Peer Gynt (1934)

Peer Gynt er en tysk dramafilm fra 1934 regissert av Fritz Wendhausen. Manuset ble skrevet av Josef Stolzing-Czerny og Richard Billinger, fritt etter Henrik Ibsens skuespill med samme navn. Hans Albers spiller tittelrollen. Filmen er i svart-hvitt. 

Dette var den andre tyske filmatiseringen av Ibsens skuespill. En tysk Peer Gynt-stumfilm i to deler fra 1918 ble regissert av Victor Barnowsky.

Peer Gynt er i Tyskland et spesielt elsket litterært materiale. Nasjonalsosialistene fremmet av rasistisk-ideologiske grunner en stor kjærlighet til «nordisk» materiale. Denne filmversjonen ble stemplet som «kunsterisk verdifull».

 Om filmen 
Filminnspillingen startet i andre halvdelt av august 1934. Utendørsopptak ble gjort i Gudbrandsdalen og i Kairo, London pluss havna i Hamburg.  

Mørkhudede Zacha Ahmed, som spilte eksotiske kvinner i tyske filmer og som medvirker i den afrikanske scenen, var en skuespillende danser. Rollen som Tatjana ble særskilt skrevet inn for den østerrikske sangeren Lizzi Waldmüller. For Richard Révy (senere Richard Ryen) ble dette hans siste filmrolle i Nazi-Tyskland. Han flyttet senere til USA. 

 Handling 
Peer Gynt er en kraftig, ung norsk bondegutt og kvinnebedårer, ofte overmodig og full av fantasier i hodet. Én dag treffer han Solveig under en bryllupsfeiring. Den unge jenta er akkurat det motsatte av ham: stille, tilbakeholden og mild. Motsetninger tiltrekker hverandre og den unge uduglingen, som lar farsgården forfalle, blir raskt betatt av Solveig. Når Peers mor Aase én dag dør, er Solveig ved hans side og trøster ham, men nå er det ikke lenger noe som holder ham tilbake til dette bortgjemte ensomme stedet. Muligheten til å slippe unna bondelandets tranghet og å lære å kjenne verden, er der nå. Peer drar til USA, noe som bestandig har vært hans drøm. Selv ikke Solveigs hengivenhet kan holde ham tilbake, men den trofaste sjelen lar ham reise og lover å vente på ham.

Litt senere har Peer Gynt funnet et skip, som er klar til å la ham mønstre på som jungmann. Det eies av den fornemme baronesse Agga, som med sin ledager Parker vil heve en skatt. Ingen eventyrer kan motstå dette. Peer tar baronessen til fange og dykker snart etter skatten. Til Parkers misnøye blir Peer lagt til som den tredje forretningspartneren. Baronessen tillater ham dermed ikke bare å få makt og penger, men fører ham også inn i de såkalte «finere kretsene». 

Litt senere eier den norske parvenyen sitt eget Peer-Gynt-Company og en rekke skip, som frakter gods over de syv verdenshavene. Tiden har kommet for at Peer kvitter seg med sine to partnere, som han stadig føler er plagsomme. 

Peer Gynts karakter begynner å forandre seg. Jakten på penger, berømmelse og makt bestemmer hans handlinger - og fremdeles kan han ikke la være å løpe etter hvert eneste kvinneskjørt. Peer er snart aktiv på andre økonomiske områder: Han starter eksempelvis graving etter kopper i Afrika og oppfører byer. Et arabisk opprør, som truer hans eiendommer, bekjemper han egenhendig. Snart kontrollerer han store deler av «det sorte kontinent» økonomisk. Først etter at Peer under en sandstorm redder livet til en døende arabisk jente med navn Anitra kommer han til seg selv. Ekte følelser, som har vært begravet siden avskjeden med Solveig blir blottlagt. Dette opplever Peer senest når hans hus blir ødelagt under en feiring til hans ære av den illsinte lokalbefolkningen, som verken elsker arabere eller ei arabisk jente. De innfødte bortfører også Anitra. 

Umiddelbart før hadde Peer truffet en avgjørelse, som skulle bli en fullstendig kuvending i hans liv. Han har kommet til en vidtgripende erkjennelse: «Jeg har erobret verden og mistet meg selv». Peer gir bort eiendelene sine til medarbeiderne. Nå står han der med ingenting - men helt annerledes enn planlagt. For å redde sin nye kjærlighet vandrer Peer gjennom ørkenen om nettene, alltid på utkikk etter Anitra. Han går seg vill og blir ranet. Revet og liggende på bakken når Peer til slutt ei havnekneipe. Der treffer han sjøfolk fra hjemstedet. Peer blir klar over at det ikke lenger er noe som holder ham igjen i Afrika. Sjøfolkene tar ham med på sitt skip. Målet er Norge. 

Når Peer returnerer hjem til familiegården har han blitt gammel og trett, en skrøpelig mann. Tross alle forventninger er ikke familiegården forkommen. Marken har blitt dyrket og huset er gjort i stand. Foran huset sitter en kvinne. Det er Solveig. Som hun en gang lovet, har hun ventet på ham. Først nå vet Peer virkelig å sette pris på sann lykke og lojalitet og den ubetingede kjærligheten til den hjemlige jorda.

 Rolleliste 
 Hans Albers - Peer Gynt
 Lucie Höfflich - Aase, Peers mor
 Marieluise Claudius - Solveig
 Ellen Frank - Ingrid
 Olga Tsjekhova - Baronesse Agga
 Lizzi Waldmüller - Tatjana
 Zehra Ahmed - Anitra
 Richard Révy - Gunarson
 Hans Schultze - Aslak smed
 F.W. Schröder-Schrom - Solveigs far
 Leopoldine Sangora - Solveigs mor
 Friedrich Kayßler - Kinsley
 Otto Wernicke - Parker
 Fritz Odemar - Silvan
 Fred Döderlein - Mats Moen
 Minna Höcker-Behrens - Fru Rink
 Philipp Veit - Landstryker
 Magda Lena - Bondekone
 Willem Holsboer - John Bless
 Armand Zaepfel - Kaptein
 O.E. Hasse - Styrmann
 Viktor Bell - Ben, tjeneren
 Emilie Short - Gammel kvinne hos Aase
 Elise Aulinger - Ingrids mor
 Max Bayrhammer - Bankdirektør
 Cornelius Booth - Journalist
 Walter Gross - Journalist
 Wolfgang Fritsch - Skogoppsynsmann
 Kurt Hagen - Maharaja
 Ferdinand Marian - Sjeik
 Willy Rösner - Vert
 Ludwig Schmitz - Gullsmed
 Walter Schuller - Besøkende på travbane
 Alfons Teuber - Skipsgutt

 Anmeldelser 
I Österreichischen Film-Zeitung fra den 22. desember 1934 kan man på side 3 lese:

Hans Albers hadde 

Signaturen A.B.W slaktet i Wiener Zeitung 23. desember 1934 dette forsøket på en kunstnerisk forening av dikt og film: 

Oskar Kalbus vurderte i boka Vom Werden deutscher Filmkunst de rasistisk-ideologiske motivene i det tredje riket, som fastsatte nærheten til det «nordiske» stoffet», og kom til ulike vurderinger av enkelte avsnitt i denne Gynt-filmen:

{{quote|Pulserer dette nordiske blod også i filmen «Peer Gynt»? Ikke i hele filmen! Og dermed faller også filmverket fra hverandre i flere deler: På den første delen, Peer Gynts lengsel etter verden i morens trange og fattigslige hytte og på de omkringliggende fjellene, engene og elvene, puster Ibsens nordiske fantasi, kanskje endog også på filmens slutt: Peers hjemvendelse til Solveig og hjemstedet. Alt annet er så Ibsen-fremmed at det ikke blir så mye mer igjen av den opprinnelige Peer Gynt-skikkelsen. Den andre delen, Peer Gynts kamp om penger og makt, viser en ny «Peter Voß, milliontyven», med en stil som «Hoppla, nå kommer jeg», og fjerner seg derfor langt fra seriøs og dyp kunst; også den afrikanske delen, som bringer resignasjon, er svak og blass, noe den også allerede er i originalverket (...) Så er ikke bare Hans Albers herlig og overveldende i første del og i filmens slutt; han vokser vel så godt som aldri fra seg selv. Hans unge Gynt, en praktkar, uhemmet i sin styrke og i sin humor, og som livets skipbrudne [er] inntrengende og uforglemmelig, liksom også Lucie Höfflichs kunst i hennes berømte dødsscene (Aases død). Liker man også foretaket med å gjengi Ibsens mektige nordiske Faust på film, møtt med tusenvis av forbehold, så forblir alltid store deler av filmverket en bragd, og i første rekke skuespilleren Hans Albers og regissøren Dr. Fritz Wendhausen. [VOM WERDEN DEUTSCHER FILMKUNST 2. TEIL: DER TONFILM, Berlin 1935, s. 116 f.]}}

Bogusław Drewniak analyserte forkjærligheten for skandinaviske forfattere, som ble fremmet i det tredje rike, på grunnlag av filmen Peer Gynt ut ifra et etterkrigssynspunkt:Das Lexikon des Internationalen Films'' var kort og konsis: 

 Referanser 

 Eksterne lenker 


Kategori:Filmer fra 1934
Kategori:Tyske dramafilmer
Kategori:Filmer basert på verk av Henrik Ibsen
Kategori:Filmer satt til 1800-tallet
Kategori:Sort-hvitt-filmer
Kategori:Tyskspråklige filmer