utenrikstjeneste med beste resultat.Laqueur (1991) s.250 Karski behersket engelsk, fransk og tysk før krigen.

Han hadde en nærmest fotografisk hukommelse.Gragg, Rod. My Brother's Keeper: Christians who Risked All to Protect Jewish Targets of the Nazi Holocaust. Hachette, 2016.

Tysk og sovjetisk okkupasjon

Ved den tyske invasjonen var han løytnant i det ridende artilleriet som trakk seg østover fra de tyske styrkene.Laqueur (1991) s.250 Karski ble tatt til fange da sovjetiske styrker okkuperte det østlige Polen høsten 1939. Han ga seg ut for å være menig soldat (alle offiserene ble fengslet) og rømte fra sovjetisk fangenskap (Walter Laqueur oppgir at han forkledde seg som sivilist og ble repatriert til tyskokkupert områdeLaqueur (1991) s.250, Guri Hjeltnes skriver at det var en fangeutveksling.). Karski tok seg over demarkasjonslinjen og ble tatt til fange av tyske styrker. Han rømte fra tysk fangenskap ved å hoppe av et tog i fart (på vei til en arbeidsleir, ifølge Laqueur) og tok seg frem til Warszawa, der han sluttet seg til undergrunnsbevegelsen. Polske offiserer som havnet i sovjetisk fangenskap ble henrettet ved Katyn og Karski kunne selv ha havnet der om han ikke ga seg ut for å være menig soldat.

Undergrunnsarbeid

Etter å ha sluttet seg til undergrunnsbevegelsen i Polen drev han kartlegging av hva som foregikk i landet. Han fungerte som kurer mellom Polen og den polske eksilregjeringen mens den befant seg i Angers, før Frankrikes kapitulasjon etter slaget om Frankrike. Han gikk på ski over Karpatene og tok seg via Ungarn og Italia til Frankrike. På en tur til Slovakia ble han tatt av politiet i Presov. Han ble torturert og forsøkte å ta sitt liv ved å skjære over pulsårene. En gruppe fra undergrunnsbevegelsen, ledet av Józef Cyrankiewicz (senere statsminister), lykkes med bortføre ham fra fengselssykehuset. Karski lå i 1941–1942 i dekning i Warszawa og drev der han blant annet  undergravende propaganda mot tyske soldater, med trykking og distribuering av flygeblad på tysk.Laqueur (1991) s. 251 Ifølge Der Spiegel flyktet han fra fengselssykehuset ved hjelp av polsk sykehuspersonale som sympatiserte med undergrunnsbevegelsen, før han fikk hjelp av hjemmestyrkene.

Under krigen rapporterte Karski om antijødiske holdninger blant etnisk polske i områdene okkupert av Sovjetunionen. Sikorskis eksilregjering videreførte ideene fra mellomkrigstiden om at masseutvandring var den beste løsningen på Polens «jødeproblem».Engel, D. (2014). In the shadow of Auschwitz: the Polish government-in-exile and the Jews, 1939-1942. University of North Carolina Press. Karski rapporterte i 1940 til eksilregjeringen at utbredt antisemittisme blant etnisk polske gjorde at mange polakker sympatiserte med den tyske okkupasjonsmaktens brutale håndtering av jødene, mens andre polakker reagerte med sjokk og avsky på tyskernes barbariske metoder – denne delen av rapporten ble fjernet fra eksilregjeringens rapport til de allierte.Grabowski, J. (2009). German anti-jewish propaganda in the Generalgouvernement, 1939–1945: Inciting hate through posters, films, and exhibitions. Holocaust and genocide studies, 23(3), 381-412. «Jan Karski, a courier in the Polish resistance, reported in 1940 to the Polish government-in-exile that, among the broad masses of the Polish society, there was no sympathy for the Jews. “The solution of the Jewish question by the Germans,” he wrote, “is a serious and dangerous tool in German hands. It enables them to morally pacify broad segments of Polish society. The nation hates its mortal enemy, but this [Jewish] question forms a narrow bridge on which the Germans and a large part of Polish society can meet.”»

Warszawa-ghettoen og Belzec

Sommeren 1942 ble han kontaktet av jødiske ledere fra Warszawa-ghettoen og de fortalte at nazistene hadde satt i gang massedrap på jødene. Karski var på vei til eksilregjeringen som da var i London, og de jødiske lederne bønnfalt ham om å melde fra til de allierte lederne om hva som foregikk. Karski, forkledd som jøde, ble blant annet smuglet inn i ghettoen i Warszawa for å se på forholdene. I ghettoen var over  mennesker stuet sammen og Warszawa var også før krigen den største jødiske byen i Europa. Senere beskrev han forholdene i ghettoen som «fryktelige ting». Leon Feiner, som eskorterte Karski i ghettoen, mumlet hele tiden «husk dette, husk dette». 

Mens jødiske polakker var innestengt i ghettoene kunne etnisk polske til en viss grad bevege seg fritt i landet.Laqueur (1991) s.123 Karski møtte blant andre den jødisk lederen Leon Feiner. En av de jødiske lederne (en av lederne i Bund, det kan ha vært Adolf Berman eller Menahem KirschenbaumLaqueur (1991) s. 252) sa til Karski: «Dere andre polakker er heldige, dere lider også, mange av dere vil dø, men i det minste vil nasjonen deres fortsette å leve. Etter krigen vil Polen gjenoppstå.» Han besøkte Warszawa-ghettoen to ganger.Laqueur (1991) s.137-138 Karskis informanter anslo at 1,8 millioner jøder allerede var drept og at  av Warszawa-ghettoens ½ million beboere var deportert til en dødsleir et sted lenger øst i landet.
Han ble smuglet inn i det han trodde var konsentrasjonsleiren Belzec, og tok seg ut av leiren igjen. Laqueur skriver at Karski besøkte et verksted i nærheten av Belzec og ble fortalt at Belzec var en transittleir (ikke utryddelsesleir). Ved hjelp av bestikkelser fikk han uniform som ukrainsk vakt og passerseddel, og gikk inn i leiren gjennom en sideinngang uten å vekke mistanke. I leiren så han «galehuset» med hauger av lik som ble kjørt ut av leiren for å bli brent. Selve gasskammeret var omgitt av en mur og ikke tilgjengelig for ham.Laqueur (1991) s. 252 En tannlege i undergrunnsbevegelsen sprøytet saltvann inn i Karskis kjever slik at de hovnet opp som etter en operasjon, noe som ga ham påskudd for ikke å snakke. Senere kilder oppgir at han hadde vært i Izbica, en transittleir mellom Lublin og Belzec. Fangene i Izbica-leiren ble sendt videre til Belzec og Sobibor for å bli drept. Fanger i stort antall ble trolig avlivet også i Izbica.Poprzeczny, J. (2004). Odilo Globocnik, Hitler's man in the East. McFarland, s. 131-135.Webb, C. (2017). Sobibor Death Camp: History, Biographies, Remembrance. Columbia University Press. Jødene Karski så i Izbica var trolig deportert fra Tsjekkoslovakia. Det var trolig i Izbica han fikk kjennskap til at gasskammer ble brukt til avliving.

Reisen i 1942

Det var mange franske arbeidere i det tyskokkuperte Polen på den tiden. Disse franske arbeiderne hadde rett til ferie, og den polske motstandsbevegelsen betalte da for å låne identiteten til arbeidere for å få kurerer over til Frankrike. Karski reiste på denne måten gjennom Tyskland til Paris i november 1942. Med nye falske papirer reiste han inn i Vichy-Frankrike til Perpignan og videre over Pyreneene med hjelp av spanske kommunister. I Barcelona ble han tatt i mot av OSS (CIAs forløper). Han reiste videre til Gibraltar hvor han tok fly til London i november 1942 (kartet viser at han i 1942 reiste gjennom Tyskland og okkupert Frankrike).Laqueur (1991) s. 251 Ved siden av egen hukommelse hadde han flere hundre dokumenter på mikrofilm.Power, Samantha." A Problem from Hell": America and the Age of Genocide. Basic Books, 2013.
Edward Raczyński, Polens utenriksminister i eksil, skrev straks etter Karskis ankomst til London en note til de allierte regjeringen:

I London avga han rapport om forholdene i Polen til den polske eksilregjeringen der han deltok i møter med eksilregjeringen og møtte senere general Władysław Sikorski.Laqueur (1991) s. 253 Eksilregjeringen var mest opptatt av hvordan de kunne få tilbake landet, og mindre av jødenes skjebne. Arthur Koestler satte Karski i forbindelse med parlamentsmedlem Eleanor Rathbone som var en av de første til å ta Karski på alvor. Han møtte medlemmer av det britiske kabinettet, blant andre Anthony Eden og Hugh Dalton. Eden var mest bekymret for hvor jødene skulle dra om de bli sluppet fri, Storbritannia hadde ikke kapasitet til å flere flyktninger – «vi har allerede gjort nok ved å ta i mot » skal Eden ha sagt til Karski i et møte i februar 1943.Laqueur (1991) s. 138, 253, 259 

Han reiste til USA der han 28. juli 1943 hadde et hemmelig møte med president Franklin D. Roosevelt personlig. Karski møtte også Herbert Hoover, Cordell Hull og Henry L. Stimson. Kureren Jan Nowak som kom senere bekreftet Karskis fremstilling.Laqueur (1991) s. 138, 253, 259Ottosen, Kristian: I slik en natt - historien om deportasjonen av jøder fra Norge. Aschehoug, 1995. Leon Feiner oppfordret de allierte lederne til å henrette tyskere i alliert fangenskap, drive gjengjeldelsesbombing og spredning av flygeblad. Karski forklarte Feiner at forslagene var urealistiske, Feiner svarte at vi vet ikke hva som er realistisk og ikke, «vi dør her. Si det!». De jødiske lederne i London svarte Karski at Feiners krav var helt umulig.Power, Samantha." A Problem from Hell": America and the Age of Genocide. Basic Books, 2013.
Til president Roosevelt sa Karski at uten alliert inngrep vil de polske jødene «opphøre å eksistere». Ifølge Karski lyttet Roosevelt nøye og stilte flere detaljerte spørsmål om forholdene i Polen med unntak av det som gjaldt jødene. Roosevelt avsluttet med: «si til Deres nasjon at vi skal vinne krigen». På dette tidspunktet regnet Karski med at nazistene kjente til ham og han ble derfor værende i USA og gikk offentlig ut med det han visste. Han møtte blant annet Felix Frankfurter, høyesterettsdommer og nær rådgiver til Roosevelt, sammen med den polske ambassdøren. Frankfurter lyttet lenge og utbrøt «Jeg er ikke i stand til å tro på dette. Jeg sa ikke at den unge mannen lyver. Jeg sa at jeg ikke er i stand til å tro på ham. Det er ikke det samme.»Laqueur (1991) s.17, 258 Frankfurter hadde selv jødisk opphav i Wien noe Karski var klar over. 

Karski følte at han hadde mislykkes i å bevege Roosevelt til handling. John Pehle, leder av War Refugee Board som ble etablert for å hjelpe overlevende jøder, uttalte senere at Roosevelt hadde besluttet å etablere War Refugee Board etter samtalen med Karski. Pehle uttalte at Karskis besøk «changed U.S. policy overnight from indifference to affirmative action.» Karski beklaget at han hadde mislykkes med sitt oppdrag under krigen og ikke hadde klart å redde flere, og ba gud om tilgivelse.
Frem til slutten av 1942 hadde svensker bosatt i Warszawa, «Warszawasvenskene», formidlet informasjon om forholdene via det nøytrale Sverige. De rapporterte også til den svenske utenriksministeren og til hærens stabssjef. Carl Wilhelm Herslow, Sven Norrman og Carl Gösta Gustafsson hadde mange jødiske bekjente som de holdt kontakt med og forsøkte å hjelpe. I et tilfelle i 1942 gikk Norrman inn i ghettoen og tok flere filmer som senere ble overlevert til polsk etterretning i Stockholm. Mange av svenskene ble arrestert av Gestapo fra juli 1942, mens Norrman lot være å reise tilbake til Polen. Den svenske ruten var stengt da Karski formidlet sin detaljerte rapport og likvideringen av Warszawa-ghettoen begynte.Laqueur (1991) s.121

Det polske nasjonalråd i London vedtok 7. desember 1942 en resolusjon som påla regjeringen å handle uten forsinkelse i spørsmålet om utryddelsen av jødene. Den polske eksilregjeringen sendte 10. desember en appell til de allierte og 17. desember vedtok det allierte rådet (en forsamling av allierte land(Abzug, R. H. (1987). The Liberation of the Nazi concentration camps 1945: eyewitness accounts of the liberators. United States Holocaust Memorial Council.) en enstemmig resolusjon som ble offentliggjort. Den polske presidenten bønnfalt 18. desember pave Pius XII om hans intervensjon. Disse diplomatiske initiativene skjedde på bakgrunn av beviser som blitt samlet opp over mange måneder, og Karskis rapport var særlig viktig.Laqueur (1991) s. 254

Tanken var opprinnelig at Karski skulle reise tilbake til Polen i 1942, men den tyske okkupasjonsmakten hadde fått kjennskap til hans identitet og han kunne da gå offentlig ut med det han visste.Rozett & Spector (2013) s. 84

Etter krigen

Karski ble værende i USA og boken Story of a Secret State (1944, på norsk som Den hemmelige stat, 1946) ble en bestselger. Den beskriver hvor velorganisert den polske undergrunnsbevegelsen var. Ifølge Johan Vogt er Karskis rolle omskrevet i boken, mens øyenvitneskildringene fra Warszawa og Lublin er autentiske. Karski ble amerikansk statsborger i 1954. Han var bitter over at de vestlige allierte sviktet Polen etter andre verdenskrig. 

Han studerte ved School of Foreign Service i Georgetown og avla en doktorgrad der. Han ble professor i internasjonal politikk ved Georgetown University og arbeidet der til han gikk av med pensjon. Med Fulbright-stipend gjorde han ferdig det store verket The Great Powers and Poland 1919–1945 i 1974. Bill Clinton, senere president i USA, hadde Karski som lærer ved Georgetown-universitetet. Clinton uttalte at alle frihetssøkende mennesker i verden burde kjenne Karskis historie. 

I 1965 giftet Karski seg med danseren Pola Nirenska (født Nirensztajn) som hadde mistet sin familie og alle sine slektninger i Holocaust. Hun overlevde krigen i London.

Han medvirket i Claude Lanzmanns film Shoah (1985). For Karski var det viktigste i intervjuet med Lanzmann at de allierte lederne sviktet jødene. Lanzmann utelot i filmen detaljer om Karskis møte med Roosevelt og med Felix Frankfurter. I Polen ble Lanzmanns film kritisert for å fremstillingen av antisemittisme i landet. Karski støttet Lanzmanns fremstilling.  Han var skamfull over antisemittismen i Polen. Under krigen rapporterte Karski om antijødiske holdninger i den polske befolkningen under tysk og sovjetisk okkupasjon.

Karski besøkte Polen igjen for første gang etter kommunistregimets fall i 1989. Førti år etter oppstanden i Warszawa-ghettoen i 1943 publiserte Simon Wiesenthal, Jan Karski, Jerzy Lerski og Jan Nowak (Jan Nowak-Jeziorański) et manifest om forholdet mellom jødene og Polen i jødiske og polske aviser.

Ettermæle

Polens parlament bestemte at 2014 skulle være Jan Karskis år, til minne om hans fødsel 100 år tidligere. Han ble tatt opp i Rettskafne blant nasjonene i 1982 og han ble æresborger av Israel i 1994. Georgetown University markerte 100-årsdagen for Karskis fødsel. Ved universitetet og flere andre steder (Warszawa, New York, Tel Aviv, Łódź) er det satt opp minnesmerker over Karski i form av statue sittende på en benk.https://www.spiegel.de/fotostrecke/holocaust-jan-karskis-heimlicher-bericht-aus-dem-ghetto-fotostrecke-160735.html Karski ble straks etter dødsfallet minnet med en tale i den amerikanske kongressen 27. juli 2000.Congressional Record, proceedings and debates of the 106th congress, Washington 27. juli 2000.

Barack Obama tildelte i 2012 Karski presidentens frihetsmedalje, USAs høyeste sivile utmerkelse, posthumt. Lech Walesa tildelte Karski Den hvite ørns orden og han ble nominert til Nobels fredspris i 1998. I Tyskland var Karski lite kjent før han ble offisielt invitert i 1997 og var æresgjest i Forbundsdagen i forbindelse med holocaustdagen. Tyske historikere hadde viet Karskis virke lite oppmerksomhet. Lanzmanns film Shoah ble vist på tysk fjernsyn i 1986 og Der Spiegel skrev at Karski var filmens eneste helt (bortsett fra overlevende jøder).

Under krigen møtte han Arthur Koestler, flyktning fra Ungarn, som delvis baserte romanen Ankomst og avreise (Arrival and Departure, 1943) på Karskis opplevelser.

I 1996 ga E. Thomas Wood ut Karski: How One Man Tried to Stop the Holocaust (Texas Tech University Press). Slawomir Grunberg publiserte i 2012 dokumentaren Karski & the Lords of Humanity. 

I 2010 ga Claude Lanzmann ut dokumentarfilmen The Karski report (vist på den tysk-franske kanalen Arte), som fokuserte på Karski og Karskis møte med allierte ledere basert på intervjumateriale opprinnelig innhentet til Shoah. Denne filmen ble delvis laget på bakgrunn av en disputt med forfatteren Yannick Haenel som i 2009 publiserte romanen Jan Karski. Lanzmann kritiserte Haenel for å ha skrevet  un faux roman (en falsk roman) og forvrengt historien.Duffy, H. (2018). The Ethics of Metawitnessing in Yannick Haenel’s Jan Karski. Dapim: Studies on the Holocaust, 32(1), 1-21. «The work of fiction in question is Yannick Haenel’s Jan Karski (2009), which, having first met with quasi-unanimous acclaim, some three months after its publication gave rise to a polemic whose ferocity could only be matched by that provoked by another French-language Holocaust novel, Jonathan Littell’s Les Bienveillantes (2006). Unlike Littell’s text, which violates many written and unwritten rules regarding the representation of the Shoah, including having a Nazi as its protagonist-narrator, Jan Karski stages an indisputably positive character and, additionally, displays a reverential attitude towards its righteous and courageous hero, while doing absolutely nothing to offend the memory of the Jews whose cause its protagonist tirelessly championed.»

I 2014 kom Story of a Secret State ut i ny utgave med forord av Madeleine Albright, tidligere utenriksminister, biografi ved Timothy Snyder og etterord av Zbigniew Brzezinski. I 2014 satte Georgetown University opp et teaterstykke som fremstilte Karskis erfaringer, med David Strathairn i hovedrollen.

Karski gjorde et dypt inntrykk på alle han møtte, skrev Edward Raczyński i sin dagbok.Laqueur (1991) s.138 Det er uklart om rapportering om holocaust var hovedformålet med reisen til London i 1942.Engel, D. (1990). ‘The Western Allies and the Holocaust’ JAN KARSKI'S MISSION TO THE WEST, 1942–1944. Holocaust and Genocide Studies, 5(4), 363-380.«His subsequent meetings with Jewish and non-Jewish leaders in Britain and the United States have been regarded as a turning point in the formation of the Western Allies' response to the Holocaust, and as an indication that Polish leaders regarded informing the West about the Holocaust as one of their essential tasks. In fact, however, Karski's own secret reports, composed during various stages of his mission, show that Jewish concerns were not central to his activities.»

 Referanser 


 Litteratur 

 Eksterne lenker 


  Jan Karski, Yad Vashem, rettferdige blant nasjonene
  Utdrag av intervju med Karski gjort i 1996, ved E. Thomas Wood, inkludert intervju med Zbigniew Brzeziński, via YouTube
  Utdrag fra Shoah av Claude Lanzmann, via YouTube.

Kategori:Personer fra Łódź
Kategori:Professorer fra USA
Kategori:Polske offiserer
Kategori:Arméoffiserer
Kategori:Polske diplomater
Kategori:Polakker fra andre verdenskrig
Kategori:Militærpersonell fra andre verdenskrig
Kategori:Polsk motstand under andre verdenskrig
Kategori:Holocaust
Kategori:Warszawagettoen
Kategori:Presidentens Frihetsmedalje
Kategori:Rettskafne blant nasjonene
Kategori:Den hvite ørns orden

Kategori:Migranter til USA
Kategori:Alumni fra Georgetown University